title: Lieta C-193/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Google LLC/Vācijas Federatīvā Republika (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/21/EK — 2. panta c) punkts — Jēdziens “elektronisko komunikāciju pakalpojums” — Signālu pārraide — Interneta e-pasta pakalpojums — Gmail pakalpojums)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/14

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Google LLC/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-193/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/21/EK - 2. panta c) punkts - Jēdziens “elektronisko komunikāciju pakalpojums” - Signālu pārraide - Interneta e-pasta pakalpojums - Gmail pakalpojums)
      (2019/C 263/17)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Google LLC

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/140/EK (2009. gada 25. novembris), 2. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds interneta e-pasta pakalpojums, kas neietver piekļuves internetam nodrošināšanu, kā Google sniegtais Gmail pakalpojums nav pakalpojums, kas pilnīgi vai galvenokārt sastāv no signālu pārraidīšanas elektronisko komunikāciju tīklos, un tātad tas nav “elektronisko komunikāciju pakalpojums” šīs tiesību normas izpratnē.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-223/18 P: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums — Deichmann SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Munich, SL (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — Atcelšanas process — Grafiska preču zīme, kas attēlo krustu uz sporta kurpes sāniem — Pieteikuma par atcelšanu noraidīšana)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/15

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums — Deichmann SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Munich, SL
      (Lieta C-223/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Atcelšanas process - Grafiska preču zīme, kas attēlo krustu uz sporta kurpes sāniem - Pieteikuma par atcelšanu noraidīšana)
      (2019/C 263/18)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deichmann SE (pārstāve: C. Onken, advokāte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: D. Gája), Munich, SL (pārstāvji: J. Güell Serra un M. del Mar Guix Vilanova, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Deichmann SE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta C-264/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — P.M., N.G.d.M., P.V.d.S./Ministerraad (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūras — Direktīva 2014/24/ES — 10. panta c) punkts un d) punkta i), ii) un v) apakšpunkts — Spēkā esamība — Piemērošanas joma — Šķīrējtiesas un samierināšanas pakalpojumu, kā arī atsevišķu juridisko pakalpojumu izslēgšana — Vienlīdzīgas attieksmes un subsidiaritātes principi — LESD 49. un 56. pants)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/16

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — P.M., N.G.d.M., P.V.d.S./Ministerraad
      (Lieta C-264/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūras - Direktīva 2014/24/ES - 10. panta c) punkts un d) punkta i), ii) un v) apakšpunkts - Spēkā esamība - Piemērošanas joma - Šķīrējtiesas un samierināšanas pakalpojumu, kā arī atsevišķu juridisko pakalpojumu izslēgšana - Vienlīdzīgas attieksmes un subsidiaritātes principi - LESD 49. un 56. pants)
      (2019/C 263/19)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: P.M., N.G.d.M., P.V.d.S.

         Atbildētāja: Ministerraad

         Rezolutīvā daļa

      Jautājuma pārbaudē nav atklājies neviens apstāklis kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, 10. panta c) punkta un d) punkta i), ii) un v) apakšpunkta normu spēkā esamību vienlīdzīgas attieksmes un subsidiaritātes principu, kā arī LESD 49. un 56. panta aspektā.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-317/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedums (Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cátia Correia Moreira/Município de Portimão (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2001/23/EK — Uzņēmumu pāreja — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — “Darba ņēmēja” jēdziens — Būtiskas darba apstākļu izmaiņas, kas ir nelabvēlīgas darba ņēmējam)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/16

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedums (Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cátia Correia Moreira/Município de Portimão
      (Lieta C-317/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/23/EK - Uzņēmumu pāreja - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - “Darba ņēmēja” jēdziens - Būtiskas darba apstākļu izmaiņas, kas ir nelabvēlīgas darba ņēmējam)
      (2019/C 263/20)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial da Comarca de Faro

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Cátia Correia Moreira

         Atbildētāja: Município de Portimão

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīva 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā, it īpaši tās 2. panta 1. punkta d) apakšpunkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura ar īpašumtiesības nododošo uzņēmumu ir noslēgusi līgumu par uzticības amata pienākumu pildīšanu pamatlietā aplūkotā valsts tiesību akta izpratnē, var tikt uzskatīta par “darba ņēmēju” un tādējādi var saņemt šajā direktīvā nodrošināto aizsardzību, tomēr ar nosacījumu, ka viņa ar šo tiesisko regulējumu ir aizsargāta kā darbiniece un ka īpašumtiesību nodošanas brīdī viņai bija darba līgums, kas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīva 2001/23, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka īpašumtiesību maiņas gadījumā šīs direktīvas izpratnē, tā kā īpašumtiesību pārņēmējs ir pašvaldība, attiecīgajiem darba ņēmējiem, no vienas puses, ir jāpiedalās atklātā atlases procedūrā un, no otras puses, jāstājas jaunās tiesiskajās attiecībās ar īpašumtiesību pārņēmēju.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.


title: Lieta T-390/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Muscardini/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Muscardini/Parlaments
      (Lieta T-390/19)
      (2019/C 270/51)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cristiana Muscardini (Milāna, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītāja tika informēta ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz summas samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.


title: Lieta T-391/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Vinci/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Vinci/Parlaments
      (Lieta T-391/19)
      (2019/C 270/52)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Luigi Vinci (Milāna, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasītāja prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītājs tika informēts ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz summas samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.


title: Lieta T-392/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Mantovani/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/51

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Mantovani/Parlaments
      (Lieta T-392/19)
      (2019/C 270/53)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Agostino Mantovani (Breša, Itālija) (pārstāvi: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītājs tika informēts ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz summas samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.


title: Lieta T-400/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. jūnijā — Iccrea Banca/VNV

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/52

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. jūnijā — Iccrea Banca/VNV
      (Lieta T-400/19)
      (2019/C 270/54)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (Roma, Itālija) (pārstāvji: P. Messina, F. Isgrò un A. Dentoni Litta, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  A)

                  Galvenokārt:

                              —

                              atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2019. gada 16. aprīļa Lēmumu Nr. SRB/ES/SRF/2019/10 un vajadzības gadījumā tā attiecīgos pielikumus, kā arī visus citus iespējamos vēlākos Vienotās noregulējuma valdes lēmumus, ja tie nav zināmi, pamatojoties uz kuriem Banca d’Italia veica pasākumus — 2019. gada 24. aprīļa protokols Nr. 0543938/19 un 2019. gada 7. jūnija protokols Nr. 0733800/19;

                              —

                              atlīdzināt ICCREA Banca radušos zaudējumus, ko veido tās veiktās lielākās iemaksas un ko tai radījusi Vienotā noregulējuma valde, veicot savas funkcijas noteikt prasītājas veicamās iemaksas.

                  B)

                  Pakārtoti, gadījumā, ja netiks apmierināti galvenie prasījumi:

                              —

                              atzīt par spēkā neesošu Komisijas Regulas (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (1), 5. panta 1. punkta a) un f) punktu, jo tie ir pretrunā Kopienu tiesību pamatprincipiem, konkrēti vienlīdzības, nediskriminācijas un samērīguma principiem, kas ir paredzēti LES 2. pantā un interpretēti Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā.

                  C)

                  Katrā ziņā piespriest Vienotajai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Vienotās noregulējuma valdes 2019. gada 16. aprīļa Lēmumu Nr. SRB/ES/SRF/2019/10 un attiecīgiem tā pielikumiem, kā arī visiem vēlākajiem tās lēmumiem, ja tie nav zināmi, ar ko attiecībā uz prasītāju ir noteiktas iemaksas, kuras ir paredzētas Deleģētajā regulā (ES) 2015/63, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos.
      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz izmeklēšanas neveikšanu, kļūdainu faktiskās situācijas vērtējumu, Regulas 2015/63 5. panta [1. punkta] a) apakšpunkta pārkāpumu un nepareizu piemērošanu, kā arī nediskriminācijas un labas pārvaldības principu pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Vienotā noregulējuma valde ir kļūdaini piemērojusi Regulas 2015/63 5. panta [1. punkta] a) apakšpunktu, nosakot iemaksas, kas ir jāveic prasītājai, jo tā nav ņēmusi vērā grupas iekšējo saistību piemērošanu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz izmeklēšanas neveikšanu, kļūdainu faktiskās situācijas vērtējumu, Regulas 2015/63 5. panta [1. punkta] f) apakšpunkta pārkāpumu un nepareizu piemērošanu, kā arī nediskriminācijas un labas pārvaldības principu pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Vienotā noregulējuma valde ir kļūdaini piemērojusi Regulas 2015/63 5. panta [1. punkta] f) apakšpunktu, radot dubultas uzskaites situāciju.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz Savienības iestādes īstenotās rīcības prettiesiskumu, ārpuslīgumisko atbildību saskaņā ar LESD 268. pantu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Vienotās noregulējuma valdes rīcībai piemīt visi elementi, kas Eiropas judikatūrā vienmēr ir bijuši prasīti šādas prasības iesniegšanai, proti, iestādēm pārmestās rīcības prettiesiskums, zaudējumu faktiska esamība un cēloņsakarība starp attiecīgo rīcību un norādītajiem zaudējumiem.

                  4.

                  Ceturtais pamats, kas ir izvirzīts pakārtoti, attiecas uz efektivitātes, līdzvērtības un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu un no tā izrietošo Regulas 2015/63 nepiemērojamību.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar iespējamo pretrunu starp minēto regulu un prasītājas situāciju esot pārkāpti iepriekš minētie principi, ciktāl uz subjektiem, kas atrodas tādā pašā faktiskajā situācijā kā ICCREA, attiecas iemaksu atvieglojumi, kas prettiesiski pasliktina prasītājas situāciju, kā rezultātā analogas situācijas tiek aplūkotas atšķirīgi.

         (1)  OV 2015, L 11, 44. lpp.


title: Lieta C-458/15: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedums (Landgericht Saarbrücken (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret K.P. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Cīņa pret terorismu — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām — Līdzekļu iesaldēšana — Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP — 1. panta 4. un 6. punkts — Regula (EK) Nr. 2580/2001 — 2. panta 3. punkts — Padomes lēmums, ar kuru organizācija ir atstāta terora aktos iesaistīto personu, grupu un organizāciju sarakstā — Spēkā esamība)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/2

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedums (Landgericht Saarbrücken (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret K.P.
      (Lieta C-458/15) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Cīņa pret terorismu - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām - Līdzekļu iesaldēšana - Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP - 1. panta 4. un 6. punkts - Regula (EK) Nr. 2580/2001 - 2. panta 3. punkts - Padomes lēmums, ar kuru organizācija ir atstāta terora aktos iesaistīto personu, grupu un organizāciju sarakstā - Spēkā esamība)
      (2019/C 270/02)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Saarbrücken

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      K.P.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prejudiciālā jautājuma pārbaudē nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt spēkā esamību:

                              —

                              Padomes Lēmumam 2007/445/EK (2007. gada 28. jūnijs), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK;

                              —

                              Padomes Lēmumam 2007/868/EK (2007. gada 20. decembris), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/445/EK;

                              —

                              Padomes Lēmumam 2008/583/EK (2008. gada 15. jūlijs), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/868/EK, un

                              —

                              Padomes Lēmumam 2009/62/EK (2009. gada 26. janvāris), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2008/583/EK.

                  2)

                  Padomes Regula (EK) Nr. 501/2009 (2009. gada 15. jūnijs), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2009/62/EK, nav spēkā, jo ar to Liberation Tigers of Tamil Eelam tika atstāta Padomes Regulas (EK) Nr. 2580/2001 2001. gada 27. decembris) par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, 2. panta 3. punktā paredzētajā sarakstā.

         (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta C-612/16: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — C & J Clark International Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Antidempings — Regulu, ar ko atkārtoti uzliek antidempinga maksājumu, interpretācija un spēkā esamība pēc Tiesas pasludināta sprieduma, ar kuru tiesību akts atzīts par spēkā neesošu — Juridiskais pamats — Atpakaļejoša spēka aizliegums — Noilgums)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/3

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — C & J Clark International Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
      (Lieta C-612/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Antidempings - Regulu, ar ko atkārtoti uzliek antidempinga maksājumu, interpretācija un spēkā esamība pēc Tiesas pasludināta sprieduma, ar kuru tiesību akts atzīts par spēkā neesošu - Juridiskais pamats - Atpakaļejoša spēka aizliegums - Noilgums)
      (2019/C 270/03)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: C & J Clark International Ltd
      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Tiesai uzdoto jautājumu par spēkā esamību izskatīšanas laikā nav atklāts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2016/1395 (2016. gada 18. augusts), ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14, nedz arī Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2016/1647 (2016. gada 13. septembris), ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co. Ltd, Lac Ty Co. Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd. un tā saistītais uzņēmums Freetrend Industrial A (Vietnam) Co. Ltd., Fulgent Sun Footwear Co. Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co. Ltd, Golden Top Company Co. Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14, spēkā esamību.

                  2)

                  Noilguma tiesiskais regulējums, kas paredzēts Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2700/2000 (2000. gada 16. novembris), 221. panta 3. punktā, ir piemērojams to antidempinga maksājumu iekasēšanai, ko nosaka šī sprieduma rezolutīvās daļas 1. punktā minētās īstenošanas regulas.

         (1)  OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta C-591/17: Tiesas (virs palāta) 2019. gada 18. jūnija spriedums — Austrijas Republika/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 18., 34., 56. un 92. pants — Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta infrastruktūras izmantošanas nodeva pasažieru mehāniskajiem transportlīdzekļiem — Situācija, kurā šajā dalībvalstī reģistrēto transportlīdzekļu īpašnieki ir atbrīvoti no mehānisko transportlīdzekļu nodokļa apmērā, kas atbilst šai nodevai)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/4

      Tiesas (virs palāta) 2019. gada 18. jūnija spriedums — Austrijas Republika/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-591/17) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 18., 34., 56. un 92. pants - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta infrastruktūras izmantošanas nodeva pasažieru mehāniskajiem transportlīdzekļiem - Situācija, kurā šajā dalībvalstī reģistrēto transportlīdzekļu īpašnieki ir atbrīvoti no mehānisko transportlīdzekļu nodokļa apmērā, kas atbilst šai nodevai)
      (2019/C 270/04)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Austrijas Republika (pārstāvji: G. Hesse, J. Schmoll un C. Drexel)

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un S. Eisenberg, pārstāvji, kam palīdz C. Hillgruber, Rechtsanwalt)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: J. Langer, J.M. Hoogveld un M. Bulterman)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji: Nymann-Lindegren un M. Wolff)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Ieviešot infrastruktūras izmantošanas nodevu saistībā ar pasažieru mehāniskajiem transportlīdzekļiem un vienlaikus paredzot transportlīdzekļu, kas reģistrēti Vācijā, īpašniekiem atbrīvojumu no mehānisko transportlīdzekļu nodokļa, kas piešķirts vismaz samaksātās nodevas apmēram līdzvērtīgā apmērā, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai izriet no LESD 18., 34., 56. un 92. panta.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina trīs ceturtdaļas no Austrijas Republikas tiesāšanās izdevumiem un sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

                  4)

                  Austrijas Republika sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.

                  5)

                  Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 402, 27.11.2017.


title: Lieta C-607/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteverket/Memira Holding AB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Uzņēmumu ienākuma nodoklis — Sabiedrību grupa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumu atskaitīšana — Jēdziens “galīgie zaudējumi” — Apvienošanās, kurā mātesuzņēmums pārņem meitasuzņēmumu — Meitasuzņēmuma rezidences valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem apvienošanās gadījumā zaudējumus var atskaitīt vienīgi uzņēmums, kuram šie zaudējumi ir radušies)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/5

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteverket/Memira Holding AB
      (Lieta C-607/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Sabiedrību grupa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumu atskaitīšana - Jēdziens “galīgie zaudējumi” - Apvienošanās, kurā mātesuzņēmums pārņem meitasuzņēmumu - Meitasuzņēmuma rezidences valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem apvienošanās gadījumā zaudējumus var atskaitīt vienīgi uzņēmums, kuram šie zaudējumi ir radušies)
      (2019/C 270/05)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Pamatlietas puses

      Prasītājs: Skatteverket
      Atbildētāja: Memira Holding AB

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izvērtējot, vai meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumi ir uzskatāmi par galīgiem 2005. gada 13. decembra sprieduma Marks & Spencer (C-446/03, EU:C:2005:763) 55. punkta izpratnē, tam vien, ka meitasuzņēmuma dalībvalstī apvienošanās gadījumā nav atļauts vienas uzņēmējsabiedrības zaudējumus pārnest citam nodokļa maksātājam, lai gan mātesuzņēmuma dalībvalstī šāda pārnešana ir atļauta gadījumā, kad apvienojas divas uzņēmējsabiedrības rezidentes, nav izšķirošas nozīmes, ja vien mātesuzņēmums nepierāda, ka tam nav iespējams šos zaudējumus izmantot, piemēram, pārdošanas darījuma ceļā, lai tādējādi zaudējumus nākamajos finanšu gados varētu ņemt vērā trešā persona.

                  2)

                  Gadījumā, kad pirmajā jautājumā minētais apstāklis izrādās nozīmīgs, nav nozīmes, ka meitasuzņēmuma rezidences valstī nav neviena cita subjekta, kas apvienošanās gadījumā varētu atskaitīt šos zaudējumus, ja šāda atskaitīšana būtu atļauta.

         (1)  OV C 5, 8.1.2018.


title: Lieta C-619/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 24. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — LES 19. panta 1. punkta otrā daļa — Tiesiskums — Efektīva tiesiskā aizsardzība jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības — Tiesnešu neatceļamības un neatkarības principi — Pensionēšanās vecuma samazināšana Augstākās tiesas tiesnešiem — Piemērošana tiesnešiem, kuri pilda amata pienākumus — Iespēja turpināt pildīt amata pienākumus pēc šā vecuma ar nosacījumu, ka ir saņemta atļauja, ko piešķir ar Republikas prezidenta diskrecionāru lēmumu)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/9

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 24. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
      (Lieta C-619/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LES 19. panta 1. punkta otrā daļa - Tiesiskums - Efektīva tiesiskā aizsardzība jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības - Tiesnešu neatceļamības un neatkarības principi - Pensionēšanās vecuma samazināšana Augstākās tiesas tiesnešiem - Piemērošana tiesnešiem, kuri pilda amata pienākumus - Iespēja turpināt pildīt amata pienākumus pēc šā vecuma ar nosacījumu, ka ir saņemta atļauja, ko piešķir ar Republikas prezidenta diskrecionāru lēmumu)
      (2019/C 280/11)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Banks, H. Krämer un S. L. Kalėda)

         Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, K. Majcher un S. Żyrek)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pirmkārt, paredzot pasākuma, ko veido pensionēšanās vecuma Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) tiesnešiem samazināšana, piemērošanu tiesnešiem, kuri pilda amata pienākumus un kuri minētajā tiesā iecelti pirms 2018. gada 3. aprīļa, un, otrkārt, piešķirot Polijas Republikas prezidentam diskrecionāras pilnvaras pagarināt šīs pašas tiesas tiesnešu amata pienākumu pildīšanas termiņu pēc no jauna noteiktā pensionēšanās vecuma sasniegšanas, Polijas Republika nav izpildījusi LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Ungārija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-739/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 28. novembrī Chefaro Ireland DAC iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedumu lietā T-905/16 Chefaro Ireland DAC/EUIPO

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 28. novembrī Chefaro Ireland DAC iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedumu lietā T-905/16 Chefaro Ireland DAC/EUIPO
      (Lieta C-739/18 P)
      (2019/C 280/18)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Chefaro Ireland DAC (pārstāvji: P. Maeyaert, J. Muyldermans, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 2. maija rīkojumu Tiesa (devītā palāta) ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-819/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrī Next design+produktion GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-533/17 Next design+produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrī Next design+produktion GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-533/17 Next design+produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-819/18 P)
      (2019/C 280/19)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Next design+produktion GmbH (pārstāvji: M. Hirsch un M. Metzner, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Nanu–Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG

      Tiesa (astotā palāta) ar 2019. gada 11. jūlija rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-36/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. janvārī Daico International BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedumu lietā T-356/17 Daico International/EUIPO — American Franchise Marketing

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. janvārī Daico International BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedumu lietā T-356/17 Daico International/EUIPO — American Franchise Marketing
      (Lieta C-36/19 P)
      (2019/C 280/21)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Daico International BV (pārstāvis: M. F. J. Haak, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 4. jūlija rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-252/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Sąd Rejonowy w Opatowie (Polija) — QL S.A. w B./C.G.

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Sąd Rejonowy w Opatowie (Polija) — QL S.A. w B./C.G.
      (Lieta C-252/19)
      (2019/C 280/24)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Opatowie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: QL S.A. w B.

         Atbildētāja: C.G.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (1) normas, it īpaši direktīvas 3. panta g) apakšpunkts un 22. panta 1. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētajām tiesību normām ir pretrunā tas, ka valsts tiesību sistēmā tiek ieviesta 2011. gada 12. maija likuma ustawa o kredycie konsumenckim [Patēriņa kredīta likums] 5. panta 6.a punktā, skatītā kopā ar 36.a pantu, paredzētā “ar procentiem nesaistītā kredīta izmaksu maksimālā summa” institūtu un šo izmaksu aprēķināšanas matemātiskā formula, ņemot vērā, ka minētie tiesību akti ļauj pieskatīt kredītlīguma izmaksām (proti, kopējām kredīta izmaksām), kuras ir jāmaksā patērētājam, arī tādas izmaksas, kas ir saistītas ar komersanta uzņēmējdarbību?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-289/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Gerechtshof Den Haag (Nīderlande) — Dexia Nederland BV/Z

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Gerechtshof Den Haag (Nīderlande) — Dexia Nederland BV/Z
      (Lieta C-289/19)
      (2019/C 280/25)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Den Haag

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Dexia Nederland BV

         Atbildētājs: Z

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai persona, kas piemēro par spēkā neesošu pasludinātu negodīgu noteikumu, ar kuru tika reglamentēta kompensācijas izmaksa gadījumā, ja patērētājs nepilda savus pienākumus, var pieprasīt dispozitīvajās tiesībās paredzēto likumā noteikto zaudējumu atlīdzību?

                  2)

                  Vai, atbildot uz šo jautājumu, ir nozīme tam, vai kompensācija, kas var tikt pieprasīta, piemērojot likumā paredzēto zaudējumu atlīdzības regulējumu, atbilst par spēkā neesošu atzītajā noteikumā paredzētajai kompensācijai vai ir mazākā vai lielāka par to?


title: Lieta C-335/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24.aprīlī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — E. Sp. z o.o. Sp. k. z siedzibą w S./Ministrowi Finansów

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24.aprīlī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — E. Sp. z o.o. Sp. k. z siedzibą w S./Ministrowi Finansów
      (Lieta C-335/19)
      (2019/C 280/27)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: E. Sp. z o.o. Sp. k. z siedzibą w S.

         Atbildētājs: Minister Finansów

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) noteikumi, it īpaši šīs direktīvas 90. panta 2. punkts, ņemot vērā nodokļu neitralitātes un samērīguma principus, ļauj valsts tiesību aktos ieviest iespēju samazināt nodokļa bāzi daļējas vai pilnīgas nemaksāšanas gadījumā tādēļ, ka parādniekam un kreditoram ir īpašs nodokļu statuss?

                  2)

                  It īpaši, vai Savienības tiesību akti aizliedz valsts tiesību aktos ieviest regulējumu, kas ļauj izmantot “atvieglojumus neatgūstamu parādu dēļ”, ar nosacījumu, ka pakalpojuma sniegšanas/preču piegādes dienā un dienā pirms nodokļu deklarācijas korekcijas iesniegšanas dienas ar mērķi izmantot šo atvieglojumu:

                              —

                              parādnieks nav maksātnespējas vai likvidācijas procesā?

                              —

                              kreditors un parādnieks ir reģistrēti kā aktīvi PVN maksātāji?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-370/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. maijā iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) — GE/Société Air France

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. maijā iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) — GE/Société Air France
      (Lieta C-370/19)
      (2019/C 280/30)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: GE

         Atbildētāja: Société Air France

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja personāla streiks, ko ir organizējusi arodbiedrība, ir “ārkārtējs apstāklis” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-383/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. maijā iesniedza Sąd Rejonowy w Ostrowie Wielkopolskim (Polija) — Powiat Ostrowski/Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny z siedzibą w Warszawie

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. maijā iesniedza Sąd Rejonowy w Ostrowie Wielkopolskim (Polija) — Powiat Ostrowski/Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny z siedzibą w Warszawie
      (Lieta C-383/19)
      (2019/C 280/31)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Ostrowie Wielkopolskim

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Powiat Ostrowski

         Atbildētājs: Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny z siedzibą w Warszawie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103/EK (1) (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums noslēgt mehānisko transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu aptver arī situācijas, kad teritoriāla pašvaldības vienība — apriņķis —, pamatojoties uz tiesas nolēmumu, ieguva īpašumā transportlīdzekli, kas nav piemērots braukšanai un atrodas privātā teritorijā — apsargātā autostāvvietā — ārpus koplietošanas ceļiem un īpašnieka lēmuma rezultātā tas ir paredzēts likvidēšanai?

                  2)

                  Vai arī tas ir jāinterpretē tādējādi, ka šādos apstākļos teritoriālajai pašvaldības vienībai kā transportlīdzekļa īpašniekam nav pienākuma to apdrošināt, neskarot atbildību, kuru fonds uzņemas attiecībā uz cietušajām trešajām personām?

         (1)  OV 2009, L 263, 11. lpp.


title: Lieta C-391/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. maijā iesniedza Върховен административен съд (Bulgārija) — “Унипак” АД/Директор на Териториална дирекция “Дунавска” към Агенция “Mитници”, Прокурор от Върховна административна прокуратура на Република България

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. maijā iesniedza Върховен административен съд (Bulgārija) — “Унипак” АД/Директор на Териториална дирекция “Дунавска” към Агенция “Mитници”, Прокурор от Върховна административна прокуратура на Република България
      (Lieta C-391/19)
      (2019/C 280/32)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Върховен административен съд

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: “Унипак” АД

         Atbildētājs: Директор на Териториална дирекция “Дунавска” към Агенция “Mитници”, Прокурор от Върховна административна прокуратура на Република България

         Prejudiciālais jautājums

      Vai runa ir par izņēmuma gadījumiem Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/2446 (1) (2015. gada 28. jūlijs), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 952/2013 attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, kuri attiecas uz dažiem Savienības Muitas kodeksa noteikumiem, 172. panta 2. punkta izpratnē, kuri pamatotu atļaujas ar atpakaļejošu spēku piešķiršanu saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 211. panta 2. punktu, lai varētu izmantot galapatēriņa muitas procedūru saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 254. pantu preču importam, kas pirms atļaujas pieteikuma saņemšanas datuma un pēc SIT lēmuma darbības laika beigām veikts par labu procedūras izmantotājam attiecībā uz šīm precēm saistībā ar Kombinētās nomenklatūras grozījumiem, ja (aptuveni desmit mēnešu) laikposmā no SIT lēmuma darbības laika beigām līdz importam, kuram tiek lūgts piemērot galapatēriņu, dažas (deviņas) reizes ir veikts preču imports un muitas iestādes nav labojušas deklarēto Kombinētās nomenklatūras kodu, kā arī preces tika izmantotas no antidempinga maksājuma atbrīvotām vajadzībām?

         (1)  OV 2015, L 343, 1. lpp.


title: Lieta C-406/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 20. marta spriedumu lietā T-237/17 Spānija/Komisija

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 20. marta spriedumu lietā T-237/17 Spānija/Komisija
      (Lieta C-406/19 P)
      (2019/C 280/33)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre un J. Aquilina)

         Otra lietas dalībniece: Spānijas Karaliste

         Prasījumi

      Komisija lūdz Tiesai atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1. punktu un noraidīt pirmajā instancē celto prasību vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

         Vienīgais pamats

      Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, lemjot par pierādīšanas pienākumu saistībā ar vienotas likmes korekcijas piemērošanu saskaņā ar 52. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (1).

         (1)  OV 2013, L 347, 549. lpp.


title: lieta C-439/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūnijā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) — B/Latvijas Republikas Saeima

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūnijā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) — B/Latvijas Republikas Saeima
      (lieta C-439/19)
      (2019/C 280/34)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Satversmes tiesa

         Pamatlietas puses

      Pieteikuma iesniedzējs: B

         Institūcija, kas izdevusi apstrīdēto aktu: Latvijas Republikas Saeima

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas 2016/679 (1) 10. pantā lietotais jēdziens “personas datu apstrāde par sodāmību un pārkāpumiem vai ar tiem saistītiem drošības pasākumiem” ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas uz apstrīdētajā normā paredzēto informācijas par transportlīdzekļu vadītājiem reģistrētajiem pārkāpumu uzskaites punktiem apstrādi?

                  2)

                  Neatkarīgi no atbildes uz pirmo jautājumu — vai Regulas 2016/679 normas, īpaši 5. panta 1. punkta “f” apakšpunktā nostiprinātais princips “integritāte un konfidencialitāte”, ir interpretējams tādējādi, ka tās aizliedz dalībvalstīm noteikt vispārpieejamas informācijas statusu informācijai par transportlīdzekļu vadītājiem reģistrētajiem pārkāpumu uzskaites punktiem un pieļaut attiecīgo datu apstrādi izpaušanas veidā?

                  3)

                  Vai Regulas 2016/679 ievada 50. un 154. apsvērums, 5. panta 1. punkta “b” apakšpunkts un 10. pants, kā arī Direktīvas 2003/98/EK (2) 1. panta 2. punkta “cc” apakšpunkts būtu interpretējami tādējādi, ka tie aizliedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas pieļauj informācijas par transportlīdzekļu vadītājiem reģistrētajiem pārkāpumu uzskaites punktiem nodošanu atkalizmantošanai?

                  4)

                  Ja atbilde uz kādu no iepriekšējiem jautājumiem ir apstiprinoša — vai Eiropas Savienības tiesību pārākuma un tiesiskās drošības princips būtu interpretējami tādējādi, lai varētu pieļaut apstrīdētās normas piemērošanu un tās tiesisko seku saglabāšanu uz laiku līdz brīdim, kad stājas spēkā Satversmes tiesas galīgais nolēmums?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1.lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/98/EK (2003. gada 17. novembris) par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (OV 2003, L 345, 90. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 32. sējums, 701. lpp.).


title: Lieta C-450/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. jūnijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Kilpailu- ja kuluttajavirasto

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. jūnijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Kilpailu- ja kuluttajavirasto
      (Lieta C-450/19)
      (2019/C 280/35)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Kilpailu- ja kuluttajavirasto

         Citi lietas dalībnieki: Eltel Group Oy un Eltel Networks Oy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 101. pantā ietverto konkurences režīmu var interpretēt tādējādi, ka situācijā, kurā aizliegtas vienošanās dalībnieks ar tiesību subjektu, kas nav aizliegtas vienošanās dalībnieks, ir noslēdzis būvniecības līgumu, kurš atbilst attiecīgās aizliegtās vienošanās norunām, konkurences pārkāpums tā radīto ekonomisko seku dēļ turpinās tikmēr, kamēr tiek pildītas no līguma izrietošās līgumsaistības vai kamēr līgumpartneriem tiek veikti maksājumi par darbu izpildi, t.i., līdz brīdim, kad tiek veikts pēdējais maksājums par darbu izpildi vai vismaz līdz brīdim, kad attiecīgie darbi tiek pabeigti;

                  2)

                  vai arī ir jāuzskata, ka konkurences pārkāpums turpinās tikai līdz brīdim, kad pārkāpumā vainojamais uzņēmums ir iesniedzis piedāvājumu par attiecīgo darbu veikšanu vai arī ir noslēdzis līgumu par darbu izpildi?


title: Lieta C-302/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale/WS

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale/WS
      (Lieta C-302/19)
      (2019/C 288/17)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

         Pretsūdzības iesniedzējs: WS

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/98/ES (1) (2011. gada 13. decembris) 12. panta 1. punkta e) apakšpunkts, kā arī vienlīdzīgas attieksmes starp vienotas uzturēšanās un darba atļaujas turētājiem un valsts pilsoņiem princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, uz kura pamata pretēji tam, kas paredzēts dalībvalsts pilsoņiem, no kodolģimenes locekļu skaita, lai aprēķinātu kodolģimenes pabalstu, tiek izslēgti darba ņēmēja, kurš ir vienotās atļaujas turētājs un trešās valsts valstspiederīgais, ģimenes locekļi, ja viņi dzīvo trešajā izcelsmes valstī?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/98/ES (2011. gada 13. decembris) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi (OV 2011, L 343, 1. lpp.).


title: Lieta T-518/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā — Sipcam Oxon/Komisija

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/65

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā — Sipcam Oxon/Komisija
      (Lieta T-518/19)
      (2019/C 305/75)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sipcam Oxon SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji: C. Mereu, P. Sellar, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/677 (2019. gada 29. aprīlis);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta acīmredzamas kļūdas vērtējumā dēļ.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula izriet no procedūras, kurā nav ievērotas prasītājas tiesības uz aizstāvību.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta, ar nepareizu vadlīniju piemērošanu pārkāpjot tiesiskās noteiktības principu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta, pārkāpjot samērīguma principu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta, pārkāpjot piesardzības principu.


title: Lieta T-574/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products Import & Export and Koopman International (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/20

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products Import & Export and Koopman International (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-574/19)
      (2019/C 337/21)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: A. Odle, advokāts, un J. St Ville, Barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Citas procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija) un Koopman International BV (Amsterdama, Nīderlande)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1431 829-0001

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 12. jūnija lēmums lietā R 1002/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai: (i) prasītājas apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pieņemamu; (ii) pilnībā noraidīt spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu iesniedzēju pieteikumus ICD 10292 un ICD 10689 par attiecīgā reģistrētā Savienības dizainparauga atzīšanu par spēkā neesošu; (iii) piespriest spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu iesniedzējiem atlīdzināt procesā Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā radušos izdevumus; (iv) pakārtoti – nodot lietu Anulēšanas nodaļai lēmuma pieņemšanai atbilstoši Regulas par Kopienas dizainparaugiem 4. panta 1. punktam.

                  —

                  piespriest atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 10. apsvēruma un 8. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-449/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. jūnijā iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – WEG Tevesstraße/Finanzamt Villingen-Schwenningen

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. jūnijā iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – WEG Tevesstraße/Finanzamt Villingen-Schwenningen
      (Lieta C-449/19)
      (2019/C 348/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: WEG Tevesstraße

         Atbildētāja: Finanzamt Villingen-Schwenningen

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram siltuma piegāde dzīvokļu īpašniekiem, ko veic dzīvokļu īpašnieku kopības, ir atbrīvota no pievienotās vērtības nodokļa?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-465/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Amtsgericht Straubing (Vācija) – B & L Elektrogeräte GmbH/GC

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Amtsgericht Straubing (Vācija) – B & L Elektrogeräte GmbH/GC
      (Lieta C-465/19)
      (2019/C 348/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Straubing

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: B & L Elektrogeräte GmbH

         Atbildētājs: GC

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai pastāv ārpus uzņēmuma telpām noslēgts līgums Direktīvas 2011/83/ES (1) 2. panta 8) punkta c) apakšpunkta izpratnē, tādējādi radot atteikuma tiesības saskaņā ar direktīvas 9. pantu, ja tirgotājs, kurš gadatirgū atrodas stendā vai pie stenda, kas uzskatāms par uzņēmuma telpu Direktīvas 2. panta 9. punkta izpratnē, uzrunā patērētāju, kurš stāv patērētāju gadatirgus izstāžu zāles ejā, nekomunicējot ar tirgotāju, un tā rezultātā stendā tiek noslēgts pirkuma līgums?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.).


title: Lieta C-471/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Grondwettelijk Hof (Nīderlande) – Middlegate Europe NV/Ministerraad

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Grondwettelijk Hof (Nīderlande) – Middlegate Europe NV/Ministerraad
      (Lieta C-471/19)
      (2019/C 348/04)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Middlegate Europe NV

         Atbildētāja: Ministerraad

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 49. pants, attiecīgā gadījumā lasot to kopā ar LESD 56. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 15. un 16. pantu un apvienojumā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā personām vai uzņēmumiem, kuri vēlas veikt darbus ostās 1972. gada Likuma izpratnē – tostarp darbus, kas nav saistīti ar kravu iekraušanu kuģos un to izkraušanu stricto sensu – Beļģijas ostas teritorijā, šim nolūkam ir jāpiesaista tikai atzīti ostas strādnieki?

                  2)

                  Vai tad, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, Grondwettelijk Hof drīkst pagaidām atstāt spēkā attiecīgo 1972. gada Likuma 1. un 2. panta sekas, lai izvairītos no tiesiski nedrošas situācijas un sociālās spriedzes, ļaujot likumdevējam saskaņot tos ar pienākumiem, kas izriet no Savienības tiesībām?


title: Lieta C-491/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Kúria (Ungārija) – Emberi Erőforrások Minisztériuma/Szent Borbála Kórház

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Kúria (Ungārija) – Emberi Erőforrások Minisztériuma/Szent Borbála Kórház
      (Lieta C-491/19)
      (2019/C 348/05)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Emberi Erőforrások Minisztériuma

         Atbildētāja: Szent Borbála Kórház

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai tiesiskajās attiecībās, kas izriet no nolīguma par subsīdiju, dalībvalstu starpniekiestādes un struktūras, kuru kompetencē ir pirmajā vai otrajā instancē izskatīt procedūru par neatbilstību, savās procedūrās saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (1) (2006. gada 11. jūlijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (turpmāk tekstā – “Regula”), īpaši saistībā ar tās 60., 70. un 98. pantā ietverto kontroles mehānismu, ir tiesīgas tieši izvērtēt jebkādu pārkāpumu, kas rada vai varētu radīt kaitējumu Eiropas Savienības budžeta finanšu interesēm, un vajadzības gadījumā tām ir pienākums piemērot finanšu korekciju?

                  2.

                  Vai valsts procesuālo tiesību norma vai arī judikatūra, kurā tā ir interpretēta, paredzot, ka nolīguma par subsīdiju gadījumā tā neizpildi, kas izpaužas kā publiskā iepirkuma tiesību normu pārkāpums (neatbilstība), konstatēt un uz tā pamata iesniegt jebkādu civiltiesisku prasījumu ir atļauts vienīgi tad, ja arbitrāžas komisija vai tiesa, izskatot prasību, kas celta par arbitrāžas komisijas lēmumu, ir galīgi atzinusi pārkāpuma esamību, pienācīgi efektīvi nodrošina Savienības finanšu interešu aizsardzību?

                  3.

                  Ja publiskā iepirkuma tiesību normu pārkāpums rada aizdomas par neatbilstību, bet arbitrāžas komisijā procedūra nav uzsākta, vai tiesa, kas izskata civiltiesiskus prasījumus saistībā ar nolīguma par subsīdiju izpildi, var izvērtēt neatbilstību publiskajam iepirkumam, izskatot nolīguma neizpildi?

         (1)  OV 2006, L 210, 25. lpp.


title: Lieta C-507/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Vācijas Federatīvā Republika/XT

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Vācijas Federatīvā Republika/XT
      (Lieta C-507/19)
      (2019/C 348/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Atbildētājs: XT

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, lai vērtētu jautājumu, vai Direktīvas 2011/95/ES (1) 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrā teikuma izpratnē palestīnietim, kas ir bezvalstnieks, vairs netiek nodrošināta UNRWA aizsardzība vai palīdzība, teritoriālā ziņā ir jāņem vērā tikai attiecīgā darbības zona (Gazas josla, Jordānija, Libāna, Sīrija, Rietumkrasts), kurā bezvalstniekam, pametot UNRWA mandātteritoriju, bija faktiskā dzīvesvieta (šajā gadījumā – Sīrija), vai ir jāņem vērā arī citas UNRWA mandātteritorijā ietilpstošās darbības zonas?

                  2)

                  Ja nav jāņem vērā tikai darbības zona pamešanas brīdī: vai vienmēr un neatkarīgi no citiem priekšnoteikumiem ir jāņem vērā visas mandātteritorijas darbības zonas? Ja tas tā nav: vai pārējās darbības zonas ir jāņem vērā tikai tad, ja bezvalstniekam ar šo darbības zonu bija cieša (teritoriāla) saikne? Vai, lai konstatētu šādu saikni, ir jākonstatē – pamešanas brīdī esoša vai iepriekšēja – pastāvīgā dzīvesvieta? Vai, vērtējot ciešu (teritoriālu) saikni, ir jāņem vērā citi apstākļi? Ja tas tā ir: kādi? Vai ir nozīme tam, ka bezvalstniekam UNRWA mandātteritorijas pamešanas brīdī ir iespēja ieceļot attiecīgajā darbības zonā un no viņa to var sagaidīt?

                  3)

                  Vai bezvalstnieks, kurš pamet UNRWA mandātteritoriju, jo tā faktiskās dzīvesvietas darbības zonā ir apdraudēta viņa personiskā drošība un UNRWA tur nav iespējams viņam nodrošināt aizsardzību vai palīdzību, bauda Direktīvas 2011/95/ES 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrā teikuma izpratnē direktīvas piešķirto aizsardzību arī tad, ja viņš iepriekš ir devies uz šo darbības zonu, nepastāvot viņa personiskās drošības apdraudējumam tā iepriekšējās dzīvesvietas darbības zonā un nepastāvot situācijai, kad atbilstoši apstākļiem robežas šķērsošanas brīdī var rēķināties ar to, ka tas darbības zonā, uz kurieni viņš dodas, var baudīt UNRWA aizsardzību vai palīdzību un tuvākajā laikā var atgriezties viņa līdzšinējās dzīvesvietas darbības zonā?

                  4)

                  Vai, lai vērtētu jautājumu, vai bezvalstniekam nav jāatzīst ipso facto bēgļa statuss tāpēc, ka pēc UNRWA mandātteritorijas pamešanas vairs nav konstatējami Direktīvas 2011/95/ES 12. panta 1. panta a) apakšpunkta otrajā teikumā izvirzītie priekšnoteikumi, ir jāņem vērā tikai pēdējās pastāvīgās dzīvesvietas darbības zona? Ja tas tā nav: vai papildus simetriski ir jāņem vērā zonas, kurām saskaņā ar 2. punktu ir nozīme attiecībā uz pamešanas brīdi? Ja tas tā nav: saskaņā ar kādiem kritērijiem ir jānoteic zonas, kuras ir jāņem vērā lēmuma par pieteikumu pieņemšanas brīdī? Vai, lai secinātu, ka vairs nav konstatējami Direktīvas 2011/95/ES 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā teikumā izvirzītie priekšnoteikumi, ir jākonstatē (valsts vai kvazi valsts) iestāžu gatavība uzņemt (atpakaļ) bezvalstnieku attiecīgajā darbības zonā?

                  5)

                  Gadījumā, ja saistībā ar Direktīvas 2011/95/ES 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā teikumā izvirzīto priekšnoteikumu pastāvēšanu un zušanu nozīme ir (pēdējās) pastāvīgās dzīvesvietas darbības zonai: kādiem kritērijiem ir nozīme, pamatojot pastāvīgo dzīvesvietu? Vai ir nepieciešama likumīga dzīvesvietas valsts atļauta uzturēšanās? Ja tas tā nav: vai darbības zonas atbildīgajām iestādēm ir vismaz apzināti jāpacieš attiecīgā bezvalstnieka uzturēšanās? Ja šajā ziņā tas tā ir: vai atbildīgajām iestādēm ir konkrēti jāzina par attiecīgā bezvalstnieka klātesamību vai arī pietiek ar apzinātu kā lielākas personu grupas dalībnieka uzturēšanās paciešanu? Ja tas tā nav: vai pietiek tikai ar ilgāku faktisku uzturēšanos?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta C-529/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Amtsgericht Potsdam (Vācija) – Möbel Kraft GmbH & Co. KG/ML

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Amtsgericht Potsdam (Vācija) – Möbel Kraft GmbH & Co. KG/ML
      (Lieta C-529/19)
      (2019/C 348/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Potsdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Möbel Kraft GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: ML

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai atteikuma tiesības saskaņā ar Direktīvas par patērētāju tiesībām (1) 16. panta c) punktu ir izslēgtas arī tad, ja preces gan tiek izgatavotas atbilstoši klienta specifikācijai, bet pārdevējs vēl nav sācis izgatavošanu un viņš pats, nevis trešās personas veiktu pielāgošanu pie klienta? Vai ir nozīme tam, ka preces stāvoklī, kāds bija pirms individuālas pielāgošanas, varētu atjaunot ar tikai minimālām pārbūves izmaksām, kuras veido aptuveni 5 procentus no preču vērtības?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.).


title: Lieta C-540/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – WV/Landkreis Harburg

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – WV/Landkreis Harburg
      (Lieta C-540/19)
      (2019/C 348/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WV

         Atbildētājs: Landkreis Harburg

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai iestāde, kas pilda publiskas funkcijas, kura uzturēšanas līdzekļu kreditoram ir sniegusi sociālās palīdzības pakalpojumus saskaņā ar publisko tiesību normām, var noteikt jurisdikciju uzturēšanas līdzekļu kreditora pastāvīgajā dzīvesvietā Uzturlīdzekļu regulas (1) 3. panta b) punkta izpratnē, ja tā, nodrošinot sociālās palīdzības pakalpojumu, cessio legis rezultātā pārņemto uzturēšanas līdzekļu kreditora uzturlīdzekļu civiltiesisko prasījumu no uzturēšanas līdzekļu parādnieka piedzen regresa kārtībā?

         (1)  Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (OV 2009, L 7, 1. lpp.).


title: Lieta C-546/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – BZ/Westerwaldkreis

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – BZ/Westerwaldkreis
      (Lieta C-546/19)
      (2019/C 348/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BZ

         Atbildētājs: Westerwaldkreis

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai ieceļošanas aizliegums, kurš trešās valsts valstspiederīgajam noteikts citā nolūkā, kas “nav saistīts ar migrāciju”, katrā ziņā ietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), darbības jomā tad, ja dalībvalsts nav izmantojusi šīs direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā noteikto iespēju?

                              b)

                              Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) daļu ir noliedzoša: vai šāds ieceļošanas aizliegums neietilpst Direktīvas 2008/115/EK darbības jomā arī tad, ja trešās valsts valstspiederīgais jau neatkarīgi no tā, ka attiecībā uz to ir izdots izraidīšanas rīkojums, ar ko ir saistīts ieceļošanas aizliegums, valstī uzturas nelikumīgi un tādēļ pēc būtības ietilpst direktīvas darbības jomā?

                              c)

                              Vai ieceļošanas aizliegumi, kuri izdoti citā nolūkā, kas “nav saistīti ar migrāciju”, ietver arī ieceļošanas aizliegumu, kas noteikts saistībā ar izraidīšanu sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumu dēļ (šajā gadījumā – pamatojoties vienīgi uz vispārējiem preventīviem apsvērumiem ar mērķi apkarot terorismu)?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts tādējādi, ka šis ieceļošanas aizliegums ietilpst Direktīvas 2008/115/EK darbības jomā:

                              a)

                              Vai no atgriešanas lēmuma (šajā gadījumā – izbraukšanas rīkojuma) atcelšanas administratīvā kārtībā izriet, ka ar to vienlaicīgi noteiktais ieceļošanas aizliegums Direktīvas 2008/115/EK 3. panta 6. punkta izpratnē kļūst nelikumīgs?

                              b)

                              Vai šīs tiesiskās sekas rodas arī tad, ja pirms atgriešanas lēmuma izdotais administratīvais izraidīšanas rīkojums ir (vai ir kļuvis) galīgs?

         (1)  OV 2008, L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-559/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/8

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-559/19)
      (2019/C 348/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Hermes, E. Manhaeve un E. Sanfrutos Cano)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai novērstu gruntsūdeņu objektu stāvokļa pasliktināšanos Doñana reģionā, neveicot to gruntsūdens tilpju papildu analīzi, kas identificētas ka apdraudētas, un nenosakot vajadzīgos pasākumus, kā arī Guadalquivir upes baseina apsaimniekošanas plāna pasākumu programmā neietverot atbilstošus pamatpasākumus un papildpasākumus, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (1), 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā kopsakarā ar 1. panta b) punktu un V pielikuma 2.1.2. punktu, 5. pantā kopsakarā ar II pielikuma 2.2. punktu, 11. panta 1. punktā, 3. punkta a), c) un e) apakšpunktā, un 4. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  atzīt, ka, neveicot attiecīgus pasākumus, lai novērstu to dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos, saistībā ar kurām ir noteiktas teritorijas (ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste un ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer), pasliktināšanās, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2) 6. panta 2. punktā kopsakarā ar 7. pantu paredzētos pienākumus,

                  —

                  piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                     Direktīvas 2000/60/EK 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā kopsakarā ar tās pašas direktīvas 1. panta a) punktu un V pielikuma 2.1.2. punktu paredzēto pienākumu neizpilde

                  Ar Direktīvas 2000/60/EK 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu dalībvalstīm tiek noteikts pienākums novērst visu valsts teritorijā esošo gruntsūdeņu objektu stāvokļa pasliktināšanos. Šī tiesību norma ir jālasa kopā ar tās pašas direktīvas 1. panta a) punktu, kurā ir precizēti vides mērķi, kas dalībvalstīm ir jāsasniedz attiecībā uz gruntsūdeņiem, un tās V pielikuma 2.1.2. punktu, kurā ir definēti atbilstoši gruntsūdeņu kvantitatīvie rādītāji. Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste nav veikusi vajadzīgos pasākumus, lai novērstu gruntsūdeņu objektu stāvokļa pasliktināšanos Doñana reģionā pārmērīgas ekspluatēšanas dēļ. Komisija secina, ka tādēļ Spānijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 2000/60/EK 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā kopsakarā ar tās pašas direktīvas 1. panta a) punktu un V pielikuma 2.1.2. punktu paredzētos pienākumus.

                  2)

                     Direktīvas 2000/60/EK 5. pantā kopsakarā ar tās pašas direktīvas II pielikuma 2.2. punktu paredzēto pienākumu neizpilde

                  Direktīvas 2000/60/EK 5. pantā ir noteikta procedūra upju baseina apgabala noteikšanai, izvirzot prasību, ka katrā konkrētā gadījumā ir jānosaka upju baseinu apgabala īpašības, ir jāveic pārskats par cilvēku darbības ietekmes uz virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu stāvokli un ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze. Ja pirmās īpašību analīzes laikā tiek konstatēts, ka attiecībā uz gruntsūdens tilpi pastāv risks, dalībvalstīm saskaņā ar direktīvas II pielikuma 2.2. punktu ir jāveic papildu analīze. Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste nav pareizi piemērojusi Direktīvas 2000/60/EK 5. panta 1. punktu kopsakarā ar tās pašas direktīvas II pielikuma 2.2. punktu, jo tā nav veikusi papildu analīzi par Doñana reģiona gruntsūdens tilpēm, attiecībā uz kurām pastāv risks, un nav noteikusi vajadzīgos pasākumus. Komisija tādējādi secina, ka šādi Spānijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 2000/60/EK 5. pantā kopsakarā ar tās pašas direktīvas II pielikuma 2.2. punktu paredzētos pienākumus.

                  3)

                     Direktīvas 2000/60/EK 11. panta 1. punkta, 3. punkta a), c) un e) apakšpunkta un 4. punkta pārkāpums

                  Saskaņā ar Direktīvas 2000/60/EK 11. panta 1. punktu “visas dalībvalstis nodrošina, ka katrā upju baseinu apgabalā vai starptautiska upju baseina daļā, kas atrodas tās teritorijā, ņemot vērā 5. pantā paredzētās analīzes rezultātus, tiek īstenota pasākumu programma, lai sasniegtu 4. pantā noteiktos mērķus.” 3. punkta a), c) un e) apakšpunktā ir uzskaitīti daži pamatpasākumi, kas šajā pasākumu programmā ir jāiekļauj. Tās pašas tiesību normas 4. punktā ir atsauce uz papildpasākumiem, kas ir jāizstrādā un jāīsteno papildus pamatpasākumiem. Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste Guadalquivir upes baseina apsaimniekošanas plānā nav iekļāvusi atbilstošus pamatpasākumus un papildpasākumus un tādēļ nav izpildījusi Direktīvas 2000/60/EK 11. panta 1. punktā, 3. punkta a), c) un e) apakšpunktā un 4. punktā paredzētos pienākumus.

                  4)

                     Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 2. punkta kopsakarā ar 7. pantu pārkāpums

                  Direktīvas 92/43 6. panta 2. punktā, pamatojoties uz piesardzības principu, ir noteikts vispārējs aizsardzības pienākums, saskaņā ar kuru saistībā ar dabiskajām dzīvotnēm un sugas dzīvotnēm, kuru dēļ ir noteikta attiecīgā teritorija, ir jānovērš jebkāda noplicināšanās vai traucējumi, kas varētu būtu nozīmīgi attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem. Saskaņā ar šīs direktīvas 7. pantu šis aizsardzības pienākums attiecas arī uz teritorijām, kuras saskaņā ar Padomes Direktīvu 79/409/EEK (1979. gada 2. aprīlis) par savvaļas putnu aizsardzību (3) ir klasificētas kā īpašas putnu aizsardzības teritorijas (Especial Protección para las Aves (ZEPA)). Komisija uzskata, ka, neveicot attiecīgus pasākumus, lai novērstu to dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos, saistībā ar kurām ir noteiktas teritorijas (ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste un ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer), Spānijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 2. punktā kopsakarā ar 7. pantu paredzētos pienākumus.

         (1)  OV 2000, L 327, 1. lpp.

         (2)  OV 1992, L 206, 1. lpp.

         (3)  OV 1979, L 103, 1. lpp.


title: Lieta C-609/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. augustā iesniedza Tribunal d'instance de Lagny-sur-Marne (Francija) – BNP Paribas Personal Finance SA/VE

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. augustā iesniedza Tribunal d'instance de Lagny-sur-Marne (Francija) – BNP Paribas Personal Finance SA/VE
      (Lieta C-609/19)
      (2019/C 348/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal d'instance de Lagny-sur-Marne

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BNP Paribas Personal Finance SA

         Atbildētājs: VE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13 (1) 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizdevuma, kas ir izteikts ārvalsts valūtā un atmaksājams valsts valūtā, galveno priekšmetu veido noteikumi, bez iespējas tos aplūkot atsevišķi, kuros ir paredzēti fiksēti maksājumi, kas prioritāri tiek novirzīti procentu segšanai, un kuros ir paredzēts līguma termiņa pagarinājums un maksājumu palielinājums, lai samaksātu atlikušo summu, kura var būtiski palielināties paritātes izmaiņu rezultātā?

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikumi, kuros ir paredzēti fiksēti maksājumi, kas prioritāri tiek novirzīti procentu segšanai, un kuros ir paredzēts līguma termiņa pagarinājums un maksājumu palielinājums, lai samaksātu atlikušo summu, kura var būtiski palielināties paritātes izmaiņu rezultātā, rada ievērojamu nelīdzsvarotību līguma pušu tiesībās un pienākumos, it īpaši tādā ziņā, ka ar tiem patērētājs tiek pakļauts nesamērīgam valūtas maiņas riskam?

                  3)

                  Vai Direktīvas 93/13 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir noteikts, ka tas, vai aizdevuma līguma, kas ir izteikts ārvalsts valūtā un atmaksājams valsts valūtā, noteikumi ir vienkārši, skaidri saprotami, būtu jānovērtē, atsaucoties līguma slēgšanas brīdī uz paredzamu ekonomisko situāciju, izskatāmajā lietā – uz sekām pēc 2007.–2009. gada ekonomiskajām problēmām attiecībā uz valūtas maiņas kursu svārstībām, ņemot vērā profesionāla aizdevēja kompetenci un zināšanas un tā labticību?

                  4)

                  Vai Direktīvas 93/13 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir noteikts, ka tas, vai aizdevuma līguma, kas ir izteikts ārvalsts valūtā un ir atmaksājams valsts valūtā, noteikumi ir vienkārši, skaidri saprotami, būtu jānovērtē, [pārliecinoties, ka] aizdevējs ar profesionālo kompetenci un zināšanām ir sniedzis patērētājam informāciju, it īpaši skaitļos izteiktu informāciju, kas ir tikai objektīva un abstrakta, neņemot vērā ekonomisko kontekstu, kas varētu ietekmēt valūtas maiņas kursu svārstības?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-623/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. augustā Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. jūnija spriedumu lietā T-64/18 Alfamicro/Komisija

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. augustā Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. jūnija spriedumu lietā T-64/18 Alfamicro/Komisija
      (Lieta C-623/19 P)
      (2019/C 348/14)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. (pārstāvji: G. Gentil Anastácio un D. Pirra Xarepe, advokāti, un M. Stock da Cunha, advokāte-praktikante)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-64/18 (1).

                  —

                  Atcelt Komisijas 2017. gada 13. decembra Lēmumu C(2017) 8839 final.

                  —

                  Piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka līgumiskas prasījuma tiesības rašanās pamats ir pats līgums. Līdz ar to, tā kā Komisijai bija iespējams deklaratīvajā prasībā izklāstīt savus prasījumus, taču tā nav tos izklāstījusi, tā nevar pēc sprieduma izdot izpildu dokumentus par atlikušo prasījuma tiesību summām.
      Komisija esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras.
      Deklaratīvajā spriedumā (T-831/14) (2) Vispārējā tiesa esot spriedusi par Komisijas no dotāciju nolīguma izrietošajām prasījuma tiesībām, nevis – kā tagad Vispārējā tiesa kļūdaini uzskatot – par nepieļaujamajām izmaksām attiecībā uz revīzijas aptverto laikposmu.
      No deklaratīvajā prasībā (T-831/14) taisītā sprieduma rezolutīvās daļas neizrietot nekāds ierobežojums nedz attiecībā uz prasījuma tiesībām, nedz attiecībā uz laikposmu, nedz attiecībā uz izmaksām.
      Attiecībā uz vienām vienīgajām parādsaistībām jeb – izmantojot dotāciju nolīguma formulējumu – prasījuma tiesībām pienākas viens vienīgs izpildu dokuments.
      Vispārējai tiesai būtu bezjēdzīgi galīgi noteikt prasījuma tiesību apjomu, ja kreditors pēc tam varētu apgalvot, ka galu galā šajā apjomā esot ierēķinātas ne visas summas.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka, līdzko izskatīšanā atrodas deklaratīva prasība par Savienības līgumisko prasījuma tiesību apmēra noteikšanu, Komisija nedrīkst izdot izpildu dokumentus, kuri nav pamatoti ar attiecīgo Vispārējās tiesas spriedumu.
      Lai arī deklaratīvā prasība patiešām ir par Komisijas līgumiskajām prasījuma tiesībām attiecībā pret parādnieku, Vispārējās tiesas kompetence noteikt šo prasījuma tiesību apmēru tomēr izslēdzot Komisijas pilnvaras izdot izpildu dokumentus, kas aizstātu šo spriedumu.

         (1)  EU:T:2019:453.

         (2)  Skat. lietu C-14/18 P.


title: Lieta T-499/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūlijā – ZU/EĀDD

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/16

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūlijā – ZU/EĀDD
      (Lieta T-499/19)
      (2019/C 348/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZU (pārstāvji: C. Bernard-Glanz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EĀDD 2018. gada 31. augusta un 2019. gada 10. janvāra lēmumus, ar kuriem izpildīts medicīniskā dienesta 2018. gada 30. augusta ziņojums, samazinot slimības atvaļinājumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības principa un rūpības pienākuma pārkāpums, pārspīlējot izmaksu aplēses, kā rezultātā prasītājs tika nepamatoti atzīts par atbildīgu sakarā ar neierašanos uz medicīnisko pārbaudi Briselē.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota nepareiza pilnvaru izmantošana ar norādi uz apzinātu nodomu kaitēt prasītājam personiska rakstura aizspriedumu dēļ.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā attiecībā uz jautājumu par to, vai bija mainījusies prasītāja tiesiskā situācija, kā arī padziļinātas analīzes neveikšana attiecībā uz to, kādēļ tika konstatēta prasītāja atbildība par neierašanos uz medicīnisko pārbaudi.


title: Lieta T-566/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. augustā – Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/17

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. augustā – Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija
      (Lieta T-566/19)
      (2019/C 348/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Scandlines Danmark ApS (Kopenhāgena, Dānija), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: L. Sandberg-Mørch, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 22. jūlija lēmumu, ar ko daļēji noraidīts prasītāju pieteikums līdz 2019. gada 5. septembrim vai līdz 2019. gada augusta beigām pagarināt termiņu apsvērumu iesniegšanai saistībā ar formālo izmeklēšanas procedūru lietā SA. 39078 (2019/C) (ex 2014/N) – Fehmarn Belt Fixed Link projekta finansēšana;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu pamatot savu lēmumu nepagarināt attiecīgo termiņu līdz 2019. gada 5. septembrim vai 2019. gada 31. augustam, jo apstrīdētajā lēmumā neesot pamatojuma šim noraidījumam, vai, katrā ziņā, šis pamatojums esot nepilnīgs.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi Procedūras regulas (1) 6. panta 1. punktu un tādējādi arī prasītāju kā ieinteresēto personu tiesības efektīvi piedalīties formālajā izmeklēšanas procedūrā valsts atbalsta lietā SA.39078, jo lūgums piešķirt pagarinājumu esot bijis pienācīgi un labi pamatots un samērīgs.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-582/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. augustā – Victoria's Secret Stores Brand Management/EUIPO – Lacoste (“LOVE PINK”)

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/17

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. augustā – Victoria's Secret Stores Brand Management/EUIPO – Lacoste (“LOVE PINK”)
      (Lieta T-582/19)
      (2019/C 348/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Victoria's Secret Stores Brand Management, Inc. (Reynoldsburg, Ohaio, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: J. Dickerson, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Lacoste SA (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LOVE PINK” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 853 389

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 27. maija lēmums lietā R 1078/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, proti, ciktāl tas attiecas uz iebildumu pamatu, kas ir paredzēts Eiropas Savienības Preču zīmju regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā;

                  —

                  atļaut reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 11 853 389;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-583/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. augustā – Electrolux Home Products/EUIPO – D. Consult (“FRIGIDAIRE”)

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/18

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. augustā – Electrolux Home Products/EUIPO – D. Consult (“FRIGIDAIRE”)
      (Lieta T-583/19)
      (2019/C 348/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Electrolux Home Products, Inc. (Charlotte, Ziemeļkarolīna, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: P. Brownlow, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: D. Consult (Wattignies, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FRIGIDAIRE” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 71 241

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 17 jūnija lēmums lietā R 166/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt Anulēšanas nodaļas 2017. gada 23. novembra lēmumu Atcelšanā Nr. 11921 C, kas vērsta, lai atceltu Eiropas Savienības preču zīmi attiecībā uz apģērba žāvētājiem, veļas mazgājamajām mašīnām, trauku mazgājamajām mašīnām un plītīm;

                  —

                  saglabāt Eiropas preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz apģērba žāvētājiem, veļas mazgājamajām mašīnām, trauku mazgājamajām mašīnām un plītīm;

                  —

                  piespriest atbildētājam segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padome ir nepamatoti piemērojusi tiesības, konstatējot, ka Eiropas Savienības preču zīmes izmantošana, par ko liecina apģērba žāvētāju, veļas mazgājamo mašīnu, trauku mazgājamo mašīnu un plīšu pārdošana, ko veikusi prasītāja, ASV militārajām bāzēm Vācijā un Beļģijā, nav Eiropas Savienības preču zīmes izmantošana Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta nozīmē;

                  —

                  Padome ir nepamatoti piemērojusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. pantu, neņemot vērā prasītājas pierādījumus par izmantošanu, kas izpaužas kā pārdošana Johann Fouquet GmbH, šai padomei izvērtējot visu prasītājas veikto Eiropas Savienības preču zīmes izmantošanu attiecībā uz apģērba žāvētājiem, veļas mazgājamajām mašīnām, trauku mazgājamajām mašīnām un plītīm;

                  —

                  Padome ir nepamatoti piemērojusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. pantu, neņemot vērā prasītājas pierādījumus par izmantošanu, kas izpaužas kā izmantošana sociālajos medijos, šai padomei izvērtējot visu prasītājas veikto Eiropas Savienības preču zīmes izmantošanu attiecībā uz apģērba žāvētājiem, veļas mazgājamajām mašīnām, trauku mazgājamajām mašīnām un plītīm.