title: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums.#Ronny Verest un Gaby Gerards pret Belgische Staat.#Hof van beroep te Antwerpen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Ienākuma nodoklis – Tiesiskais regulējums nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanai – Dalībvalstī, kas nav rezidences dalībvalsts, no nekustamā īpašuma gūtu ienākumu aplikšana ar nodokli – Atbrīvojuma metode ar progresivitātes rezervi rezidences dalībvalstī – Atšķirīga attieksme pret nekustamo īpašumu rezidences dalībvalstī un citā dalībvalstī.#Lieta C‑489/13.

text:
               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Lieta C‑489/13
            par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Hof van beroep te Antwerpen  (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2013. gada 3. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2013. gada 10. septembrī, tiesvedībā
            Ronny Verest ,
            Gaby Gerards
            pret
            Belgische Staat .
            TIESA (septītā palāta)
            šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. L. da Krušs Vilasa [ J. L. da Cruz Vilaça ], tiesneši Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ] (referents) un A. Arabadžijevs [ A. Arabadjiev ],
            ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
            sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
            ņemot vērā rakstveida procesu,
            ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
            – Beļģijas valdības vārdā – J.‑C. Halleux  un M. Jacobs , pārstāvji,
            – Francijas valdības vārdā – G. de Bergues  un J.‑S. Pilczer , pārstāvji,
            – Eiropas Komisijas vārdā – A. Cordewener  un W. Roels , pārstāvji,
            ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
            pasludina šo spriedumu.
            Spriedums

            Sprieduma pamatojums
            1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 63. un 65. panta interpretāciju.
            2. Šis lūgums tika iesniegts sakarā ar strīdu starp R. Verest un G. Gerards , no vienas puses, un Belgische Staat  [Beļģijas valsti], no otras puses, par Francijā esoša nekustamā īpašuma nodokļu režīmu Beļģijā.
            Atbilstošās tiesību normas
            3. 1992. gada Likuma par ienākuma nodokli [ Code des impôts sur les revenus  1992] (turpmāk tekstā – “ CIR  92”) 7. panta 1. punktā ir noteikts:
            “Ienākumi no nekustamā īpašuma ir:
            1° attiecībā uz neizīrētu nekustamo īpašumu:
            a) īpašumu, kas atrodas Beļģijā:
            – kadastrālie ienākumi, ja tas ir neapbūvēts nekustamais īpašums, materiāls un iekārtas, kam pēc savas dabas vai mērķa, vai 12. panta 3. punkta izmantošanas ir nekustamā īpašuma īpašības;
            – kadastrālie ienākumi, kam pieskaita 40 %, ja tas ir cita veida nekustamais īpašums;
            b) attiecībā uz ārzemēs esošu nekustamo īpašumu: īres vērtība;
            [..].”
            4. CIR  92 13. pantā ir noteikts:
            “Kas attiecas uz nekustamā īpašuma īres vērtību, īri un īres priekšrocībām, neto ienākumi ir bruto ienākumu summa, no kuras atskaita uzturēšanas izdevumus un remontizdevumus:
            – 40 [%] apbūvētam nekustamajam īpašumam, kā arī materiālam un iekārtām, kam pēc dabas vai pēc mērķa ir nekustamā īpašuma īpašības [..]
            [..].”
            5. CIR  92 155. pantā ir paredzēts:
            “Ienākumi, kas ir atbrīvoti no nodokļiem saskaņā ar starptautiskajām konvencijām par dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanu, tiek ņemti vērā, nosakot nodokli, taču tas tiek samazināts proporcionāli tai kopējo ienākumu daļai, kas ir atbrīvota no nodokļiem.
            [..]”
            6. Francijas un Beļģijas Konvencijas par dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanu un savstarpējās administratīvās un juridiskās palīdzības noteikumu izveidi ienākumu nodokļu jomā, kas parakstīta 1964. gada 10. martā Briselē (turpmāk tekstā – “Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencija”), 3. panta 1. punkts ir izteikts šādi:
            “Ienākumi no nekustamā īpašuma, tajā skaitā papildpiederumi, kā arī lauksaimniecības un mežkopības uzņēmumu nedzīvais vai dzīvais inventārs, ir apliekami ar nodokli tikai līgumslēdzējā valstī, kurā šis īpašums atrodas.”
            7. Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijas 19.A panta 2. un 4. punktā ir noteikts:
            “Dubulto nodokļu uzlikšanu novērš šādi:
            A. Attiecībā uz Beļģiju:
            [..]
            2. Ienākumi, kas nav iepriekš 1. punktā norādītie ienākumi, ir atbrīvoti no šīs Konvencijas 2. panta 3.A punktā minētajiem Beļģijas nodokļiem, ja aplikšana ar nodokli ir vienīgi Francijas ziņā.
            [..]
            4. Neskarot iepriekšējos noteikumus, Beļģijas nodokļi, uz kuriem attiecas šī Konvencija, var tikt aprēķināti no ienākumiem, kas atbilstīgi šai Konvencijai tiek aplikti ar nodokli Beļģijā, atbilstoši likmei, kas atbilst visiem atbilstīgi Beļģijas tiesiskajam regulējumam apliekamajiem ienākumiem.”
            Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
            8. No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka prasītāji pamatlietā dzīvo Beļģijā, kur to ienākumi tiek aplikti ar nodokli. Pēc nekustamā īpašuma iegādes Francijā 2004. gada augustā viņi nākamajā gadā iesniedza nodokļu deklarāciju, kurā Beļģijas nodokļu iestādes veica labojumus. Prasītāji apstrīdēja šos labojumus, vēršoties Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen  (Antverpenes pirmās instances tiesa).
            9. Pēc viņu prasības noraidīšanas prasītāji pamatlietā iesniedza apelācijas sūdzību Hof van beroep te Antwerpen  (Antverpenes apelācijas tiesa).
            10. Kā uzskata pēdējā minētā tiesa, tās izskatāmā lieta ir par nodokļu režīmu Beļģijā Francijā esošam nekustamajam īpašumam. Šajā ziņā tā norāda, ka atbilstīgi Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijai ienākumi no nekustamā īpašuma ir apliekami ar nodokli tikai valstī, kurā īpašums atrodas. Šis atbrīvojums Beļģijas Karalistes labā sasaistīts ar progresivitātes rezervi, saskaņā ar kuru ienākumi no Francijā esoša nekustamā īpašuma var tikt ņemti vērā, aprēķinot nodokļa likmi, kas piemērojama ienākumiem, kas ar nodokli apliekami Beļģijā.
            11. Hof van beroep te Antwerpen norāda arī, ka ienākumi no neizīrētiem īpašumiem, kas atrodas Beļģijā, tiek noteikti, pamatojoties uz kadastrālajiem ienākumiem, un ka hipotētiski ienākumi no nekustamā īpašuma līdzīgā veidā tiek noteikti Francijā. Tomēr atbilstīgi CIR  92 7. pantam ienākumi no neizīrēta nekustamā īpašuma, kas ir citā valstī, nevis Beļģijā, esot nosakāmi, ņemot vērā tikai to īres vērtību. Beļģijas kadastrālie ienākumi un Francijas kadastrālie ienākumi esot līdzīgi, tomēr kadastrālie ienākumi parasti esot zemāki par īres vērtību.
            12. Ņemot vērā šos apsvērumus, Hof van beroep te Antwerpen nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
            “Vai EKL 56. pants nepieļauj dalībvalstī aplikt ar nodokli citā dalībvalstī esošu neizīrētu nekustamo īpašumu uz cita pamata, kas nav tā vietējie kadastrālie ienākumi, konkrētāk, šajā gadījumā, kad ir zināms, ka vietējos kadastrālos ienākumus nosaka analogi Beļģijā esoša nekustamā īpašuma Beļģijas kadastrālajai vērtībai?”
            Par prejudiciālo jautājumu
            Par jautājuma tvērumu
            13. Ir jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu ieviestajā valsts tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu tai atrisināt strīdu, kuru izskata valsts tiesa. Saistībā ar to, ja nepieciešams, Tiesai ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi (spriedums Brey , C‑140/12, EU:C:2013:565, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
            14. Lai varētu sniegt iesniedzējtiesai noderīgu atbildi, ir jānovērtē pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums pamatlietas faktiskajā un tiesiskajā kontekstā, kāds tas izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma.
            15. Nav strīda par to, ka pamatlieta ir par nodokļu režīmu ienākumiem no nekustamā īpašuma, kas nav izīrēts un ko Francijā iegādājušies Beļģijas iedzīvotāji, kuri ir prasītāji pamatlietā. Atbilstīgi starp šīm divām dalībvalstīm noslēgtajai Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijai ar šo nekustamo īpašumu saistītie ienākumi tiek aplikti ar nodokli tikai Francijā. Tomēr klauzula, saukta par “progresivitātes rezerves” klauzulu, ļauj Beļģijas iestādēm ņemt vērā šos ienākumus, lai noteiktu nodokļa likmi, kas piemērojama tikai Beļģijā ar nodokli apliekamiem ienākumiem.
            16. Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka kārtība, kas ļauj noteikt ienākumus no nekustamā īpašuma, kas nav izīrēts, atšķiras atkarībā no tā, vai īpašums atrodas Beļģijā vai citā dalībvalstī. No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka pamatlietā ienākumi no neizīrēta nekustamā īpašuma, kas atrodas Francijā, tiek noteikti atbilstīgi īres vērtībai, kuras summa ir lielāka par līdzīga Beļģijā esoša īpašuma kadastrālajiem ienākumiem.
            17. Ņemot vērā iepriekš minēto, tādējādi ir jānosaka, vai LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, par kādu ir pamatlieta, kas paredz, piemērojot Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijā esošo progresivitātes klauzulu, ka, lai noteiktu ienākumu nodokļu likmi, ienākumi, kas gūti no neizīrēta nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī, tiek noteikti no tā “īres vērtības”, kamēr ienākumi, kas gūti no šāda īpašuma, kas atrodas pirmajā dalībvalstī, ir nosakāmi no tā “kadastrālajiem ienākumiem”, un ka pēdējie minētie ienākumi parasti ir mazāki par “īres vērtību”.
            Par brīvas kapitāla aprites ierobežojuma esamību
            18. Vispirms ir jāatgādina, ka atbilstīgi pastāvīgajai judikatūrai, ja nav Eiropas Savienības vienādošanas vai saskaņošanas pasākumu, kritēriju noteikšana ienākumu un kapitāla aplikšanai ar nodokļiem, lai, attiecīgajā gadījumā noslēdzot konvenciju, novērstu nodokļu dubultu uzlikšanu, ir dalībvalstu kompetencē. Šajā kontekstā dalībvalstis divpusējās konvencijās par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu var brīvi noteikt faktorus, no kuriem ir atkarīga kompetences sadale nodokļu jomā (spriedums Imfeld un Garcet , C‑303/12, EU:C:2013:822, 41. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
            19. Tomēr šī nodokļu ieturēšanas kompetenču sadale dalībvalstīm neļauj piemērot pasākumus, kas ir pretrunā LESD garantētajām aprites brīvībām. Attiecībā uz divpusējām konvencijām par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu sadalīto nodokļu ieturēšanas kompetenču izmantošanu dalībvalstīm ir jāievēro Savienības noteikumi (spriedums Imfeld un Garcet , EU:C:2013:822, 42. punkts).
            20. No tā izriet, ka, ņemot vērā Līgumā garantētās pārvietošanās un aprites brīvības, lai apliktu fizisku personu ienākumus, dalībvalsts drīkst paredzēt atšķirīgas nekustamā īpašuma ienākumu no neizīrēta nekustamā īpašuma novērtēšanas metodes atkarībā no tā, vai šis īpašums ir šajā dalībvalstī vai citā dalībvalstī.
            21. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka pasākumi, kas ar LESD 63. panta 1. punktu ir aizliegti kā kapitāla aprites ierobežojumi, ietver pasākumus, kas attur kādas dalībvalsts rezidentus veikt ieguldījumus nekustamajā īpašumā citās dalībvalstīs (spriedums Libert  u.c., C‑197/11 un C‑203/11, EU:C:2013:288, 44. punkts).
            22. Tādā situācijā, par kādu ir pamatlieta, nav strīda par to, ka visi Beļģijas iedzīvotāju ienākumi no nekustamā īpašuma tiek ņemti vērā, nosakot nodokļa likmi, kas piemērojama to ienākumiem, kas apliekami ar nodokli Beļģijā. Nav strīda arī par to, ka ienākumi no neizīrēta īpašuma, kas atrodas Beļģijā, tiek noteikti, pamatojoties uz kadastrālajiem ienākumiem, kuru summa ir mazāka par īres vērtību, kuru izmanto, lai noteiktu ienākumus no šāda īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī.
            23. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šī iemesla dēļ Beļģijas iedzīvotāju, kam pieder neizīrēts nekustamais īpašums, kas atrodas citā dalībvalstī, kas nav Beļģija, ar nodokli apliekamajiem ienākumiem varētu tikt piemērota augstāka nodokļa likme nekā tā, kas ir piemērojama šo iedzīvotāju, kam ir līdzīgs īpašums Beļģijā, ienākumiem.
            24. Ja tā būtu, tāds tiesiskais regulējums, par kādu ir pamatlieta, radītu atšķirīgu attieksmi, kas varētu atturēt Beļģijas iedzīvotājus veikt ieguldījumus nekustamajā īpašumā dalībvalstīs, kas nav Beļģija, un tas radītu ierobežojumu brīvai kapitāla apritei, kas LESD 63. pantā principā ir aizliegts.
            Brīvas kapitāla aprites ierobežojuma attaisnojuma esamība
            25. Atbilstīgi LESD 65. panta 1. punkta a) apakšpunktam LESD 63. pants neskar dalībvalstu tiesības piemērot attiecīgos nodokļu tiesību aktus, kas atšķirtu nodokļu maksātājus, kuri atrodas atšķirīgā situācijā attiecībā uz savu rezidences vietu vai kapitāla ieguldījuma vietām.
            26. Šī norma, kas ir atkāpe no brīvas kapitāla aprites, ir jāinterpretē šauri. Tādējādi tā nevar tikt interpretēta tādā nozīmē, ka jebkuri nodokļu tiesību akti, kuri ietver atšķirību starp nodokļu maksātājiem atkarībā no vietas, kurā tie dzīvo, vai dalībvalsts, kurā tie investē savu kapitālu, automātiski ir saderīgi ar Līgumu (skat. spriedumu Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company , C‑190/12, EU:C:2014:249, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
            27. Faktiski minētajā tiesību normā paredzētā atkāpe ir ierobežota ar LESD 65. panta 3. punktu, kurā ir paredzēts, ka šī panta 1. punktā minētie valstu pasākumi “nerada iespēju patvaļīgi diskriminēt vai slēpti ierobežot kapitāla brīvu apriti un maksājumus, kā to nosaka 63. pants” (skat. spriedumu Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company , EU:C:2014:249, 56. punkts).
            28. Saskaņā ar LESD 65. panta 1. punkta a) apakšpunktu atļautā atšķirīgā attieksme tādējādi ir jānošķir no diskriminācijas, kas ir aizliegta ar šī paša panta 3. punktu. No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai valsts nodokļu regulējumu varētu uzskatīt par saderīgu ar Līguma noteikumiem par kapitāla brīvu apriti, ir vajadzīgs, lai atšķirīgā attieksme, kas izriet no šī regulējuma, skartu situācijas, kas objektīvi nav salīdzināmas, vai to attaisnotu primārs vispārējo interešu iemesls (skat. spriedumu Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company , EU:C:2014:249, 57. punkts).
            29. Pirmkārt, pamatlietā nav strīda par to, ka atbilstīgi Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijai, kas ir piemērojama Beļģijā, ienākumi no nekustamā īpašuma, kas atrodas Francijā, Beļģijā netiek aplikti ar nodokli, lai gan ienākumi no nekustamā īpašuma, kas atrodas šajā pēdējā minētajā dalībvalstī, tiek iekļauti nodokļa bāzē. Tomēr šī konvencija ļauj Beļģijas iestādēm ņemt vērā ienākumus no nekustamā īpašuma, kas atrodas Francijā, lai, piemērojot šajā konvencijā noteikto “progresīvo rezervi”, noteiktu nodokļa likmi, kas piemērojama Beļģijā ar nodokli apliekamajiem ienākumiem.
            30. Jānorāda, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka atbrīvojuma metode, izmantojot “progresīvo rezervi”, ļauj nodrošināt, ka nodokļa maksātāja ienākumi, kas ir atbrīvoti no nodokļa dzīvesvietas valstī, tomēr var tikt ņemti vērā šajā dalībvalstī, lai piemērotu progresivitātes normu, aprēķinot nodokļa summu no pārējiem nodokļa maksātāja ienākumiem (šajā ziņā skat. spriedumu Asscher , C‑107/94, EU:C:1996:251, 47. punkts).
            31. Šāda tiesiskā regulējuma mērķis ir izvairīties no tā, ka rezidences dalībvalstī nodokļa maksātāja, kam pieder nekustamais īpašums, kas atrodas citā dalībvalstī, apliekamiem ienākumiem tiek piemērota zemāka nodokļa likme nekā tā, ko piemēro nodokļu maksātāju, kam pieder līdzīgi īpašumi rezidences dalībvalstī, ienākumiem.
            32. Šī mērķa gaismā nodokļu maksātāju, kuri ir iegādājušies nekustamo īpašumu rezidences dalībvalstī, situācija ir līdzīga nodokļu maksātāju, kuri ir iegādājušies šādu īpašumu citā dalībvalstī, situācijai.
            33. Otrkārt, ir jākonstatē, ka Beļģijas valdība neatsaucas ne uz vienu vispārējo interešu mērķi, kas varētu kalpot par attaisnojumu.
            34. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, par kādu ir pamatlieta, ciktāl, piemērojot Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijā esošo progresivitātes klauzulu, ienākumu nodokļa likme var būt lielāka tikai tādēļ, ka nekustamā īpašuma ienākumu noteikšanas metode rada situāciju, ka ienākumi no neizīrētiem nekustamajiem īpašumiem, kas ir citā dalībvalstī, tiek noteikti lielākā apmērā nekā ienākumi, kas ir no šādiem īpašumiem, kas atrodas pirmajā dalībvalstī. Iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai pamatlietā aplūkotajam tiesiskajam regulējumam ir šāda iedarbība.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            35. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
            LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, par kādu ir pamatlieta, ciktāl, piemērojot Dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanas konvencijā esošo progresivitātes klauzulu, ienākumu nodokļa likme var būt lielāka tikai tādēļ, ka nekustamā īpašuma ienākumu noteikšanas metode rada situāciju, ka ienākumi no neizīrētiem nekustamajiem īpašumiem, kas ir citā dalībvalstī, tiek noteikti lielākā apmērā nekā ienākumi, kas ir no šādiem īpašumiem, kas atrodas pirmajā dalībvalstī. Iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai pamatlietā aplūkotajam tiesiskajam regulējumam ir šāda iedarbība.


title: Vispārējās tiesas spriedums (trešā palāta) 2011. gada 25.maijā. # São Paulo Alpargatas, SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes "BAHIANAS LAS ORIGINALES" reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes "havaianas" un agrāka valsts vārdiska preču zīme "HAVAIANAS" - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts. # Lieta T-422/09.

text:
      Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 25. maija spriedums – São Paulo Alpargatas/ITSB – Fischer (“BAHIANAS LAS ORIGINALES”)
      (lieta T‑422/09)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas grafiskas preču zīmes “BAHIANAS LAS ORIGINALES” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes “havaianas” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “HAVAIANAS” – Relatīvs atteikuma pamatojums – Sajaukšanas iespēja – Apzīmējumu līdzība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts
      Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem,
         īpašnieka iebildumi – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 19., 41. un
         42. punktu)

      Priekšmets

         Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 17. augusta lēmumu lietā R 1477/2008‑2 attiecībā uz iebildumu procesu
                  starp

               São Paulo Alpargatas, SA
                un
               Enrique Fischer
            Informācija par lietu

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               Enrique Fischer

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “BAHIANAS LAS ORIGINALES”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē –
                  reģistrācijas pieteikums Nr. 5024591

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece:

               São Paulo Alpargatas, SA

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “havaianas” (Nr. 3772431), Spānijas grafiska preču zīme, kas ietver
                  vārdisku elementu “havaianas” (M2341904), un Spānijas vārdiska preču zīme “HAVAIANAS” (M2341905) attiecībā uz visām precēm,
                  kas ietilpst 25. klasē

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Kopienu preču zīmes reģistrācijas pieteikumu pilnībā noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               apstrīdēto lēmumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 17. augusta
                     lēmumu lietā R 1477/2008‑2 atcelt;

                  2)

                  	ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina São Paulo Alpargatas, SA tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  	Enrique Fischer sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


Tiesas spriedums 1993. gada 17. novembrī. # Bundesanstalt für den Güterfernverkehr pret Gebrüder Reiff GmbH & Co. KG. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Landgericht Koblenz - Vācija. # Lieta C-185/91.


Tiesas spriedums 1991. gada 10. decembrī. # Merci convenzionali porto di Genova SpA pret Siderurgica Gabrielli SpA. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Tribunale di Genova - Itālija. # Preču brīva aprite. # Lieta C-179/90.


Tiesas spriedums 1984. gada 17. janvārī. # Vereniging ter Bevordering van het Vlaamse Boekwezen, VBVB, un Vereniging ter Bevordering van de Belangen des Boekhandels, VBBB, pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Apvienotās lietas 43/82 un 63/82.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2003. gada 27.novembrī.#Shield Mark BV pret Joost Kist h.o.d.n. Memex.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Hoge Raad der Nederlanden - Nīderlande.#Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 89/104/EEK - 2. pants.#Lieta C-283/01.

text:
      TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
      2003. gada 27. novembrī (*)

      Preču zīmes – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva 89/104/EEK – 2. pants – Apzīmējumi, kas var būt preču zīme – Apzīmējumi, ko var attēlot grafiski – Skaņas apzīmējumi – Nošu raksts – Rakstveida apraksts – Onomatopoēze
      Lieta C‑283/01
      par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande), nolūkā saņemt prāvās, kuras iztiesā šīs tiesas, starp

      Shield Mark BV
      un
      Joost Kist h.o.d.n. Memex
      prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmo direktīvu 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu
         tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.).

      TIESA (sestā palāta)
      šādā sastāvā: V. Skouris [V. Skouris], kas veic sestās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], Ž. P. Puisošē [J.‑P. Puissochet] un R. Šintgens [R. Schintgen] un F. Makena [F. Macken] (referente),

      ģenerāladvokāts D. Ruiss‑Harabo Kolomers [D. Ruiz‑Jarabo Colomer],

      sekretāre M. F. Kontē [M.‑F. Contet], galvenā administratore,

      izvērtējusi rakstveida apsvērumus, ko sniedza:
      –        Shield Mark BV vārdā – T. Koens Jeorams [T. Cohen Jehoram] un E. Ž. Morē [E. J. Morée], advocaten,

      –        Nīderlandes valdības vārdā – H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster], pārstāve,

      –        Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. Metrepjēra [A. Maitrepierre], pārstāvji,

      –        Itālijas valdības vārdā – U. Leanca [U. Leanza], pārstāvis, kam palīdz O. Fjumara [O. Fiumara], avvocato dello Stato,

      –        Austrijas valdības vārdā – K. Pezendorfere [C. Pesendorfer], pārstāve,

      –        Apvienotās Karalistes vārdā – Dž. E. Kolinss [J. E. Collins], pārstāvis, kam palīdz D. Aleksanders [D. Alexander], barrister,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – N. B. Rasmusens [N. B. Rasmussen] un H. M. H. Spejarts [H. M. Speyart], pārstāvji,

      ņemot vērā tiesas sēdes ziņojumu,
      noklausījusies Shield Mark BV, ko pārstāvēja T. Koens Jeorams, Nīderlandes valdības, ko pārstāvēja N. A. J. Bels [N. A. J. Bel], pārstāvis, kā arī Komisijas, ko pārstāvēja N. B. Rasmusens [N. B. Rasmussen] un H. van Vlīts [H. van Vliet], pārstāvji, mutvārdu apsvērumus 2003. gada 27. februāra tiesas sēdē,

      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2003. gada 3. aprīļa tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Ar 2001. gada 13. jūlija spriedumu, kas Tiesā saņemts 18. jūlijā, Hoge Raad der Nederlanden [Nīderlandes Augstākā tiesa] (Nīderlande) saskaņā ar EKL 234. pantu ir iesniegusi divus prejudiciālus jautājumus par Padomes
         1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989,
         L 40, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “direktīva”), 2. panta interpretāciju.

      2        Šie jautājumi tika uzdoti saistībā ar tiesvedību starp Shield Mark BV (turpmāk tekstā – “Shield Mark”) un Kistu [Kist], kas darbojas, izmantojot [komerc]nosaukumu “Memex”, attiecībā uz to, ka Kists savas darbības ietvaros izmanto tādas pašas
         skaņas norādes kā tās, ko iepriekš Shield Mark reģistrējusi Beniluksa preču zīmju birojā (turpmāk tekstā – “BPZB”) kā skaņas preču zīmes.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesiskais regulējums
      3        Atbilstoši direktīvas preambulas pirmajam apsvērumam tās mērķis ir tuvināt dalībvalstu tiesību aktus, lai novērstu pastāvošās
         atšķirības, kas var radīt kavēkļus preču brīvai apritei un pakalpojumu sniegšanas brīvībai un var izraisīt konkurences traucējumus
         kopējā tirgū. Tomēr, kā tas izriet no tās preambulas trešā apsvēruma, tā neparedz visu minēto tiesību aktu visaptverošu tuvināšanu.

      4        Direktīvas preambulas septītajā apsvērumā ir noteikts, ka “mērķu, pēc kuriem tiecas tiesību aktu tuvināšana, sasniegšana prasa,
         lai apstākļi reģistrētas preču zīmes iegūšanai un paturēšanai visās dalībvalstīs kopumā būtu vienādi” un ka “šā iemesla dēļ
         vajag uzskaitīt apzīmējumu, kas var veidot preču zīmi, paraugus ar noteikumu, ka šādi apzīmējumi spēj skaidri atšķirt viena
         uzņēmuma preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem”.

      5        Direktīvas 2. pantā ar virsrakstu “Apzīmējumi, no kuriem var sastāvēt preču zīme” ir ietverts preambulas septītajā apsvērumā
         paredzētais paraugu uzskaitījums. Tajā ir noteikts:

      “Preču zīme var sastāvēt no jebkuriem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, jo īpaši no vārdiem, ieskaitot personu vārdus,
         zīmējumiem, burtiem, cipariem, preču vai to iepakojuma formas ar nosacījumu, ka šādi apzīmējumi spēj parādīt atšķirību viena
         uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem.”

      6        Direktīvas 3. panta ar virsrakstu “Iemesli [pamatojumi] atteikumam vai spēkā neesamībai” 1. punkta a) un b) apakšpunktā ir
         paredzēts:

      “Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem:
      a)      apzīmējumus, kas nevar veidot preču zīmi;
      b)      preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas.”
       Beniluksa valstīs piemērojamais tiesiskais regulējums
      7        Beļģijas Karaliste, Luksemburgas Lielhercogiste un Nīderlandes Karaliste savas preču zīmju tiesību normas ir noteikušas vienotā
         likumā[, proti,] Beniluksa vienotajā likumā par preču zīmēm (Trb. 1962, 58, un Trb. 1983, 187; turpmāk tekstā –“BLPZ”), kura īstenošana tika uzticēta kopējai iestādei – BPZB.

      8        BLPZ, lai transponētu direktīvu trīs Beniluksa dalībvalstu tiesību sistēmās, tika grozīts ar 1992. gada 2. decembra protokolu
         par grozījumiem minētajā likumā (Trb. 1993, 12; turpmāk tekstā – “protokols”), kas stājās spēkā 1996. gada 1. janvārī.

      9        Tomēr netika atzīts par vajadzīgu grozīt BLPZ, lai tieši transponētu direktīvas 2. un 3. pantu. Šajā sakarā protokola pamatojuma
         izklāsta I.2. punkta septītajā un astotajā daļā ir precizēts:

      “Direktīvas 2. pants, kas attiecas uz apzīmējumiem, ko var aizsargāt, neprasa grozīt BLPZ. Šī panta formulējums gandrīz atbilst
         BLPZ 1. pantam. Lai gan ir tiesa, ka atšķirībā no direktīvas 2. panta, BLPZ 1. pantā nav izteikta prasība, lai apzīmējumus
         varētu attēlot grafiski, tomēr praksē apzīmējumiem ir jāatbilst šai prasībai, lai tie varētu baudīt aizsardzību kā preču zīme.

      Arī direktīvas 3. pants neprasa BLPZ grozīšanu. Absolūtie atteikuma vai spēkā neesamības pamatojumi, kas paredzēti šī panta
         pirmajā punktā, ir atrodami BLPZ 1. pantā un 4. panta 1. un 2. punktā kopsakarā ar 14. panta A punkta 1. apakšpunktu. [..]”

      10      BLPZ 1. panta, kas tādējādi nav ticis grozīts ar protokolu, pirmajā daļā ir noteikts:

      “Par individuālām preču zīmēm uzskata nosaukumus, zīmējumus, nospiedumus, zīmogus, burtus, ciparus, preču vai to iepakojuma
         formas un visus citus apzīmējumus, ar kuru palīdzību var atšķirt uzņēmuma preces.”

      11      BLPZ izpildes kārtības 1. panta b) punktā ir paredzēts, ka “preču zīmes depozīts Beniluksā notiek franču vai holandiešu valodā,
         iesniedzot dokumentu [..], kurā attēlota preču zīme”.

      12      Lai gan pirms protokola stāšanās spēkā 1996. gada 1. janvārī BPZB neveica nekādu pārbaudi pēc būtības par preču zīmes reģistrāciju,
         attiecīgā gadījumā šāda pārbaude tika veikta a posteriori, ja bija iesniegts pieteikums par atzīšanu par spēkā neesošu vai pretprasība lietā par preču zīmes īpašnieka tiesību pārkāpumu,
         tagad tas vērtē pieteikumus, pamatojoties uz BLPZ paredzētajiem absolūtajiem atteikuma pamatojumiem.

      13      Attiecībā uz skaņas preču zīmēm sākotnēji BPZB uzskatīja, ka tās var tikt reģistrētas. Tomēr kopš Gerechtshof te ‘s Gravenhage [Hāgas apgabala Augstākā tiesas] (Nīderlande) 1999. gada 27. maija sprieduma, kas pasludināts strīdā starp lietas dalībniekiem
         pamata prāvā, BPZB parasti atsaka skaņas preču zīmju reģistrāciju.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      14      Shield Mark ir īpašniece četrpadsmit preču zīmēm, kas reģistrētas BPZB, pirmā – 1992. gada 5. jūnijā, pēdējās – 1999. gada 2. februārī,
         attiecībā uz dažādām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. klasē ([datu nesējos] ierakstītas informātikas programmas (programmatūra)
         utt.), 16. klasē (žurnāli, avīzes utt.), 35. klasē (reklāma, uzņēmējdarbības vadība utt.), 41. klasē (izglītība, mācības,
         semināru organizēšana reklāmas, mārketinga, intelektuālā īpašuma un uzņēmējdarbības komunikāciju jomā utt.) un 42. klasē (juridiski
         pakalpojumi) atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko
         klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām.

      15      Četras no šīm preču zīmēm veido nošu līnijas ar pirmajām deviņām notīm no L. van Bēthovena muzikālā skaņdarba “Für Elise”.
         Divas no tām pavada piebilde “skaņas preču zīme, preču zīme ietver melodijas attēlojumu, ko veido (grafiski) ar notīm uz nošu
         līnijas transkribēta melodija”. Attiecībā uz vienu no tām turklāt ir precizēts – “klavierizpildījumā”.

      16      Četras citas preču zīmes veido “ “Für Elise” deviņas pirmās notis’”. Divas no tām pavada piebilde “skaņas preču zīme – preču
         zīmi veido aprakstītā melodija”. Attiecībā uz vienu no tām turklāt ir precizēts – “klavierizpildījumā”.

      17      Trīs citas preču zīmes veido mūzikas nošu secība “mi, re diēzs, mi, re diēzs, mi, si, re, do, la”. Divas no tām pavada piezīme
         “skaņas preču zīme, preču zīme ietver melodijas, ko veido aprakstīto nošu secība, reprodukcija”. Attiecībā uz vienu no tām
         turklāt ir precizēts – “klavierizpildījumā”.

      18      Divas no preču zīmēm, ko reģistrējusi Shield Mark, veido apzīmējums “Kukelekuuuuu” (onomatopoēze, kas holandiešu valodā atgādina gaiļa dziesmu). Vienu no tām pavada piezīme
         “skaņas preču zīme, preču zīme ir onomatopoēze, kas atveido gaiļa dziesmu”.

      19      Visbeidzot vienu preču zīmi veido “gaiļa dziesma” un to pavada piezīme “skaņas preču zīme, preču zīmi veido aprakstītā [gaiļa]
         dziesma”.

      20      1992. gada oktobrī Shield Mark uzsāka reklāmas kampaņu radio, katru no reklāmas ziņām sākot ar norādi (džinglu), kurā izmantotas skaņdarba “Für Elise” pirmās
         deviņas notis. Turklāt kopš 1993. gada februāra tā izdeva informatīvu biļetenu par pakalpojumiem, ko tā piedāvā tirgū. Tās
         biļeteni tiek izstādīti stendos grāmatu veikalos un avīžu kioskos, un džingls ir dzirdams ik reizes, kad biļetens tiek paņemts
         no stenda. Visbeidzot Shield Mark izdod juristiem un marketinga speciālistiem paredzētu programmatūru, un ik reizes, kad tiek atvērts disks ar šo programmatūru,
         ir dzirdama gaiļa dziesma.

      21      Kists [Kist], kas darbojas kā komunikāciju konsultants, konkrētāk, konsultants reklāmas tiesībās un preču zīmju tiesībās, organizē seminārus
         par intelektuālo īpašumu un marketingu un izdod žurnālu par šiem jautājumiem.

      22      Reklāmas kampaņas, kas tika uzsākta 1995. gada 1. janvārī, laikā Kists izmantoja melodiju, ko veidoja skaņdarba “Für Elise”
         pirmās deviņas notis, un arī pārdeva informātikas programmu, kuras atvēršanas brīdī bija dzirdama gaiļa dziesma.

      23      Shield Mark pret Kistu cēla prasību par preču zīmes nelikumīgu izmantošanu un negodīgu konkurenci.

      24      Gerechtshof te ‘s Gravenhage ar 1999. gada 27. maija spriedumu apmierināja Shield Mark prasību tiktāl, ciktāl tā bija balstīta uz civiltiesisko atbildību, turpretī noraidīja to tiktāl, ciktāl tā bija balstīta
         uz preču zīmju tiesībām, pamatojot ar to, ka Beniluksa dalībvalstu valdību iecere bija atteikt reģistrēt skaņas kā preču zīmes.

      25      Shield Mark iesniedza apelācijas sūdzību Hoge Raad der Nederlanden, kura nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:

      “1)      a)     Vai direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas aizliedz par preču zīmēm uzskatīt skaņas vai trokšņus?
               b)     Gadījumā, ja atbilde uz pirmā jautājuma a) apakšpunktu ir noraidoša, vai direktīvas regulējums nozīmē, ka skaņas vai trokšņus
         ir jāuzskata par preču zīmēm?

      2)      a)     Gadījumā, ja atbilde uz pirmā jautājuma a) apakšpunktu ir noraidoša: ar kādiem nosacījumiem atbilstoši direktīvai uzskatāms,
         ka skaņas preču zīmi var attēlot grafiski direktīvas 2. panta izpratnē un, šajā sakarā, kādā veidā ir jāiesniedz šādas preču
         zīmes reģistrācijas pieteikums?

               b)     Konkrētāk, vai a) punktā paredzētās direktīvas prasības būtu izpildītas, ja skaņas vai trokšņa reģistrācijas pieteikums būtu
         vienā no šādām formām:

      –        mūzikas notis;
      –        rakstveida apraksts onomatopoēzes formā;
      –        rakstveida apraksts citā formā;
      –        grafisks attēlojums, piemēram, sonogramma;
      –        pieteikumam pievienots skaņas ieraksts;
      –        digitāls ieraksts, ko iespējams noklausīties internetā;
      –        šo paņēmienu kombinācija;
      –        cita forma un, attiecīgā gadījumā, kura?”
       Par pirmo jautājumu
      26      Ar sava pirmā jautājuma a) apakšpunktu iesniedzējtiesa jautā, vai direktīvas 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz
         skaņas apzīmējumus uzskatīt par preču zīmēm. Noraidošas atbildes gadījumā tā ar sava pirmā jautājuma b) apakšpunktu vaicā,
         vai šis pants nozīmē, ka skaņas apzīmējumi ir jāuzskata par preču zīmēm.

       Tiesai iesniegtie apsvērumi
      27      Saskaņā ar Shield Mark viedokli no direktīvas preambulas septītā apsvēruma izrietot, ka tās 2. pantā nav ietverts izsmeļošs uzskaitījums apzīmējumiem,
         kas var būt preču zīme. Tādējādi visi apzīmējumi, kuri var atšķirt viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu
         precēm vai pakalpojumiem, principā var būt preču zīme. No tā, kā uzskata Shield Mark, izriet, ka, tā kā skaņas apzīmējumi acīmredzami to var, tie var veikt preču zīmes funkciju.

      28      Šādu interpretāciju it īpaši apstiprinot ģenerāladvokāta Ruiza‑Harabo Kolomera [Ruiz‑Jarabo Colomer] secinājumi lietā Sieckmann (2002. gada 12. decembra spriedums lietā C‑273/00, Recueil, I‑11737. lpp.), direktīvas sagatavošanas materiāli un publiski pieejamie Padomes dokumenti, kas attiecas gan uz Padomes
         1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) pieņemšanu, gan uz Iekšējā
         tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) vērtēšanas pamatnostādņu pieņemšanu.

      29      Nīderlandes, Francijas, Itālijas, Austrijas un Apvienotās Karalistes valdības uzskata, ka skaņas var atšķirt viena uzņēmuma
         preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem. Atbilstoši šo valdību uzskatam direktīvas 2. pantā ietvertajam
         apzīmējumu, kas var būt preču zīme, sarakstam ir tikai ar norādes raksturs, no kā izriet, ka skaņas var būt preču zīmes.

      30      Francijas un Austrijas valdības piebilst, ka, ievērojot direktīvas mērķi – tuvināt dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz
         preču zīmēm –, skaņas ir jāuzskata par preču zīmēm, ja tās var attēlot grafiski.

      31      Komisija atgādina, ka direktīvas 2. pantā ir izvirzīta prasība, ka apzīmējumu, lai to varētu reģistrēt kā preču zīmi, ir jāattēlo
         grafiski un tam ir jāatšķir viena uzņēmuma preces vai pakalpojumi no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem. Saskaņā ar tās
         viedokli no regulējuma, kas ieviests ar direktīvas 2. un 3. pantu, izriet, ka atšķirtspēja 2. panta izpratnē, pretēji 3. pantam,
         neattiecas uz to, vai apzīmējumam faktiski var būt atšķirtspēja attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko ir
         pieteikta preču zīmes reģistrācija, bet gan drīzāk uz to, vai attiecīgajam apzīmējumam ir atšķirtspēja vispārīgā veidā, neatkarīgi
         no dažādām preču vai pakalpojumu kategorijām.

      32      Skaņas un trokšņi ir uztverami cilvēkiem, kas tos var iegaumēt, un ļauj atšķirt viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus no
         citu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem. Turklāt tos var attēlot grafiski.

      33      Tā kā apzīmējumu, kas var būt preču zīme, uzskaitījums, kurš ietverts direktīvas 2. pantā, nav ierobežojošs, Komisija no tā
         secina, ka apzīmējumi, ko veido skaņas vai trokšņi, principā var tikt reģistrēti kā preču zīmes, ar nosacījumu, ka tie var
         atšķirt preces vai pakalpojumus bez sajaukšanas iespējas un ja tos var skaidri, precīzi un stabili attēlot grafiski, un kas
         ļauj trešajām personām viegli saprast, kura ir preču zīme, kas ir aizsardzības priekšmets.

       Tiesas atbilde
      34      Attiecībā uz pirmo jautājumu direktīvas 2. panta a) punkta mērķis ir noteikt, kāda veida apzīmējumi var būt preču zīmes. Šajā
         normā ir paredzēts, ka preču zīmes var sastāvēt “jo īpaši no vārdiem, ieskaitot personu vārdus, zīmējumiem, burtiem, cipariem,
         preču vai to iepakojuma formas [..]”. Protams, šajā normā ir minēti vienīgi apzīmējumi, ko var uztvert vizuāli, kas ir divdimensiju
         vai trīsdimensiju veida un ko tādējādi var attēlot, izmantojot burtus vai rakstu zīmes, vai attēlus (iepriekš minētais spriedums
         lietā Sieckmann, 43. punkts).

      35      Tomēr, kā tas izriet no gan pašas direktīvas 2. panta redakcijas, gan no tās preambulas septītā apsvēruma, kuri paredz “piemēru
         uzskaitījumu” apzīmējumiem, kuri var veidot preču zīmi, šis uzskaitījums nav izsmeļošs. Tāpēc šī norma, pat ja tajā nemin
         apzīmējumus, kurus pašus par sevi nav iespējams vizuāli uztvert, piemēram, skaņas, tos tomēr tieši nenoliedz (šajā sakarā
         skat. attiecībā uz smaržu apzīmējumiem iepriekš minēto spriedumu lietā Sieckmann, 44. punkts).

      36      Turklāt, kā to uzsvēra Shield Mark, valdības, kas iestājušās lietā, un Komisija, skaņas apzīmējumi pēc sava rakstura nav tādi, kas nevarētu atšķirt viena uzņēmuma
         preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem.

      37      Šādos apstākļos direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka skaņas var būt preču zīme, ar nosacījumu, ka tās turklāt
         ir iespējams grafiski attēlot, tas ir jautājums, kas tiks izskatīts saistībā ar otro jautājumu.

      38      Attiecībā uz pirmā jautājuma b) apakšpunktu ir jākonstatē, ka ar direktīvas 2. pantu pretrunā nav skaņu kā preču zīmes reģistrācija.
         Līdz ar to dalībvalstis principā šādu reģistrāciju nevar noliegt.

      39      Pat ja direktīva neparedz pilnīgu dalībvalstu tiesību aktu par preču zīmēm saskaņošanu, no direktīvas preambulas septītā apsvēruma
         skaidri izriet, ka reģistrētas preču zīmes iegūšanas un paturēšanas nosacījumi visās dalībvalstīs ir vienādi.

      40      Šajā sakarā, kā to norādīja Francijas valdība, nevar pastāvēt atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz to apzīmējumu raksturu,
         kas var būt preču zīme.

      41      Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka skaņas apzīmējumi ir jāreģistrē
         kā preču zīmes, ja tie var atšķirt viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem un tos
         ir iespējams attēlot grafiski.

       Par otro jautājumu
      42      Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa lūdz Tiesu precizēt, kādos apstākļos skaņas apzīmējumu ir iespējams attēlot grafiski
         direktīvas 2. panta izpratnē, un tostarp, vai mūzikas notis, rakstveida apraksts onomatopoēzes formā, rakstveida apraksts
         citā formā, grafisks attēlojums, piemēram, sonogramma, pieteikumam pievienots skaņas ieraksts, digitāls ieraksts, ko iespējams
         noklausīties internetā, šo paņēmienu kombinācija vai kāda cita forma atbilst grafiska attēlojuma prasībām.

       Tiesai iesniegtie apsvērumi
      43      Pirmkārt, Shield Mark, valdības, kas iestājušās lietā, un Komisija ir vienisprātis, uzskatot, ka skaņas apzīmējuma grafiskam attēlojumam ir jāatbilst
         dažādām prasībām, lai šis apzīmējums varētu būt preču zīme.

      44      Tādējādi saskaņā ar Shield Mark viedokli grafiskajam attēlojumam jābūt skaidram, precīzam un bez pārliecīgas piepūles saprotamam trešajām personām. Saskaņā
         ar Nīderlandes valdības viedokli, tam jābūt pilnīgam, skaidram, precīzam, lai varētu zināt, kas ir preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo
         tiesību priekšmets, un saprotamam tiem, kam ir interese ieskatīties preču zīmju reģistrā. Francijas valdība apgalvo, ka grafiskajam
         attēlojumam jābūt skaidram un precīzam, neizvirzot prasību, lai apzīmējuma uztvere trešajām personām būtu nepastarpināta,
         turklāt aizsargātajam apzīmējumam ir jābūt saprotamam. Saskaņā ar Itālijas valdības viedokli šim attēlojumam jābūt atbilstošam,
         lai izteiktu skaņu, padarītu to saprotamu un to atšķirtu. Austrijas valdība uzskata, ka skaņas apzīmējuma skaņai ir skaidri
         jāizriet no grafiskā attēlojuma vai tai jābūt pietiekami skaidri secināmai, tāpēc preču zīmes iespējamā aizsardzības joma
         būtu pietiekami precīzi noskaidrojama. Saskaņā ar Apvienotās Karalistes valdības viedokli grafiskajam apzīmējumam pašam par
         sevi ir jābūt pietiekami pilnīgam, skaidram, precīzam un saprotamam bez pārliecīgas piepūles personām, kas ieskatās preču
         zīmju reģistrā. Visbeidzot Komisija apgalvo, ka šim attēlojumam ir jābūt skaidram, precīzam, stabilam un ir jāatļauj trešajām
         personām viegli saprast, kas ir preču zīme, kura tiek aizsargāta.

      45      Otrkārt, attiecībā uz skaņas apzīmējumu grafisko attēlojumu pieņemamajām formām Shield Mark, Francijas, Austrijas un Apvienotās Karalistes valdības, kā arī Komisija uzskata, ka nošu līnijas ir grafisks attēlojums
         direktīvas 2. panta izpratnē.

      46      Shield Mark un Francijas valdība uzskata, ka norāde uz pazīstamu skaņdarbu, piemēram, “ “Für Elise” deviņas pirmās notis” ir grafisks
         attēlojums. Apvienotās Karalistes valdībai un Komisijai ir pretējs viedoklis.

      47      Pretēji Francijas un Apvienotās Karalistes valdībām Shield Mark un Komisija uzskata, ka melodijas apraksts, transkribējot to veidojošās notis, piemēram, “mi, re diēzs, mi, re diēzs, mi,
         si, re, do, la” ir jāuzskata par attiecīgās melodijas grafisku attēlojumu.

      48      Shield Mark tāpat kā Francijas un Austrijas valdības būtībā atzīst, ka sonogramma ir grafisks attēlojums, Austrijas valdībai piebilstot,
         ka šāds reģistrācijas pieteikums ir pieņemams ar nosacījumu, ka to pavada akustiska reprodukcija uz datu nesēja, un Francijas
         valdībai piebilstot, ka šāda veida attēlojumu varētu pavadīt skaņas datu nesējs vai digitāls ieraksts. Turpretī Apvienotās
         Karalistes valdība vispārīgi apgalvo, ka šāda veida grafisku attēlojumu nevar pieņemt, un Komisija šībrīža tehnoloģiskās attīstības
         stadijā noraida apgalvojumu, ka sonogrammu varētu pieņemt kā grafisku attēlojumu saistībā ar apzīmējuma kā preču zīmes reģistrācijas
         pieteikumu.

      49      Pretēji Francijas un Austrijas valdībām Shield Mark un noteiktos apstākļos (skaidrs un viennozīmīgs apraksts) Apvienotās Karalistes valdība tāpat kā Komisija uzskata, ka var
         reģistrēt arī onomatopoēzi.

      50      Attiecībā uz pieteikuma formai pievienoto skaņas datu nesēju Francijas valdība uzskata, ka tas varētu pavadīt sonogrammu vai
         spektogrammu, un Austrijas valdība izvirza prasību, lai tas būtu pievienots sonogrammai. Turpretī Shield Mark, Apvienotās Karalistes valdība un Komisija apstrīd šo šķietamo “grafiskā attēlojuma veidu” kā pieteikumu apzīmējumu reģistrēt
         par preču zīmi.

       Tiesas atbilde
      51      Ievadam ir jāatgādina, ka EKL 234. pantā noteiktās sadarbības starp Tiesu un valsts tiesām ietvaros tikai valsts tiesa, kura
         izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, var
         noteikt, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir vajadzīgs, lai šī tiesa varētu taisīt spriedumu, un cik atbilstīgi ir Tiesai
         uzdotie jautājumi. Tātad, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt
         nolēmumu (skat. tostarp 1995. gada 15. decembra spriedumu lietā C‑415/93 Bosman, I‑4921. lpp., 59. punkts).

      52      Tiesa tomēr uzskatīja, ka tai, lai noskaidrotu, vai jautājums ir tās kompetencē, ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa
         tai ir iesniegusi prejudiciālu jautājumu. Ņemot vērā, ka prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā visbūtiskākā nozīme ir sadarbībai,
         valsts tiesai būtu jāņem vērā Tiesai uzticētais uzdevums, proti, sniegt palīdzību dalībvalstu tieslietu sistēmai, nevis sniegt
         konsultatīvus atzinumus par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem (skat. tostarp iepriekš minēto spriedumu lietā Bosman, 60. punkts).

      53      Tādējādi Tiesa var atteikties lemt par jautājumu, kuru ir uzdevusi valsts tiesa, tostarp, ja lūgtajai interpretācijai nav
         nekāda sakara ar pamata lietas faktiem vai tās priekšmetu vai ja apskatāmā problēma ir hipotētiska (skat. tostarp 2003. gada
         8. maija spriedumu lietā C‑111/01 Gantner Electronic, Krājums. I‑4207. lpp., 36. punkts).

      54      Izskatāmajā lietā ir jākonstatē, ka Shield Mark nav iesniegusi reģistrācijas pieteikumu sonogrammas formā, skaņas datu nesēja formā, digitāla ieraksta vai šo paņēmienu kombinācijas
         formā, tāpēc, nepastāvot atbilstībai, uz uzdoto jautājumu netiks sniegta atbilde tiktāl, ciktāl tas attiecas uz šiem attēlojumu
         veidiem.

      55      Pirmkārt, par prasībām, kādām jāatbilst grafiskam attēlojumam, attiecībā uz ar ožu uztveramu preču zīmju reģistrāciju Tiesa
         iepriekš minētajā spriedumā lietā Sieckmann ir nospriedusi, ka direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka apzīmējums, kuru pašu par sevi nevar uztvert vizuāli,
         var būt preču zīme ar nosacījumu, ja to var attēlot grafiski, tostarp ar figūrām, līnijām vai raksturīgām pazīmēm, ja tas
         ir skaidrs, precīzs, pats par sevi pilnīgs, viegli pieejams, saprotams, noturīgs un objektīvs.

      56      Šie nosacījumi attiecas arī uz skaņas apzīmējumiem, kuri, tāpat kā ar ožu uztverami apzīmējumi, paši par sevi nevar tikt uztverti
         vizuāli.

      57      Otrkārt, attiecībā uz pieņemamām grafiska attēlojuma formām, lai arī valsts tiesai katrā konkrētajā tai iesniegtajā lietā
         ir jāizlemj, vai apzīmējums var būt preču zīme un vai tādējādi to var reģistrēt, Tiesa tomēr ir kompetenta sniegt norādes
         jautājumā par to, vai attēlojums, izmantojot mūzikas notis, vai attēlojums, izmantojot rakstveida valodu, ir skaņas apzīmējuma
         grafiski attēlojumi direktīvas 2. panta izpratnē.

      58      Vispirms ir jāuzsver, ka apzīmējumu nevar reģistrēt kā skaņas preču zīmi, ja reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs savā reģistrācijas
         pieteikumā nav precizējis, ka pieteiktais apzīmējums ir jāuztver kā skaņas apzīmējums. Šādā gadījumā kompetentā preču zīmju
         reģistrācijas iestāde, kā arī sabiedrība, konkrētāk, tirgus dalībnieki, pamatoti uzskata, ka tas attiecas uz vārdisku vai
         grafisku preču zīmi, kāda tā grafiski attēlota reģistrācijas pieteikumā.

      59      Pirmām kārtām attiecībā uz skaņas apzīmējuma attēlojumu, izmantojot rakstveida aprakstu, nevar a priori noliegt, ka šāds grafiskā attēlojuma veids atbilst prasībām, kas izvirzītas šī spriedums 55. punktā. Tomēr attiecībā uz tādiem
         apzīmējumiem kā pamata prāvā, tādam grafiskam attēlojumam kā “ “Für Elise” deviņas pirmās notis’” vai “gaiļa dziesma”, trūkst
         vismaz precizitātes un skaidrības un tas neļauj noteikt lūgtās aizsardzības apjomu. Tādējādi tas nevar būt apzīmējuma grafisks
         attēlojums direktīvas 2. panta izpratnē.

      60      Turklāt attiecībā uz onomatopoēzi ir jākonstatē, ka pastāv nevienveidība starp pašu onomatopoēzi, kā tā tiek izteikta, un
         reālo skaņu vai troksni vai reālo skaņu vai trokšņu secību, ko tā cenšas atveidot fonētiski. Tādējādi gadījumā, ja skaņas
         apzīmējums grafiski ir attēlots ar vienkāršu onomatopoēzi, kompetentajām iestādēm un sabiedrībai, it īpaši tirgus dalībniekiem,
         nav iespējams noteikt, vai apzīmējums, kas ir aizsardzības priekšmets, ir pati onomatopoēze, kā tā tiek izteikta, vai arī
         reālā skaņa vai troksnis. Turklāt onomatopoēzes var tikt uztvertas atšķirīgi atkarībā no katra indivīda vai dalībvalsts. Tas
         tā ir attiecībā uz onomatopoēzi “Kukelekuuuuu” holandiešu valodā, ar kuru mēģina transkribēt gaiļa dziesmu, un kas ļoti atšķiras
         no atbilstošās onomatopoēzes citās valodās, kas tiek izmantotas Beniluksa dalībvalstīs. Līdz ar to vienkārša onomatopoēze
         bez papildu precizējuma nevar būt tādas skaņas vai trokšņa grafisks atveidojums, kura fonētiskā transkripcija tā šķiet esam.

      61      Visbeidzot attiecībā uz mūzikas notīm, kas ir parastais skaņas attēlojuma veids, nošu secība bez papildu precizējuma, piemēram,
         “mi, re diēzs, mi, re diēzs, mi, si, re, do, la”, arī nav grafisks attēlojums direktīvas 2. panta izpratnē. Šāds apraksts,
         kas nav nedz skaidrs, nedz precīzs, ne arī pats par sevi pilnīgs, neļauj noteikt augstumu un ilgumu skaņām, kas veido melodiju,
         kuras reģistrācija pieteikta, un kas ir būtiski parametri, lai zinātu šo melodiju un attiecīgi lai definētu pašu preču zīmi.

      62      Savukārt attiecībā uz nošu līnijām, kas sadalītas taktīs un uz kurām ir nošu atslēga (sol, fa vai do atslēga), mūzikas notis
         un pauzes, kuru forma (attiecībā uz notīm: vesela, pusnots, ceturtdaļnots, astotdaļnots, sešpadsmitdaļnots u.c.; attiecībā
         uz pauzēm: pauze, puspauze, ceturtdaļpauze, astotdaļpauze u.c.) norāda relatīvo vērtību, un attiecīgā gadījumā alterācijas
         zīmes (diēzs, bemols, bekars) – šo jēdzienu kopums nosaka skaņu augstumu un ilgumu – var būt pareizs skaņu, kuras veido reģistrācijai
         pieteikto melodiju, attēlojums. Šāds skaņu grafiskā attēlojuma veids atbilst prasībām, kas izriet no Tiesas judikatūras, saskaņā
         ar kuru šādam attēlojumam pašam par sevi jābūt skaidram, precīzam, pašam par sevi pilnīgam, viegli pieejamam, saprotamam,
         noturīgam un objektīvam.

      63      Pat ja šāds attēlojums nav tieši saprotams, no tā tomēr izriet, ka tas ir viegli saprotams, kas ļauj kompetentajām iestādēm
         un sabiedrībai, it īpaši tirgus dalībniekiem, skaidri atpazīt apzīmējumu, attiecībā uz kuru iesniegts pieteikums reģistrēt
         to kā preču zīmi.

      64      Uz otro jautājumu jāatbild, ka:

      –        direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka apzīmējums, kuru pašu par sevi nevar uztvert vizuāli, var būt preču zīme
         ar nosacījumu, ja to var attēlot grafiski, tostarp ar figūrām, līnijām vai raksturīgām pazīmēm, ja tas ir skaidrs, precīzs,
         pats par sevi pilnīgs, viegli pieejams, saprotams, noturīgs un objektīvs,

      –        attiecībā uz skaņas apzīmējumu, tas neatbilst šīm prasībām, ja apzīmējums ir grafiski attēlots, izmantojot rakstveida aprakstu,
         piemēram, norādi, ka apzīmējumu veido notis, kas veido pazīstamu mūzikas skaņdarbu, vai norādi, ka tas ir dzīvnieka kliedziens,
         vai vienkāršas onomatopoēzes veidā bez papildu precizējumiem, vai izmantojot mūzikas nošu secību bez papildu precizējumiem.
         Turpretī tas atbilst minētajām prasībām, ja apzīmējums ir attēlots, izmantojot nošu līnijas, kas sadalītas taktīs un uz kurām
         tostarp ir nošu atslēga, mūzikas notis un pauzes, kuru forma parāda relatīvo vērtību, un attiecīgā gadījumā alterācijas zīmes.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      65      Tiesāšanās izdevumi, kas radušies Nīderlandes, Francijas, Itālijas, Austrijas un Apvienotās Karalistes valdībām, kā arī Komisijai,
         kuras iesniedza apsvērumus Tiesai, nav atlīdzināmi. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija
         procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.

      Ar šādu pamatojumu
      TIESA (sestā palāta)
      atbildot uz jautājumiem, ko tai ar 2001. gada 13. jūlija rīkojumu uzdevusi Hoge Raad der Nederlanden, nospriež:

      1)      Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm,
            2. pants interpretējams tādējādi, ka skaņas apzīmējumi ir jāreģistrē kā preču zīmes, ja tie var atšķirt viena uzņēmuma preces
            vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem un tos ir iespējams attēlot grafiski;
      2)      Direktīvas 89/104 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka apzīmējums, kuru pašu par sevi nevar uztvert vizuāli, var būt preču
            zīme ar nosacījumu, ja to var attēlot grafiski, tostarp ar figūrām, līnijām vai raksturīgām pazīmēm, ja tas ir skaidrs, precīzs,
            pats par sevi pilnīgs, viegli pieejams, saprotams, noturīgs un objektīvs.
      Attiecībā uz skaņas apzīmējumu, tas neatbilst šīm prasībām, ja apzīmējums ir grafiski attēlots, izmantojot rakstveida aprakstu,
            piemēram, norādi, ka apzīmējumu veido notis, kas veido pazīstamu mūzikas skaņdarbu, vai norādi, ka tas ir dzīvnieka kliedziens,
            vai vienkāršas onomatopoēzes veidā bez papildu precizējumiem, vai izmantojot mūzikas nošu secību bez papildu precizējumiem.
            Turpretī tas atbilst minētajām prasībām, ja apzīmējums ir attēlots, izmantojot nošu līnijas, kas sadalītas taktīs un uz kurām
            tostarp ir nošu atslēga, mūzikas notis un pauzes, kuru forma parāda relatīvo vērtību, un attiecīgā gadījumā alterācijas zīmes.

               Skouris

               Cunha Rodrigues

               Puissochet

               Schintgen

                     Macken

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2003. gada 27. novembrī.

               Sekretārs

                     Priekšsēdētājs

               R. Grass

                     V. Skouris

         * Tiesvedības valoda – holandiešu.


Tiesas spriedums (trešā palāta) 1998. gada 11.jūnijā. # Belgische Staat pret Foodic BV un Peter Nyssen, Internationaal Expeditiebedrijf Verhaert NV, A. Maas & Co. NV un Jozef Picavet. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Hof van Beroep Antwerpen - Beļģija. # Lieta C-41/97.