title: Lieta C-107/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra rīkojums ( Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ministero dell’Interno, Questura di Caltanissetta/Massimiliano Rizzo (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Derību par sporta pasākumiem rīkošana — Prasība noslēgt koncesiju — Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas — 16300 papildkoncesiju piešķiršana — Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums — Tiesiskās drošības princips — Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība — Valsts tiesiskais regulējums — Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām — Pieļaujamība — Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija — Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums — Pieļaujamība)

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/13

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra rīkojums (Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ministero dell’Interno, Questura di Caltanissetta/Massimiliano Rizzo

   (Lieta C-107/11) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Derību par sporta pasākumiem rīkošana - Prasība noslēgt koncesiju - Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas - 16 300 papildkoncesiju piešķiršana - Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums - Tiesiskās drošības princips - Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība - Valsts tiesiskais regulējums - Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām - Pieļaujamība - Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija - Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums - Pieļaujamība)
   2012/C 151/21
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ministero dell’Interno, Questura di Caltanissetta

      Atbildētājs: Massimiliano Rizzo

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana — Personu brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību –Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Derību rīkošana — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru no tiesībsargājošām iestādēm ir jāsaņem atļauja un koncesija šīs darbības veikšanai — Aizsardzība, kas ir nodrošināta tiesību subjektiem, kuri atļaujas un koncesijas ieguva, pamatojoties uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem šajā pašā nozarē — Saderība ar EKL 43. un 49. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 43. un 49. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka dalībvalsts, kura, pārkāpjot Savienības tiesības, vienai uzņēmumu kategorijai nav piešķīrusi koncesijas saimnieciskās darbības veikšanai un kura vēlas novērst šo pārkāpumu, izsludinot konkursu uz ievērojamu skaitu jaunu koncesiju, aizsargā darbību uzsākušo uzņēmumu iegūto komercstāvokli, tostarp paredzot minimālus attālumus starp jauno koncesionāru un darbību uzsākušo uzņēmumu pārdošanas vietām;

               2)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka pret personām, kuras ir saistītas ar uzņēmumu, kurš ir ticis izslēgts no publiskā iepirkuma procedūras, pārkāpjot Savienības tiesības, tiek piemēroti sodi par organizētu derību rīkošanu, nesaņemot koncesiju vai policijas atļauju, pat pēc jaunas publiskā iepirkuma procedūras, kuras mērķis ir bijis novērst šo Savienības tiesību pārkāpumu, jo ar šo publiskā iepirkuma procedūru un tās rezultātā īstenoto jaunu koncesiju piešķiršanu faktiski nav tikusi novērsta šāda uzņēmuma prettiesiska izslēgšana no iepriekšējās publiskā iepirkuma procedūras;

               3)

               no EKL 43. un 49. panta, vienlīdzīgas attieksmes principa, pārskatāmības pienākuma, kā arī tiesiskās drošības principa izriet, ka tādas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras kā pamatlietā aplūkotā procedūra nosacījumi un kārtība, it īpaši tādi noteikumi kā vienošanās starp Valsts monopolu autonomo pārvaldi un veiksmīgo konkursa dalībnieku par koncesiju attiecībā uz azartspēlēm par notikumiem, kas nav zirgu skriešanās sacīkstes, projekta 23. punkta 2. apakšpunkta a) punkts un 3. apakšpunkts, kuros paredzēta šādas publiskā iepirkuma procedūras noslēgumā piešķirto koncesiju zaudēšana, ir jāformulē skaidri, precīzi un viennozīmīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 139, 07.05.2012.


title: Lieta C-588/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. decembrī iesniedza Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) — Lyreco Belgium NV/Sophie Rogiers

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. decembrī iesniedza Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) — Lyreco Belgium NV/Sophie Rogiers

   (Lieta C-588/12)
   2013/C 79/11
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Antwerpen

      Lietas dalībnieces pamata procesā

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lyreco Belgium NV

      Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Sophie Rogiers

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai 1995. gada 14. decembra starp vispārējām starpprofesionālajām organizācijām UNICE, CEEP un EAK noslēgtā Pamatnolīguma par bērna kopšanas atvaļinājumu, kas iekļauts Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu pielikumā, 1. un 2. noteikuma 4. punkts nepieļauj, ka aizsargājošā kompensācija, kas maksājama darba ņēmējam, kuru ar darba devēju saistījis par pilnu darba laiku noslēgts darba līgums uz nenoteiktu laiku un kura darba līgumu šis darba devējs vienpusēji uzteicis, nepastāvot būtiskam un pietiekamam iemeslam, samazinātā darba laika posmā 20 % vai attiecīgi 50 % bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanas dēļ tiek aprēķināta, pamatojoties uz šajā darba laika samazinājuma posmā maksājamo algu, lai gan tas pats darba ņēmējs būtu varējis prasīt aizsargājošo kompensāciju algas par pilnu darba laiku apmērā, ja viņš savu darba laiku būtu samazinājis pilnā apmērā?


title: Lieta C-410/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-470/09 medi GmbH & Co. KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 7. septembrī iesniedza medi GmbH & Co. KG

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/16

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-470/09 medi GmbH & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 7. septembrī iesniedza medi GmbH & Co. KG

      (Lieta C-410/12 P)
      (2012/C 331/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: medi GmbH & Co. KG (pārstāvis — D. Terheggen, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-470/09;

                  —

                  pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus atbilstoši Eiropas Savienības Vispārējā tiesā iesniegtajam prasības pieteikumam un grozījumiem atbilstoši 2012. gada 2. maija tiesas sēdes protokolam.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī sūdzība ir par Vispārējās tiesas 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-470/09, ar kuru tika noraidīta medi GmbH & Co. KG prasība par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 1. oktobra lēmumu lietā R 692/2008-4 par vārdiska apzīmējuma “medi” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas sūdzības pamatojumam izvirza šādu pamatu:
      Vispārējā tiesa attiecībā uz Kopienas preču zīmes regulas (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka vārdiskajam apzīmējumam “medi” neesot Kopienas preču zīmei nepieciešamās minimālās atšķirtspējas. Tā kā šis vārdiskais apzīmējums konkrētam angliski runājošam vidusmēra patērētājam neesot vienkāršs vārda “medicine” saīsinājums, tāds viedoklis esot nepareizs.

         (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-739/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. oktobrī – Akant Monika i Zbigniew Harasym/EUIPO – Hunter Douglas Holding Gmb (“COSIMO”)

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. oktobrī – Akant Monika i Zbigniew Harasym/EUIPO – Hunter Douglas Holding Gmb (“COSIMO”)
   (Lieta T-739/16)
   (2016/C 462/48)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Akant Monika i Zbigniew Harasym sp. j. (Koszalin, Polija) (pārstāve – M. Krekora, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hunter Douglas Holding GmbH & Co.KG (Diseldorfa, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “COSIMO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 130 324

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 22. augusta lēmums lietā R 2364/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               otras procesa EUIPO dalībnieces apelācijas sūdzību noraidīt;

               —

               piespriest EUIPO, kā arī otrai procesa dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un piespriest otrai procesa dalībniecei atlīdzināt procesā EUIPO radušos izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 42. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-131/06 P: Apelācija, ko  Castellblanch, SA  ierosināja  2006. gada 27. februārī  par Pirmās instances tiesas  2005. gada 8. decembra  spriedumu lietā T-29/04,  Castellblanch, SA  pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB),  Champagne Louis Roederer, SA

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/10

         Apelācija, ko Castellblanch, SA ierosināja 2006. gada 27. februārī par Pirmās instances tiesas 2005. gada 8. decembra spriedumu lietā T-29/04, Castellblanch, SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Champagne Louis Roederer, SA

   (Lieta C-131/06 P)
   (2006/C 108/17)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Castellblanch, SA (pārstāvji — F. de Visscher, E. Cornu, E. De Gryse un D. Moreau, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Champagne Louis Roederer, SA

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2005. gada 8. decembra spriedumu lietā T-29/04 Castellblanch, SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) tiktāl, ciktāl tas nosaka, ka, pieņemot 2003. gada 17. novembra lēmumu lietā R 0037/2002-2, Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrā padome nav pārkāpusi Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, un galīgi izspriest lietu, un tādējādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2003. gada 17. novembra lēmumu lietā R 0037/2002-2 tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta Castellblanch SA apelācija un apmierināti iebildumi Nr. B 15703 attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm, kā arī noraidīts preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 55962 attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt pirmās instances un apelācijas procesa tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ciktāl Pirmās instances tiesa ir ņēmusi vērā divus jaunus dokumentus, kas pirmo reizi tika iesniegti šai tiesai un kas tai bija jāatzīst par nepieņemamiem, ar Pirmās instances tiesas spriedumu ir pārkāptas Kopienu tiesības.
   Ciktāl Pirmās instances tiesa ir konstatējusi, ka agrākās preču zīmes īpašnieks ir iesniedzis pietiekamus agrākās preču zīmes izmantošanas attiecīgajā teritorijā pierādījumus, apelācijas sūdzības iesniedzēja neapstrīd spriedumu saistībā ar tās Pirmās instances tiesai iesniegtajā prasībā atcelt tiesību aktu norādīto pirmo pamatu apstrīdēto. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd to, ka, veicot apzīmējumu salīdzinājumu, Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā agrākās preču zīmes izmantošanas raksturu, un it īpaši nav ņēmusi vērā šīs izmantošanas iespaidu uz agrākās preču zīmes atšķirtspēju.
   Attiecībā uz preču salīdzinājumu un sajaukšanas iespēju ar Pirmās instances tiesas spriedumu tiek pārkāpti vairāki Kopienu tiesību noteikumi attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, ka agrākās preču zīmes izmantošanas pierādījums ir sniegts tikai par “Champagne” nevis par visām precēm, attiecībā uz kurām agrākā preču zīme ir reģistrēta. Turpmāk attiecībā uz Pirmās instances tiesas “Champagne” un “Cava” salīdzinājumu, lai novērtētu sajaukšanas iespēju, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka spriedums ietver pretrunīgu argumentāciju, jo Pirmās instances tiesa ir nospriedusi, no vienas puses, ka patērētāji parasti izrāda īpašu interesi par vīna izcelsmi un, no otras puses, ka “Champagne” un “Cava” ir līdzīgi. No tā izriet, ka šajā lietā Pirmās instances tiesa sajaukšanas iespēju ir novērtējusi nepareizi.
   Veicot sajaukšanas iespējas vērtējumu, Pirmās instances tiesa nelikumīgi nav izskatījusi agrākās preču zīmes izmantošanas veida ietekmi; tāpat, novērtējot konfliktējošo preču zīmju līdzību, tā ir nepareizi novērtējusi apelāciju sūdzības iesniedzējas preču zīmes asociācijas izraisošo un neizraisošo daļu attiecīgo svarīgumu. Rezultātā Pirmās instances tiesa sajaukšanas iespēju šajā lietā ir novērtējusi nepareizi.

      (1)  OV L 11, 1.–36. lpp.


title: Lieta T-521/13: Prasība, kas celta 2013. gada 19. septembrī — Alpinestars Research /ITSB — Tung Cho et Wang Yu ( “A ASTER” )

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 19. septembrī — Alpinestars Research/ITSB — Tung Cho et Wang Yu (“A ASTER”)
   (Lieta T-521/13)
   2013/C 352/37
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alpinestars Research Srl (Coste di Maser, Itālija) (pārstāvji — G. Dragotti un R. Valenti, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Pārējie procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieki: Kean Tung Cho (Taichung City, Taivāna) un Ling-Yuan Wang Yu (Wuci Township, Taivāna)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 15. jūlija lēmumu lietā R 2309/2012-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: pārējie procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieki

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme melnā un baltā krāsā, kas ietver vārdiskus elementus “A ASTER”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7 084 395

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “A-STARS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 12., 14., 18., 25. un 28. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 6 181 002

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-2/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. janvārī — CFE-CGC France Télécom-Orange /Komisija

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. janvārī — CFE-CGC France Télécom-Orange/Komisija
   (Lieta T-2/13)
   2013/C 79/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CFE-CGC France Télécom-Orange (Parīze, Francija) (pārstāvji — A.-L. Lefort des Ylouses un A.-S. Gay, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt arodbiedrības prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasības pieteikumu prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2011. gada 20. decembra Lēmumu C(2011) 9403, galīgā redakcija, ar kuru tiek atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu ar noteiktiem nosacījumiem atbalsts, kuru īstenojusi Francijas Republika par labu France Télécom un kas piešķirts France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformai (Valsts atbalsts Nr. C 25/2008 (ex NN 23/2008)) (1).
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo ar apstrīdēto lēmumu par valsts atbalstu tiek kvalificēta France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, kas paredzēta ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660. Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu,

                           —

                           uzskatot, ka 1996. gada likums var tikt uzskatīts par ekonomiska rakstura priekšrocību;

                           —

                           secinot, ka reforma ir selektīva, lai gan ārējā salīdzināmā lieluma neesamība izslēdzot jebkādu selektivitāti;

                           —

                           uzskatot, ka 1996. gada likums var izraisīt konkurences kropļojumus LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, lai gan France Télécom veiktais īpašais maksājums esot likumīgi °novērsis nelabvēlīgās sekas, kas France Télécom radās 1990. gada likuma dēļ.

               2)

               Ar otro pamatu, pakārtoti, tiek apgalvotas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, pakļaujot 1996. gada likuma saderīgumu ar iekšējo tirgu nosacījumiem, kas paredzēti apstrīdētā lēmuma 2. pantā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības tiesību pamatprincipu pārkāpums, proti, procesuālās vienlīdzības princips, ieinteresēto lietas dalībnieku tiesības tikt uzklausītiem, tiesiskās paļāvības princips un saprātīga termiņa ievērošanas princips.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana, jo ar apstrīdēto lēmumu nav paredzēts atgūst valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, bet gan ir paredzēts nākotnē uzlikt France Télécom papildu izmaksas, kuras bremzētu tās attīstību telekomunikāciju tirgos.

      (1)  OV 2012, L 279, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 17. augusts ) Lietā E-12/11 – Asker Brygge AS pret EBTA Uzraudzības iestādi (Prasība par EBTA Uzraudzības iestādes lēmuma atcelšanu – Valsts atbalsts – Zemes pārdošana, ko veic valsts iestādes – Tirgus investora princips – Iespēju līgums – Attiecīgais laikposms tirgus vērtības noteikšanai)

text:
               31.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 29/5

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 17. augusts)
   Lietā E-12/11

      Asker Brygge AS pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Prasība par EBTA Uzraudzības iestādes lēmuma atcelšanu – Valsts atbalsts – Zemes pārdošana, ko veic valsts iestādes – Tirgus investora princips – Iespēju līgums – Attiecīgais laikposms tirgus vērtības noteikšanai)
   2013/C 29/05
   Lietā E-12/11 Asker Brygge AS pret EBTA Uzraudzības iestādi – PIETEIKUMS atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2011. gada 13. jūlija Lēmumu Nr. 232/11/COL par zemesgabala Nesøyveien 8, gnr. 32 bnr. 17, pārdošanu Askeras pašvaldībā (Norvēģija), Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Páll Hreinsson, 2012. gada 17. augustā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar šo Tiesa:

               1)

               Pieteikumu noraida.

               2)

               Piespriež pieteikumu iesniedzējam segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-186/05: Prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 25. aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/8

         Prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 25. aprīlī
   (Lieta C-186/05)
   (2005/C 171/14)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 25. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv L. Štroms van Līrs [L. Ström van Lier] un S. Pardo Kvintijana [S. Pardo Quintillán], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, kavējot neatkarīgu tirgus dalībnieku vai komerciālo pārvadātāju veikto alkoholisko dzērienu privātu importu, ko nevar attaisnot atbilstoši EKL 30. pantam, Zviedrijas Karaliste ir pārkāpusi Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 28. pantu;

               2)

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka EKL 28. pants neļauj Zviedrijai vispārējā veidā kavēt alkoholisko dzērienu privātu importu, ko īsteno neatkarīgi tirgus dalībnieki vai komerciālie pārvadātāji. Komisija bez tam uzskata, ka šķērsli tirdzniecībai nevar attaisnot atbilstoši EKL 30. pantam, atsaucoties uz sabiedrības veselības aizsardzību, norādot uz šādiem iemesliem: 1) ierobežot privātu peļņu; 2) ierobežot alkoholisko dzērienu pieejamību vai (3) nepieciešamība saglabāt vecuma pārbaudes; katrā no šiem gadījumiem pasākums nav ne nepieciešams, ne samērīgs ar izvirzīto mērķi. Fakts, ka tikai mazumtirdzniecības monopolam ir tiesības veikt privātu importu pēc klienta pieprasījuma, uzskata Komisija, ir šķērslis tirdzniecībai, kas būtu jāizvērtē, ņemot vērā EKL 28. un 30. pantu. Zviedrijas valdība, savukārt, uzskata, ka privātā importa aizliegums ir daļa no mazumtirdzniecības monopola pastāvēšanas un funkcionēšanas metodes un tas būtu jāizvērtē atbilstoši EKL 31. pantam, un ka tāpēc to nevar uzskatīt par diskriminējošu vai tādu, kam ir tendence deformēt konkurenci starp dalībvalstīm un, pakārtoti, ka tas ir atbilstošs un samērīgs.


title: Lieta F-45/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — Lebedef-Caponi/Komisija

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/51

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — Lebedef-Caponi/Komisija
   (lieta F-45/09)
   2009/C 153/100
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maddalena Lebedef-Caponi, Senningerberg (Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atcelt prasītājas karjeras attīstības ziņojumu par 2007. gadu.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt prasītājas karjeras attīstības ziņojumu par laika posmu no 2007. gada 1. janvāra līdz 2007. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-209/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums  2006. gada 23. martā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Grieze — Valsts dabas parka  Lauteracher Ried  īpaši aizsargājamā teritorija — Zorenas un Glegenas-Keblernas apgabalu neiekļaušana — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Savvaļas fauna un flora — Procedūra attiecībā uz būvniecības plānu vai būvniecības projektu — Ātrgaitas autoceļa trases nospraušanas procedūra — Ietekmes uz vidi novērtējuma procedūra — Procesuālie pārkāpumi saistībā ar federālā ātrgaitas autoceļa S 18 būvniecības projektu Austrijas teritorijā — Direktīvas 92/43 piemērošana laikā)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/13

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 23. martā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-209/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 79/409/EEK - Savvaļas putnu aizsardzība - Grieze - Valsts dabas parka “Lauteracher Ried” īpaši aizsargājamā teritorija - Zorenas un Glegenas-Keblernas apgabalu neiekļaušana - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Savvaļas fauna un flora - Procedūra attiecībā uz būvniecības plānu vai būvniecības projektu - Ātrgaitas autoceļa trases nospraušanas procedūra - Ietekmes uz vidi novērtējuma procedūra - Procesuālie pārkāpumi saistībā ar federālā ātrgaitas autoceļa S 18 būvniecības projektu Austrijas teritorijā - Direktīvas 92/43 piemērošana laikā)
   (2006/C 131/23)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beks [M. van Beek] un B. Šima [B. Schima])

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvji — E. Rīdls [E. Riedl], J. Millers [J. Müller] un K. Hūmere [K. Humer])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — 4. panta 1. un 2. punkta pārkāpums Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvā 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (OV L 103, 1. lpp.) un 6. panta 4. punkta, kopā ar 7. pantu, pārkāpums Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) — “Lauteracher Ried” īpaši aizsargājamās teritorijas robežu nospraušana ar nepareizu zinātnisku pamatojumu, kļūdaini neiekļaujot Zorenas un Glegenas-Keblernas apgabalus, kas ir svarīgi griežu (Crex crex) un citu zālē ligzdojošu gājputnu aizsardzībai — Ceļa projekta, kas var ietekmēt šo zonu, atļaušana, neizpildot pienākumus, kas izriet no Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 4. punkta
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               neiekļaujot valsts dabas parka “Lauteracher Ried” īpaši aizsargājamā teritorijā Zorenas un Glegenas-Keblernas apgabalus, kas skaitliski un lieluma ziņā pēc zinātniskiem kritērijiem, tāpat kā šī īpaši aizsargājamā teritorija, ir pieskaitāmi vispiemērotākajām teritorijām saskaņā ar 4. panta 1. un 2. punktu Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvā 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, kas grozīta ar Komisijas 1997. gada 29. jūlija Direktīvu 97/49/EK, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētās šīs direktīvas normas;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija un Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 179, 10.04.2004.


title: Lieta C-492/06: Tiesas rīkojums 2007. gada 4. oktobrī ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Consorzio Elisoccorso San Raffaele / Elilombarda s.r.l. , Azienda Ospedaliera Ospedale Niguarda Ca' Granda di Milano (Publiskie iepirkumi — Direktīva 89/665/EKK — Pārskatīšanas procedūra publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā — Personas, kurām jādod iespēja izmantot pārskatīšanas procedūras — Konsorcijs, kas iesniedzis piedāvājumu — Tiesības katram konsorcija dalībniekam individuāli izmantot pārskatīšanas procedūru)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/20

         Tiesas rīkojums 2007. gada 4. oktobrī (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Consorzio Elisoccorso San Raffaele/Elilombarda s.r.l., Azienda Ospedaliera Ospedale Niguarda Ca' Granda di Milano

   (Lieta C-492/06) (1)

   (Publiskie iepirkumi - Direktīva 89/665/EKK - Pārskatīšanas procedūra publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā - Personas, kurām jādod iespēja izmantot pārskatīšanas procedūras - Konsorcijs, kas iesniedzis piedāvājumu - Tiesības katram konsorcija dalībniekam individuāli izmantot pārskatīšanas procedūru)
   (2007/C 297/33)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Consiglio di Stato
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Consorzio Elisoccorso San Raffaele

      Atbildētāji: Elilombarda s.r.l., Azienda Ospedaliera Ospedale Niguarda Ca' Granda di Milano

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārskatīšanas] procedūru piemērošanu, piešķirot [tiesības noslēgt] piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumus] (OV L 395, 33. lpp.) 1. panta interpretācija — Valsts judikatūra, saskaņā ar kuru viens konsorcija dalībnieks var iesniegt prasību, apstrīdot lēmumu par iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu
   Rezolutīvā daļa:
   1. pants Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvā 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārskatīšanas] procedūru piemērošanu, piešķirot [tiesības noslēgt] piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumus], ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK, ir interpretējams tādā veidā, ka saskaņā ar to nav aizliegts valsts tiesībās noteikt, ka konsorcija, kam nav juridiskas personas statusa un kas piedalījies publisko iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, bet kam minētais līgums nav piešķirts, viens dalībnieks individuāli var apstrīdēt lēmumu par līguma piešķiršanu.

      (1)  OV C 20, 27.1.2007.


title: Lieta C-474/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. jūlija rīkojumu lietā T-185/11 Smanor SA/Eiropas Komisija, Eiropas ombuds 2011. gada 19. septembrī iesniedza Smanor SA

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. jūlija rīkojumu lietā T-185/11 Smanor SA/Eiropas Komisija, Eiropas ombuds 2011. gada 19. septembrī iesniedza Smanor SA

   (Lieta C-474/11 P)
   2012/C 227/09
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Smanor SA (pārstāvis — J.-P Ekeu, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas ombuds
   Ar 2012. gada 1. marta rīkojumu Tiesa (astotā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda Smanor atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2005. gada 30. jūnijā lietā C-30/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 1999/45/EK un Direktīva 2001/60/EK — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 30. jūnijā
   lietā C-30/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 1999/45/EK un Direktīva 2001/60/EK - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 205/10)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-30/05 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2005. gada 28. janvārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāves — K. F. Durande [C. F. Durand] un F. Simoneti [F. Simonetti]) pret Luksemburgas Lielhercogisti (pārstāvis Z. Šrainers [S. Schreiner]), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 30. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 31. maija Direktīvu 1999/45/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu jautājumos, kas attiecas uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, un Komisijas 2001. gada 7. augusta Direktīvu 2001/60/EK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 1999/45/EK, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta F-40/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. februāra rīkojums — Carvalhal Garcia /Padome (Civildienests — Bijušie ierēdņi — Atalgojums — Pabalsts izglītībai — Atteikums piešķirt — Novēloti iesniegta prasība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/36

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. februāra rīkojums — Carvalhal Garcia/Padome
   (Lieta F-40/08) (1)

   (Civildienests - Bijušie ierēdņi - Atalgojums - Pabalsts izglītībai - Atteikums piešķirt - Novēloti iesniegta prasība - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2009/C 82/64)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Carvalhal Garcia, Sines (Portugāle) (pārstāvis — Antas da Cunha, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un J. Monteiro)
   Priekšmets
   Padomes lēmuma, ar kuru atceltas tiesības uz pabalstu izglītībai attiecībā uz prasītājas meitu, atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Carvalhal Garcia sedz visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 19.7.2008., 33. lpp.


title: Lieta T-614/13 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 20. janvāra rīkojums — Romonta /Komisija (Pagaidu noregulējums — Vide — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Emisijas kvotu bezmaksas piešķiršana no 2013. gada — Lūgums atzīt pārmērīgu grūtību pastāvēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/23

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 20. janvāra rīkojums — Romonta/Komisija
   (Lieta T-614/13 R)
   (Pagaidu noregulējums - Vide - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Emisijas kvotu bezmaksas piešķiršana no 2013. gada - Lūgums atzīt pārmērīgu grūtību pastāvēšanu - Steidzamības neesamība)
   2014/C 93/40
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Romonta GmbH (Amsdorf, Seegebiet Mansfelder Land, Vācija) (pārstāvji — I. Zenke, M. Vollmer, C. Telschow un A. Schulze, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. White, C. Hermes un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmuma 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.) 1. panta 1. punkta piemērošanu, ciktāl ar to ir atteikta emisijas kvotu piešķiršana prasītājai pārmērīgu grūtību dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-504/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) 2007. gada 19. novembra rīkojumu — Associação Nacional de Transportes Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) u.c./ Conselho de Ministros u.c.

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) 2007. gada 19. novembra rīkojumu — Associação Nacional de Transportes Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) u.c./Conselho de Ministros u.c.
   (Lieta C-504/07)
   (2008/C 22/56)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Iesniedzējtiesa
   Supremo Tribunal Administrativo
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Associação Nacional de Transportes Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) u.c.

      Atbildētāji: Conselho de Ministros u.c.
   Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai, ievērojot EKL 73., 87. un 88. pantu un Regulu Nr. 1191/69 (1), valsts iestādes var uzlikt sabiedrisko pakalpojumu saistības publiskam uzņēmumam, kas rūpējas par pasažieru sabiedriskā transporta nodrošināšanu kādā pašvaldībā?

               b)

               Vai apstiprinošas atbildes gadījumā valsts iestādēm par šādām saistībām ir jāmaksā atlīdzība?

               c)

               Vai gadījumā, kad valsts iestādēm nav pienākuma rīkot iepirkuma procedūras, lai piešķirtu transporta tīkla ekspluatēšanas tiesības, minētajām iestādēm atlīdzināšanas pienākums paplašināti jāattiecina uz visiem šādiem uzņēmumiem, kuri saskaņā ar valsts tiesībām un tajā pašā teritorijā tiek uzskatīti par pasažieru sabiedriskā transporta pakalpojumu sniedzējiem?

               d)

               Gadījumā, ja tas ir tā, kādam jābūt atlīdzības kritērijam?

               e)

               Vai tādu pasažieru autobusu transporta uzņēmumu gadījumā, kas, pamatojoties uz publisku koncesiju, savu darbību noteiktos pilsētas perimetros veic, būdami apveltīti ar izņēmuma tiesībām, bet šo darbību, konkurējot ar privātiem uzņēmumiem, veic arī ārpus izņēmuma tiesību aptvertajām pilsētu teritorijām, valstij gadu no gada sniedzot atbalstu, kas paredzēts, lai dzēstu pastāvīgo deficītu šo uzņēmumu darbības izmaksās, šāds atbalsts uzskatāms par EKL 87. panta 1. punktā aizliegtu valsts atbalstu, ar nosacījumu, ka:

                           i)

                           balstoties uz ticamām attiecīgās grāmatvedības ziņām, nav iespējams noteikt starpību starp izmaksām, kas attiecināmas uz minēto uzņēmumu darbības daļu teritorijā, attiecībā uz kuru ir piešķirta koncesija, un [tai] atbilstošajiem ieņēmumiem, un līdz ar to nav iespējams aprēķināt no sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildes izrietošās papildizmaksas, attiecībā uz kurām var tikt paredzēts valsts atbalsts atbilstoši attiecīgajiem koncesijas noteikumiem?

                           ii)

                           iepriekš minēto uzņēmumu sniegto transporta pakalpojumu apjoms šā iemesla dēļ var saglabāties vai pieaugt, tā iznākumā mazinoties iespējām, ka transporta pakalpojumus sniedz citi minētajā vai kādā citā dalībvalstī dibināti uzņēmumi?

                           iii)

                           un iepriekš minētais [ir tā], neskatoties uz EKL 73. pantā noteikto?

               f)

               Ņemot vērā nosacījumus, kas atbalsta uzskatīšanai par valsts atbalstu izvirzīti EKL 87. panta 1. punktā (bijušais [EK līguma] 92. panta 1. punkts) atbilstoši tam, kā noteikusi Tiesa — konkrēti, 2003. gada 24. jūlija spriedumā lietā Altmark — (“pirmkārt, tam jābūt valsts vai ar valsts līdzekļiem veiktam pasākumam; otrkārt, šim pasākumam jābūt tādam, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm; treškārt, tam jāpiešķir priekšrocība tā adresātam, un, ceturtkārt, tam jārada vai jādraud radīt konkurences izkropļojumi”), kāda nozīme un apjoms piemīt formulējumiem (i) priekšrocības piešķiršana, kas (ii) rada konkurences izkropļojumus, apsverot situāciju, kurā saņēmējiem ir koncesijas ceļā piešķirtas izņēmuma tiesības pasažieru pārvadājumu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai Lisabonas un Porto pilsētās, bet kuri darbojas arī satiksmē ar šīm pilsētām, teritorijās, kurās darbojas arī citi uzņēmumi? Vai, citiem vārdiem sakot, pēc kādiem kritērijiem [mums] jāvadās, lai varētu noteikt, ka priekšrocības piešķiršana rada konkurences izkropļojumus? Vai šiem mērķiem ir būtiski noteikt, kāda procentuālā daļa no uzņēmumu izmaksām ir attiecināma uz pārvadājumu maršrutiem, kuros tie darbojas ārpus izņēmuma tiesību aptvertās teritorijas? Vai galu galā ir vajadzīgs, lai atbalsts ievērojami ietekmētu darbību, kas veikta ārpus izņēmuma tiesību aptvertās teritorijas (Lisabonas un Porto)?

               g)

               Vai EKL 76. un 88. pantā paredzētā Komisijas iejaukšanās ir vienīgais tiesiskais veids, kā panākt Līguma noteikumu izpildi valsts atbalsta jomā, vai arī Kopienu tiesību lietderīgajai iedarbībai vajadzīgs kas vairāk, proti, iespēja iepriekš minētos noteikumus tieši piemērot valsts tiesās pēc to privātpersonu lūguma, kuras sevi uzskata par cietušām no subsīdijas vai cita atbalsta piešķiršanas pretēji noteikumiem par konkurenci?

      (1)  Padomes 1969. gada 26. jūnija Regula (EEK) Nr. 1191/69 par dalībvalstu darbību sakarā ar saistībām, kuras parasti uzskata par sabiedriskajiem pakalpojumiem, dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozarē (OV L 156, 1. lpp.).


title: Lieta C-277/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société thermale d'Eugénie-Les-Bains / Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie (PVN — Piemērošanas joma — Rokasnauda, kas iemaksāta saistībā ar līgumiem par tādu pakalpojumu sniegšanu, kuriem piemēro PVN, un ko pakalpojuma sniedzējs ietur atkāpšanās gadījumā — Kvalifikācija)

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/5

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société thermale d'Eugénie-Les-Bains/Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

   (Lieta C-277/05) (1)

   (PVN - Piemērošanas joma - Rokasnauda, kas iemaksāta saistībā ar līgumiem par tādu pakalpojumu sniegšanu, kuriem piemēro PVN, un ko pakalpojuma sniedzējs ietur atkāpšanās gadījumā - Kvalifikācija)
   (2007/C 211/07)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Conseil d'État
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société thermale d'Eugénie-Les-Bains

      Atbildētāja: Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Francija) — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 2. panta 1. punkta interpretācija — Piemērošanas joma — Rokasnauda, kas iemaksāta saistībā ar līgumiem par tādu pakalpojumu sniegšanu, kuriem piemēro pievienotās vērtības nodokli, un ko pakalpojuma sniedzējs ietur atkāpšanās gadījumā — Kvalificēšana par samaksu par rezervēšanu vai par kompensāciju par līguma laušanu
   Rezolutīvā daļa:
   2. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir interpretējami tādā veidā, ka summas, kas kā rokasnauda iemaksātas saistībā ar līgumiem par tādu viesnīcu pakalpojumu sniegšanu, kuriem piemēro pievienotās vērtības nodokli, ja klients izmanto tam sniegto atkāpšanās iespēju un ja tūristu mītnes vadītājs šīs summas ietur, ir uzskatāmas par fiksētu kompensāciju par līguma laušanu, ko maksā, atlīdzinot kaitējumu, kurš nodarīts ar klienta neierašanos, bez tiešas saiknes ar kādu no pakalpojumiem, ko sniedz par atlīdzību, un tādējādi tām nepiemēro šo nodokli.

      (1)  OV C 229, 17.9.2005.


title: Lieta C-325/12: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 5. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 5. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-325/12) (1)

   2013/C 108/49
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta T-196/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. aprīlī — Apotheke DocMorris /ITSB (Zaļa un balta krusta attēls)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/46

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. aprīlī — Apotheke DocMorris/ITSB (Zaļa un balta krusta attēls)
   (Lieta T-196/10)
   2010/C 179/81
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Apotheke DocMorris Holding GmbH (Štutgarte, Vācija) (pārstāve –Y. Dick, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 23. februāra lēmumu lietā R 470/2009-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, ko veido krusts zaļā un baltā krāsā, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5., 8., 9., 10., 11., 16., 21., 25., 29., 30., 32., 35.-42. un 44. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 5 930 979

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padomes vērtējums par atšķirtspējas konstatēšanu esot kļūdains vairākos aspektos

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.)


title: Lieta T-164/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. septembra spriedums — Itālija/Komisija (Valodu lietojums — Paziņojums par atklātu konkursu ārstu pieņemšanai darbā — Pilna teksta publikācija trijās oficiālajās valodās — Informācija par paziņojumu par atklāto konkursu — Publicēšana visās oficiālajās valodās — Pārbaudījumu valoda — Otrās valodas izvēle no trim oficiālajām valodām)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/15

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. septembra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-164/08) (1)

   (Valodu lietojums - Paziņojums par atklātu konkursu ārstu pieņemšanai darbā - Pilna teksta publikācija trijās oficiālajās valodās - Informācija par paziņojumu par atklāto konkursu - Publicēšana visās oficiālajās valodās - Pārbaudījumu valoda - Otrās valodas izvēle no trim oficiālajām valodām)
   2013/C 313/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Gattinara)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji F. Díez Moreno, vēlāk N. Díaz Abad un J. García-Valdecasas Dorrego, abogados del Estado)

      Priekšmets

   Prasība atcelt paziņojumu par atklātu konkursu EPSO/AD/125/08 (AD 7 un AD 9) rezerves saraksta izveidošanai ārstu pieņemšanai darbā, kas 2008. gada 21. februārī angļu, franču un vācu valodās publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV C 48 A, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt paziņojumu par atklātu konkursu EPSO/AD/125/08 (AD 7 un AD 9) rezerves saraksta izveidošanai ārstu pieņemšanai darbā, kas 2008. gada 21. februārī angļu, franču un vācu valodās publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī;

               2)

               Spānijas Karaliste, Itālijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 158, 21.6.2008.


title: Lieta C-136/07: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 16. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānija Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 89/48/EEK un 92/51/EEK — Diplomu un profesionālās izglītības atzīšana — Gaisa satiksmes vadības dispečera profesija)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/5

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 16. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānija Karaliste
   (Lieta C-136/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 89/48/EEK un 92/51/EEK - Diplomu un profesionālās izglītības atzīšana - Gaisa satiksmes vadības dispečera profesija)
   (2008/C 313/07)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk] un R. Vidāls Puī [R. Vidal Puig])

      Atbildētāja: Spānija Karaliste (pārstāvis — M. Munjoss Peress [M. Muñoz Pérez])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19, 16. lpp.), un Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK (OV L 209, 25. lpp.), pārkāpums — Pieeja gaisa satiksmes vadības dispečera profesijai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               attiecībā uz gaisa satiksmes vadības dispečera profesiju nepieņemot tiesību un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/48/EK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, un Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti ar šīm direktīvām;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta C-392/15: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 1. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Notāri — Pilsonības nosacījums — LESD 51. pants — Dalība valsts varas īstenošanā

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/16

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 1. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija
   (Lieta C-392/15) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Notāri - Pilsonības nosacījums - LESD 51. pants - Dalība valsts varas īstenošanā)
   (2017/C 104/24)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – H. Støvlbæk un K. Talabér-Ritz)

      Atbildētāja: Ungārija (pārstāvji – M. Z. Fehér, G. Koós un M. M. Tátrai)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un D. Hadroušek)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               iecelšanu notāra amatā pakārtojot pilsonības nosacījumam, Ungārija nav izpildījusi LESD 49. pantā noteiktos pienākumus;

               2)

               Ungārija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 302, 14.9.2015.


title: Lieta T-192/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. maijā — Transnational Company Kazchrome un ENRC /Padome

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/26

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. maijā — Transnational Company“Kazchrome” un ENRC/Padome
   (Lieta T-192/08)
   (2008/C 197/46)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Transnational Company“Kazchrome” (TNK Kazchrome), Aktobe (Kazahstāna), un ENRC Marketing AG, Kloten (Šveice) (pārstāvji — L. Ruessmann un A. Willems, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 172/2008, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas, Ēģiptes, Kazahstānas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija importam, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt savus un prasītājām radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas, kas ražo un Eiropas Savienības tirgū pārdod ferosilīciju, lūdz daļēji atcelt Padomes 2008. gada 25. februāra Regulu (EK) Nr. 172/2008, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas, Ēģiptes, Kazahstānas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija importam (1).
   Savas prasības pamatojumam prasītājas apgalvo, ka apstrīdētā regula tās skar tieši un individuāli un ka minētajā regulā noteiktais antidempinga maksājums ir vairāku acīmredzamu kļūdu vērtējumā, faktisko apstākļu acīmredzamu kļūdu un Pamatregulas (2) (“Pamatregula”), kā arī PTO līguma par antidempingu pārkāpumu rezultāts. Tālāk prasītājas iebilst, ka atbildētāja nav norādījusi pamatojumus, kā tas prasīts EKL 253. pantā.
   Pirmajā pamatā prasītājas apgalvo, ka Padome nav pienācīgi nodalījusi citu zināmu faktoru radītās sekas no attiecīgā importa radītajiem zaudējumiem un tādējādi Padomes secinājumi pārkāpj Pamatregulas 3. panta 2., 6. un 7. punktu.
   Savā otrajā pamatā prasītājas norāda, ka antidempinga maksājums tika noteikts, pamatojoties uz Kopienas interešu kļūdainu vērtējumu un Pamatregulas 9. panta 4. punkta un 21. panta pārkāpumu.
   To trešajā pamatā tiek apgalvots, ka, neskatoties uz to, ka prasītājas iestādēm sniedza patiesu informāciju, pret tām izturējās kā pret tādām, kas nesadarbojas, Padome nepārbaudīja faktus, kas tika lietoti pret tai sniegto pieejamo informāciju, un Pamatregulā noteiktajā laikā neīstenoja tirgus ekonomikas apstākļiem piemērotu izpēti.
   Ceturtajā pamatā prasītājas norāda, ka izmeklēšanas laikā ir pārkāptas to tiesības uz aizstāvību.

      (1)  OV 2008 L 55, 6. lpp.

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996 L 56, 1. lpp.)


title: Lieta C-268/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-305/11 Italmobiliare SpA /Eiropas Komisija 2014. gada 30. maijā iesniedza Italmobiliare SpA

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-305/11 Italmobiliare SpA/Eiropas Komisija 2014. gada 30. maijā iesniedza Italmobiliare SpA

   (Lieta C-268/14 P)
   2014/C 282/27
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Italmobiliare SpA (pārstāvji – M. Siragusa, F. Moretti un L. Nascimbene, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt spriedumu ar visām no tā izrietošajām sekām attiecībā uz apstrīdēto lēmumu, tostarp tā atcelšanu;

               —

               ciktāl lietderīgi un nepieciešami, uzdot veikt Tiesas Reglamenta attiecīgi 62. un 64. pantā paredzētos procesa organizatoriskos pasākumus un/vai izmeklēšanas pasākumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus, un;

               —

               pakārtoti – ja iepriekš minēto nav iespējams veikt, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, arī tādu izmeklēšanas vai procesa organizatorisko pasākumu veikšanai, kurus Tiesa jau nav veikusi.

      Pamati un galvenie argumenti

               1

               Pirmais pamats: apstrīdētā lēmuma adresāta kļūdaina noteikšana
               Pirmajā pamatā Italmobiliare apstrīd Vispārējās tiesas apstiprināto apgalvojumu, ka pamatoti var pieņemt, ka Italmobiliare ir bijusi pieejama pieprasītā informācija. Vispārējā tiesa esot arī būtiski sagrozījusi faktus un kļūdaini piemērojusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, neņemdama vērā, ka Komisijas agrākā rīcība, kā arī tās rakstveida apstiprinājumi varēja radīt tiesisko paļāvību par to, ka uz Italmobiliare apstrīdētais lēmums neattieksies. Visbeidzot tiek apgalvots, ka Vispārējās tiesas spriedumā nav norādīts pilnīgi nekāds pamatojums attiecībā uz Italmobiliare izvirzīto nediskriminācijas principa pārkāpumu, jo tajā nav izskatīts prasītājas arguments ar mērķi pierādīt, ka tā ir vienīgā finanšu holdinga sabiedrība, kas ir iesaistīta lietā kā informācijas pieprasījuma adresāte atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 (1) 18. panta 3. punktam.

               2

               Otrais pamats: pretrunīgs un neloģisks pamatojums, izvērtējot iebildumu par Komisijas pieļauto LESD 296. panta pārkāpumu
               Otrajā pamatā Italmobiliare apgalvo, ka Vispārējās tiesas pamatojums ir pretrunīgs un neloģisks, ciktāl tā, atzīstot, ka Komisijas pamatojums nav pietiekams attiecībā pret pieprasījuma priekšmetu un mērķi, ir atzinusi to par pilnīgu, lasot to apvienojumā ar lēmumu par procedūras uzsākšanu, pat ja šis lēmums pēc būtības nekādi nepapildina apstrīdētā lēmuma saturu. Apstrīdētā lēmuma pamatojums, kas vēlāk ir ticis pārņemts arī pārsūdzētajā spriedumā, esot neatbilstošs arī saistībā ar nosacījumu par pieprasītās informācijas nepieciešamību, kā arī izvēli kā mehānismu izmantot lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam.

               3

               Trešais pamats: LESD 101. panta un Regulas Nr. 1/2003 18. panta 1. un 3. punkta kļūdaina piemērošana, ciktāl Vispārējā tiesa nav atzinusi, ka apstrīdētajam lēmumam ir ultra vires raksturs
               Trešajā pamatā Italmobiliare apstrīd analīzi, ko Vispārējā tiesa ir veikusi attiecībā uz apgalvojumu, ka Komisijai nebija pilnvaru pieņemt apstrīdēto lēmumu. Vispārējā tiesa būtībā neesot ņēmusi vērā prasītājas tās iebildumu pamatojumam iesniegtos pierādījumus un nav uzdevusi veikt nekādus procesa organizatoriskos pasākumus, lai izvērtētu informāciju, kas, kā uzskatīja Komisija, pamatoja informācijas pieprasījuma pieņemšanu.

               4

               Ceturtais pamats: pamatojuma, kas saistīts ar iebildumu par samērīguma principa pārkāpumu izvērtēšanu, neatbilstošais, pretrunīgais un neloģiskais raksturs
               Ceturtajā pamatā Italmobiliare apgalvo, ka saistībā ar apgalvoto Komisijas pieļauto samērīguma principa pārkāpumu neatbilstošs un/vai pretrunīgs pamatojums ir konstatējams šādos aspektos: i) informācijas pieprasījuma neatbilstība šajā lietā izvirzītā mērķa sasniegšanai; ii) to pūļu pārmērīgās izmaksas, kas sabiedrībai ir jāiegulda, lai sagatavotu atbildi uz informācijas pieprasījumu, un iii) mazāk ierobežojoša līdzekļa kritērija, saskaņā ar kuru izmeklēšanas mērķi vienmēr ir jāīsteno, veicot pasākumus, kas pēc iespējas mazāk ietekmē to adresātu tiesības, pārkāpums.

               5

               Piektais pamats: neatbilstošs pamatojums attiecībā uz apgalvoto tiesību uz uzklausīšanu pārkāpumu
               Piektajā pamatā Italmobiliare apgalvo, ka pamatojums, kas pārsūdzētajā spriedumā norādīts attiecībā uz apgalvoto tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, ir neatbilstošs. Vispārējā tiesa esot kļūdaini atzinusi, ka uz “veidu”, kādā Komisija veic apspriešanos, tiesas pārbaude var netikt attiecināta tikai tādēļ vien, ka Komisijai nebija “nekāda pienākuma” rīkoties tieši šādā veidā.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-120/09: Prasība, kas celta 2009. gada 27. martā — Phoenix-Reisen un DRV /Komisija

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/21

         Prasība, kas celta 2009. gada 27. martā — Phoenix-Reisen un DRV/Komisija
   (Lieta T-120/09)
   2009/C 297/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Phoenix-Reisen GmbH, Bonna (Vācija) un Deutscher Reiseverband eV (DRV), Berlīne (Vācija) (pārstāvji — R. Gerharz un  A. Funke, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2009. gada 13. februāra lēmumu neiejaukties Vācijas Federatīvās Republikas praksē izmaksāt valsts atbalstu kā maksātnespējas maksājumus;

               —

               vajadzības gadījumā prasību atcelt tiesību aktu uzskatīt par prasību sakarā ar bezdarbību, ja Tiesa uzskatīs, ka pieļaujamā prasības forma ir prasība sakarā ar bezdarbību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 13. februāra vēstuli D/50594 attiecībā uz to sūdzību saistībā ar maksātnespējas naudas maksājumiem uzņēmējiem, kā arī finansējuma paredzēšanu maksātnespējas naudas maksājumiem Vācijas Federatīvajā Republikā (CP 79/2007 — iespējamais atbalsts, veicot maksātnespējas naudas maksājumus). Šajā vēstulē Komisija atkārto viedokli, ka valsts atbalstu noteikumi nav pārkāpti.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji apgalvo, ka apstrīdētos pasākumus nevar pamatot ar Direktīvu 80/987/EEK (1). Tāpat arī Komisijas atteikums vērsties pret iespējamo pārkāpumu ir pretrunā Kopienu tiesībām. Šis atteikums nav pamatojams arī ar Bundessozialgerichts [Federālās Sociālo lietu tiesas] nolēmumiem.

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.).


title: Lieta T-251/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedums – EGL u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Starptautiskie gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumi — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Uzcenojumi un tarifu noteikšanas mehānismi, kas ietekmē galīgo cenu — Tirgus definīcija — Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana — Sadarbība — Daļējs atbrīvojums no naudas soda

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/24

         Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedums – EGL u.c./Komisija
   (Lieta T-251/12) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Starptautiskie gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumi - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Uzcenojumi un tarifu noteikšanas mehānismi, kas ietekmē galīgo cenu - Tirgus definīcija - Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana - Sadarbība - Daļējs atbrīvojums no naudas soda)
   (2016/C 136/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: EGL, Inc. (Hjūstona, Amerikas Savienotās Valstis), Ceva Freight (UK) Ltd (Ashby de la Zouch, Apvienotā Karaliste) un Ceva Freight Shanghai Ltd (Šanhaja, Ķīna) (pārstāvji – sākotnēji M. Brealey, QC, S. Love, barrister, M. Pullen, D. Gillespie un R. Fawcett-Feuillette, solicitors, vēlāk M. Brealey, S. Love, M. Pullen, R. Fawcett-Feuillette un M. Boles, solicitors un, visbeidzot, M. Brealy un M. Pullen)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Bottka un P. Van Nuffel, piedaloties S. Kingston, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 28. marta Lēmumu C(2012) 1959 final par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39462 – Kravu pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, vai, pakārtoti, prasība grozīt prasītājām šajā lēmumā noteiktos naudas sodus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               EGL, Inc., Ceva Freight (UK) Ltd un Ceva Freight Shanghai Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 227, 28.7.2012.


title: Lieta C-308/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. jūnijā  – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/2

         Prasība, kas celta 2014. gada 27. jūnijā – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-308/14)
   2014/C 329/03
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Martin un M. Wilderspin)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Apvienotā Karaliste, pieprasot, lai bērna pabalsta vai bērna nodokļu kredīta pieprasītājam ir tiesības uzturēties Apvienotajā Karalistē, nav izpildījusi savus pienākumus, kas paredzēti Regulā (EK) Nr. 883/2004 (1);

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka, pieprasot, lai bērna pabalsta un bērna nodokļu kredīta pieprasītājam būtu tiesības uzturēties Apvienotajā Karalistē, lai to uzskatītu par šīs valsts rezidentu, Apvienotā Karaliste ir noteikusi nosacījumu, kuru Regula (EK) Nr. 883/2004 neatļauj.
   Pakārtoti, Komisija apgalvo, ka, nosakot nosacījumu par tiesībām uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem, kuru automātiski izpilda tās pilsoņi, Apvienotā Karaliste ir izveidojusi tiešas diskriminācijas pret citu dalībvalstu pilsoņiem situāciju un tādējādi ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 883/2004 4. pantu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-113/10, C-147/10 un C-234/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija), High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) un Tribunal de grande instance de Nanterre (Francija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zuckerfabrik Jülich AG/Hauptzollamt Aachen (C-113/10), British Sugar plc/Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (C-147/10), un Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable/Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-234/10) (Kopējā lauksaimniecības politika — Tirgu kopīgā organizācija — Cukura un izoglikozes ražotāji — Ražošanas maksājumu apjoma aprēķināšana — Tādas aprēķināšanas metodes spēkā esamība, atbilstoši kurai tiek ņemti vērā teorētiski kompensāciju apjomi par cukura daudzumu, kas eksportēts bez kompensācijām — Tiesiskā regulējuma atpakaļejošais spēks — Valūtas maiņas kurss — Procentu piešķiršana)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija), High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) un Tribunal de grande instance de Nanterre (Francija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zuckerfabrik Jülich AG/Hauptzollamt Aachen (C-113/10), British Sugar plc/Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (C-147/10), un Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable/Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-234/10)
   (Apvienotās lietas C-113/10, C-147/10 un C-234/10) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Tirgu kopīgā organizācija - Cukura un izoglikozes ražotāji - Ražošanas maksājumu apjoma aprēķināšana - Tādas aprēķināšanas metodes spēkā esamība, atbilstoši kurai tiek ņemti vērā teorētiski kompensāciju apjomi par cukura daudzumu, kas eksportēts bez kompensācijām - Tiesiskā regulējuma atpakaļejošais spēks - Valūtas maiņas kurss - Procentu piešķiršana)
   2012/C 366/13
   Tiesvedības valoda — vācu, angļu un franču

      Iesniedzējtiesas

      Finanzgericht Düsseldorf, High Court of Justice (Chancery Division) un Tribunal de grande instance de Nanterre

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Zuckerfabrik Jülich AG (C-113/10), British Sugar plc (C-147/10), Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable (C-234/10)

      Atbildētāji: Hauptzollamt Aachen (C-113/10), Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (C-147/10), Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-234/10)

      Priekšmets

   (C-113/10)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Düsseldorf — Komisijas 2009. gada 3. novembra Regulas (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulas (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gadam (OV L 321, 1. lpp.), spēkā esamība, ņemot vērā tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus — Minētās regulas atpakaļejošs spēks — Ražošanas maksājumu aprēķināšanas metode
   (C-147/10)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Komisijas 2009. gada 3. novembra Regulas (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulu (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gadam (OV L 321, 1. lpp.), spēkā esamība — Pamatojoties uz spēkā neesošām Kopienu regulām iekasētu maksājumu atmaksāšana — Piemērojamā valūtas maiņas kursa noteikšana
   (C-234/10)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de grande instance de Nanterre — Komisijas 2009. gada 3. novembra Regulas (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulu (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gadam (OV L 321, 1. lpp.), spēkā esamība, ņemot vērā Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.) 15. pantu — Ražošanas maksājumu apjoma noteikšana cukura nozarē — Vidējo zaudējumu noteikšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2009. gada 3. novembra Regula (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulu (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gadam, — izņemot tās 3. pantā ietvertos noteikumus, kurus Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir jau atcēlusi, savā 2011. gada 29. septembra spriedumā lietā T-4/06 Polija/Komisija atceļot 2. pantu Komisijas 2005. gada 14. oktobra Regulā (EK) Nr. 1686/2005, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus un papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē, — ir spēkā neesoša;

               2)

               nepastāvot Savienības tiesību noteikumiem šajā jautājumā, valūtas maiņas kurss, kas ir piemērojams, aprēķinot saistībā ar ražošanas maksājumu cukura nozarē pārmaksu maksājamo kompensāciju, ir jānosaka atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesībām;

               3)

               atbilstoši Savienības tiesībām attiecīgajām personām, kam ir tiesības uz to summu atmaksu, kuras ir nepamatoti samaksātas saistībā ar ražošanas maksājumiem cukura nozarē, kas ir noteikti atbilstoši spēkā neesošai regulai, ir tiesības saņemt arī ar šīm summām saistīto procentu samaksu. Valsts tiesa nevar savas rīcības brīvības ietvaros atteikties piešķirt procentu maksājumu par summām, ko dalībvalsts ir saņēmusi atbilstoši spēkā neesošai regulai, pamatojoties uz to, ka šī dalībvalsts nevar pieprasīt atbilstošu procentu samaksu par Eiropas Savienības pašas resursiem.

      (1)  OV C 134, 25.05.2010

      OV C 148, 05.06.2010

      JO C 221, 14.08.2010.


title: Lieta C-346/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūlijā  – Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               13.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 361/3

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūlijā – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-346/14)
   2014/C 361/03
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Manhaeve un G. Wilms)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, izdodot atļauju hidroelektrostacijas būvniecībai pie Schwarze Sulm upes, atbildētāja ir nepareizi piemērojusi Ūdens resursu politikas direktīvas 2000/60/EK (1) (ŪRPD) 4. panta 1. punkta, lasot kopā ar tās 4. panta 7. punktu, normas;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Austrija mēģina apiet ŪRPD 4. panta 1. punktā kā pamatprincipu nostiprināto pasliktināšanās aizliegumu un tādējādi neievēro ŪRPD 4. panta 7. punktā noteiktos atbrīvošanas nosacījumus.
   Direktīvas ratione temporis piemērošanas pamatā ir Tiesas judikatūra, atbilstoši kurai dalībvalstis direktīvas transponēšanas termiņa ietvaros nedrīkst pieņemt tiesību aktus, kuri nopietni apdraudētu direktīvas mērķa sasniegšanu (LES 4. panta 3. punkts, lasot kopā ar LESD 288. pantu).
   Atbildētāja jaunajā lēmumā ir pamatojusies vienīgi uz grozītu Schwarze Sulm ūdens resursu stāvokļa novērtējumu. Šī grozītā klasifikācija (“labs” ūdens resursu stāvoklis “ļoti laba” ūdens resursu stāvokļa vietā) ir pretrunā sākotnējam apsaimniekošanas plānam. Apsaimniekošanas plānā izmantotos konstatējumus un vērtējumus nevar vienkārši grozīt atbilstoši ad hoc pieņemtam administratīvam lēmumam, kura pamatā ir jauni kritēriji. Pretējā gadījumā vienkārši varētu apiet būtiskus ŪRPD noteikumus, kāds šajā gadījumā ir pasliktināšanās aizliegums, kā arī svarīgus procesuālus noteikumus, kā, piemēram, sabiedrības līdzdalība.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīva, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV L 327, 1. lpp.).


title: Lieta T-95/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Itālija/Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/44

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-95/08)
   (2008/C 92/87)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 20. decembra Lēmumu C(2007) 6514, kas paziņots 2007. gada 21. decembrī, tiktāl, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma ir izslēgtas un no Itālijas Republikas budžeta ir jāsedz finansiālas sekas, kas rodas, sedzot izdevumus, kurus finansē Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļa;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas valdība apstrīd Komisijas 2007. gada 20. decembra Lēmumu C(2007) 6514 tiktāl, ciktāl ar to no Kopienas finansējuma ir izslēgtas un no prasītājas budžeta jāsedz finansiālas sekas, kas rodas, sedzot izdevumus, kurus finansē Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļa.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja atsaucas uz:

               —

               Komisijas 2003. gada 29. augusta Regulas (EK) Nr. 1535/2003, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2201/96 attiecībā uz atbalsta programmu augļu un dārzeņu pārstrādes produktiem (OV L 218, 14. lpp.), 30. panta 1. punkta pārkāpumu saistībā ar atbalstu augļu un dārzeņu pārstrādes produktu nozarē;

               —

               Komisijas 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 2777/2000, ar ko paredz ārkārtas atbalsta pasākumus liellopu gaļas tirgum (OV L 321, 47. lpp.), 5. panta 5. punkta, kā arī Komisijas 1997. gada 21. oktobra Lēmuma 97/735/EK par aizsardzības pasākumiem attiecībā uz tirdzniecību ar dažu veidu zīdītājdzīvnieku atkritumiem (OV L 294, 7. lpp.) 4. panta pārkāpumu saistībā ar kaušanai paredzētu liellopu, kuri ir vecāki par trīsdesmit mēnešiem, iegādi.

               —

               Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulas (EEK) Nr. 2075/92 par jēltabakas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 215, 70. lpp.) 9. panta 3. punkta, kā arī Komisijas 1998. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 2848/98, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EEK) Nr. 2075/92 piemērošanai (OV L 358, 17. lpp.), 11. un 12. panta pārkāpums saistībā ar piemaksu sistēmu tabakai.


title: Lieta T-12/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 7. oktobra rīkojums – Slovēnija/Komisija ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Slovēnijas izdevumi — Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/1059 pieņemšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/38

         Vispārējās tiesas 2016. gada 7. oktobra rīkojums – Slovēnija/Komisija
   (Lieta T-12/16) (1)

   (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Slovēnijas izdevumi - Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/1059 pieņemšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 006/47)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvis – L. Bembič)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Rous Demiri un D. Triantafyllou)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu, par Komisijas 2015. gada 13. novembra Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/1059, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2015, L 303, 35. lpp.), atcelšanu daļā, kas attiecas uz Slovēnijas Republiku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina Slovēnija Republikas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 98, 14.3.2016.


title: Lieta C-356/13: Prasība, kas celta 2013. gada 26. jūnijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 26. jūnijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-356/13)
   2013/C 344/66
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Manhaeve un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pietiekami neidentificējot ūdeņus, ko var ietekmēt piesārņojums ar lauksaimnieciskas izcelsmes nitrātiem, un pietiekami nenosakot apdraudētās zonas, Polijas Republika nav izpildījusi tai Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (1), 3. pantā, skatītā kopā ar I pielikumu, paredzētos pienākumus;

               —

               atzīt, ka, pieņemdama rīcības programmas Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu 5. panta izpratnē, pamatojoties uz nepietiekami noteiktām īpaši apdraudētajām zonām, un, tā kā šīs programmas ietver pasākumus, kas nav saderīgi ar direktīvas II pielikuma A punkta 2. apakšpunktu un III pielikuma 1. punkta 1. un 3. apakšpunktu, Polijas Republika nav izpildījusi tai šīs direktīvas 5. pantā, skatītā kopā ar II pielikuma A punkta 2. apakšpunktu un III pielikuma 1. punkta 1. un 3. apakšpunktu, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Polijas Republikai esot bijis pienākums transponēt Direktīvu 91/676/EEK un izpildīt no tās izrietošos pienākumus no iestāšanās Eiropas Savienībā dienas — 2004. gada 1. maija.

      (1)  OV L 375, 1. lpp.


title: Lieta T-225/13: Vispārējās tiesas 2017. gada 16. marta rīkojums – T & L Sugars un Sidul Açúcares/Komisija

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/60

         Vispārējās tiesas 2017. gada 16. marta rīkojums – T & L Sugars un Sidul Açúcares/Komisija
   (Lieta T-225/13) (1)

   (2017/C 144/83)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 178, 22.6.2013.


title: Lieta T-849/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. decembrī – PGNiG Supply & Trading/Komisija

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/42

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. decembrī – PGNiG Supply & Trading/Komisija
   (Lieta T-849/16)
   (2017/C 038/56)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PGNiG Supply & Trading GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis – M. Jeżewski, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 28. oktobra lēmumu par izņēmuma no noteiktām Savienības tiesību prasībām attiecībā uz Ostseepipeline-Anbindungsleitung (OPAL) nosacījumu grozījumiem;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 14 pamatus.

               1.

               Pirmais pamats – pamattiesību pārkāpums un tā tiesību akta nepareizs novērtējumus, ar kuru ir uzsākts process par līdzšinējā izņēmuma no noteiktām Savienības tiesību prasībām grozīšanu, kurš 2009. gadā tika piešķirts Ostseepipeline-Anbindungsleitung (OPAL), pamatojoties uz Bundesnetzagentur [Vācijas Federālās regulatīvās iestādes] lēmumu.

               2.

               Otrais pamats – pilnvaru pieņemt lēmumu par grozījumiem izņēmumā no noteiktām Savienības tiesību prasībām attiecībā uz OPAL neesamība.

               3.

               Trešais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punktam, skatītam kopā ar 2. panta 17. punktu, nepareiza interpretācija:

                           —

                           atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punktam izņēmumi var tikt noteikti tikai starpsavienojumiem, SDG (sašķidrināta dabasgāze) un uzglabāšanas iekārtām. “Starpsavienojums” šajā ziņā esot pārvades līnija, kas šķērso dalībvalstu robežas, lai savienotu attiecīgo dalībvalstu pārvades sistēmas;

                           —

                              OPAL neesot “starpsavienojums”, jo ar to savienotā Gaspipeline Gazelle, kas šķērso Čehijas Republikas teritoriju, esot tranzīta savienojums, ar kuru gāze tiek vadīta no OPAL atpakaļ uz Vāciju.

               4.

               Ceturtais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punkta b) apakšpunktam, skatītam kopā ar 2. panta 33. punktu, nepareiza interpretācija

                           —

                           nosacījums tam, lai regulatīvā iestāde varētu piešķirt izņēmumu lielām jaunām dabasgāzes infrastruktūrai, esot tāds, ka ar investīcijām saistītais risks ir tik liels, ka izņēmuma neatļaušanas gadījumā investīcija nebūtu notikusi;

                           —

                           investīcija, kuras priekšmets ir OPAL būvniecība, esot pilnībā īstenota un noslēgusies 2011. gada 13. jūlijā, līdz ar to nevarot būt runa par šāda veida riska pastāvēšanu.

               5.

               Piektais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punkta a) un e) apakšpunktam, nepareiza interpretācija, un tādējādi radītais pieņēmums, ka OPAL labvēlīgais regulatīvo iestāžu piešķirtā izņēmuma grozījums negatīvi neietekmē konkurenci dabasgāzes tirgū.

               6.

               Sestais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punkta a) apakšpunktam, nepareiza interpretācija un tādējādi radītais pieņēmums, ka OPAL labvēlīgais regulatīvo iestāžu piešķirtā izņēmuma grozījums uzlabo apgādes drošību iekšējā tirgū.

               7.

               Septītais pamats – nav ņemts vērā apstāklis, ka Vācijas Bundesnetzagentur, pieņemot lēmumu par izņēmumu atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. pantam, ir jāievēro LESD 102. panta prasības.

               8.

               Astotais pamats – tiesiskās noteiktības un paļāvības aizsardzības principu pārkāpums.

               9.

               Devītais pamats – samērīguma principa pārkāpums.

               10.

               Desmitais pamats – preferenciāla attieksme pret infrastruktūru, kas ir izņēmuma pamatā un kuras statuss nav savienojams ar Savienības tiesībām.

               11.

               Vienpadsmitais un divpadsmitais pamats – Asociācijas nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, 274.vai, attiecīgi, 254. panta pārkāpums.

               12.

               Trīspadsmitais pamats – LESD 7. panta pārkāpums, pieņemot lēmumu, kas ir pretrunā Eiropas Savienības citām politikas jomām.

               13.

               Četrpadsmitais pamats – Direktīvas 2009/73/EK 2. panta 33. punkta, skatīta kopā ar 36. panta 1. punktu, nepiemērojamība atbilstoši LESD 277. pantam, jo ar to esot ieviesta diskriminējoša nošķiršana starp infrastruktūrām, kurām regulatīvā iestāde var paredzēt atbrīvojumu, un pārējām infrastruktūrām, uz kurām šāds izņēmums nevar attiekties.


title: Lieta C-242/05: Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 27. jūnijā ( Gerechtshof te s'–Hertogenbosch , Nīderlande, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — G. M. van de Coevering pret Hoofd van de District Douane Roermond van de rijksbelastingdienst (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīva pakalpojumu sniegšana — Automašīnas noma citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts — Nodoklis par nereģistrētām, bet iedzīvotāju izmantotām automašīnām — Iekasēšanas nosacījumi)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/16

         Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 27. jūnijā (Gerechtshof te s'–Hertogenbosch, Nīderlande, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — G. M. van de Coevering pret Hoofd van de District Douane Roermond van de rijksbelastingdienst

   (Lieta C-242/05) (1)

   (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīva pakalpojumu sniegšana - Automašīnas noma citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts - Nodoklis par nereģistrētām, bet iedzīvotāju izmantotām automašīnām - Iekasēšanas nosacījumi)
   (2006/C 224/29)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Gerechtshof te s'–Hertogenbosch
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: G. M. van de Coevering

      Atbildētājs: Hoofd van de District Douane Roermond van de rijksbelastingdienst

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te`s-Hertogenbosch — EKL 49.–55. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz nodokļa iekasēšanu par [valsts] teritorijā reģistrētām automašīnām un nereģistrētām automašīnām, bet kuras izmanto šajā valstī dzīvojošas personas — Automašīna, ko citā valstī īrē persona, kas pastāvīgi dzīvo nodokļa iekasēšanas valstī — Nodokļa iekasēšana pilnībā, neņemot vērā īres, ne arī automašīnas izmantošanas ilgumu
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 49.–55. pants nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamata lietas pamatā, ar kuru fiziskai personai, kas pastāvīgi dzīvo šajā dalībvalstī un kas īrē citā dalībvalstī reģistrētu automašīnu, pirmreizēji izmantojot šo automašīnu pirmās dalībvalsts ceļu tīklā tiek uzlikts pienākums pilnībā maksāt reģistrācijas nodokli, neņemot vērā šī ceļu tīkla izmantošanas ilgumu un bez iespējas, ka šī persona varētu izmantot tiesības uz nodokļa atbrīvojumu vai atmaksu, ja automašīnu nav paredzēts pastāvīgi izmantot galvenokārt pirmajā dalībvalstī, ne arī faktiski to šādā veidā izmanto.

      (1)  OV C 205, 20.08.2005.


title: Lieta C-69/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 8. februārī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Gamesa Wind România SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 8. februārī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Gamesa Wind România SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

   (Lieta C-69/17)
   (2017/C 144/35)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bucureşti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Gamesa Wind România SRL

      Atbildētājas: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tādos apstākļos kā pamatlietā Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvai 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (it īpaši tās 213., 214. un 273. pantam) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai nodokļu prakse, atbilstīgi kurai pēc nodokļu maksātāja PVN identifikācijas numura aktivizēšanas no jauna nodokļu maksātājam nav tiesību uz PVN atskaitīšanu, ko īsteno, iesniedzot vairākas PVN deklarācijas, tādēļ, ka konkrētais PVN attiecas uz iegādēm, kuras veiktas laikposmā, kad nodokļu maksātāja PVN identifikācijas numurs bija neaktīvs?

               2)

               Vai tādos apstākļos kā pamatlietā Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvai 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (it īpaši tās 213., 214. un 273. pantam) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai nodokļu prakse, atbilstīgi kurai pēc nodokļu maksātāja PVN identifikācijas numura aktivizēšanas no jauna nodokļu maksātājam nav tiesību uz PVN atskaitīšanu, ko īsteno, iesniedzot vairākas PVN deklarācijas, tādēļ, ka, lai gan konkrētais PVN attiecas uz rēķiniem, kas izdoti pēc nodokļu maksātāja PVN identifikācijas numura aktivizēšanas no jauna, šis nodoklis attiecas uz iegādēm, kuras veiktas laikposmā, kad PVN identifikācijas numurs bija neaktīvs?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-484/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal Supremo (Spānija) 2008. gada 10. novembra rīkojumu — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid / Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal Supremo (Spānija) 2008. gada 10. novembra rīkojumu — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid/Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

   (Lieta C-484/08)
   (2009/C 19/28)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal Supremo
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid

      Atbildētāja: Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK (1) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 8. pantu jāsaprot, ka dalībvalsts drīkst savos tiesību aktos patērētāju interesēs paredzēt tādu noteikumu negodīguma pārbaudi, attiecībā uz kuriem minētās direktīvas 4. panta 2. punktā šāda pārbaude ir izslēgta?

               2)

               Vai tādējādi 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK 4. panta 2. punkts saistībā ar tās 8. pantu aizliedz dalībvalstij savos tiesību aktos patērētāju interesēs paredzēt tādu noteikumu negodīguma pārbaudi, kuri attiecas uz “līguma galvenā priekšmeta definīciju” vai “cenas un atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas”, pat ja tie ir formulēti skaidri un saprotami?

               3)

               Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 2. pantam, 3. panta 1. punkta g) apakšpunktam un 4. panta 1. punktam atbilstīga būtu iepriekš minētās direktīvas 8. panta un 4. panta 2. punkta interpretācija, kas ļautu dalībvalstij tiesas ceļā pārbaudīt tādu ar patērētājiem noslēgtos līgumos ietvertu un skaidri un saprotami formulētu noteikumu negodīgumu, kuros noteikts līguma galvenais priekšmets vai cenas un atlīdzības atbilstīgums pakalpojumiem vai precēm, kas par to jānodrošina?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.


title: Tiesas spriedums (Tiesas plēnums) 2004. gada 22. jūnijā lietā C-42/01, Portugāles Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (Uzņēmumu koncentrācijas kontrole, ko veic Kopiena — Padomes Regulas (EEK) Nr. 4064/89 21. panta 3. punkts — Dalībvalstu leģitīmo interešu aizsargāšana — Komisijas kompetence)

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Tiesas plēnums)
   2004. gada 22. jūnijā
   lietā C-42/01, Portugāles Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Uzņēmumu koncentrācijas kontrole, ko veic Kopiena - Padomes Regulas (EEK) Nr. 4064/89 21. panta 3. punkts - Dalībvalstu leģitīmo interešu aizsargāšana - Komisijas kompetence)
   (2004/C 201/01)
   Tiesvedības valoda: portugāļu
   Lietā C-454/01 Portugāles Republika (pārstāvis L.I. Fernandes un pārstāve L. Duarte, kam palīdz Marques Mendes) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis P.Oliver un pārstāve M. França) par pieteikumu atcelt 2000. gada 22. novembra Komisijas lēmumu Nr. C(2000)3543 final-PT par procedūru Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 21.panta (Lieta Nr. COMP/M.2054 – Secil/Holderbank/Cimpor) ietvaros, Tiesa (Tiesas plēnums) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, tiesneši A. La Pergola un R. Schingten, tiesnese N. Colneric un tiesnesis S. von Bahr (referents), ģenerāladvokāts: A. Tizzano, sekretāre: M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 22. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda

               1.

               Prasību noraidīt.

               2.

               Piespriest Portugāles Republikai segt izdevumus.

      (1)  OV L 108, 07. 04. 2001.


title: Lieta C-505/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/19

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-505/08)
   (2009/C 19/33)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un M. Adam)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pieņemot nepilnīgus normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (1) prasības, vai katrā ziņā nepilnīgi paziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 20. oktobrī.

      (1)  OV L 255, 22. lpp.