title: Lieta T-156/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. aprīlī – CFA Institute/EUIPO – Ernst un Häcker (“CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM”)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/60

      Prasība, kas celta 2016. gada 7. aprīlī – CFA Institute/EUIPO – Ernst un Häcker (“CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM”)
      (Lieta T-156/16)
      (2016/C 211/74)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: CFA Institute (Charlottesville, Virginia, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – S. Rohlfing un G. Engels, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Dietmar Ernst (Nürtingen, Vācija), Joachim Häcker (Nürtingen)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki

         Attiecīgā strīdus preču zīme: ES grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM” – reģistrācijas pieteikums Nr. 9 569 658

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 26. janvāra lēmums lietā R 9/2015–2

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apmierināt prasītājas iebildumus par pārējo procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieku preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 9 569 658;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai

                  —

                  gadījumā, ja pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki iestātos lietā, piespriest šīm personām, kas iestājušās lietā, atlīdzināt prasītājai apelācijas procesā EUIPO un tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-266/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. maijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Rhein-Sieg-Kreis/Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. maijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Rhein-Sieg-Kreis/Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

   (Lieta C-266/17)
   (2017/C 283/25)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Rhein-Sieg-Kreis

      Atbildētājas apelācijas tiesvedībā: Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (1) 5. panta 2. punkts ir jāpiemēro līgumiem, kuru gadījumā nav runa par līgumiem, kuri Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē ir pakalpojumu koncesijas līgumi Direktīvu 2004/17/EK (2) vai 2004/18/EK (3) izpratnē?
               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

               2)

               Ja individuāla kompetenta iestāde atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punktam tieši piešķir pakalpojumu valsts līgumu tieši pakļautam pakalpojumu sniedzējam, vai uz jautājumu par šīs iestādes kopā ar citu tieši pakļautā pakalpojumu sniedzēja dalībnieku kopējo kontroli ir jāatbild noliedzoši, ja pilnvaras iesaistīties sabiedriskā pasažieru transportā attiecīgā ģeogrāfiskajā apgabalā (Regulas (EK) Nr. 1370/2007 2. panta b) un c) punkts) ir sadalītas starp individuālo kompetento iestādi un iestāžu grupu, kas sniedz integrētus sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumus, piemēram, individuālajai kompetentai iestādei saglabājot pilnvaras piešķirt pakalpojumu valsts līgumus tieši pakļautam pakalpojumu sniedzējam, taču tarifu noteikšanas uzdevumu nododot pašvaldību transporta mērķapvienībai, kurā līdz ar individuālām iestādēm ietilpst citas to ģeogrāfiskajā apgabalā kompetentas iestādes?

               3)

               Ja individuāla kompetentā iestāde atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punktam tieši piešķir pakalpojumu valsts līgumu tieši pakļautam pakalpojumu sniedzējam, vai uz jautājumu par šīs iestādes kopā ar citu tieši pakļautā pakalpojumu sniedzēja dalībnieku kopējo kontroli ir jāatbild noliedzoši, ja saskaņā ar tā sabiedrības līgumu, pieņemot lēmumus par pakalpojumu valsts līguma saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punktu stāšanos spēkā, tā grozīšanu vai izbeigšanu, balsstiesības ir tikai dalībniekam, kurš pats vai kura netiešais vai tiešais īpašnieks piešķir pakalpojumu valsts līgumu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punktu tieši pakļautam pakalpojumu sniedzējam?

               4)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punkta otrā teikuma b) apakšpunkts pieļauj situāciju, kad tieši pakļauts pakalpojumu sniedzējs arī citām kompetentām vietējām iestādēm sniedz to teritorijā sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumus (ieskaitot jebkādas ārējās līnijas vai citas pakalpojumu elementus, kas iesniedzas kompetento vietējo kaimiņu iestāžu teritorijā), ja līgumu slēgšanas tiesības par tiem netiek piešķirtas organizētā konkursa procedūrā?

               5)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punkta otrā teikuma b) apakšpunkts pieļauj situāciju, kad tieši pakļauts pakalpojumu sniedzējs sniedz sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumus ārpus iestādes, kas tam ir piešķīris pilnvarojumu, teritorijas citām iestādēm, kas ir pilnvarotas sniegt pakalpojumus, pamatojoties uz pakalpojumu līgumiem, kuriem ir piemērojams Regulas (EK) Nr. 1370/2007 8. panta 3. punktā paredzētais pārejas tiesiskais regulējums?

               6)

               Kurā brīdī ir jābūt izpildītām Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punktā izvirzītajām prasībām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regula (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-27/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Administrativen sad – Sofia-grad (Bulgārija) – Angel Marinkov/Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Administrativen sad – Sofia-grad (Bulgārija) – Angel Marinkov/Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina

   (Lieta C-27/16)
   (2016/C 111/15)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad – Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Angel Marinkov

      Atbildētājs: Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvas 2006/54/EK (1) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (jaunajā redakcijā), 1[4.] panta 1. punkta c) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK (2), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir pietiekami precīzi un skaidri un tādēļ ir piemērojami no darba valsts iestādē atlaista ierēdņa tiesiskajai situācijai, ja:

                           a)

                           rīkojums par atlaišanu ir pieņemts saistībā ar tādu vienādu amatu (funkciju) skaita samazināšanu, kurus ieņem atlaistā persona un citi ierēdņi, kas ir gan vīrieši, gan sievietes;

                           b)

                           atlaišana notika, pamatojoties uz neitrālu valsts tiesību normu;

                           c)

                           minētajā atlaišanas gadījumā valsts tiesību normās nav paredzēti kritēriji un pienākums novērtēt visas personas, kas var tikt atlaistas, kā arī pienākums pamatot konkrētās personas atlaišanu?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/54 1[4.] panta 1. punkta c) apakšpunkts un Direktīvas 2000/78 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts saistībā ar Pamattiesību hartas 30., 47. pantu un 52. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta 3. punktā paredzētu valsts pasākumu kā Zakon za zashtita ot diskriminatsia [Likuma par aizsardzību pret diskrimināciju] 21. pants, aplūkojot to saistībā ar Zakon za darzhavnia sluzhitel [Likuma par ierēdņiem] 106. panta 1. punkta 2. apakšpunktu, ja abās minētajās valsts tiesību normās pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētajā civildienesta ierēdņa atlaišanas gadījumā (saistībā ar tādu vienādu amatu skaita samazināšanu, kurus ieņem gan vīrieši, gan sievietes) nepārprotami nav noteikts izvēles pienākums un kritēriji kā daļa no tiesībām atlaist personu – abi šie elementi administratīvajā un tiesu praksē tiek atzīti tikai tad, ja par atlaišanu atbildīgā iestāde pēc saviem ieskatiem ir apstiprinājusi procedūru un kritērijus, kamēr turpretī identiskā valsts iestādes darbinieka atlaišanas gadījumā normatīvi ir noteikts izvēles pienākums un izvēles kritēriji kā daļa no šīs iestādes tiesībām atlaist personu?

               3)

               Vai Direktīvas 2006/54 1[4.] panta 1. punkta c) apakšpunkts un Direktīvas 2000/78 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts saistībā ar Pamattiesību hartas 30., 47. pantu un 52. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka civildienesta ierēdņa atlaišana nav pamatota un tādēļ ar minētajām tiesību normām nav saderīga tikai tāpēc, ka administratīvā iestāde nav veikusi izvēli un nav piemērojusi objektīvus kritērijus, proti, nav norādījusi sava lēmuma pamatojumu, ja šī persona ir ieņēmusi tādu pašu amatu kā citas personas, vīrieši un sievietes, un atlaišana notika, pamatojoties uz neitrālu tiesību normu?

               4)

               Vai Direktīvas 2006/54 18. un 25. pants saistībā ar Pamattiesību hartas 30. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka ir ievērots samērīguma princips un tie pieļauj valsts tiesību normas, kurās nelikumīgas atlaišanas gadījumā ir paredzēta kompensācija, kuras ir piemērojamas arī gadījumos, kad ir pārkāpts Savienības tiesībās nostiprinātais vienlīdzīgas attieksmes princips nodarbinātības un profesijas jautājumos, kurās ir noteikts maksimālais kompensācijas ilgums, kas ir seši mēneši, un tās apmērs, kas ir ieņemtā amata pamatalga, tomēr tikai tad, ja un ciktāl persona ir bezdarbnieks vai saņem zemāku atlīdzību, ar nosacījumu, ka personas tiesības prasīt atjaunošanu tajā pašā amatā pastāv atsevišķi, nevis ir daļa no tās tiesībām prasīt kompensāciju saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesībām?”

      (1)  OV L 204, 23. lpp.

      (2)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta T-363/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedums – Harper Hygienics/ITSB – Clinique Laboratories (“CLEANIC intimate”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “CLEANIC intimate” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “CLINIQUE” — Relatīvi atteikuma pamati — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Netaisnīgi gūts labums no agrāku preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedums – Harper Hygienics/ITSB – Clinique Laboratories (“CLEANIC intimate”)
   (Lieta T-363/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “CLEANIC intimate” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “CLINIQUE” - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Netaisnīgi gūts labums no agrāku preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   (2015/C 213/52)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Harper Hygienics S.A. (Varšava, Polija) (pārstāvji – sākotnēji R. Rumpel, vēlāk D. Rzążewska un G. Pietras, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Clinique Laboratories, LLC (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – sākotnēji V. von Bomhard, advokāts, un K. Hughes, solicitor, vēlāk K. Hughes)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2013. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 606/2012–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Clinique Laboratories, LLC un Harper Hygienics S.A.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Harper Hygienics S.A. sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Clinique Laboratories, LLC tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lietas C – 382/03 izslēgšana no reģistra

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/15

         Lietas C – 382/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 201/33)
   Ar Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 11.maijā izdoto rīkojumu no reģistra ir izslēgta lieta C–382/03 (Supreme Court, Dublinā lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu): Ryanair Ltd prasībā pret Aer Rianta cpt.

      (1)  OV L 275, 15. 11. 2003.


title: Lieta C-203/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums ( Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Billerud Karlsborg AB, Billerud Skärblacka AB/Naturvårdsverket (Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Naudas sods par emisijas apjoma pārsniegšanu — Emisijas apjoma pārsniegšanas jēdziens — Pielīdzināšana pienākumam direktīvā noteiktajā termiņā nodot pietiekamu skaitu kvotu iepriekšējā gada emisijas segšanai neizpildei — Apstākļu, kas atbrīvo no atbildības, neesamība gadījumā, kad faktiski operatora rīcībā ir nenodotās kvotas, izņemot nepārvaramu varu — Naudas soda grozīšanas neiespējamība — Samērīgums)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/12

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Billerud Karlsborg AB, Billerud Skärblacka AB/Naturvårdsverket

   (Lieta C-203/12) (1)

   (Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Naudas sods par emisijas apjoma pārsniegšanu - Emisijas apjoma pārsniegšanas jēdziens - Pielīdzināšana pienākumam direktīvā noteiktajā termiņā nodot pietiekamu skaitu kvotu iepriekšējā gada emisijas segšanai neizpildei - Apstākļu, kas atbrīvo no atbildības, neesamība gadījumā, kad faktiski operatora rīcībā ir nenodotās kvotas, izņemot nepārvaramu varu - Naudas soda grozīšanas neiespējamība - Samērīgums)
   2013/C 367/20
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta domstolen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Billerud Karlsborg AB, Billerud Skärblacka AB

      Atbildētāja: Naturvårdsverket

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Högsta domstolen — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.), 16. panta 3. un 4. punkta interpretācija — Direktīvā paredzētie sodi — Operatora, kurš nenodod pietiekamu skaitu kvotu, lai nosegtu tā emisiju, vēlākais, līdz katra gada 30. aprīlim, pienākums maksāt naudas sodu, pat ja tas tās netiek nodotas nolaidības, administratīvas kļūdas vai tehnisku iemeslu dēļ — Naudas soda atcelšanas vai samazināšanas iespēja vai tās neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, 16. panta 3. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tajos paredzētā naudas soda par pārsniegtajām emisijām nepiemērošanu operatoram, kurš, vēlākais, līdz attiecīgā gada 30. aprīlim nav nodevis tā iepriekšējā gada oglekļa dioksīda ekvivalenta emisijām atbilstošās kvotas, pat ja tā rīcībā šajā datumā ir pietiekams skaits kvotu;

               2)

               Direktīvas 2003/87 16. panta 3. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā paredzēto fiksēto naudas sodu valsts tiesa, atsaucoties uz samērīguma principu, nevar grozīt.

      (1)  OV C 184, 23.6.2012.


title: Lieta T-18/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 15. jūlija spriedums – Łaszkiewicz /ITSB – CABLES Y ESLINGAS ( “PROTEKT” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “PROTEKT” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Spānijas vārdiskas preču zīmes “PROTEK”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/39

         Vispārējās tiesas 2014. gada 15. jūlija spriedums – Łaszkiewicz/ITSB – CABLES Y ESLINGAS (“PROTEKT”)
   (Lieta T-18/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “PROTEKT” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Spānijas vārdiskas preču zīmes “PROTEK” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   2014/C 292/48
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Grzegorz Łaszkiewicz (Łódź, Polija) (pārstāve – J. Gwiazdowska, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Cables y Eslingas, SA (Cerdanyola del Valles, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 24. oktobra lēmumu lietā R 701/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Cables y Eslingas, SA un Grzegorz Łaszkiewicz

      Rezolutīvā daļa:

               1)

                  prasību noraidīt;

               2)

                  Grzegorz Łaszkiewicz atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 13.4.2013.


title: Lieta C-347/10: Tiesas (virspalāta) 2012. gada 17. janvāra spriedums ( Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — A. Salemink/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Darba ņēmējs, kas nodarbināts uz gāzes ieguves platformas, kura atrodas Nīderlandei pieguļošajā kontinentālajā šelfā — Obligātā apdrošināšana — Atteikums izmaksāt darbnespējas pabalstu)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/3

         Tiesas (virspalāta) 2012. gada 17. janvāra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — A. Salemink/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

   (Lieta C-347/10) (1)

   (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - Darba ņēmējs, kas nodarbināts uz gāzes ieguves platformas, kura atrodas Nīderlandei pieguļošajā kontinentālajā šelfā - Obligātā apdrošināšana - Atteikums izmaksāt darbnespējas pabalstu)
   2012/C 73/04
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: A. Salemink

      Atbildētāja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank Amsterdam — LESD 45. un 355. panta, LES 52. panta, kā arī Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 5. nod., 1. sēj., 35. lpp.), I un II sadaļas interpretācija — Valsts obligātās veselības apdrošināšanas sistēmas nepiemērošana personām, kuras uz Nīderlandes kontinentālajā šelfā esošas urbšanas platformas nodarbina Nīderlandē reģistrēts darba devējs un kuru dzīvesvieta ir citas dalībvalsts teritorijā

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā ar grozījumiem un atjauninājumiem, kas izdarīti ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1998. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1606/98, 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts un EKL 39. pants jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā, ka darba ņēmējs, kas strādā uz kādai dalībvalstij pieguļošajā kontinentālajā šelfā nostiprinātas iekārtas, šajā dalībvalstī nav obligāti apdrošināts saskaņā ar valsts tiesību aktiem par sociālo apdrošināšanu tāpēc vien, ka viņš dzīvo nevis tajā, bet gan kādā citā dalībvalstī.

      (1)  OV C 246, 11.09.2010.


title: Lieta C-25/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 13. decembra rīkojumu lietā T-510/11 Gino Trevisanato /Eiropas Komisija 2012. gada 17. janvārī iesniedza Gino Trevisanato

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 13. decembra rīkojumu lietā T-510/11 Gino Trevisanato/Eiropas Komisija 2012. gada 17. janvārī iesniedza Gino Trevisanato

   (Lieta C-25/12 P)
   2012/C 65/20
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Gino Trevisanato (pārstāvis — L. Sulfaro, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas septītās palātas 2011. gada 13. decembra rīkojumu lietā T-510/11, ar kuru ir atzīts, ka Vispārējā tiesa var un tās kompetencē ir izskatīt prasījumus, kuri izvirzīti prasībā sakarā ar bezdarbību, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs 2011. gada 29. septembrī cēla pret Eiropas Komisiju saskaņā ar LESD 265. panta 3. punktu;

               —

               tādējādi apmierināt iepriekš minētos prasījumus, galvenokārt, pēc būtības izskatīt prasību un piespriest, lai tiesāšanās izdevumi tiktu atlīdzināti lietas dalībniekam, kuram spriedums ir labvēlīgs, vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atbilstoša nolēmuma pieņemšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs vispirms uzskata, ka rīkojumā ir pieļauta kļūda faktos, nepareizi interpretējot apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību. Viņš Vispārējo tiesu nav lūdzis par prettiesisku atzīt Komisijas atteikumu ieņemt nostāju, pieņemot argumentētu atzinumu LESD 258. panta izpratnē par Direktīvas 98/59/EK (1) par kolektīvo atlaišanu nepareizu transponēšanu Itālijas tiesību sistēmā, kā ir atzīts rīkojumā. Tieši pretēji, viņš esot lūdzis Vispārējo tiesu nolemt, ka Komisija prettiesiski nav rīkojusies, nepieņemot un apelācijas sūdzības iesniedzējam nepaziņojot juridiski saistošu nostāju par pieprasījumu, kas četrus gadus pēc sūdzības tika vēlreiz izteikts ar 2011. gada 11. jūlija pieprasījumu jautājumā, vai darba ņēmējiem Itālijā ir tiesības uz Direktīvā 98/59/EK par kolektīvo atlaišanu paredzēto aizsardzību, jo Itālijas tiesas šīs tiesības nav atzinušas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, kuru šādi ir atlaidusi IBM Itālijā.
   Vispārējā tiesa ir arī pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka tai nav kompetences, pamatojoties uz Tiesas 1995. gada 26. oktobra rīkojumu apvienotajās lietās C-199/04 P un C-200/94 P Pevasa un Inpesca. Šī judikatūra nav izmantojama šajā lietā, kuras fakti būtiski atšķiras no faktiem, attiecībā uz kuriem tika izdots iepriekš minētais rīkojums.
   Visbeidzot, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tās Reglamentu un Pamattiesību hartas 47. pantu, par prasību nepaziņojot pretējai pusei, Oficiālajā Vēstnesī nepublicējot prasības kopsavilkumu, kā arī nenododot lietu ģenerāladvokātam.

      (1)  OV L 225, 16. lpp.


title: Lieta T-476/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. augustā – Adama Agriculture un Adama France/Komisija

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. augustā – Adama Agriculture un Adama France/Komisija
   (Lieta T-476/16)
   (2016/C 402/57)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Adama Agriculture BV (Amsterdama, Nīderlande) un Adama France (Sèvres, Francija) (pārstāvji – C. Mereu un M. Grunchard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un labi pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu (1) un nolemt, ka i) darbīgās vielas izoproturona (turpmāk tekstā – “IPU”) apstiprinājums ir jāatjauno, vai, pakārtoti, ii) nodot atpakaļ IPU apstiprinājuma atjaunošanas novērtējumu atbildētājai un apturēt visus attiecīgos termiņus, kas paredzēti Regulā Nr. 1107/2009 un tās īstenošanas regulās tādējādi, lai jauna lēmuma par IPU atjaunošanu pieņemšanai tiktu piemērots atbilstošs termiņš; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāji apgalvo, ka atbildētāja apstrīdēto lēmumu esot pieņēmusi, pārkāpjot ES garantētās tiesības un principus. Tie norāda, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo ar to esot pārkāpts Līgums par Eiropas Savienības darbību (LESD) un ES sekundārie tiesību akti turpmāk minēto piecu iemeslu dēļ:

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā. Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 8., 9. un 10. apsvērumu IPU tika aizliegts, pamatojoties uz i) metabolīta izdalīšanās risku gruntsūdeņos, ii) risku putniem un zīdītājdzīvniekiem un ūdens organismiem un iii) ieteikumu klasificēt izoproturonu kā 2. kategorijas reproduktīvajai sistēmai toksisku vielu. Tomēr visas bažas, ar kurām ir pamatots apstrīdētais lēmums, esot kļūdainas formas un/vai satura ziņā un tajās neesot ņemta vērā prasītāju iesniegtā informācija.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz Regulā (EK) Nr. 1272/2008 (2) paredzētās procedūras pārkāpumu – ultra vires rīcība. Iesakot klasificēt IPU kā toksisku reproduktīvajai sistēmai un balstoties uz šo ieteikumu, lai pamatotu IPU apstiprinājuma neatjaunošanu, atbildētāja esot pārkāpusi arī Regulu Nr. 1272/2008 un Regulu (EK) Nr. 1107/2009 (3) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, un tādējādi atbildētāja esot rīkojusies ultra vires.

               3.

               Trešais pamats attiecas uz tiesību uz aizstāvību un labas pārvaldības principa pārkāpumu. Ar ziņotājas dalībvalsts, EFSA un Komisijas rīcību individuāli un kolektīvi esot pārkāptas prasītāju tiesības tikt uzklausītiem un tiesības uz aizstāvību, liedzot tiem tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu. It īpaši, neraugoties uz prasītāju regulāriem un proaktīviem mēģinājumiem sazināties ar ziņotāju dalībvalsti un EFSA, tie neesot saņēmuši savlaicīgu atbildi. Turklāt neesot ņemti vērā prasītāju sniegtie apsvērumi.

               4.

               Ceturtais pamats attiecas uz nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu. Lai gan Komisijai ir izveidojusies stingra pieeja attiecībā uz IPU (balstoties uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā un kļūdām procedūrā), tā šādi neesot rīkojusies līdzīgās situācijās/agrākos lēmumos attiecībā uz vielām, kuras izraisa līdzīgas bažas, un tas ir uzskatāms par vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu.

               5.

               Piektais pamats attiecas uz samērīguma principa pārkāpumu. Neizvēloties mazāk stingrus pasākumus, ar kuriem būtu sasniegti tādi paši mērķi (piemēram, apstiprināšanu, kura pakļauta nosacījumiem, kas izvērtējami dalībvalstu līmenī, vai apliecinošas informācijas iesniegšanai ES līmenī saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 6. pantu) IPU aizliegšanas vietā, Komisija esot pārkāpusi samērīguma principu.

      (1)  Komisijas 2016. gada 1. jūnija Īstenošanas regula (ES) 2016/872 par darbīgās vielas izoproturona apstiprinājuma neatjaunošanu, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, un par grozījumiem Komisijas Īstenošanas regulā (ES) Nr. 540/2011 (OV 2016, L 145, 7. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV 2008, L 353, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regula (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).


title: Lieta C-105/04 P: Tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 21. septembra spriedums — Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied pret Technische Unie BV , Eiropas Kopienu Komisija, CEF City Electrical Factors BV , CEF Holdings Ltd (Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Elektrotehnikas tirgus Nīderlandē — Valsts vairumtirgotāju apvienība — Nolīgumi un saskaņotas darbības, lai izveidotu kolektīvu ekskluzivitātes režīmu un noteiktu cenas — Naudas sods)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 21. septembra spriedums — Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied pret Technische Unie BV, Eiropas Kopienu Komisija, CEF City Electrical Factors BV, CEF Holdings Ltd

   (Lieta C-105/04 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Elektrotehnikas tirgus Nīderlandē - Valsts vairumtirgotāju apvienība - Nolīgumi un saskaņotas darbības, lai izveidotu kolektīvu ekskluzivitātes režīmu un noteiktu cenas - Naudas sods)
   (2006/C 294/07)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied (pārstāvji — E. Peinakers Hordeiks [E. Pijnacker Hordijk] un M. de Hrāfe [M. De Grave], advocaten)

      Pārējie lietas dalībnieki: Technische Unie BV (pārstāvji — P. Boss [P. Bos] un K. Ibērs [C. Hubert], advocaten), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Vilss [W. Wils], H. Giljamss [H. Gilliams], advocaat), CEF City Electrical Factors BV, CEF Holdings Ltd (pārstāvji — J. Stuyck, C. Vinken-Geijselaers un M. Poelman, avocats)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2003. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-5/00 un T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied un Technische Unie/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 1999. gada 26. oktobra lēmumu 2000/117/EK par EK līguma 81. panta piemērošanas procedūru (Lieta IV/33.884 — Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied un Technische Unie (OV L 39, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-5/00 un T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied un Technische Unie/Komisija atcelt tikai daļā, kurā Pirmās instances tiesa, izskatot pamatu, kas ir balstīts uz saprātīga termiņa principa pārkāpumu, nav pārbaudījusi, vai visas administratīvās procedūras pārmērīgais ilgums, par ko ir atbildīga Eiropas Kopienu Komisija, ieskaitot stadiju pirms paziņojuma par iebildumiem, varēja ietekmēt turpmākās Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied aizstāvības iespējas;

               2)

               pārējā daļā apelāciju noraidīt;

               3)

                  Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied Pirmās instances tiesā celto prasību tiktāl, ciktāl tā ir daļēji balstīta uz pamatu, kurš attiecas uz saprātīga termiņa principa pārkāpumu, noraidīt;

               4)

               Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā. Tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar tiesvedību pirmajā instancē, kuras rezultātā ir pieņemts 2003. gada 16. decembra spriedums apvienotajās lietās T-5/00 un T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied un Technische Unie/Komisija, atlīdzina Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied atbilstoši minētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktā noteiktajai kārtībai.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta F-41/14: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 26. marta spriedums – CW/Parlaments Civildienests — Ierēdņi — Novērtējuma ziņojums — Acīmredzamas kļūdas vērtējumā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Psiholoģiska vardarbība — Lēmums, ar kuru piešķirts viens nopelnu punkts

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/43

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 26. marta spriedums – CW/Parlaments
   (Lieta F-41/14) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējuma ziņojums - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Psiholoģiska vardarbība - Lēmums, ar kuru piešķirts viens nopelnu punkts)
   (2015/C 155/63)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CW (pārstāvis – C. Bernard-Glanz, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – M. Dean un J. Steele)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītāja novērtējuma ziņojumu par 2012. gadu, kā arī lēmumu piešķirt viņam tikai vienu nopelnu punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               CW sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014., 34. lpp.


title: Lieta C-101/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 21. februārī ierosinājusi Coop de France Bétail et Viande , iepriekš saukta Fédération nationale de la coopération bétail et viande ( FNCBV ), par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-217/03 un T-245/03 FNCBV u.c./Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/25

         Apelācija, ko 2007. gada 21. februārī ierosinājusi Coop de France Bétail et Viande, iepriekš saukta Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-217/03 un T-245/03 FNCBV u.c./Komisija
   (Lieta C-101/07 P)
   (2007/C 95/46)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Coop de France Bétail et Viande, iepriekš saukta Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) (pārstāvis — M. Ponsard, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA), Eiropas Kopienu Komisija, Francijas Republika
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā T-217/03;

               —

               atzīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nav uzliekams naudas sods;

               —

               pakārtoti, samazināt šajā spriedumā noteikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus pagaidu noregulējuma tiesvedībā un tiesvedībā pamata lietā Pirmās instances tiesā, kā arī tiesvedībā Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus. Pirmajos piecos pamatos, kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma atcelšanu, prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesa pieļāvusi kļūdu, neatzīstot, ka Komisija ir pārkāpusi tiesības uz aizstāvību, kas saistīts ar to, ka paziņojumā par iebildumiem nebija norādīta naudas soda aprēķināšanas metode; otrkārt, Pirmās instances tiesa sagrozījusi pierādījumus attiecībā uz 2001. gada 24. oktobra nolīguma slepenu pagarināšanu; treškārt, Pirmās instances tiesa pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, prezumējot apelācijas sūdzības iesniedzējas dalību nolīguma atjaunošanā, atsaucoties uz vispārēju nolīgumu starp kautuvēm un lopkopjiem, bet precīzi nepierādot apelācijas sūdzības iesniedzējas piekrišanu minētā nolīguma izpildē; ceturtkārt, un pieņemot, ka šāda piekrišana ir pierādīta, Pirmās instances tiesa pieļāvusi kļūdu, kvalificējot nolīgumu kā konkurenci ierobežojošu, neizvērtēdama vispārējos tiesiskos un ekonomiskos apstākļus, kuros tas tika noslēgts, un to iespējamās sekas; piektkārt, pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu un pretrunas pārsūdzētā sprieduma pamatojumā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas biedru — nevis pašas apelācijas sūdzības iesniedzējas — apgrozījuma ņemšanu vērā, lai pārbaudītu, vai nav pārkāpta 10 % robeža no apgrozījuma, kas noteikta Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā.
   Sestajā pamatā, kas, pakārtoti, attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējai uzliktā naudas soda samazināšanu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo — pat ja Tiesa noraida visus iepriekš minētos pamatus, ka jebkurā gadījumā ir jāsamazina naudas soda apmērs, jo tas atbilst nevis 10 %, bet gan 20 % no tās apgrozījuma, kas ir pretrunā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkta noteikumiem.


title: Lieta C-293/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/27

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-293/07)
   (2007/C 183/47)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un D. Recchia)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi saskaņota, īpaša un pilnīga tiesiskā regulējuma pieņemšanai un piemērošanai, kas varētu nodrošināt īpaši aizsargājamo teritoriju atbilstošu pārvaldību un efektīvu aizsardzību, ņemot vērā aizsardzības mērķus Direktīvā 79/409/EEK (1) par savvaļas putnu aizsardzību, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti ar šīs direktīvas 4. panta 1. un 2. punktu kopā ar 4. panta 4. punkta pirmo teikumu šajā pašā direktīvā, kurā grozījumi izdarīti ar 6. panta 2.-4. punktu Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija, pamatojoties uz ļoti daudzām sūdzībām, deputātu jautājumiem un ziņojumiem, uzskata, ka Grieķijas Republika nepareizi piemēro Direktīvas 79/409/EEK noteikumus, kas paredz pasākumu veikšanu savvaļas putnu dzīvotņu aizsardzībai un to piesārņošanas vai kaitējumu nodarīšanas tām novēršanai.
   Komisija uzskata, ka Direktīva ir pārkāpta, jo netiek aizsargātas īpaši aizsargājamās teritorijas, kā arī tāpēc, ka tiek veiktas darbības, kas var radīt kaitējumu visām īpaši aizsargājamām teritorijām un ļoti negatīvi ietekmēt īpaši aizsargājamo teritoriju un sugu, kuru dēļ šīs teritorijas ir noteiktas, aizsardzības mērķus.
   Grieķijas iestāžu apgalvojums, ka spēkā esošais tiesiskais regulējums pietiekami garantē visu savvaļas putnu sugu un to dzīvotņu aizsardzību, tiek atspēkots ar Komisijas argumentu, ka minētajā tiesiskajā regulējumā nav iekļauts īpašs un efektīvs visu īpaši aizsargājamo teritoriju aizsardzības regulējums.

      (1)  OV L 103, 25.4.1979., 1. lpp.; OV 15/01, 202. lpp.


title: Lieta T-17/13: Prasība, kas celta 2013. gada 11. janvārī — ANKO /Komisija

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 11. janvārī — ANKO/Komisija
   (Lieta T-17/13)
   2013/C 79/43
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — V. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka prasītājai kā nepamatoti izmaksātā summa nav jāatmaksā Komisijas saistībā ar projektu POCEMON izmaksātā summa;

               —

               atzīt, ka prasītājai saistībā ar projektu POCEMON nav jāatlīdzina Komisijai zaudējumi;

               —

               atzīt, ka Komisija nebija tiesīga veikt naudas summas, kuru tai bija jāizmaksā ANKO, ieskaitu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība attiecas uz Komisijas atbildību saskaņā ar LESD 272. pantu saistībā ar Līgumu Nr. 216088 par projekta “Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON) izpildi. It īpaši prasītāja uzskata, ka Komisija, lai arī tā ir izpildījusi savas līgumsaistības, ir pieprasījusi, lai tai tiktu atmaksātas ANKO izmaksātās naudas summas, ar ko tādējādi ir pārkāpts iepriekš minētais līgums, labas ticības, tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma un samērīguma principi. Turklāt Komisija ir mēģinājusi veikt parādu, kuri nebija droši, kuru summa nebija noteikta un kuru atmaksas termiņš nebija pienācis, ieskaitu.

               —

               Pamatojoties uz iepriekš minēto, prasītāja norāda, pirmkārt, ka tai nav jāatmaksā kā nepamatoti izmaksātā summa visa naudas summa, kuru Komisija tai bija izmaksājusi saistībā ar projektu POCEMON. Otrkārt, prasītāja uzskata, ka tai saistībā ar projektu POCEMON nebija jāatlīdzina Komisijai zaudējumi (liquidated damages). Treškārt, Komisija nebija tiesīga veikt to naudas summu ieskaitu, kuras tai bija jāizmaksā prasītājai un kuras nebija drošas, kuru apmērs nebija noteikts un kuru atmaksas termiņš nebija pienācis.


title: Lieta T-277/08: Prasība, kas celta 2008. gada 15. jūlijā — Bayer Healthcare /ITSB — Laboratorios ERN ( CITRACAL )

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/15

         Prasība, kas celta 2008. gada 15. jūlijā — Bayer Healthcare/ITSB — Laboratorios ERN (“CITRACAL”)
   (Lieta T-277/08)
   (2008/C 236/26)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bayer Healthcare LLC, Morristown (Amerikas Savienotās valstis) (pārstāvis — M. Edenborough, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Laboratorios ERN, SA, Sant Just Desvern (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 5. maija lēmumu lietā R 459/2007-4; un

               —

               piespriest atbildētājam vai, pakārtoti, otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Pakāroti, uzdot atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei solidāri atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja (iepriekš — Mission Pharmacal Company)

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CITRACAL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē, reģistrācijas pieteikums Nr. 1 757 855

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece (iepriekš — Laboratorios Diviser-Aquilea, SL)

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 223 532 preču zīmei “CICATRAL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz visām tajos norādītajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, vērtējot pierādījumus par izmantošanu un, konkrētāk, par jautājumā par piemērota tulkojuma nodrošināšanu preču sarakstam, attiecībā uz kurām tika izmantota preču zīme, kas izvirzīta iebildumu procesā. Turpinot, Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, vērtējot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas pastāvēšanu.


title: lieta T-445/05: Prasība, kas celta  2005. gada 19. decembrī  —  Associazione italiana del risparmio gestito  un  Fineco Asset Management  pret Komisiju

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/41

         Prasība, kas celta 2005. gada 19. decembrī — Associazione italiana del risparmio gestito un Fineco Asset Management pret Komisiju
   (lieta T-445/05)
   (2006/C 48/78)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Associazione italiana del risparmio gestito un Fineco Asset Management S.p.A. (Itālija) (pārstāviji — Gabriele Escalar un Giuseppe Maria Cipolla, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 6. septembra Lēmumu C (2005) 3302, kas pieņemts lietā C-19/2004 (ex NN 163/03),

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un visus citus ar tiesvedību saistītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība attiecas uz to pašu lēmumu, kas tika apstrīdēts lietā T-424/05 Itālijas Republika pret Komisiju (1).
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājas norāda, ka:

               —

               apstrīdētais lēmums ir nepietiekami pamatots un pretrunīgs, jo, pirmkārt, tajā ir norādīts, ka pastāv selektīva ekonomiska priekšrocība, bet no tā formulējuma nevar secināt, kāda tieši ekonomiska priekšrocība ir radīta ar konkrētajiem nodokļu pasākumiem un kas ir šīs priekšrocības guvēji. Otrkārt, ir uzskatāms par nepietiekamu arī norādītais pamatojums iespējamo konkurences traucējumu esamībai, kas var radīt šķēršļus tirdzniecībai starp dalībvalstīm.

               —

               ir pārkāpts EK līguma 87. panta 1. punkts, jo par valsts atbalstu nevar atzīt nodokļa samazinājumu, kas piemērojams ienākumiem, kurus gūst uzņēmumi no kolektīvajiem ieguldījumiem vērtspapīros, kas specializējušies mazu vai vidēju uzņēmumu (MVU) akciju pirkšanā. Šajā sakarā ir jāatzīst, ka attiecīgais nodokļa samazinājums ir uzskatāms par ekonomisku priekšrocību, kas ir radīta visiem akciju turētājiem, nevis selektīvā veidā tikai pārvaldības uzņēmumiem. Faktiski jebkura Itālijas vai Kopienas ieguldījumu pārvaldības sabiedrība var pārvadīt uzņēmumu, kas nodarbojas ar kolektīvajiem ieguldījumiem vērtspapīros, un jebkura Itālijas vai Kopienas ieguldījumu sabiedrība ar mainīgu pamatkapitālu (SICAV) var darboties kā SICAV, kas specializējusies MVU akciju pirkšanā. Pat, ja attiecīgie pasākumi radītu ekonomisku priekšrocību uzņēmumiem, kas nodarbojas ar kolektīvajiem ieguldījumiem vērtspapīros, tos nevarētu atzīt par valsts atbalstu, jo ieguldījumu fondus veido līdzekļi bez atsevišķa juridiskas personas statusa, kam nav savas pārvaldes struktūras un ekonomisku mērķu, un līdz ar to nav arī savas kontroles struktūras. Visbeidzot, attiecīgie nodokļu pasākumi nav selektīvas ekonomiskas priekšrocības, kas piešķirtas MVU.

         Pakārtoti, prasītājas norāda, ka:

               —

               attiecīgie nodokļu pasākumi ir uzskatāmi par saderīgiem ar kopējo tirgu atbilstoši Līguma 87. panta 2. punkta a) apakšpunktam un

               —

               apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantu, jo atbalsts bija jāatgūst no ieguldījumu instrumentiem, kas pastāv sabiedrību formā, un no uzņēmumiem, kas pārvalda “līgumiskos” ieguldījumu instrumentus.

      (1)  Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts.


title: Lieta C-460/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trefilerías Quijano, S.A.

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trefilerías Quijano, S.A.

   (Lieta C-460/16 P)
   (2016/C 392/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Trefilerías Quijano, S.A. (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietās no T-426/10 līdz T-429/10 un it īpaši lietā T-427/10 Trefilerías Quijano/Eiropas Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan šajā tiesvedībā, gan Vispārējā tiesā notikušajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozot faktus un pierādījumus, kā arī neesot sniegusi pamatojumu jautājumā par apgalvoto strukturālo saišu esamību TQ un GSW starpā līdz 1996. gadam, esot nepareizi un/vai ultra vires izmantojusi savas ar pārbaudi tiesā saistītās pilnvaras un katrā ziņā esot balstījusies uz faktiem, kas visādā ziņā ir nebūtiski, un/vai esot kļūdaini kvalificējusi šos faktus kā pazīmes, kas liecina par strukturālām saitēm, un katrā ziņā esot nepareizi piemērojusi par pārkāpumu atbildīgās personas jēdzienu, norādīdama uz TQ piederību Celsa grupai.

               2.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar pienācīgas juridiskās mērauklas izmantošanu un pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi savus ar pārbaudi tiesā saistītos pienākumus, jo uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja bija vienīgi iesniegusi “savu ģenerāldirektoru apliecinājumus” (patiesībā TQ ģenerāldirektoru ar zvērestu apliecinātas liecības), lai pierādītu, ka GSW kā vienīgajam administratoram piekrītošās izpildu un kontroles pilnvaras bija deleģētas attiecīgajiem TQ ģenerāldirektoriem, un ka TQ tirgū darbojās patstāvīgi. Turklāt Vispārējā tiesa neesot sniegusi pamatojumu, ciktāl tā nav izskaidrojusi iemeslus, kāpēc ar zvērestu apliecinātajām TQ ģenerāldirektoru liecībām, ko šī lietas dalībniece ir piesaukusi, neesot pamatojuma.

               3.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi faktus, proti, konkurentu iespaidus, jo uzskatīja, ka šie iespaidi ir papildu un tādējādi juridiski nozīmīga pazīme, lai pierādītu, ka TQ, GSW un pārējie šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošie uzņēmumi veido vienu saimniecisku vienību. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozot faktus un pierādījumus jautājumā par konkurentu uztveri.

               4.

               Vispārējā tiesa esot nepareizi kvalificējusi faktus, proti, TQ, GSW un pārējo šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošo uzņēmumu personāla pārklāšanos, jo uzskatīja, ka šī pārklāšanās ir papildu un tādējādi juridiski nozīmīga pazīme, lai pierādītu, ka šie uzņēmumi veido vienu saimniecisku vienību, kurā mātessabiedrība ir GSW.

               5.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kvalificējot vairākus faktus, proti, ražošanas un realizācijas darbību sadalījumu četru uzņēmumu starpā, jo tā šo sadalījumu uzskatīja par juridiski nozīmīgu papildu pazīmi, kas liecina par to, ka TQ ietilpst kādā saimnieciskā vienībā, kuru veido GSW un pārējie šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošie uzņēmumi.

               6.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā jautājumā par juridisko mērauklu, pēc kuras vērtējama apgalvotā izšķirošas ietekmes īstenošana, un katrā ziņā neesot sniegusi pamatojumu jautājumā par apgalvoto GSW izšķirošās ietekmes īstenošanu pār TQ.

               7.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi ar pārbaudi tiesā saistītos pienākumus, jo noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu par to, ka GSW neesot īstenojusi izšķirošu ietekmi pār TQ.

               8.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot tiesības uz aizstāvību, jo uzskatīja, ka, tā kā un ciktāl savu vērtējumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas maksātspēju Komisija bija balstījusi uz tās norādītajiem un tai zināmajiem faktiem, Komisija it kā esot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai.

               9.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot saskaņā ar tiesībās noteikto izmantojusi savas ar pārbaudi tiesā saistītās pilnvaras. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizpildīdama pienākumu sniegt pamatojumu. Visbeidzot, Vispārējā tiesa katrā ziņā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozīdama faktus un pierādījumus jautājumā par apelācijas sūdzības iesniedzējas iespēju piesaistīt ārējo finansējumu.

               10.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi savu pienākumu veikt neierobežotu pārbaudi tiesā, uzskatīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot nosūtījusi Komisijai informāciju, kas vajadzīga, lai novērtētu tās akcionāru kapitāla lielumu. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa neesot sniegusi pamatojumu, ciktāl tā nav izskaidrojusi iemeslus, kāpēc šīs lietas dalībnieces piesauktajiem Deloitte ziņojumiem neesot pierādījuma spēka.


title: Lieta C-87/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikusi  Juzgado de lo Social N o  3 de Valladolid 2006. gada 14. februārī  —  Vicente Pascual García  pret  Confederación Hodrográfica del Duero

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikusi Juzgado de lo Social No 3 de Valladolid2006. gada 14. februārī — Vicente Pascual García pret Confederación Hodrográfica del Duero

   (Lieta C-87/06)
   (2006/C 121/04)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social No 3 de Valladolid

   Lietas dalībnieki pamata procesā
   Prasītājs: Vicente Pascual García

   Atbildētāja: Confederación Hodrográfica del Duero

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vienlīdzīgas attieksmes princips, ar ko aizliedz jebkādu diskrimināciju vecuma dēļ un kas ir iedibināts EKL 13. pantā un 2. panta 1. punktā Direktīvā 2000/78/EK (1), iebilst pret valsts likumu (precīzāk, Likuma Nr. 14/2005 vienīgā pārejas noteikuma pirmo daļu par kolektīvo nolīgumu noteikumu par parastā vecuma sasniegšanu aiziešanai pensijā), saskaņā ar kuru par spēkā esošām tiek atzīti kolektīvajos nolīgos ietvertie noteikumi par obligātu aiziešanu pensijā, kuros kā priekšnosacījums ir izvirzīts vienīgi tas, ka darba ņēmējs ir sasniedzis pensijas vecumu un atbilst Spānijas valsts tiesību aktos sociālā nodrošinājuma jomā minētajiem kritērijiem, lai saņemtu iemaksām atbilstošu pensiju, kamēr kolektīvajos nolīgumos uzteikšana no uzņēmuma puses vecuma dēļ ir pakārota nosacījumam, kas saistīts ar nodarbinātības politikas iemesliem?
               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu:

               2)

               Vai, pamatojoties uz vienlīdzīgas attieksmes principu, ar ko aizliedz jebkādu diskrimināciju vecuma dēļ un kas ir iedibināts EKL 13. pantā un 2. panta 1. punktā Direktīvā 2000/78, valsts tiesa var šajā gadījumā nepiemērot Likuma Nr. 14/2005 vienīgā pārejas noteikuma pirmo daļu?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-268/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 27. jūnijā iesniedza Giorgio Lebedef, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā 191/02 Giorgio Lebedef/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               1.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/5

         Apelācija, ko 2005. gada 27. jūnijā iesniedza Giorgio Lebedef, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā 191/02 Giorgio Lebedef/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-268/05 P)
   (2005/C 243/07)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 27. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta Džordžo Ļebedeva [Giorgio Lebedef], ko pārstāv G. Buno [G. Bouneou] un F. Frabeti [F. Frabetti], advokāti, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-191/02 G. Lebedef/Eiropas Kopienu Komisija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:
   Atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 12. aprīļa spriedumu lietā T-191/02 Džordžo Ļebedevs, Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, ar dzīvesvietu Zēnigerbergā (Luksemburga), ko pārstāv G. Buno un F. Frabeti, advokāti, kas norādījuši adresi Luksemburgā, prasītājs apelācijas lietā, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv J. Kurals [J.Currall], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā, atbildētājs — par prasību atcelt Komisijas 2001. gada 5. decembra lēmumu, ar ko tā atcēla 1974. gada 20. septembra pamanolīgumu, pieņēma jaunus darbības noteikumus attiecībā uz apspriedes līmeņiem, instanci un procedūrām, ko 2000. gada 19. janvārī apstiprināja arodbiedrību un profesionālo organizāciju vairākums un Komisijas administrācija, 2001. gada 4. aprīļa vienošanos jautājumā par personāla pārstāvju rīcībā esošiem līdzekļiem, apstiprināja noteikumus par streiku, kuri ietverti 1974. gada 20. septembra pamatnolīguma I pielikumā, uzaicināja Komisijas viceprezidentu N. Kinoku [N.Kinnock] apspriest ar Arodbiedrību un profesionālām organizācijām un aicināt kolēģiju pirms 2002. gada marta beigām pieņemt jaunu pamatnolīgumu un iekļaut civildienesta noteikumu grozījumus, kuri veicinātu apspriedes ar arodbiedrību un profesionālām organizācijām, grozījumus, kas paredz iespēju pieņemt vēlēšanu noteikumus, iestādes personālam par tiem nobalsojot, un, nepieciešamības gadījumā, par lūgumu atcelt N. Kinoka 2001. gada 22. novembra vēstuli, kas ir adresēta katras arodbiedrības prezidentam, lai paziņotu tiem viņa lēmumu lūgt Komisiju ar 2001. gada 5. decembri atcelt iepriekš minēto 1974. gada 20. septembra pamatnolīgumu un pieņemt vairākus iepriekš minētos punktus, ka arī par lūgumu atcelt E. Halskova [E.Halskov] 2001. gada 6. decembra lēmumu, ar kuru ir atteikts prasītājam piešķirt komandējumu, lai piedalītos 2001. gada 7. decembra apspriedē par “civildienesta noteikumu grozījumu projektu vispārējo paketi”.
   Pamati un galvenie argumenti
   Savas apelācijas prasības par apstrīdētā sprieduma atcelšanu atbalstam apelācijas prasības iesniedzējs apstrīd sprieduma 4. daļas 96. līdz 103. punktu. Jo īpaši “…2001. gada 5. decembra lēmuma atcelšanas pieļaujamību, jo ar to tiek pieņemti rīcības noteikumi un ciktāl ar to apelācijas prasības iesniedzējam tiek liegts izmantot savas tiesības saskaņā ar 2001. gada 4. aprīļa vienošanos”.
   Tā kā rīcības noteikumi, ciktāl tie liedz apelācijas prasības iesniedzējam piedalīties apspriežu procesā, pārstāvot arodbiedrību, ietekme viņa situāciju, atņemot viņa individuālās tiesības, kas izriet no viņa arodbiedrības pārstāvja statusa apspriežu procedūrā (skat. šajā sakarā 1989. gada 11. maija spriedumu apvienotajās lietās 193/87 un 194/87 Maurissen and Union Syndicale/Revīzijas palāta, Recueil 1989. g., 1045. lpp., un 1998. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-42/97 Lebedef/Komisija, Recueil CD 1998. g., I-A-371 un II-1071. lpp., 18. līdz 21. punkts). Līdz ar to rīcības noteikumi negatīvi ietekmē apelācijas prasības iesniedzēju un tam ir iemesls šos noteikumus apstrīdēt ar mērķi tos atcelt.
   Šo secinājumu neietekmē pastāvīgā judikatūra, ko nosaka 1994. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās T-97/92 un T-111/92 Rijnoudt un Hocken/Komisija, Recueil CD 1994. g., I-A159. un II-511. lpp., 82. un 86. punkts, un 1994. gada 15. jūlija spriedums apvienotajās lietas T-576/93 līdz T-582/93 Browet un citi/Komisija, Recueil CD I-A-191. un II-619. lpp., 44. punkts. Attiecīgās situācijas lietās, kuras pasludināti šie spriedumi, atšķiras no izskatāmās lietas apstākļiem, jo šajā gadījumā apelācijas prasības iesniedzēja tiesības izriet tieši no noteikumiem par līdzekļiem un, kaut arī tās piešķirtas, lai veicinātu prasītāja arodbiedrības dalību apspriedēs, uz tiem attiecas Civildienesta noteikumu procedūras, jo tās tieši ietekmē viņa paša tiesisko stāvokli.
   Pirmās instances tiesa apstrīdētajā spriedumā attiecībā uz pieļaujamību ir atzinusi, ka A&D (apelācijas prasības iesniedzēja arodbiedrība) nav pārstāvis. Prasītājs šo secinājumu apstrīd, jo rīcības noteikumos nav objektīvi pārbaudīts, vai arodbiedrības un profesionālās organizācijas ir pārstāvji, un šā jautājuma salīdzinošajā izvērtējuma ir acīmredzama kļūda. Turklāt ir pārkāpti vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi, tiesības uz aizstāvību, pienākums sniegt pamatojumu, patvaļas aizliegums un Civildienesta noteikumu 24.a pants.


title: Apvienotās lietas C-228/12 līdz C-232/12 un C-254/12 līdz C-258/12: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vodafone Omnitel NV (C-228/12, C-231/12 un C-258/12), Fastweb SpA (C-229/12 un C-232/12), Wind Telecomunicazioni SpA (C-230/12 un C-254/12), Telecom Italia SpA (C-255/12 un C-256/12), Sky Italia srl (C-257/12)/ Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni , Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-228/12 līdz C-232/12, C-255/12 un C-256/12), Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali (C-229/12, C-232/12 un C-257/12), Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-230/12) (Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/20/EK — 12. pants — Attiecīgās nozares uzņēmumiem uzlikti administratīvi maksājumi — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru elektronisko komunikāciju tīklu uzņēmumiem tiek uzlikts maksājums, kas paredzēts, lai segtu ar valsts pārvaldes iestāžu darbību saistītas izmaksas)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/15

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vodafone Omnitel NV (C-228/12, C-231/12 un C-258/12), Fastweb SpA (C-229/12 un C-232/12), Wind Telecomunicazioni SpA (C-230/12 un C-254/12), Telecom Italia SpA (C-255/12 un C-256/12), Sky Italia srl (C-257/12)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-228/12 līdz C-232/12, C-255/12 un C-256/12), Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali (C-229/12, C-232/12 un C-257/12), Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-230/12)
   (Apvienotās lietas C-228/12 līdz C-232/12 un C-254/12 līdz C-258/12) (1)

   (Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/20/EK - 12. pants - Attiecīgās nozares uzņēmumiem uzlikti administratīvi maksājumi - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru elektronisko komunikāciju tīklu uzņēmumiem tiek uzlikts maksājums, kas paredzēts, lai segtu ar valsts pārvaldes iestāžu darbību saistītas izmaksas)
   2013/C 260/25
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Vodafone Omnitel NV (C-228/12, C-231/12 un C-258/12), Fastweb SpA (C-229/12 un C-232/12), Wind Telecomunicazioni SpA (C-230/12 un C-254/12), Telecom Italia SpA (C-255/12 un C-256/12), Sky Italia srl (C-257/12)

      Atbildētājas: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-228/12 līdz C-232/12, C-255/12 un C-256/12), Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali (C-229/12, C-232/12 un C-257/12), Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-230/12)

      Piedaloties: Wind Telecomunicazioni SpA (C-228/12, C-229/12, C-232/12, C-255/12 līdz C-258/12), Telecom Italia SpA (C-228/12, C-230/12, C-232/12 un C-254/12), Vodafone Omnitel NV (C-230/12 un C-254/12), Fastweb SpA (C-230/12, C-254/12 un C-256/12), Television Broadcasting System SpA (C-257/12)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.) 12. panta interpretācija — Administratīvi maksājumi, kas uzlikti uzņēmumiem — Tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka visi valsts regulatīvo iestāžu izdevumi, kas netiek finansēti no valsts līdzekļiem, tiek sadalīti starp attiecīgās nozares uzņēmumiem atkarībā no ieņēmumiem, kurus tie guvuši no preču tirdzniecības vai attiecīgu pakalpojumu sniegšanas

      Rezolutīvā daļa:

   12. pants Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamattiesvedībā izskatāmais, saskaņā ar kuru uzņēmumiem, kuri nodrošina elektronisko komunikāciju pakalpojumu vai tīklu, var tikt uzlikts maksājums, lai segtu valsts pārvaldes iestādes izdevumus, ar nosacījumu, ka šis maksājums ir paredzēts tikai tam, lai segtu izmaksas, kas saistītas ar konkrētā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām darbībām, ka gūtie ieņēmumi no konkrētā maksājuma nav lielāki par kopējiem ar šīm darbībām saistītajiem izdevumiem un ka šis maksājums tiek sadalīts starp uzņēmumiem objektīvi, caurskatāmi un samērīgi; šis fakts ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 217, 21.7.2012.


title: Lieta T-39/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums — Orsay /ITSB — Jiménez Arellano ( O orsay ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes O orsay reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska un grafiska preču zīme D'ORSAY — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/25

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums — Orsay/ITSB — Jiménez Arellano (“O orsay”)
   (Lieta T-39/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “O orsay’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska un grafiska preču zīme “D'ORSAY’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 79/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Orsay GmbH, Willstätt (Vācija) (pārstāvji — D. von Schultz un S. Elbe, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — U. Pfeghar, vēlāk G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: José Jiménez Arellano, SA, Madride (Spānija) (pārstāvji — sākotnēji J. Astiz Suárez, vēlāk S. Hernán-Carillo Portolés, un visbeidzot, A. Tarí Lázaro, avocats)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 3. novembra lēmumu lietā R 394/2002-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp José Jiménez Arellano, SA un Orsay GmbH

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Orsay GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta T-226/16: Prasība, kas celta 2016. gada 10. maijā – Ipuri/EUIPO – van Graaf (“IPURI”)

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/35

         Prasība, kas celta 2016. gada 10. maijā – Ipuri/EUIPO – van Graaf (“IPURI”)
   (Lieta T-226/16)
   (2016/C 232/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ipuri GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāve – K. Sandberg, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: van Graaf GmbH & Co. KG (Vīne, Austrija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “IPURI” – reģistrācijas pieteikums Nr. 8 971 021

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 10. marta lēmums lietā R 886/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies apelācijas procesā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta, to aplūkojot kopsakarā ar tās 42. panta 2. un 3. punktu, kā arī Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. un 4. punkta un Regulas Nr. 207/2009 78. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, piemērojot tās 42. panta 3. punktu.


title: Lieta T-393/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. jūlijā – Omnicom International Holdings/EUIPO – eBay (“dA/tA/bA/y”)

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/16

      Prasība, kas celta 2016. gada 25. jūlijā – Omnicom International Holdings/EUIPO – eBay (“dA/tA/bA/y”)
      (Lieta T-393/16)
      (2016/C 364/12)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Omnicom International Holdings, Inc. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – D. Farnsworth, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: eBay, Inc. (San Jose, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “dA/tA/bA/y” – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 12 354 015

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 17. maija lēmums lietā R 872/2015–1

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-104/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 23. oktobra spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AS “Olainfarm” /Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Rūpniecības politika — Direktīva 2001/83/EK — Cilvēkiem paredzētas zāles — 6 pants — Tirdzniecības atļauja — 8. panta 3. punkta i) apakšpunkts — Pienākums atļaujas pieteikumam pievienot farmaceitisko testu, pirmsklīnisko testu un klīniskās izpētes rezultātus — Atkāpes saistībā ar pirmsklīniskajiem testiem un klīnisko izpēti — 10. pants — Ģenēriskās zāles — “Atsauces zāļu” jēdziens — Atsauces zāļu tirdzniecības atļaujas īpašnieka subjektīvās tiesības apstrīdēt šo pirmo minēto zāļu ģenērisko zāļu tirdzniecības atļauju — 10.a pants — Zāles, kuru aktīvās vielas Eiropas Savienībā medicīnā ir plaši lietotas vismaz desmit gadus — Iespēja zāles, kuru atļauja ir izsniegta, ņemot vērā 10.a pantā paredzēto atkāpi, izmantot kā atsauces zāles, lai saņemtu ģenērisko zāļu tirdzniecības atļauju

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/3

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 23. oktobra spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AS “Olainfarm”/Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra
   (Lieta C-104/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Rūpniecības politika - Direktīva 2001/83/EK - Cilvēkiem paredzētas zāles - 6 pants - Tirdzniecības atļauja - 8. panta 3. punkta i) apakšpunkts - Pienākums atļaujas pieteikumam pievienot farmaceitisko testu, pirmsklīnisko testu un klīniskās izpētes rezultātus - Atkāpes saistībā ar pirmsklīniskajiem testiem un klīnisko izpēti - 10. pants - Ģenēriskās zāles - “Atsauces zāļu” jēdziens - Atsauces zāļu tirdzniecības atļaujas īpašnieka subjektīvās tiesības apstrīdēt šo pirmo minēto zāļu ģenērisko zāļu tirdzniecības atļauju - 10.a pants - Zāles, kuru aktīvās vielas Eiropas Savienībā medicīnā ir plaši lietotas vismaz desmit gadus - Iespēja zāles, kuru atļauja ir izsniegta, ņemot vērā 10.a pantā paredzēto atkāpi, izmantot kā atsauces zāles, lai saņemtu ģenērisko zāļu tirdzniecības atļauju)
   (2014/C 439/04)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: AS “Olainfarm”

      Atbildētājas: Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra

      Piedaloties: AS “Grindeks”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               “Atsauces zāļu” jēdziens Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulu (EK) Nr. 1394/2007, 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietilpst zāles, kuru tirdzniecības atļauja ir izsniegta, pamatojoties uz šīs direktīvas 10.a pantu;

               2)

               Direktīvas 2001/83, kas grozīta ar Regulu Nr. 1394/2007, 10. pants, lasot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to zāļu, kuras, iesniedzot tirdzniecības atļaujas pieteikumu, pamatojoties uz šo 10. pantu, ir izmantotas kā atsauces zāles cita ražotāja ģenēriskām zālēm, tirdzniecības atļaujas īpašniekam ir atzītas tiesības celt prasību par kompetentās iestādes lēmumu, ar kuru ir piešķirta tirdzniecības atļauja šīm pēdējām zālēm, ja vien tas rīkojas, lai iegūtu tiesisko aizsardzību priekšrocībai, kas šim īpašniekam ir atzīta šajā 10. pantā. Šādas tiesības celt prasību it īpaši ir tad, ja minētais īpašnieks pieprasa, lai, piemērojot šo 10. pantu, tā zāles netiktu izmantotas nolūkā saņemt tirdzniecības atļauju zālēm, kurām tā zāles nevar tikt uzskatītas par atsauces zālēm minētā 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta T-450/04 RENV: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. jūnija rīkojums – Bouygues un Bouygues Télécom /Komisija

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/58

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. jūnija rīkojums – Bouygues un Bouygues Télécom/Komisija
   (Lieta T-450/04 RENV) (1)

   2014/C 292/71
   Tiesvedības valoda – franču
   Sestās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 31, 5.2.2005.


title: Lieta T-196/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. jūnijā — Dyckerhoff Polska /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/38

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. jūnijā — Dyckerhoff Polska/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-196/07)
   (2007/C 170/72)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dyckerhoff Polska sp. z o.o. (pārstāvji — P.K. Rosiak, juridiskais konsultants un F. Puel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta lēmumu par valsts plānu par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanu, ko Polija iesniedza saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmumu K (2007) 1295 (galīgā red.) par valsts plānu par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanu, ko Polija iesniedza saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK (1) un kurā Komisija nolēma, ka noteikti valsts plāna par CO2 emisijas kvotu izmantošanu laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam, kas Komisijai paziņots 2006. gada 30. jūnijā, aspekti neatbilst Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 1. un 3. punktam, 10. pantam un 13. panta 2. punktam, kā arī kritērijiem, kas ietverti šās direktīvas III pielikumā. Apstrīdētajā lēmumā par 26,7 % samazināts oglekļa dioksīda emisiju līmenis laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam, salīdzinot ar līmeni, ko piedāvājusi Polija savā valsts emisiju kvotu izmantošanas plānā, kas paziņots Komisijai.
   Prasītājas celtajā prasībā iebildumi un galvenie argumenti ir identiski tiem, uz kuriem prasītāja atsaucas lietā T-195/07.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).


title: Lieta T-470/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. jūlija spriedums — medi /ITSB ( “medi” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “medi” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts)

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. jūlija spriedums — medi/ITSB (“medi”)
   (Lieta T-470/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “medi” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts)
   2012/C 258/28
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: medi GmbH & Co. KG (Bayreuth, Vācija) (pārstāvji — H. Lindner, D. Terheggen un T. Kiphuth, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Schäffner, pēc tam G. Schneider)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 1. oktobra lēmumu lietā R 692/2008-4 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “medi” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Medi GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta T-700/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. septembrī – Laboratorios Ern/EUIPO – Ascendo Medienagentur (“SLIMDYNAMICS”)

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/26

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. septembrī – Laboratorios Ern/EUIPO – Ascendo Medienagentur (“SLIMDYNAMICS”)
   (Lieta T-700/16)
   (2016/C 462/33)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – S. Correa Rodríguez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ascendo Medienagentur AG (Gamprin-Bendern, Lihtenšteina)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “SLIMDYNAMICS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 882 304

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 22. jūlija lēmums apvienotajās lietās R 1814/2015-4 un R 1780/2015-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl reģistrācija tika atļauta attiecībā uz 5. klasē ietilpstošām precēm, un noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 012882304 “SLIM DYNAMICS & design” reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz 5. klasi;

               —

               piespriest EUIPO un ASCENDO MEDIENAGENTUR AG, ja tā iestāsies šajā lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: lieta T-125/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. aprīlī — Scientific and Technological Committee u.c./ Potocnik u.c., Komisijas locekļi

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/33

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. aprīlī — Scientific and Technological Committee u.c./Potocnik u.c., Komisijas locekļi
   (lieta T-125/07)
   (2007/C 140/55)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology u.c., Krakova (Polijas Republika) (pārstāvis — A. Żuraniewski, advokāts)

      Atbildētāji: J. Potocnik, S. Dimas un A. Piebalgs, Eiropas Kopienu Komisijas locekļi
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt, ka Eiropas Savienības Komisijas locekļi J. Potocnik, S. Dimas un A. Piebalgs, neveicot tūlītējus pasākumus ES iedzīvotāju aizsardzībai pēc trīs vēstuļu saņemšanas par apdraudējumu, kas saistīts ar tehnoloģijām CO2 uzglabāšanai zemaugsnes kārtā, ir izdarījuši noziedzīgu nodarījumu nolaidības dēļ, tādējādi radot ES iedzīvotājiem ilgstošu dzīvības apdraudējumu un izraisot ekoloģiskas katastrofas draudus;

               —

               vajadzības gadījumā noteikt, ka ir jāveic ieteiktie pētījumi;

               —

               vajadzības gadījumā noteikt, ka tiek pilnībā finansēti pētījumi uzglabāšanas vietās, kam nav komerciāla rakstura, bet kuru mērķis ir nodrošināt ES iedzīvotāju dzīvības aizsardzību;

               —

               vajadzības gadījumā noteikt, ka turpmāka CO2 piesaistīšana zemaugsnes kārtā ir apturēta līdz ieteikto pētījumu pabeigšanai.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz atzīt, ka Eiropas Komisijas locekļi nolaidības dēļ pēc tam, kad prasītāji viņiem bija ziņojuši par apdraudējumu cilvēku veselībai un videi, ko rada oglekļa dioksīda uzglabāšana zemaugsnes kārtā, neizmantojot konteinerus, nav veikuši piemērotus pasākumus, lai novērstu negatīvās sekas, ko izraisa šādu tehnoloģiju izmantošana. Attiecīgie Komisijas locekļi pēc pieprasījuma īstenot piemērotas darbības un veikt prasītāju ieteiktos pētījumus par to, kādas ir oglekļa dioksīda uzglabāšanas augsnē sekas saistībā ar problēmām, kas izklāstītas viņiem iesniegtajās sūdzībās, nav pauduši viedokli. Ar šo bezdarbību ir pārkāpta Eiropas Savienības tiesību sistēma, un šī bezdarbība ir pretrunā ar Komisijas locekļa pienākumiem.


title: Lieta C-237/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-225/12 Lidl Stiftung & Co .  KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 13. maijā iesniedza Lidl Stiftung & Co .  KG

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-225/12 Lidl Stiftung & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 13. maijā iesniedza Lidl Stiftung & Co. KG

   (Lieta C-237/14 P)
   2014/C 282/24
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lidl Stiftung & Co. KG (pārstāvji – M. Wolter, M. Kefferpütz un A. K. Marx, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-225/12;

               —

               gadījumā, ja apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pamatotu, atcelt Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 21. marta lēmumu lietā R 2379/2010-1 atbilstoši tiesvedībā Vispārējā tiesā izvirzītajiem prasījumiem;

               —

               piespriest ITSB kā atbildētājam tiesvedībā Vispārējā tiesā atlīdzināt tiesvedībā Vispārējā tiesā un apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar apelācijas sūdzību Lidl Stiftung & Co. KG izvirza trīs pamatus pret pārsūdzēto spriedumu:

               1)

               Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 42. panta 2. un 3. punkta un Regulas, ar ko īsteno Regulu par Kopienas preču zīmi (2), 22. noteikuma 3. un 4. punkta kopsakarā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punktu pārkāpums, jo Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi prasības par iebildumos pretstatītās preču zīmes faktiskās izmantošanas pierādījumiem šo tiesību normu izpratnē;

               2)

               Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar šīs regulas 42. panta 2. un 3. punktu pārkāpums, jo Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi prasības, kas ir piemērojamas, lai varētu uzskatīt, ka iebildumos pretstatītās preču zīmes izmantošana citā formā, nevis tajā, kādā ir reģistrēta preču zīme, ir faktiskā izmantošana Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta izpratnē;

               3)

               Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi sajaukšanas iespējas vērtējuma prasības.

         Galvenos argumentus var rezumēt šādi:
   Saistībā ar pirmo pamatu Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Apelāciju padome ir pareizi uzskatījusi trīs fotogrāfijas bez datumiem kopā ar dažiem faktūrrēķiniem par nopietniem un objektīviem pierādījumiem, kas ir pietiekami, lai pierādītu iebildumos pretstatītās preču zīmes faktisko izmantošanu, it īpaši ņemot vērā izmantošanas raksturu.
   Saistībā ar otro pamatu Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta izņēmuma raksturu, kas tiesiskās noteiktības un paredzamības iemeslu dēļ esot jāinterpretē strikti un šauri un kas prasot visu preču zīmes tās reģistrētajā formā elementu vērtējumu. Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot Apelāciju padomes konstatējumu, ka preču zīmes izmantotā forma ir bijusi faktiskā izmantošana, jo tā nav grozījusi iebildumos pretstatītās preču zīmes tās reģistrētajā formā atšķirtspēju, tā kā Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā visus iebildumos pretstatītās preču zīmes elementus.
   Saistībā ar trešo pamatu Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo, izvērtējot Apelāciju padomes konstatējumus attiecībā uz apzīmējumu līdzību un sajaukšanas iespēju, tā neesot pienācīgi ņēmusi vērā, ka, pirmkārt, izskatāmajā lietā konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmenis ir pietiekami augsts, otrkārt, vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kopumā un drīzāk neanalizē dažādus tās elementus un, treškārt, apzīmējumu līdzības vērtējumu, pamatojoties tikai uz dominējošo elementu, var veikt vienīgi tad, ja visas pārējās preču zīmes sastāvdaļas ir nenozīmīgas. Ja šie aspekti būtu bijuši pareizi ņemti vērā, sajaukšanas iespēja nebūtu konstatēta.
   Tā kā pārsūdzētais spriedums tādējādi neatbilst Regulas par Kopienas preču zīmi normām, Lidl Stiftung & Co. KG lūdz to atcelt.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, OV L 303, 1. lpp.


title: Lieta C-89/13: Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 30. aprīļa rīkojums ( Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Luigi D’Aniello  u.c./ Poste Italiane SpA Tiesas Reglamenta 99. pants — Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — Nediskriminācijas princips — Valsts tiesiskais regulējums, kurā attiecībā uz gadījumiem, kad prettiesiski ir noteikts darba līguma beigu termiņš, ir paredzēts kompensācijas režīms, kas atšķiras no tā, kāds ir piemērojams gadījumā, kad prettiesiski tiek izbeigts darba līgums uz nenoteiktu laiku — Ekonomiskās sekas — Prasību salīdzināmība

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/4

         Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 30. aprīļa rīkojums (Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Luigi D’Aniello u.c./Poste Italiane SpA

   (Lieta C-89/13) (1)

   (Tiesas Reglamenta 99. pants - Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - Nediskriminācijas princips - Valsts tiesiskais regulējums, kurā attiecībā uz gadījumiem, kad prettiesiski ir noteikts darba līguma beigu termiņš, ir paredzēts kompensācijas režīms, kas atšķiras no tā, kāds ir piemērojams gadījumā, kad prettiesiski tiek izbeigts darba līgums uz nenoteiktu laiku - Ekonomiskās sekas - Prasību salīdzināmība)
   2014/C 261/05
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunale di Napoli

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Luigi D’Aniello, Ester Di Vaio, Anna Di Benedetto, Antonella Camelio, Angela Leva, Alessia Romano, Emilia Aloia, Cira Oligo, Ottavio Russo, Guiseppe D’Ambra, Stefano Caputo, Ilaria Pappagallo, Maurizio De Rosa, Gianluca Liguori, Dario Puzone, Vincenzo De Luca, Guido Gorbari un Raffaella D’Ambrosio

      Atbildētāja: Poste Italiane SpA

      Rezolutīvā daļa:

   Ievērojot dalībvalstīm sniegto iespēju saskaņā ar 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 8. klauzulu, šī pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas neliek identiski aplūkot ekonomiskās sekas, kas iestājas gadījumā, kad prettiesiski ir noteikts darba līguma beigu termiņš, un tās, kuras iestājas gadījumā, kad prettiesiski tiek izbeigts darba līgums uz nenoteiktu laiku.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013.


title: Lieta T-326/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 3. septembra spriedums — Cheminova u.c./Komisija (Augu aizsardzības līdzekļi — Aktīvā viela malations — Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesības celt prasību — Pieņemamība — Novērtējuma procedūra — Novērtēšana, ko veic EPNI — Iebilde par prettiesiskumu — Regulas (EK) Nr. 1490/2002 20. pants — Jaunu pētījumu iesniegšana — Regulas (EK) Nr. 451/2000 8. panta 2. un 5. punkts — Tiesiskā paļāvība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips — Tiesības uz aizstāvību — Subsidiaritātes princips — EKL 95. panta 3. punkts, Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkts)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/24

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 3. septembra spriedums — Cheminova u.c./Komisija
   (Lieta T-326/07) (1)

   (Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela “malations” - Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesības celt prasību - Pieņemamība - Novērtējuma procedūra - Novērtēšana, ko veic EPNI - Iebilde par prettiesiskumu - Regulas (EK) Nr. 1490/2002 20. pants - Jaunu pētījumu iesniegšana - Regulas (EK) Nr. 451/2000 8. panta 2. un 5. punkts - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz aizstāvību - Subsidiaritātes princips - EKL 95. panta 3. punkts, Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkts)
   2009/C 256/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji:
      Cheminova A/S, Harboøre (Dānija), Cheminova Agro Italia Srl, Roma (Itālija), Cheminova Bulgaria EOOD, Sofija (Bulgārija); Agrodan, SA, Madride (Spānija) un Lodi SAS, Grand-Fougeray (Francija) (pārstāvji — K. Mero [C. Mereu] un K. van Maldegems [K. Van Maldegem], advokāti, un F. Sellars [P. Sellar], solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Dohertijs [B. Doherty] un L. Parpala [L. Parpala])

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 6. jūnija Lēmumu 2007/389/EK par malationa neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela (OV L 146, 19. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Cheminova A/S, Cheminova Agro Italia Srl, Cheminova Bulgaria EOOD, Agrodan, SA un Lodi SAS sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 247, 20.10.2007.