title: Lieta C-633/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. decembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) — Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji z siedzibą w Warszawie/Urzęd Komunikacji Elektronicznej

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. decembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) — Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji z siedzibą w Warszawie/Urzęd Komunikacji Elektronicznej

      (Lieta C-633/13)
      (2014/C 71/11)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji, kas reģistrēta Varšavā

         Atbildētājs: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1) 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar cenu kontroles pienākumiem [..] valsts regulatīvās iestādes var paredzēt operatoriem, kam ir būtiska ietekme tirgū, pienākumu, atbilstoši kuram ir aizliegts piemērot palielinātas likmes par balss izsaukumu pabeigšanu šo operatoru telefonu tīklā?

         (1)  OV L 108, 7. lpp.


title: Tiesas Spriedums (otrā palāta) 2005. gada 26. maijā lietā C-132/03 (Consiglio di Stato lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ministero della Salute pret Coordinamento delle associazioni per la difesa dell'ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons), Federconsumatori, (Regula (EK) Nr. 1139/98 — 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Papildu marķēšanas prasības pārtikas produktiem — Obligāta atzīme par materiāla, kas iegūts no ģenētiski modificētiem organismiem (ĢMO), klātbūtni — Ģenētiski modificētas sojas pupas un kukurūza — Atbrīvojums no prasības nejauša piesārņojuma gadījumā, ja tas nepārsniedz noteiktu pieļaujamo līmeni — Īpašas diētas pārtikas produkti — Zīdaiņi un mazi bērni — Atbrīvojuma piemērošana — Piesardzības princips)

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 26. maijā
   lietā C-132/03 (Consiglio di Stato lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ministero della Salute pret Coordinamento delle associazioni per la difesa dell'ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons), Federconsumatori, (1)

   (Regula (EK) Nr. 1139/98 - 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Papildu marķēšanas prasības pārtikas produktiem - Obligāta atzīme par materiāla, kas iegūts no ģenētiski modificētiem organismiem (ĢMO), klātbūtni - Ģenētiski modificētas sojas pupas un kukurūza - Atbrīvojums no prasības nejauša piesārņojuma gadījumā, ja tas nepārsniedz noteiktu pieļaujamo līmeni - Īpašas diētas pārtikas produkti - Zīdaiņi un mazi bērni - Atbrīvojuma piemērošana - Piesardzības princips)
   (2005/C 271/04)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-132/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Consiglio di Stato (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 28. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 25. martā, tiesvedībā Ministero della Salute pret Coordinamento delle associazioni per la difesa dell'ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons), Federconsumatori, piedaloties Lega delle Cooperative, Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Adusbef., Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents), tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] un R. Šintgens [R. Schintgen], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre Mugika Arsamendi [Múgica Arzamendi], galvenā administratore, 2005. gada 26. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   2. panta 2. punkta b) apakšpunkts Padomes 1998. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 1139/98 par obligātu atzīmi, marķējot noteiktus pārtikas produktus, kas ražoti no ģenētiski modificētu organismu daļiņām, kas nav paredzēta Direktīvā 79/112/EEK, ko groza 2000. gada 10. janvāra Komisijas Regula (EK) Nr. 49/2000, ir interpretējams tādējādi, ka tajā paredzētais atbrīvojums no šīs pašas Regulas 2. panta 1. un 3. punktā noteiktā pienākuma — uz pārtikas produktu etiķetēm norādīt par materiāla, kas iegūts no noteiktiem ĢMO, klātbūtni — gadījumā, ja šo klātbūtni izraisa nejaušs piesārņojums un tas proporcionāli nepārsniedz 1 % no produkta, attiecas arī uz īpašas diētas pārtikas produktiem, kas paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem.

      (1)  OV C 135, 07.06.2003.


title: Lieta F-81/10: Prasība, kas celta 2010. gada 24. septembrī — Praskevicius /Parlaments

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/66

         Prasība, kas celta 2010. gada 24. septembrī — Praskevicius/Parlaments
   (Lieta F-81/10)
   ()
   2010/C 301/108
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vidas Praskevicius (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — P. Nelissen Grade un G. Leblanc, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētāja lēmumu, neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kuri 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros paaugstināti AD6 pakāpē, un prasība atlīdzināt morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2010. gada 21. jūnija lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2009. gada 24. novembra lēmumu, kas paziņots 2009. gada 2. decembrī par prasītāja neiekļaušanu to ierēdņu sarakstā, kuri 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros paaugstināti AD6 pakāpē;

               —

               norādīt iecēlējinstitūcijai, kādas sekas rada apstrīdēto lēmumu atcelšana un it īpaši klasificēšana AD6 pakāpē, kā arī paaugstināšanas AD6 pakāpē atpakaļejošais spēks, sākot no dienas, kurā šai paaugstināšanai amatā bija jānotiek, proti, no 2009. gada 1. janvāra;

               —

               samaksāt prasītājam summu EUR 500 apmērā kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-273/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Harry Winston SARL

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Harry Winston SARL

   (Lieta C-273/12)
   2012/C 235/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Directeur général des douanes et droits indirects un Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

      Atbildētāja: Harry Winston SARL

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa (1) izveidi 206. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka preču, kas nodotas glabāšanā muitas noliktavā, zādzība, kas notikusi tādos apstākļos kā šajā lietā, ir uzskatāma par preču neglābjamu zudumu un nepārvaramas varas apstākli tādējādi, ka šādā gadījumā nekāds ievedmuitas parāds nav uzskatāms par radušos?

               2)

               Vai saskaņā ar [Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu] (2) 71. pantu preču, kas nodotas glabāšanā muitas noliktavā, zādzība ir uzskatāma par nodokļa iekasējamības gadījumu un vai nodoklis kļūst iekasējams?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.

      (2)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-1/15: Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 21. septembra rīkojums – La Chaine hôtelière La Frontière, Shotef SPRL/Eiropas Komisija (Pieteikums par Eiropas Komisijas mantas apķīlāšanas atļaujas izdošanu)

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/16

         Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 21. septembra rīkojums – La Chaine hôtelière La Frontière, Shotef SPRL/Eiropas Komisija
   (Lieta C-1/15) (1)

   ((Pieteikums par Eiropas Komisijas mantas apķīlāšanas atļaujas izdošanu))
   (2016/C 038/23)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: La Chaine hôtelière La Frontière, Shotef SPRL (pārstāvis – J.-Y. Steyt, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – A. Aresu)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu noraidīt;

               2)

               La Chaîne hôtelière La Frontière, Shotef SPRL, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Lieta C-195/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 2. maijā

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/25

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 2. maijā
   (Lieta C-195/05)
   (2005/C 182/46)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 2. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. Konstantinidis [M. Konstantinidis] no Komisijas Juridiskā dienesta un G. Bambara [G. Bambara] no Milānas advokatūras.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, Itālijas Republika, pieņemot operatīvās vadlīnijas ar saistošu spēku visā valsts teritorijā, kas tika jo īpaši izplatītas ar Vides ministrijas 1998. gada 28. jūnija cirkulāru un Veselības ministrijas 2002. gada 22. jūlija cirkulāru, kas izslēdz no atkritumu noteikumu piemērošanas jomas lauksaimniecības produktu ražošanas pārtikas atkritumus, kas paredzēti dzīvnieku barības ražošanai, un kas ar 2002. gada 31. jūlija Likuma Nr. 179 23. pantu izslēdz no atkritumu noteikumu piemērošanas jomas atkritumus, kas rodas virtuvēs jebkāda veida termiski apstrādātās vai neapstrādātās cietās barības pagatavošanas procesā, kas nav nokļuvuši pārtikas produktu izplatīšanas tīklā un ir paredzēti mājdzīvnieku aprūpes iestādēm, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1. panta a) punkts Padomes Direktīvā 75/442/EEK (1) par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 91/156/EEK (2);

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka Itālijas Republika, pieņemot operatīvās vadlīnijas ar saistošu spēku visā valsts teritorijā, kas izslēdz no atkritumu noteikumu piemērošanas jomas lauksaimniecības produktu ražošanas pārtikas atkritumus, kas paredzēti dzīvnieku barības ražošanai, un kas ar 2002. gada 31. jūlija Likuma Nr. 179 23. pantu izslēdz no atkritumu noteikumu piemērošanas jomas atkritumus, kas rodas virtuvēs jebkāda veida termiski apstrādātās vai neapstrādātās cietās barības pagatavošanas procesā, kas nav nokļuvuši pārtikas produktu izplatīšanas tīklā un ir paredzēti mājdzīvnieku aprūpes iestādēm, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1. panta a) punkts Padomes Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 91/156/EEK.

      (1)  OV L 194, 25.07.1975., 39. lpp.

      (2)  OV L 78, 26.03.1991., 32. lpp.


title: Lieta T-447/08: Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — FIFA /ITSB — Ferrero ( WORLD CUP GERMANY )

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — FIFA/ITSB — Ferrero (“WORLD CUP GERMANY”)
   (Lieta T-447/08)
   (2008/C 313/91)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fédération Internationale de Football Association (FIFA), Cīrihe (Šveice) (pārstāvji — D. Alexander QC, A. Barav, Barrister, R. Buchel un C. Rassmann, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Ferrero OHG mbH, Stadtallendorf (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 1469/2005-1 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “WORLD CUP GERMANY” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 3., 4., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 14., 15., 16., 18., 20., 21., 24., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 32., 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 40., 41. un 42. klasē — Kopienas reģistrācija Nr. 2 152 635

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu

      Izvirzītie pamati: pirmkārt, Padomes Regulas Nr. 40/94 73. un 74. panta 1. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome savu lēmumu lielā mērā ir pamatojusi ar Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, uz kuru neatsaucās ne otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, ne arī Anulēšanas nodaļa; otrkārt un pakārtoti, Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome, novērtējot reģistrēto Kopienas preču zīmi, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu, nav to ņēmusi vērā kā veselumu vidusmēra patērētāja uztverē un attiecībā uz pieteiktajām precēm un/vai pakalpojumiem nav piemērojusi attiecīgās tiesību normas par to novērtēšanu un aprakstošo raksturu un, treškārt, Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka reģistrētajai Kopienas preču zīmei, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu, trūkst nepieciešamā atšķirtspēja.


title: Tiesas Spriedums (ceturtā palāta)  2005. gada 27. oktobrī  lietā C-387/03 Grieķijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (ELVGF — Kontu dzēšana — 1999.-2000. finanšu gads — Lēmums 2003/536/EK — Vīna, olīveļļas un liellopu un jēra gaļas sektors)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 27. oktobrī
   lietā C-387/03 Grieķijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (ELVGF - Kontu dzēšana - 1999.-2000. finanšu gads - Lēmums 2003/536/EK - Vīna, olīveļļas un liellopu un jēra gaļas sektors)
   (2005/C 330/06)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-387/03 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2003. gada 15. septembrī cēla Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias un E. Svolopoulou) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — M. Condou-Durande, kam palīdz N. Korogiannakis), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts (referents), tiesneši E. Juhász un M. Ilešič, ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs H. von Holstein, 2005. gada 27. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta C-50/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. februārī iesniedza Tribunale di Ivrea (Itālija) — kriminālprocess pret Lucky Emegor

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. februārī iesniedza Tribunale di Ivrea (Itālija) — kriminālprocess pret Lucky Emegor

   (Lieta C-50/11)
   2011/C 113/14
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Ivrea

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Lucky Emegor

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, ņemot vērā lojālas sadarbības un direktīvu lietderīgas iedarbības principus, Direktīvas 2008/115/EK (1) 15. un 16. pants pieļauj tādu situāciju, ka trešās valsts pilsonim, kurš nelikumīgi uzturas dalībvalstī, var tikt piemērots kriminālsods brīvības atņemšanas soda līdz četriem gadiem veidā, ja tas 5 dienu laikā no tā paziņošanas brīža nav izpildījis pirmo Questore izdoto izbraukšanas rīkojumu, un brīvības atņemšanas sods no viena līdz pieciem gadiem, ja tas nav izpildījis turpmākos rīkojumus, vienlaicīgi pastāvot tiesas policijas pienākumam piemērot apcietinājumu, tikai tādēļ vien, ka tas ir atteicies sadarboties izraidīšanas procedūras laikā un it īpaši, ņemot vērā to, ka šis sods ir piemērots tikai tādēļ, ka nav ievērots administratīvās iestādes izdotais izbraukšanas rīkojums?

      (1)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-435/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 22. septembrī iesniedza Tribunale di Bari (Itālija) – kriminālprocess pret Mauro Barletta

text:
               15.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 448/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 22. septembrī iesniedza Tribunale di Bari (Itālija) – kriminālprocess pret Mauro Barletta

   (Lieta C-435/14)
   (2014/C 448/06)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bari

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Mauro Barletta

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumu [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj publicēt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par koncesijām uz īsāku termiņu nekā iepriekš, ja minētais uzaicinājums ir ticis izsludināts, lai labotu sekas, kas radās, nelikumīgi izslēdzot konkrētu skaitu uzņēmēju no iepriekšējiem uzaicinājumiem iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā;

               2)

               vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā iepriekš minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka prasība pagaidu kārtā novienādot koncesiju derīguma termiņu, ir atbilstošs attaisnojums saīsinātam uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā paredzēto koncesiju derīguma termiņam salīdzinājumā ar to koncesiju termiņu, kas tika piešķirtas iepriekš;

               3)

               vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā iepriekš minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj noteikt pienākumu bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumu, kas veido spēļu pārvaldes un iekasēšanas tīklu, ja darbība tiek izbeigta koncesijas galīgā termiņa beigu dēļ vai tiesību izbeigšanās vai atsaukšanas dēļ?


title: Lieta C-627/10: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Transports — Direktīva 91/440/EEK — Kopienas dzelzceļa attīstība — Direktīva 2001/14/EK — Dzelzceļa infrastruktūras jaudas sadale — Direktīvas 91/440 6. panta 3. punkts un II pielikums — Direktīvas 2001/14 14. panta 2. punkts — Infrastruktūras pārvaldītājs — Dalība kustības grafiku sagatavošanā — Satiksmes pārvaldība — Direktīvas 2001/14 6. panta 2. — 5. punkts — Tādu pasākumu neveikšana, kuru mērķis ir mudināt infrastruktūras pārvaldītāju samazināt infrastruktūras nodrošināšanas izmaksas un piekļuves maksas apmēru — Direktīvas 2001/14 7. panta 3. punkts un 8. panta 1. punkts — Tiešās izmaksas, kas radušās, sniedzot satiksmes pakalpojumus — Direktīvas 2001/14 11. pants — Darbības uzlabošanas sistēma)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-627/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Transports - Direktīva 91/440/EEK - Kopienas dzelzceļa attīstība - Direktīva 2001/14/EK - Dzelzceļa infrastruktūras jaudas sadale - Direktīvas 91/440 6. panta 3. punkts un II pielikums - Direktīvas 2001/14 14. panta 2. punkts - Infrastruktūras pārvaldītājs - Dalība kustības grafiku sagatavošanā - Satiksmes pārvaldība - Direktīvas 2001/14 6. panta 2. — 5. punkts - Tādu pasākumu neveikšana, kuru mērķis ir mudināt infrastruktūras pārvaldītāju samazināt infrastruktūras nodrošināšanas izmaksas un piekļuves maksas apmēru - Direktīvas 2001/14 7. panta 3. punkts un 8. panta 1. punkts - Tiešās izmaksas, kas radušās, sniedzot satiksmes pakalpojumus - Direktīvas 2001/14 11. pants - Darbības uzlabošanas sistēma)
   2013/C 252/08
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk, D. Kukovec un M. Žebre)

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika (pārstāvji — N. Pintar Gosenca, A. Vran un V. Kampoš)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek un T. Müller) un Spānijas Karaliste (pārstāvis — S. Centeno Huerta)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu grozītās Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 25. lpp.) 6. panta 3. punkta un II pielikuma, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu (OV L 75, 29. lpp.) 6. panta 2.-5. punkta, 7. panta 3. punkta, 8. panta 1. punkta, 11. panta, 14. panta 2. punkta un 30. panta 1. punkta prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu:

                           —

                           6. panta 3. punktu un II pielikumu Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvā 91/40/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/51/EK, kā arī 14. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvā 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/49/EK, un

                           —

                           Direktīvas 2001/14, kas grozīta ar Direktīvu 2004/49, 6. panta 2.–5. punktu, 7. panta 3. punktu, 8. panta 1. punktu, kā arī 11. pantu,

                     Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti minētajās tiesību normās;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Slovēnijas Republika, Čehijas Republika un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 103, 2.4.2011.


title: Lieta T-570/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. septembrī – Federcaccia della Regione Liguria u.c./Komisija

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/55

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. septembrī – Federcaccia della Regione Liguria u.c./Komisija
   (Lieta T-570/15)
   (2015/C 381/66)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Federcaccia della Regione Liguria (Dženova, Itālija), Matteo Anfossi (Taggia, Itālija), Associazione dei Migratoristi Italiani per la conservazione dell’ambiente naturale (ANUU) – LIGURIA (Dženova, Itālija), Alessio Piana (Cremolino, Itālija), Giovanno Bordo (Bargagli, Itālija), Maria Teresa Esposito (Bargagli, Itālija), Ezio Giacomo Isola (Davagna, Itālija), Luca Fossardi (Recco, Itālija), Adriano Zanni (Valbrevenna, Itālija), Luigi Marco Tiscornia (Ne, Itālija), Andrea Campanile (Cassano Spinola, Itālija) (pārstāvji – A. Bruni, A. Mozzati un P. Balletti, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               konstatēt un atzīt, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi kļūdu, neizvērtējot sākotnējos Key Concepts datus, kurus Itālija bija saņēmusi saistībā ar meža slokas, dziedātājstrazda un pelēkā strazda sugu pirmspārošanās migrācijas sākumu, un tos nesalīdzinot ar tādiem pašiem datiem, kurus bija ieguvusi Francija, tādējādi neizpildot savu pienākumu izstrādāt saskanīgus pārrobežu datus par šīm trīs migrējošajām sugām ģeogrāfiski un klimatiski homogēnās teritoriju vidēs;

               —

               konstatēt un atzīt, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi kļūdu, neatjaunojot Itālijas Key Concepts datus saistībā ar meža slokas, dziedātājstrazda un pelēkā strazda sugu pirmspārošanās migrācijas sākumu, tos pielāgojot un saskaņojot ar tādiem pašiem Francijas datiem, kuri uzskatāmi par pareiziem un likumīgiem, tādējādi trīs iepriekš minēto sugu pirmspārošanās migrācijas brīdi nosakot februāra otrajā dekādē arī Itālijā;

               —

               konstatēt un atzīt, ka Eiropas Komisija nepamatoti un nepareizi ir prasījusi, lai Itālijā, konkrētāk – Ligūrijā, tiktu ieviesti nepamatoti ierobežojumi meža slokas, dziedātājstrazda un pelēkā strazda medībām salīdzinājumā ar to, kas ir ticis atļauts Francijā, konkrētāk – Korsikā, tādējādi paredzot, ka 20. janvārī tiek slēgta minēto trīs migrējošo sugu medību sezona Ligūrijā;

               —

               konstatēt un atzīt par prettiesisku atšķirīgas attieksmes pret dalībvalstīm un/vai dalībvalstu reģioniem, kā arī nepamatotu nosacījumu dēļ Eiropas Komisijas uzsākto procedūru EU PILOT Nr. 6955/14/ENVI tikai attiecībā uz Itālijas valsti, vienlaicīgi to pašu nedarot attiecībā uz Franciju un neveicot nekādu sākotnēju izmeklēšanu, lai varētu iegūt saskanīgu informāciju, kas pamatotu to, ka par mēnesi tiek atlikts meža slokas, dziedātājstrazda un pelēkā strazda pirmspārošanās migrācijas paredzētais faktiskais sākums Korsikā (20. februāris) salīdzinājumā ar pirmspārošanās migrācijas sākumu Ligūrijā (20. janvāris);

               —

               konstatēt un atzīt par prettiesisku Eiropas Komisijas bezdarbību attiecībā uz brīdinājumu, kuru tai 2015. gada 16. jūnijā izteica asociācijas – prasītājas, un turklāt konstatēt un atzīt par vispārīgu tās 2015. gada 9. septembra atbildi, kas nosūtīta ar vēstuli Nr. ENV.D.2/MC-GM/vf/Ares(2015)3758354;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai pielāgot Itālijas Key Concepts datus par meža slokas, dziedātājstrazda un pelēkā strazda sugu pirmspārošanās migrācijas sākumu attiecīgajiem Francijas Key Concepts datiem, lai tādējādi šīs migrācijas sākumu noteiktu februāra otrajā dekādē;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai pielāgot Itālijas Key Concepts datus par meža slokas, dziedātājstrazda un pelēkā strazda sugu pirmspārošanās migrācijas sākumu Ligūrijā attiecīgajiem Francijas Key Concepts datiem attiecībā uz Korsiku, lai tādējādi šīs migrācijas sākumu noteiktu februāra otrajā dekādē;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kurus cietušas un cietīs medību asociācijas – prasītājas, tās neatbilstošās rīcības un bezdarbības dēļ par summu, kuru Vispārējā tiesa atzīs par atbilstošu un taisnīgu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir minēti lietā T-562/15.


title: Lieta T-82/06: Prasība, kas celta  2006. gada 14. martā  —  Apple Computer International  pret Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/26

         Prasība, kas celta 2006. gada 14. martā — Apple Computer International pret Komisiju
   (Lieta T-82/06)
   (2006/C 108/47)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Apple Computer International, Korka (Īrija), (pārstāvji — Dž. Brīns [G. Breen], Solicitor, P. Srīnans [P. Sreenan], SC, B. Kiglijs [B. Quigley], BL)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pasludināt, ka klasifikācija, kas ir ietverta Komisijas Regulas (EK) Nr. 2171/2005 pielikuma 2. punktā, faktiski ir lēmums, kurš — kaut arī ir regulas formā — prasītāju skar tieši un individuāli;

               —

               atcelt Komisijas Regulu (EK) Nr. 2171/2005 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 346, 7. lpp.), ciktāl ar to šķidro kristālu tipa krāsainie monitori, kas ir aprakstīti šīs regulas pielikumā ietvertās tabulas 2. punktā, tiek klasificēti ar KN kodu 8528 21 90;

               —

               pasludināt, ka monitori, kas atbilst tehniskajam raksturojumam, kas ir ietverts apstrīdētās Regulas pielikuma 2. punktā, ir pareizi klasificēti kombinētās nomenklatūras 8471. pozīcijā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā Regulā četri šķidro kristālu monitori (LCD) klasificēti ar diviem dažādiem Kombinētās nomeklatūras KN kodiem. Prasītāja norāda, ka, kaut gan ierīce, uz kuru ir izdarīta atsauce apstrīdētās Regulas pielikuma 2. punktā (turpmāk tekstā — “ierīce”), nav identificēta kā prasītājas produkts, tehniskais raksturojums un apraksts viennozīmīgi identificē šo produktu kā Apple 20'' LCD.
   Prasītāja norāda, ka, klasificējot tās 20'' LCD monitorus 8528. pozīcijā, Komisija pārkāpa Padomes Regulu (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1) un pieļāva acīmredzamu kļūdu Kopienas noteikuma par tarifu klasifikāciju interpretēšanā.
   Prasītāja apgalvo, ka šī ierīce saskaņā ar 8471. pozīciju, kā tā ir interpretēta kombinētās nomenklatūras 84. nodaļas 5. piezīmē, izpilda kritērijus, lai šo ierīci klasificētu kā automātiskas datu apstrādes iekārtas “vienību”, un ka šī ierīce tiek vienīgi vai galvenokārt izmantota automātiskas datu apstrādes iekārtā, un, turklāt, neveic nekādu īpašu funkciju, izņemot datu apstrādi. Prasītāja uzskata, ka klasificēšana 8528. pozīcijā tādējādi ir acīmredzama kļūda Kopienas noteikumu par tarifu klasifikāciju interpretēšanā.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā klasifikācija ir tiešā pretrunā ar Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu lietā C-11/93 Siemens Nixdorf pret Hauptzollamt Augsburg, Recueil, I-1945. lpp.

      (1)  OV L 256, 1. lpp.


title: Lieta C-644/13 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums – Villeroy & Boch SAS/Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpums — Cenu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa — Vienots pārkāpums — Pierādījums — Naudas sodi — Neierobežota kompetence — Saprātīgs termiņš — Samērīgums

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums – Villeroy & Boch SAS/Komisija
   (Lieta C-644/13 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpums - Cenu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Vienots pārkāpums - Pierādījums - Naudas sodi - Neierobežota kompetence - Saprātīgs termiņš - Samērīgums)
   (2017/C 104/15)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Villeroy & Boch SAS (pārstāvis – J. Philippe, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre, L. Malferrari un F. Ronkes Agerbeek)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Villeroy & Boch SAS atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta T-660/11: Prasība, kas celta 2011. gada 30. decembrī — Polytetra /ITSB — EI du Pont de Nemours ( “POLYTETRAFLON” )

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/15

         Prasība, kas celta 2011. gada 30. decembrī — Polytetra/ITSB — EI du Pont de Nemours (“POLYTETRAFLON”)
   (Lieta T-660/11)
   2012/C 65/29
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polytetra GmbH (Mönchengladbach, Vācija) (pārstāvis — R. Schiffer, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: EI du Pont de Nemours and Company (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 29. septembra lēmumu lietā R 2005/2010-1 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “POLYTETRAFLON” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 11., 17. un 40. klasē, — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6131015

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 432120 vārdiskai preču zīmei “TEFLON” tostarp attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 11., 17. un 40. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu atcelt un Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 15. panta 1. punkta un 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini secinājusi, ka pastāv reģistrācijai pieteiktās un agrākās preču zīmes sajaukšanas iespēja un ka ir pierādīta agrākās preču zīmes faktiska izmantošana.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 7. septembrī lietā C-127/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Raad van State) Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee, Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels pret Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība — Jēdziens “plāns” vai “projekts” — Dažu plānu vai projektu ietekmes uz aizsargāto teritoriju izvērtējums)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 7. septembrī
   lietā C-127/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Raad van State) Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee, Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels pret Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (1)

   (Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - Jēdziens “plāns” vai “projekts” - Dažu plānu vai projektu ietekmes uz aizsargāto teritoriju izvērtējums)
   (2004/C 262/03)
   tiesvedības valoda - holandiešu
   Lietā C-127/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Radd van State, Nīderlande, nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee, Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels un Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij prejudiciālu nolēmumu, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, tiesneši R. Schintgen, S. von Bahr un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāte: J. Kokott, sekretāre: M.-F. Contet, 2004. gada 7. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               mehāniskā gliemežu zveja, kuru praktizē jau daudzu gadu garumā, bet par kuru licenci izsniedz ik gadu no jauna uz noteiktu laiku - licence, ar kuru ik reizes no jauna tiek dota iespēja šo darbību praktizēt tajā teritorijas daļā, kur to var veikt, attiecas uz jēdzieniem “plāns” vai “projekts” Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punkta nozīmē;

               2)

               Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkts ievieš procedūru nolūkā ar iepriekšēja izvērtējuma palīdzību nodrošināt to, ka plāni vai projekti, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas būtiski varētu ietekmēt minēto teritoriju, ir apstiprināmi tikai tad, ja netiek izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība, bet minētās direktīvas 6. panta 2. punkts nosaka vispārīgas aizsardzības pienākumu, kas sevī ietver izvairīšanos no būtiskas pasliktinājuma vai traucējumiem, ievērojot Direktīvas mērķus, un tas nav piemērojams kopā ar tā paša panta 3. punktu;

               3)

                           a)

                           Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkta pirmais teikums ir interpretējams tādējādi, ka plāni un projekti, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, ir pakļauti pienācīgam novērtējumam par ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot šīs teritorijas aizsardzības mērķus, ja, pamatojoties uz objektīviem apstākļiem, nevar izslēgt, ka tas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem būtiski varētu ietekmēt minēto teritoriju;

                           b)

                           saskaņā Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkta pirmo teikumu, ja plāni vai projekti, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, draud ietekmēt noteiktos attiecīgo teritoriju aizsardzības mērķus, tie ir uzskatāmi par tādiem, kas strīdīgo teritoriju ietekmē būtiski. Minētais risks ir izvērtējams, ņemot vērā īpašas pazīmes un vides apstākļus, kurus plāni vai projekti attiecīgajā teritorijā skar;

               4)

               saskaņā ar dabisko dzīvotņu direktīvas 6. pants 3. punktu plānu vai projektu ietekmes uz attiecīgo teritoriju pienācīgs novērtējums nozīmē to, ka pirms piekrišanas došanas, ņemot vērā šajā jomā labākos zinātniskos atzinumus, jāapzina visi plāna vai projekta aspekti, kuri atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem var ietekmēt minētos mērķus. Kompetentās valsts iestādes, ņemot vērā novērtējuma atzinumu par gliemežu mehāniskās zvejas ietekmi uz attiecīgo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus, dod piekrišanu šādai darbībai tikai ar nosacījumu, ka tas neradīs kaitīgas sekas attiecīgās teritorijas viengabalainībai. Tas ir tādā gadījumā, ja no zinātniskā viedokļa nepastāv pamatotas šaubas par šādu seku neesamību;

               5)

               tā kā valsts tiesai ir uzdots pārbaudīt plānam vai projektam dotās piekrišanas likumību dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta nozīmē, tā var pārbaudīt, vai kompetentās valsts iestādes ir ievērojušas šo noteikumu noteiktās robežas pat tad, ja šie noteikumi nav transponēti dalībvalsts tiesībās pēc paredzētā termiņa iztecēšanas.

      (1)  JO C 16, 29.6.2002.


title: Lieta T-3/15: Prasība, kas celta 2014. gada 6. janvārī  – K - Swiss /ITSB (Paralēlas svītras uz kurpes)

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 6. janvārī – K-Swiss/ITSB (Paralēlas svītras uz kurpes)
   (Lieta T-3/15)
   (2015/C 065/72)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: K–Swiss, Inc. (Westlake Village, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: R. Niebel, un M. Hecht, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes (Piecu paralēlo svītru uz sporta kurpes sānu daļas attēls) starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 932 758

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju otrās padomes 2014. gada 30. oktobra lēmums lietā R 1093/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 76. panta pārkāpums.


title: Lieta T-556/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 3. marta rīkojums – GX/Komisija Civildienests — Pieņemšana darbā — Paziņojums par konkursu — Atklātais konkurss EPSO/AD/248/13 — Lēmums neiekļaut prasītāja vārdu rezerves sarakstā — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/46

         Vispārējās tiesas 2017. gada 3. marta rīkojums – GX/Komisija
   (Lieta T-556/16) (1)

   (Civildienests - Pieņemšana darbā - Paziņojums par konkursu - Atklātais konkurss EPSO/AD/248/13 - Lēmums neiekļaut prasītāja vārdu rezerves sarakstā - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2017/C 144/63)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: GX (pārstāvis – G.-M. Enache, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Gattinara un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/248/13 atlases komisijas 2014. gada 20. augusta lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu rezerves sarakstā un, otrkārt, saņemt atlīdzību par šī lēmuma dēļ prasītājam šķietami radušos mantisko un morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               GX atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015. (lieta, kas sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-89/15 un 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta C-565/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 4. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Hans-Peter Ofenböck

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 4. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Hans-Peter Ofenböck

   (Lieta C-565/15)
   (2016/C 038/35)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Persona, kas iestājusies pamatlietā

      Sūdzības iesniedzējs: Hans-Peter Ofenböck

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (turpmāk tekstā – “Negodīgas komercprakses direktīva”) (1), liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kas ierobežo degvielas uzpildes staciju īpašnieku iespēju grozīt degvielas cenas tādējādi, ka noteikt augstāku pārdošanas cenu ir pieļaujams tikai vienreiz dienā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu nav pilnībā apstiprinoša un atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai, pārbaudot šāda ierobežojuma pieņemamību (spriedums lietā C-540/08) saskaņā ar Negodīgas komercprakses direktīvas 5.–9. panta noteikumiem, ir svarīgi konkrētā gadījuma apstākļi:
               Kādi aspekti būtu jāņem vērā, saskaņā ar Negodīgas komercprakses direktīvas 5.–9. panta noteikumiem veicot Eiropas Savienības Tiesas spriedumā lietā C-540/08 prasīto šāda ierobežojuma pieņemamības pārbaudi konkrētajā gadījumā, ja tiesiskais regulējums ierobežo iespēju palielināt patēriņa cenas?

      (1)  OV L 149, 22. lpp.


title: Lieta T-728/16: Prasība, kas celta 2016. gada 14. oktobrī – Tuerck/Komisija

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/18

         Prasība, kas celta 2016. gada 14. oktobrī – Tuerck/Komisija
   (Lieta T-728/16)
   (2016/C 475/28)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sabine Tuerck (Woluwe-Saint-Pierre, Beļģija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 10. decembra lēmumu par prasītājas pensijas tiesību nodošanas apstiprinājumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta 2011. gada 3. marta Vispārīgo īstenošanas noteikumu (VĪN) 7. panta 1. punkta pārkāpums. Iecēlējinstitūcija šo pārkāpumu esot pieļāvusi, aprēķinot atskaitāmo summu, kas atbilst kapitāla vērtības pieaugumam laikā no pieteikuma par pārskaitījumu iesniegšanas datuma līdz faktiskajam pārskaitījuma datumam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta pārkāpums, jo iecēlējinstitūcija, nosakot prasītājas pamatalgu pieteikuma par pensijas tiesību nodošanu iesniegšanas datumā, esot ņēmusi vērā prasītājas paaugstināšanu amatā ar atpakaļejošu spēku.


title: lieta C-479/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 16. novembra Østre Landsret rīkojumu lietā Laserdisken ApS pret Kulturministeriet

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 16. novembra Østre Landsret rīkojumu lietā Laserdisken ApS pret Kulturministeriet
   (lieta C-479/04)
   (2005/C 31/14)
   tiesvedības valoda - dāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 16. novembraØstre Landsret rīkojumu lietā Laserdisken ApS pret Kulturministeriet, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 19. novembrī.

      Østre Landsret lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK (1) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 4. panta 2. punkts ir spēkā neesošs?

               2)

               vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 4. panta 2. punkts ir šķērslis dalībvalstij saglabāt tiesību starptautisko izbeigšanos savos tiesību aktos?

         Otrā jautājuma mērķis ir noskaidrot, vai dalībvalsts, vēloties piešķirt lielāku nozīmi vārda brīvībai un pilsoņu piekļuvei kultūras precēm, nevis aizsargāt valsts tiesību subjektus pret konkurenci, var atkāpties no 4. panta 2. punkta.

      (1)  OV L 167, 22.6.2001., 10. lpp.


title: Lieta C-31/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 20. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Minerva Kulturreisen GmbH/Finanzamt Freital

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 20. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Minerva Kulturreisen GmbH/Finanzamt Freital

   (Lieta C-31/10)
   2010/C 100/27
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Minerva Kulturreisen GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Freital

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 26. pantā minētais “īpašais režīms ceļojumu aģentiem” ir piemērojams arī ceļojumu aģenta atsevišķai operas biļešu tirdzniecībai, nesniedzot papildu pakalpojumus?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: lieta C-113/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 4. martā ierosināja European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-196/03 European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI)/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/13

         Apelācija, ko 2005. gada 4. martā ierosināja European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-196/03 European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI)/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   (lieta C-113/05 P)
   (2005/C 115/24)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 4. martā izskatīšanai ir iesniegta European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI), Brisele (Beļģija), ko pārstāv K. van Maldehems [K. Van Maldegem] un K. Mero [C. Mereu], advokāti, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-196/03 (1)
      European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI)/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2004. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-196/03;

               —

               atzīt prasītāja prasījumus lietā T-196/03 par pieņemamiem;

               —

               izlemt lietu pēc būtības, vai alternatīvi — nodot lietu izskatīšanai pēc būtības Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei segt visus tiesāšanās izdevumus abās tiesvedībās.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd 16. punktu minētajā rīkojumā, ar kuru tiek noraidīts viņas lūgums lietu izskatīt pēc būtības pirms lēmuma pieņemšanas par pieņemamību vai alternatīvi — atlikt lēmuma pieņemšanu līdz spriedumam lietā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka šis noraidījums ir nelikumīgs, jo Pirmās instances tiesa nepareizi interpretē Reglamenta 114. panta 4. punktu un pārkāpj efektivitātes principu un pienākumu norādīt pamatojumu. Pirmās instances tiesai Reglamenta 114. panta 4. punkts būtu bijis jāinterpretē plaši un saskaņā ar efektivitātes tiesisko principu pienācīgi ņemot vērā lietas apstākļus. Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tās pienākumu norādīt pamatojumu, noraidījumam nenorādot citu pamatojumu kā vien to, ka “tai lietas materiālos ir pietiekama informācija, lai pieņemtu lēmumu par prasībām”.

               2.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesisku kļūdu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus un secinot, ka:

                           a)

                           apstrīdētā pasākuma negatīvā ietekme uz apelācijas sūdzības iesniedzējas konkurētspēju viņu neatšķir no citiem uzņēmumiem. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka citi uzņēmumi, kas neveic piegādes kosmētikas sektorā, vai kas veic piegādes tikai kosmētikas sektorā un neveic sastāvdaļu izmēģināšanu uz dzīvniekiem vai arī nelieto KMR vielas, ir citādā situācijā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo arī, ka Pirmās instances tiesa nepareizi interpretē Extramet lietas loģiku;

                           b)

                           apelācijas sūdzības iesniedzēja nav atsaukusies ne uz vienu saistošu noteikumu, kam būtu augstāks spēks kā apstrīdētajam pasākumam, kas būtu licis Parlamentam un Padomei ņemt vērā apstrīdēta pasākuma negatīvās sekas: apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka EKL 3. panta g) punkts ir saistošs noteikums, kas uzliek par pienākumu Parlamentam un Padomei nodrošināt, lai iekšējā tirgū nav izkropļota konkurence;

                           c)

                           apelācijas sūdzības iesniedzējas patenti nav tādi, ka apstrīdētais pasākums to izmantošanu padara par tūlīt un galīgi nelikumīgu, apstrīdētajam pasākumam tādējādi “individuāli skarot” apelācijas sūdzības iesniedzēju. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka fakts, ka apstrīdētais pasākums ekspropriē viņas patentētās (ekskluzīvās) tiesības, viņu padara par individuāli skartu saskaņā ar Codorniú lietu;

                           d)

                           apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojums, ka viņa ir individuāli skarta, jo viņa, pamatojoties uz Direktīvas 76/768 13. pantu un dalību apstrīdētā pasākuma pieņemšanā, piedalījās procesā, kura rezultātā apstrīdētais pasākums tika pieņemts, ir nepieņemams: apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini secināja, ka 13. pants atsaucas tikai uz individuāliem pasākumiem, tā kā Direktīva 76/768 neparedz iespēju pieņemt šādus pasākumus.

               3.

               Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tiesības uz pilnīgu un efektīvu tiesas aizsardzību un tiesības uz taisnīgu tiesu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka viņas tiesības uz pilnīgu un efektīvu tiesas aizsardzību paredz vismaz to, lai Pirmās instances tiesa lietu skatītu pēc būtības tā vietā, lai, balstoties uz formāliem argumentiem, noraidītu apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības iesniegt prasības pieteikumu.

      (1)  OV C 184, 02.08.03., 50. lpp.


title: Lieta C-233/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — LESD 18., 20. un 21. pants — Savienības pilsonība — Pārvietošanās un uzturēšanās tiesības — Diskriminācija pilsonības dēļ — Pabalsts transporta izdevumiem, kas tiek piešķirts valstspiederīgajiem studentiem — Direktīva 2004/38/EK — 24. panta 2. punkts — Izņēmums no vienlīdzīgas attieksmes principa — Uzturēšanas pabalsts studijām stipendiju vai kredītu veidā — Apjoms — Formas prasības pieteikumam par lietas ierosināšanu — Iebildumu saskanīgs izklāsts

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-233/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 18., 20. un 21. pants - Savienības pilsonība - Pārvietošanās un uzturēšanās tiesības - Diskriminācija pilsonības dēļ - Pabalsts transporta izdevumiem, kas tiek piešķirts valstspiederīgajiem studentiem - Direktīva 2004/38/EK - 24. panta 2. punkts - Izņēmums no vienlīdzīgas attieksmes principa - Uzturēšanas pabalsts studijām stipendiju vai kredītu veidā - Apjoms - Formas prasības pieteikumam par lietas ierosināšanu - Iebildumu saskanīgs izklāsts)
   (2016/C 287/04)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. van Beek un C. Gheorghiu)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman un C. Schillemans)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 28.7.2014.


title: Apvienotās lietas C-443/14 un C-444/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 1. marta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kreis Warendorf/Ibrahim Alo (lieta C-443/14) un Amira Osso/Region Hannover (lieta C-444/14) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Ženēvā 1951. gada 28. jūlijā parakstītā Konvencija par bēgļa statusu — 23. un 26. pants — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2011/95/ES — Standarti starptautiskās aizsardzības satura noteikšanai — Alternatīvās aizsardzības statuss — 29. pants — Sociālā aizsardzība — Atbilstības nosacījumi — 33. pants — Pārvietošanās brīvība uzņemošajā dalībvalstī — Jēdziens — Ierobežojums — Pienākums uzturēties noteiktā vietā — Atšķirīga attieksme — Situāciju salīdzināmība — Līdzsvarota budžeta izdevumu sadale starp administratīvajām vienībām — Ar migrācijas vai integrācijas politiku saistīti apsvērumi

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/10

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 1. marta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kreis Warendorf/Ibrahim Alo (lieta C-443/14) un Amira Osso/Region Hannover (lieta C-444/14)
   (Apvienotās lietas C-443/14 un C-444/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Ženēvā 1951. gada 28. jūlijā parakstītā Konvencija par bēgļa statusu - 23. un 26. pants - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2011/95/ES - Standarti starptautiskās aizsardzības satura noteikšanai - Alternatīvās aizsardzības statuss - 29. pants - Sociālā aizsardzība - Atbilstības nosacījumi - 33. pants - Pārvietošanās brīvība uzņemošajā dalībvalstī - Jēdziens - Ierobežojums - Pienākums uzturēties noteiktā vietā - Atšķirīga attieksme - Situāciju salīdzināmība - Līdzsvarota budžeta izdevumu sadale starp administratīvajām vienībām - Ar migrācijas vai integrācijas politiku saistīti apsvērumi)
   (2016/C 156/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Kreis Warendorf (C-443/14), Amira Osso (C-444/14)

      Atbildētāji: Ibrahim Alo (C-443/14), Region Hannover (C-444/14)
   piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (C-443/14 un C-444/14)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/95/ES par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu, 33. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds alternatīvās aizsardzības statusa saņēmējiem noteikts dzīvesvietas pienākums kā pamatlietās ir šajā pantā garantētās pārvietošanās brīvības ierobežojums, lai arī ar šo pasākumu minētajam attiecīgā statusa saņēmējam netiek liegts brīvi pārvietoties tās dalībvalsts teritorijā, kas šo aizsardzību piešķīrusi, un uz pagaidu laiku uzturēties šajā teritorijā ārpus vietas, kas ir tikusi norādīta atbilstoši dzīvesvietas pienākumam;

               2)

               Direktīvas 2011/95 29. un 33. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj noteikt alternatīvās aizsardzības statusa saņēmējam, kurš saņem noteiktus īpašus sociālos pabalstus, tādu dzīvesvietas pienākumu kā pamatlietās, lai nodrošinātu pienācīgu no šo pabalstu izmaksas izrietošo izdevumu sadalījumu starp dažādajām attiecīgajā jomā kompetentajām iestādēm, ja piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā šāds pasākums nav ticis noteikts attiecībā uz bēgļiem, trešo valstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi pastāvīgi uzturas attiecīgās dalībvalsts teritorijā citu, nevis humānu vai politisku apsvērumu dēļ vai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, un šīs dalībvalsts valstspiederīgajiem, kuri saņem minētos pabalstus;

               3)

               Direktīvas 2011/95 33. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz noteikt alternatīvās aizsardzības statusa saņēmējam, kurš saņem noteiktus īpašus sociālos pabalstus, tādu dzīvesvietas pienākumu kā pamatlietās, lai veicinātu trešo valstu valstspiederīgo integrāciju dalībvalstī, kas šo aizsardzību piešķīrusi, ja piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā šāds pasākums nav ticis noteikts attiecībā uz tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi pastāvīgi uzturas šajā dalībvalstī citu, nevis humānu vai politisku apsvērumu dēļ vai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām un saņem minētos pabalstus, ja alternatīvās aizsardzības statusa saņēmēji, ņemot vērā šo mērķi, nav objektīvi salīdzināmā situācijā ar to trešo valstu valstspiederīgo situāciju, kas likumīgi pastāvīgi uzturas attiecīgās dalībvalsts teritorijā citu, nevis humānu vai politisku apsvērumu dēļ vai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta T-652/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedums – AF Steelcase/EUIPO Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Mēbeļu un piederumu piegāde un uzstādīšana EUIPO ēkās — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Piešķiršanas lēmums — Tieša skāruma neesamība — Nepieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Labas pārvaldības princips — Samērīgums — Piedāvājumu izslēgšanas sistēma — Ārpuslīgumiskā atbildība — Mantiskais kaitējums — Morālais kaitējums

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/19

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedums – AF Steelcase/EUIPO

   (Lieta T-652/14) (1)

   (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Mēbeļu un piederumu piegāde un uzstādīšana EUIPO ēkās - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Piešķiršanas lēmums - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Labas pārvaldības princips - Samērīgums - Piedāvājumu izslēgšanas sistēma - Ārpuslīgumiskā atbildība - Mantiskais kaitējums - Morālais kaitējums)
   (2016/C 287/23)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AF Steelcase, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – S. Rodríguez Bajón un A. Gómez–Acebo Dennes, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – sākotnēji N. Bambara un M. Paolacci, vēlāk N. Bambara un J. Crespo Carrillo)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atbilstoši LESD 263. pantam atcelt EUIPO2014. gada 8. jūlija lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas piedāvājums iepirkuma procedūrā par mēbeļu un piederumu piegādi un uzstādīšanu EUIPO ēkās (OV 2014/S 023–035020), un lēmumus, kas ir saistīti ar lēmumu noraidīt prasītājas piedāvājumu, tostarp, attiecīgā gadījumā, piešķiršanas lēmumu, kā arī prasība atjaunot iepirkuma procedūru stadijā pirms 2014. gada 8. jūlija lēmuma, un, otrkārt, prasība atbilstoši LESD 268. pantam atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               AF Steelcase, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 380, 27.10.2014.


title: Lieta C-277/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 3. jūnijā iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — Martin Luksan/Petrus van der Let

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 3. jūnijā iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — Martin Luksan/Petrus van der Let

   (Lieta C-277/10)
   ()
   2010/C 246/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Martin Luksan

      Atbildētājs: Petrus van der Let

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības tiesību noteikumi autortiesību un blakustiesību jomā, it īpaši Direktīvas 92/100/EEK (1) 2. panta 2., 5. un 6. punkta, Direktīvas 93/83/EEK (2) 1. panta 5. punkta un Direktīvas 2006/116/EK (3) 2. panta 1. punkta noteikumi, skatot tos kopā ar Direktīvas 92/100/EEK 4. pantu, Direktīvas 93/83/EEK 2. pantu un Direktīvas 2001/29/EK (4) 2. un 3. pantu, kā arī 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka reproducēšanas, pārraidīšanas pa satelītu un cita veida izziņošanas tiesību izmantošana publiskošanas veidā saskaņā ar tiesisko regulējumu tieši (sākotnēji) katrā ziņā pieder kinematogrāfiska vai audiovizuāla darba galvenajam režisoram vai citiem dalībvalstu likumdevēja noteiktiem filmu autoriem, nevis — tieši (sākotnēji) un vienīgi — filmu producentiem; vai dalībvalstu tiesību akti, saskaņā ar kuriem darba izmantošanas tiesības saskaņā ar tiesisko regulējumu ir tieši (sākotnēji) piešķirtas vienīgi filmu producentiem, ir pretrunā ar Eiropas Savienības tiesisko regulējumu?

         Gadījumā, ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša:

               2a)

               Vai saskaņā ar Eiropas Savienības tiesisko regulējumu arī saistībā ar citām tiesībām, kas nav nomas un patapinājuma tiesības, attiecībā uz kinematogrāfiska vai audiovizuāla darba galvenajam režisoram vai citiem dalībvalstu likumdevēja noteiktajiem filmu autoriem piederošām izmantošanas tiesībām 1. jautājuma izpratnē dalībvalstu likumdevējam ir prerogatīva noteikt juridisku prezumpciju par tādu tiesību nodošanu producentiem, un — ja tas tā ir — vai ir jāievēro Direktīvas 92/100/EEK 2. panta 5. un 6. punktā, skatot to kopā ar šīs direktīvas 4. pantu, paredzētie nosacījumi?

               2b)

               Vai sākotnējās īpašumtiesības attiecībā uz kinematogrāfiska vai audiovizuāla darba galveno režisoru vai citiem dalībvalstu likumdevēja noteiktajiem filmu autoriem ir jāpiemēro arī dalībvalsts likumdevēja piešķirtajām tiesībām uz tādu atbilstošu atlīdzību, kāda ir tā dēvētā “tukšo kasešu atlīdzība” [Leerkassettenvergütung], kas ir paredzēta Austrijas Urheberrechtgesetz [Autortiesību likuma] 42.b pantā, vai tiesībām uz taisnīgu atlīdzību Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

         Gadījumā, ja atbilde uz 2b. jautājumu ir apstiprinoša:

               3)

               Vai saskaņā ar Eiropas Savienības tiesisko regulējumu attiecībā uz darba izmantošanas tiesībām 2. jautājuma izpratnē, kas pieder kinematogrāfiska vai audiovizuāla darba galvenajam režisoram vai citiem dalībvalstu likumdevēja noteiktajiem filmu autoriem, dalībvalstu likumdevējam ir prerogatīva noteikt juridisku prezumpciju par tādu tiesību uz atlīdzību nodošanu filmu producentiem, un — ja tas tā ir — vai ir jāievēro Direktīvas 92/100/EEK 2. panta 5. un 6. punktā, skatot to kopā ar šīs direktīvas 4. pantu, paredzētie nosacījumi?

         Gadījumā, ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša:

               4)

               Vai tāds dalībvalsts likuma tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru kinematogrāfiska vai audiovizuāla darba galvenajam režisoram vai citiem dalībvalstu likumdevēja noteiktajiem filmu autoriem tiek atzītas tiesības saņemt pusi no likumā noteiktās atlīdzības, tomēr šīs tiesības ir apspriežamas un tāpēc nav neatsaucamas, atbilst Eiropas Savienības tiesību noteikumiem autortiesību un blakustiesību jomā?

      (1)  Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīva 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 346, 61. lpp.).

      (2)  Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīva 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 22. decembra Direktīva 2006/116/EK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem (kodificēta versija) (OV L 372, 12. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: lieta C-139/05: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Spānijas Karaliste iesniedza 2005. gada 29. martā

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/17

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Spānijas Karaliste iesniedza 2005. gada 29. martā
   (lieta C-139/05)
   (2005/C 115/30)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 29. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Spānijas Karaliste, kuru pārstāv Enrike Brakehaiss Konesa [Enrique Braquehais Conesa], Abogado del Estado, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Spānijas Karalistes prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Padomes 2004. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 2287/2003 (1) ar ko attiecībā uz atsevišķiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām nosaka zvejas iespējas 2005. gadam, kā arī ar tām saistītos nosacījumus, kas piemērojami Kopienas ūdeņos un Kopienas kuģiem ūdeņos, kur nepieciešami nozvejas ierobežojumi, tajā daļā, kurā tā nepiešķir Spānijai tādas kvotas zvejas iespējām Ziemeļjūrā, kādas tai bija piešķirtas pirms pievienošanās ES;

               2)

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir identiski tiem, kas minēti lietā C-133/04 (2).

      (1)  OV L 344, 31.12.2003., 1. lpp.

      (2)  OV C 106, 30.04.2004., 38. lpp.


title: Lieta T-183/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 10. oktobra spriedums — Sviluppo Globale /Komisija (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Tehniskās palīdzības Sīrijas valdībai pakalpojums — Kandidatūras noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/31

         Vispārējās tiesas 2012. gada 10. oktobra spriedums — Sviluppo Globale/Komisija
   (Lieta T-183/10) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Tehniskās palīdzības Sīrijas valdībai pakalpojums - Kandidatūras noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2012/C 366/59
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sviluppo Globale GEIE (Roma, Itālija) (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un A. Neri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — F. Erlbacher, pārstāvis, kam palīdz P. Manzini, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 14. februāra lēmumu, ar kuru nav pieņemta prasītājas iesniegtā kandidatūra slēgta konkursa procedūrā EUROPEAID/129038/C/SER/SYR (OV 2009/S 223-319862) par tehniskās palīdzības pakalpojumu sniegšanu Sīrijas valdībai decentralizācijas un vietējās attīstības jomā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 14. februāra lēmumu, ar kuru nav pieņemta prasītājas iesniegtā kandidatūra slēgta konkursa procedūrā EUROPEAID/129038/C/SER/SYR (OV 2009/S 223-319862) par tehniskās palīdzības pakalpojumu sniegšanu Sīrijas valdībai decentralizācijas un vietējās attīstības jomā;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Sviluppo Globale GEIE tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta C-530/14 P: Tiesas 2015. gada 22. oktobra rīkojums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika Apelācija — Valsts atbalsts — Grieķijas kazino — Režīms, kurā paredzēta nodeva 80 % apmērā no dažādu summu ieejas maksas — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Valsts atbalsta jēdziens — Priekšrocība — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/15

         Tiesas 2015. gada 22. oktobra rīkojums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-530/14 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Grieķijas kazino - Režīms, kurā paredzēta nodeva 80 % apmērā no dažādu summu ieejas maksas - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Valsts atbalsta jēdziens - Priekšrocība - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2016/C 038/21)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouchagiar un P. J. Loewenthal)

      Otra lietas dalībniece: Grieķijas Republika (pārstāvji – K. Boskovits un P. Mylonopoulos)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 14. oktobrī lietā T-61/02 Commerzbank AG pret Eiropas Kopienu Komisiju (Konkurence — EKL 81. pants — Vienošanās par cenu un valūtas maiņas uzņēmumu rēķinu maiņām — Vācija — Aizmugurisks process)

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/14

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 14. oktobrī
   lietā T-61/02 Commerzbank AG pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Konkurence - EKL 81. pants - Vienošanās par cenu un valūtas maiņas uzņēmumu rēķinu maiņām - Vācija - Aizmugurisks process)
   (2004/C 314/37)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā T-61/02 Commerzbank AG, ar juridisko adresi Frankfurtē pie Mainas (Vācija), ko pārstāv advokāts H. Satzky, kurš norādījis adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju par lūgumu atcelt Komisijas 2001. gada 11. decembra Lēmumu 2003/25/EK par atbilstoši 81. pantam ievadīto procesu [lieta COMP/E-1/37.919 (ex 37.391) – Banku nodevas par Eiro zonas valūtas maiņu – Vācija] (OV L 15, 2003., 1. lpp.), Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētāja P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas un J. D. Cooke, sekretārs H. Jung, 2004. gada 14. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Komisijas 2001. gada 11. decembra Lēmums 2003/25/EK par atbilstoši EKL 81. pantam ievadīto procesu [lieta COMP/E-1/37.919 (ex 37.391) – Banku nodevas par Eiro zonas valūtas maiņu – Vācija] ir atceļams daļā, kas attiecas uz prasītāju;

               2)

               Komisija sedz visus izdevumus.

      (1)  OV C 109, 4.5.2002.


title: Lieta C-4/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse/Susanne Fassbender-Firman Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Ģimenes pabalsti — Noteikumi tiesību uz ģimenes pabalstiem pārklāšanās gadījumā

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/3

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse/Susanne Fassbender-Firman

   (Lieta C-4/13) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - Ģimenes pabalsti - Noteikumi tiesību uz ģimenes pabalstiem pārklāšanās gadījumā)
   (2015/C 007/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse

      Atbildētāja: Susanne Fassbender-Firman

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1998. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1606/98, 76. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir atļauts nodarbinātības dalībvalstij paredzēt savos tiesību aktos, ka kompetentā iestāde aptur tiesības uz ģimenes pabalstu, ja nav iesniegts pieteikums par ģimenes pabalstu dzīvesvietas dalībvalstī. Šādos apstākļos, ja nodarbinātības dalībvalsts savos tiesību aktos paredz šādu tiesību uz ģimenes pabalstiem apturēšanu, kompetentajai iestādei ir jāpiemēro šī apturēšana atbilstoši šim 76. panta 2. punktam, ja šajos tiesību aktos noteiktie tās piemērošanas nosacījumi ir izpildīti, un tai nav rīcības brīvības šajā ziņā.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta T-523/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Maxima Grupė /ITSB — Bodegas Maximo ( “MAXIMA PREMIUM” )

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/33

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Maxima Grupė/ITSB — Bodegas Maximo (“MAXIMA PREMIUM”)
   (Lieta T-523/11) (1)

   2012/C 49/60
   Tiesvedības valoda — angļu
   Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 355, 03.12.2011.


title: Lieta C-60/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 3. februārī iesniedza Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Zviedrija) – Mohammad Khir Amayry/Migrationsverket

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 3. februārī iesniedza Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Zviedrija) – Mohammad Khir Amayry/Migrationsverket

   (Lieta C-60/16)
   (2016/C 111/19)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Mohammad Khir Amayry

      Atbildētāja: Migrationsverket

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja patvēruma meklētājs nav aizturēts brīdī, kad atbildīgā dalībvalsts piekrīt viņu uzņemt, bet tiek aizturēts vēlāk, jo nopietns risks tam, ka persona aizbēgs, rodas tikai tad – vai Regulas Nr. 604/2013 (1) 28. panta 3. punktā minētais sešu nedēļu termiņš šādā gadījumā tiek aprēķināts no dienas, kad persona tikusi aizturēta, vai arī to aprēķina sākot no kāda cita brīža?

               2)

               Vai ar Regulas 28. pantu – ja patvēruma meklētājs nav aizturēts brīdī, kad atbildīgā dalībvalsts piekrīt viņu uzņemt – tiek izslēgts piemērot valsts tiesību normas, kurās Zviedrijas gadījumā ir noteikts, ka ārvalstnieks pārsūtīšanas lēmuma izpildei nedrīkst aizturējumā atrasties ilgāk kā divus mēnešus, ja vien nav nopietnu iemeslu ilgākam aizturējumam, un šādu nopietnu iemeslu gadījumā ārvalstnieks aizturējumā drīkst atrasties ilgākais trīs mēnešus, vai, ja lēmuma īstenošanai ir vajadzīgs ilgāks laiks ārvalstnieka sadarbības trūkuma dēļ vai lai iegūtu vajadzīgos dokumentus – ilgāk kā divpadsmit mēnešus?

               3)

               Ja lēmuma izpildes procedūra atsākas pēc tam, kad ir izbeigusies apelācijas vai pārskatīšanas apturošā iedarbība (skat. 27. panta 3. punktu), vai tādā gadījumā atsākas jauns sešu nedēļu termiņš pārsūtīšanas lēmuma izpildei, vai arī tiek atrēķināts, piemēram, to dienu skaits, kuras persona jau ir atradusies aizturējumā pēc tam, kad ir tikusi noteikta uzņemšanai vai atpakaļuzņemšanai atbildīgā dalībvalsts?

               4)

               Vai nozīme ir tam, ka patvēruma meklētājs, kurš ir pārsūdzējis lēmumu par pārsūtīšanu, pats nav pieprasījis lēmuma par pārsūtīšanu izpildes apturēšanu līdz brīdim, līdz tiks pieņemts lēmums saistībā ar apelāciju (skat. 27. panta 3. punkta c) apakšpunktu un 27. panta 4. punktu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 31. lpp.)


title: Lieta C-615/15 P: Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 9. marta spriedums – Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI (Malaysia) Bhd/Eiropas Komisija Apelācija — Aizliegtās vienošanās — Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus — Vienošanās un saskaņotas darbības cenu, tirgu un klientu sadales un ražošanas ierobežošanas jomā — Naudas sodi — Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (2006) — 13. punkts — Pārdošanas apjoma vērtības noteikšana saistībā ar pārkāpumu

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/10

         Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 9. marta spriedums – Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI (Malaysia) Bhd/Eiropas Komisija
   (Lieta C-615/15 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtās vienošanās - Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus - Vienošanās un saskaņotas darbības cenu, tirgu un klientu sadales un ražošanas ierobežošanas jomā - Naudas sodi - Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (2006) - 13. punkts - Pārdošanas apjoma vērtības noteikšana saistībā ar pārkāpumu)
   (2017/C 144/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI (Malaysia) Bhd (pārstāvji – M. Struys, A. Fall, L. Eskenazi un C. Erol, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Biolan, G. Meessen un H. van Vliet)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Samsung SDI Co. Ltd un Samsung SDI (Malaysia) Bhd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta C-271/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/50/EEK un Direktīva 2004/18/EK — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Pašvaldību civildienestā nodarbināto darba ņēmēju uzņēmuma veikta vecuma apdrošināšana — Bez uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Savienības mērogā veikta tieša līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana sociālo partneru noslēgtā koplīgumā norādītajiem apdrošinātājiem)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/2

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-271/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/50/EEK un Direktīva 2004/18/EK - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Pašvaldību civildienestā nodarbināto darba ņēmēju uzņēmuma veikta vecuma apdrošināšana - Bez uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Savienības mērogā veikta tieša līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana sociālo partneru noslēgtā koplīgumā norādītajiem apdrošinātājiem)
   2010/C 246/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Wilms un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un N. Graf Vitzthum)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji — B. Weis Fogh un M. C. Pilgaard Zinglersen) un Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un M. A. Engman)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.) 8. panta, skatīta kopā ar III–VI sadaļu, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.) 20. panta, skatīta kopā ar 23.–55. pantu, pārkāpums — Vietējo pašvaldību un pašvaldības uzņēmumu prakse piešķirt publiskā iepirkuma līgumu saistībā ar kolektīviem vecuma pensiju plāniem slēgšanas tiesības tieši, neuzsākot publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiktāl, ciktāl tiesības slēgt uzņēmuma veiktas vecuma apdrošināšanas līgumus Koplīguma par atskaitījumiem no bruto darba algas pašvaldību civildienesta darbiniekiem (Tarifvertrag zur Entgeltumwandlung für Arbeitnehmer im kommunalen öffentlichen Dienst) 6. pantā minētajām iestādēm un uzņēmumiem 2004. gadā bez uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Eiropas Savienības mērogā tieši piešķīra pašvaldību iestādes vai uzņēmumi ar tobrīd vairāk nekā 4 505 darba ņēmējiem, 2005. gadā — pašvaldību iestādes vai uzņēmumi ar tobrīd vairāk nekā 3 133 darba ņēmējiem, ka arī 2006. un 2007. gadā — pašvaldību iestādes vai uzņēmumi ar tobrīd vairāk nekā 2 402 darba ņēmējiem, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas līdz 2006. gada 31. janvārim bija paredzēti Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 8. pantā, to skatot kopā ar III–VI sadaļu, un kopš 2006. gada 1. februāra — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 20. pantā, to skatot kopā ar 23.–55. pantu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt.

               3)

               Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika, Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta C-18/07: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 28. janvāra rīkojums ( Kammarrätten i Jönköping (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mattias Jalkhed / Jordbruksverket

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/30

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 28. janvāra rīkojums (Kammarrätten i Jönköping (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mattias Jalkhed/Jordbruksverket

   (Lieta C-18/07) (1)

   (2008/C 171/50)

      Tiesvedības valoda — zviedru

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Lieta C-577/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums ( Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rijksdienst voor Pensioenen/Elisabeth Brouwer (Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jomā — Direktīva 79/7/EEK — Pārrobežu darba ņēmēji — Pensiju aprēķināšana)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums (Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rijksdienst voor Pensioenen/Elisabeth Brouwer

   (Lieta C-577/08) (1)

   (Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jomā - Direktīva 79/7/EEK - Pārrobežu darba ņēmēji - Pensiju aprēķināšana)
   2010/C 246/04
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Rijksdienst voor Pensioenen

      Atbildētāja: Elisabeth Brouwer

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Arbeidshof te Antwerpen — Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (OV 1979, L 6, 24. lpp.) 4. panta 1. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā, lai aprēķinātu pārrobežu darba ņēmēju vecuma pensijas, sievietēm ir paredzētas zemākas fiktīvās dienas algas un zemākas dienas algu paušālsummas nekā vīriešiem

      Rezolutīvā daļa:

   Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru izdienas un vecuma pensiju aprēķins sievietēm pārrobežu darba ņēmējām par laikposmu no 1984. līdz 1994. gadam bija balstīts uz fiktīvajām vidējām dienas algām un/vai vispārējām vidējām algām, kas — par to pašu darbu vai līdzvērtīgu darbu — bija zemākas nekā vīriešiem pārrobežu darba ņēmējiem, ir pretrunā Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos 4. panta 1. punktam.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-681/13: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Diageo Brands BV/Simiramida-04 EOOD Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Nolēmumu atzīšana un izpilde — Atteikuma pamati — Valsts, kurā atzīšana prasīta, sabiedriskās kārtības pārkāpums — Citas dalībvalsts tiesas nolēmums, kas ir pretrunā Savienības tiesībām preču zīmju jomā — Direktīva 2004/48/EK — Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana — Tiesas izdevumi

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Diageo Brands BV/Simiramida-04 EOOD

   (Lieta C-681/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Nolēmumu atzīšana un izpilde - Atteikuma pamati - Valsts, kurā atzīšana prasīta, sabiedriskās kārtības pārkāpums - Citas dalībvalsts tiesas nolēmums, kas ir pretrunā Savienības tiesībām preču zīmju jomā - Direktīva 2004/48/EK - Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana - Tiesas izdevumi)
   (2015/C 311/07)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Diageo Brands BV

      Atbildētāja: Simiramida-04 EOOD

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 34. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apstāklis, ka kādā dalībvalstī pieņemts nolēmums ir pretrunā Savienības tiesībām, nav pamats šo nolēmumu neatzīt citā dalībvalstī tādēļ, ka ar to esot pārkāpta šīs pēdējās valsts sabiedriskā kārtība, ja norādītā kļūda tiesību piemērošanā nav atzīstama par acīmredzamu tādas tiesību normas pārkāpumu, kura tiek uzskatīta par būtisku Savienības tiesību sistēmā un tātad arī tās dalībvalsts tiesību sistēmā, kurā atzīšana prasīta, vai arī tādu tiesību pārkāpumu, kuras šajās tiesību sistēmās ir atzītas par pamattiesībām. Tas tā nav gadījumā, ja kļūda attiecas uz tādas tiesību normas piemērošanu kā Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, kurā grozījumi izdarīti ar 1992. gada 2. maija Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, 5. panta 3. punkts.
               Pārbaudot, vai, iespējams, pastāv acīmredzams valsts, kurā atzīšana prasīta, sabiedriskās kārtības pārkāpums, šīs valsts tiesai ir jāņem vērā, ka, izņemot īpašus apstākļus, kuru dēļ ir pārāk sarežģīti vai neiespējami izmantot izcelsmes dalībvalstī pieejamos tiesību aizsardzības līdzekļus, attiecīgajām personām ir jāizmanto visi šajā dalībvalstī pieejamie tiesību aizsardzības līdzekļi, lai jau iepriekš novērstu šādu pārkāpumu;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 14. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tiesas izdevumiem, kas radušies lietas dalībniekiem saistībā ar kādā dalībvalstī celtu prasību atlīdzināt zaudējumus, kuri nodarīti ar citā dalībvalstī intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma novēršanai uzliktu arestu, ja saistībā ar minēto prasību rodas jautājums par šajā otrajā dalībvalstī pieņemtā nolēmuma, ar kuru konstatēta šī aresta nepamatotība, atzīšanu.

      (1)  OV C 71, 8.3.2014.


title: Lieta T-140/17: Prasība, kas celta 2017. gada 6. martā – Kampete/Padome

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/31

         Prasība, kas celta 2017. gada 6. martā – Kampete/Padome
   (Lieta T-140/17)
   (2017/C 129/46)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ilunga Kampete (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvis – O. Okito, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējā tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Regulu (ES) 2016/2230, ar kuru tiek īstenots Padomes 2016. gada 12. decembra Lēmums (KĀDP) 2016/2231, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku, un grozīts Lēmums 2010/788/KĀDP, ciktāl šī regula attiecas uz Ilunga Kampete;

               —

               piespriest Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja un visu lietā iestājušos personu tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-139/17 Kibelisa/Padome.


title: Lieta C-127/08: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 25. jūlija spriedums ( High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Blaise Baheten Metock , Hanette Eugenie Ngo Ikeng , Christian Joel Baheten , Samuel Zion Ikeng Baheten , Hencheal Ikogho , Donna Ikogho , Roland Chinedu , Marlene Babucke Chinedu , Henry Igboanusi , Roksana Batkowska / Minister for Justice, Equality and Law Reform (Direktīva 2004/38/EK — Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā — Ģimenes locekļi, kas ir trešo valstu pilsoņi — Trešo valstu pilsoņi, kas uzņēmējā dalībvalstī ieradušies, pirms kļuva par Savienības pilsoņa laulātajiem)

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/4

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 25. jūlija spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska/Minister for Justice, Equality and Law Reform

   (Lieta C-127/08) (1)

   (Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā - Ģimenes locekļi, kas ir trešo valstu pilsoņi - Trešo valstu pilsoņi, kas uzņēmējā dalībvalstī ieradušies, pirms kļuva par Savienības pilsoņa laulātajiem)
   (2008/C 236/07)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   High Court of Ireland
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

      Atbildētājs: Minister for Justice, Equality and Law Reform

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court, Īrija — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretācija — Laulātais, kas ir trešās valsts pilsonis — Uzņēmējas dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas ģimenes locekļu uzturēšanās tiesības pakļauj iepriekšējas likumīgas uzturēšanās citā dalībvalstī nosacījumam
   Rezolutīvā daļa

               1)

               dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā izvirzīta prasība trešās valsts pilsonim, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš uzturas šajā dalībvalstī, kuras pilsonības viņam nav, lai viņš iepriekš pirms savas ierašanās uzņēmējā dalībvalstī likumīgi būtu uzturējies citā dalībvalstī, lai varētu izmantot šīs direktīvas normas, ir pretrunā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK;

               2)

               Direktīvas 2004/38 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz trešās valsts pilsoni, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš uzturas dalībvalstī, kuras pilsonības viņam nav, un kas pavada vai pievienojas šim Savienības pilsonim, ir attiecināmas minētās direktīvas normas neatkarīgi no viņu laulības noslēgšanas vietas un datuma, kā arī neatkarīgi no tā, kādā veidā šis trešās valsts pilsonis ir iebraucis uzņēmējā dalībvalstī.

      (1)  OV C 116, 9.5.2008.