title: Lieta T-675/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. novembrī – Trifolio-M u.c./EFSA

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/52

      Prasība, kas celta 2018. gada 19. novembrī – Trifolio-M u.c./EFSA

      (Lieta T-675/18)
      (2019/C 25/67)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Trifolio-M GmbH (Lahnau, Vācija), Oxon Italia SpA (Milāna, Itālija) un Mitsui AgriScience International (Woluwe-Saint-Pierre, Beļģija) (pārstāvji C. Mereu un S. Englebert, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA)

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EFSA2018. gada 11. septembra lēmumu par prasītāju konfidencialitātes pieprasījumu, kurus tie iesniedza saistībā ar secinājumiem par darbīgās vielas azadiraktīna pesticīdu riska novērtējuma salīdzinošo analīzi, novērtējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (1) 63. panta pārkāpums.

                              —

                              Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja esot nepareizi interpretējusi to, kas uzskatāms par informāciju, kas satur rūpnieciskus un komerciālus noslēpumus un kurai ir piemērojama konfidencialitāte, kā arī esot nepareizi piemērojusi Regulas Nr. 1107/2009 63. pantu, pamatojoties uz acīmredzamu kļūdu prasītāju konfidencialitātes pieprasījumu vērtējumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots ES pamatprincipu pārkāpums, jo atbildētāja neesot pamatojusi savu lēmumu, neesot vienveidīgi piemērojusi ES tiesības vai ievērojusi samērīguma principu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).


title: Lieta C-688/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret TX un UW

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret TX un UW
      (Lieta C-688/18)
      (2019/C 25/35)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamatlietas puses

      TX un UW

         Prejudiciālais jautājums

      Vai apsūdzētā tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā, kas ir paredzētas Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 8. panta 1. un 2. punktā, tos skatot kopā ar direktīvas 35. un 44. apsvērumu, ir pārkāptas, ja viena tiesas sēde kriminālprocesā ir notikusi bez apsūdzētā klātbūtnes un viņš ir ticis atbilstīgi uzaicināts uz tiesas sēdi, informēts par neierašanās sekām un viņa aizstāvību ir nodrošinājis viņa izvēlēts advokāts, ja:

                  a)

                  viņš uz tiesas sēdi nav ieradies tādu iemeslu dēļ, par kuriem viņš pats ir atbildīgs (proti, viņš nolēma nepiedalīties konkrētajā tiesas sēdē);

                  b)

                  viņš uz tiesas sēdi nav ieradies tādu iemeslu dēļ, kurus viņš nevar ietekmēt (proti, slimības dēļ), ja viņš pēc tam ir ticis informēts par darbībām, kas veiktas, viņam klātienē nepiedaloties, un, zinot lietas apstākļus, ir nolēmis un paziņojis, ka:

                              —

                              viņš neapšauba šo darbību likumību, atsaucoties uz savu neierašanos, un nepieprasa to atkārtošanu savā klātbūtnē;

                              —

                              viņš grib piedalīties šajās darbībās, kādēļ tiesa papildus nopratina apsūdzētā norādīto personu un dod apsūdzētajam iespēju atbilstīgi piedalīties nopratināšanā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta T-791/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – St. Andrews Links/EUIPO (“ST ANDREWS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ST ANDREWS” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Ģeogrāfiskā izcelsme – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/41

      Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – St. Andrews Links/EUIPO (“ST ANDREWS”)
      (Lieta T-791/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ST ANDREWS” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Ģeogrāfiskā izcelsme - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)))
      (2019/C 25/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: St. Andrews Links Ltd (St. Andrews, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: B. Hattier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: K. Kompari)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 93/2017-4 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “ST ANDREWS” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  St. Andrews Links Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta T-678/18: Prasība, kas celta 2018. gada 13. novembrī – Società agricola Giusti Dal Col/EUIPO – DMC (“GIUSTI WINE”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/53

      Prasība, kas celta 2018. gada 13. novembrī – Società agricola Giusti Dal Col/EUIPO – DMC (“GIUSTI WINE”)
      (Lieta T-678/18)
      (2019/C 25/68)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Società agricola Giusti Dal Col Srl (Nervesa della Battaglia, Itālija) (pārstāvji: M. Pizzigati un A. Mayr, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: DMC Srl (San Vendemiano, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Vārdiskas preču zīmes “GIUSTI WINE” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 3. septembra lēmums lietā R 1154/2017-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-831/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – DRH Licensing & Managing/EUIPO – Merck (“Flexagil”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Flexagil” – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/41

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – DRH Licensing & Managing/EUIPO – Merck (“Flexagil”)
      (Lieta T-831/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Flexagil” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju))
      (2019/C 25/53)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: DRH Licensing & Managing AG (Cīrihe, Šveice) (pārstāvis: S. Salomonowitz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: W. Schramek un M. Fischer)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Merck KGaA (Darmstadt, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 2043/2016-4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp DRH Licensing & Managing un Merck.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  DRH Licensing & Managing AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-689/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Dioikitiko Protodikeio Patron (Grieķija) – XT/Elliniko Dimosio

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Dioikitiko Protodikeio Patron (Grieķija) – XT/Elliniko Dimosio

      (Lieta C-689/18)
      (2019/C 25/36)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Dioikitiko Protodikeio Patron (Grieķija)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XT

         Atbildētāja: Elliniko Dimosio

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Likuma Nr. 4111/2013 44. panta 1. punkta b) apakšpunktā ietvertais noteikums, kas bija spēkā 2013. finanšu gadā (2012. gadā) un saskaņā ar kuru vieglo automašīnu (ar dzinēja tilpumu vienādu vai lielāku par 1 929 kubikcentimetriem), kas ir vecākas par desmit gadiem, skaitot no gada, kurā ir veikta to pirmā nodošana ekspluatācijā Grieķijā, un nevis no gada, kurā, iespējams, ir veikta to iepriekšējā (pirmreizējā) nodošana ekspluatācijā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, īpašnieki vai turētāji ir atbrīvoti no luksusa preču nodokļa, ir maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību Eiropas Savienības dalībvalstu starpā Līguma par Eiropas Savienības darbību 28.–30. panta izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai minētā noteikuma gadījumā ir runa par iekšējo (netiešo) nodokli ražojumiem, kas ir importēti no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm, kurš ir lielāks par to, ko uzliek līdzīgiem vietējiem ražojumiem LESD 110. panta izpratnē?


title: Lieta C-151/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Swedish Match AB/Secretary of State for Health (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana – Direktīva 2014/40/ES – 1. panta c) punkts un 17. pants – Aizliegums laist tirgū tabakas izstrādājumus orālai lietošanai – Spēkā esamība)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Swedish Match AB/Secretary of State for Health

      (Lieta C-151/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana - Direktīva 2014/40/ES - 1. panta c) punkts un 17. pants - Aizliegums laist tirgū tabakas izstrādājumus orālai lietošanai - Spēkā esamība))
      (2019/C 25/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Swedish Match AB

         Atbildētājs: Secretary of State for Health

         piedaloties: New Nicotine Alliance

         Rezolutīvā daļa

      Izskatot uzdoto jautājumu, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK, 1. panta c) punkta un 17. panta spēkā esamību.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Lieta T-679/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. novembrī – Showroom/EUIPO – E-Gab (“SHOWROOM”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/53

      Prasība, kas celta 2018. gada 12. novembrī – Showroom/EUIPO – E-Gab (“SHOWROOM”)
      (Lieta T-679/18)
      (2019/C 25/69)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Showroom sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvji: M. Janicka- Kapłon, radca prawny)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: E-Gab NV (Ternat, Beļģija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā/otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SHOWROOM” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 110 376

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 5. septembra lēmums lietā R 1834/2017–2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un E-GAB (ja tā iestātos lietā) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītajai radušies procesā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas padomē un Iebildumu nodaļā.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-703/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. novembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Healthspan Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. novembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Healthspan Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      (Lieta C-703/18)
      (2019/C 25/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Healthspan Limited

         Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Ja pircējs noslēdz līgumu a) ar piegādātāju, lai nopirktu preces, un b) ar trešo personu – piegādes uzņēmumu (turpmāk tekstā – “piegādes uzņēmums”) par nosūtīšanu un piegādi, vai preces uzskatāmas par piegādātām no vietas, kur tās atradās, kad sākās preču nosūtīšana vai pārvadāšana pircējam tādējādi, ka vienmēr ir piemērojams 32. pants (1) (nevis 33. pants)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai preces pārvadā “piegādātājs vai cita persona viņa vārdā”, ja pircējs noslēdz līgumu ar piegādes uzņēmumu un ir piemērojams viens no šādiem noteikumiem, un, ja tā ir, tad kurš(-i):

                              a)

                              Pircējam praktiski nav citas izvēles kā tikai izmantot piegādes uzņēmumu.

                              b)

                              Pircējam ir tikai piegādātāja, nevis piegādes uzņēmuma kontaktinformācija.

                              c)

                              Piegādātājs un piegādes uzņēmums vienojas par cenu, ko maksās piegādes uzņēmums, pircējam nemaksājot.

                              d)

                              Piegādātājs atbrīvo pircēju no piegādes maksas, piešķirot preces cenai atlaidi.

                              e)

                              Piegādātājs saņem piegādes maksu no pircēja un nodod to trešajai personai – piegādes uzņēmumam.

                              f)

                              Līguma noteikumiem, kuros ir noteikts, kad īpašuma tiesības pāriet uz pircēju, nav komerciālas jēga, taču tam nav nozīmes praksē, jo piegādātājs atlīdzina pircējam izmaksas par jebkādiem zaudējumiem precēm piegādes laikā.

                              g)

                              Attiecībā uz piegādes izmaksām, ja rodas problēma ar sākotnējo piegādi:

                                          i)

                                          atbilstoši līgumam ar pircēju piegādātājam ir pienākums atlīdzināt izmaksas, ko pircējs jau samaksājis;

                                          ii)

                                          atbilstoši līgumam ar pircēju piegādātājam nav pienākuma atlīdzināt šos maksājumus, bet praktiski tas notiek;

                                          iii)

                                          abos gadījumos piegādātājs (un nevis piegādes uzņēmums) sedz šīs kompensācijas izmaksas; un/vai

                                          iv)

                                          atbilstoši līgumam ar pircēju piegādātājam ir pienākums samaksāt gan izmaksas par aizstājēju preču nosūtīšanu, gan arī ar piegādi saistītās izmaksas; vai

                                          v)

                                          atbilstoši tā līgumam ar pircēju piegādājam ir pienākums apmaksāt izmaksas par aizstājēju preču nosūtīšanu, bet nevis par to piegādi, tomēr praksē tas to dara [?]

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai piegādes uzņēmums darbojas piegādātāja vārdā, ja tiek izpildīts vairāk nekā viens no iepriekš minētajiem punktiem? Ja tā ir, kurš faktors ir jāņem vērā un kāda nozīme ir katram faktoram?

                  4)

                  Ja atbilde uz otro vai trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai piegādes uzņēmums darbojas piegādātāja vārdā, ja piegādātājs tieši vai netieši iesaistās preču pārvadāšanā vai nosūtīšanā, kā tas no 2021. gada būs saskaņā ar Direktīvu 2017/2455? Citiem vārdiem, vai ar izmaiņām, kas ieviestas ar šo direktīvu, tikai skaidrāk ir formulēts pašreizējais 33. pants?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.) 32. pants.


title: Lieta T-680/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. novembrī – SLL Service/EUIPO – Elfa International (“LUMIN8”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/54

      Prasība, kas celta 2018. gada 15. novembrī – SLL Service/EUIPO – Elfa International (“LUMIN8”)
      (Lieta T-680/18)
      (2019/C 25/70)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SLL Service GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvis: C. Schmitt, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Elfa International AB (Västervik, Zviedrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “LUMIN8” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 276 543

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 28. augusta lēmums lietā R 2752/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-704/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. novembrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – Kriminālprocess pret LD, ME, NF, OG, PH un RI

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. novembrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – Kriminālprocess pret LD, ME, NF, OG, PH un RI
      (Lieta C-704/18)
      (2019/C 25/38)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamatlietas puses

         LD, ME, NF, OG, PH un RI

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam valsts tiesai ir pilnvaras nepiemērot pieņemto prejudiciālo nolēmumu pamatlietā, atsaucoties uz faktiskajiem apstākļiem, kurus Tiesa, pieņemot prejudiciālu nolēmumu, ir ņēmusi vērā?


title: Lieta C-648/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. oktobrī iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)/Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. oktobrī iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)/Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

      (Lieta C-648/18)
      (2019/C 25/23)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)

         Atbildētāja: Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 35. pantam ir pretrunā tāda Legea energiei electrice și a gazelor naturale nr. 123/2012 [Likums Nr. 123/2012 par elektroenerģiju un dabasgāzi] 23. panta 1. punkta un 28. panta c) punkta interpretācija, saskaņā ar kuru Rumānijas elektroenerģijas ražotājiem ir pienākums ekskluzīvi tirgot visu saražotās elektroenerģijas daudzumu Rumānijas centralizētajā brīvas konkurences tirgū, lai gan pastāv iespēja eksportēt elektroenerģiju, lai arī ne tieši, ar komercuzņēmuma starpniecību?


title: Apvienotās lietas T-202/10 RENV II un T-203/10 RENV II: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Stichting Woonlinie u.c./Komisija (Valsts atbalsts – Sociālie mājokļi – Atbalsta shēma, kas piešķirta sociālo mājokļu sabiedrībām – Pastāvošs atbalsts – Dalībvalsts saistības – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu – Regulas (EK) Nr. 659/1999 17. pants – Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums – LESD 106. panta 2. punkts – Sabiedriskā pakalpojuma uzdevuma definīcija)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/31

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Stichting Woonlinie u.c./Komisija
      (Apvienotās lietas T-202/10 RENV II un T-203/10 RENV II) (1)

      ((Valsts atbalsts - Sociālie mājokļi - Atbalsta shēma, kas piešķirta sociālo mājokļu sabiedrībām - Pastāvošs atbalsts - Dalībvalsts saistības - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Regulas (EK) Nr. 659/1999 17. pants - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums - LESD 106. panta 2. punkts - Sabiedriskā pakalpojuma uzdevuma definīcija))
      (2019/C 25/39)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji lietā T-202/10 RENV II: Stichting Woonlinie (Woudrichem, Nīderlande), Woningstichting Volksbelang (Wijk bij Duurstede, Nīderlande) un Stichting Woonstede (Ede, Nīderlande) (pārstāvji: L. Hancher, E. Besselink, J. de Kok, Y. de Vries un F. van Orden, advokāti)

         Prasītāji lietā T-203/10 RENV II: Stichting Woonpunt (Māstrihta, Nīderlande), Woningstichting Haag Wonen (La Haye, Nīderlande) un Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (Eindhoven, Nīderlande) (pārstāvji: L. Hancher, E. Besselink, J. de Kok, Y. de Vries un F. van Orden, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: S. Noë un P. J. Loewenthal)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji: J.-C. Halleux un L. Van den Broeck)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (Voorburg, Nīderlande) (pārstāvji: M. Meulenbelt un B. Natens, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu, daļēji atcelt Komisijas 2009. gada 15. decembra Lēmumu C(2009) 9963 final par valsts atbalstu E 2/2005 un N 642/2009 – Nīderlande – Pastāvošs atbalsts un konkrēts atbalsts katram projektam mājokļu sabiedrību labā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasības noraidīt.

                  2)

                  Stichting Woonlinie, Woningstichting Volksbelang un Stichting Woonstede sedz pašas savus tiesāšanās izdevumus, Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietās T-202/10, T-202/10 RENV, T-202/10 RENV II, C-133/12 P un C-414/15 P, kā arī Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) tiesāšanās izdevumus lietās T-202/10, T-202/10 RENV un T-202/10 RENV II.

                  3)

                  Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen un Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl sedz pašas savus tiesāšanās izdevumus, Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietās T-203/10, T-203/10 RENV, T-203/10 RENV II, C-132/12 P un C-415/15 P, kā arī IVBN tiesāšanās izdevumus lietās T-203/10, T-203/10 RENV un T-203/10 RENV II.

                  4)

                  Beļģijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 179, 3.7.2010.


title: Lieta C-245/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pedro Viejobueno Ibáñez, Emilia de la Vara González/Consejería de Educación de Castilla-La Mancha (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais Pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 4. klauzula – Nediskriminācijas princips – Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus var izbeigt gadījumā, kad ir zudis darbā pieņemšanas pamats – Skolotāji, kuri ir pieņemti darbā uz mācību gadu – Darba tiesisko attiecību izbeigšana mācību perioda beigās – Darba laika organizēšana – Direktīva 2003/88/EK)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pedro Viejobueno Ibáñez, Emilia de la Vara González/Consejería de Educación de Castilla-La Mancha

      (Lieta C-245/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais Pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 4. klauzula - Nediskriminācijas princips - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus var izbeigt gadījumā, kad ir zudis darbā pieņemšanas pamats - Skolotāji, kuri ir pieņemti darbā uz mācību gadu - Darba tiesisko attiecību izbeigšana mācību perioda beigās - Darba laika organizēšana - Direktīva 2003/88/EK))
      (2019/C 25/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Pedro Viejobueno Ibáñez, Emilia de la Vara González

         Atbildētāja: Consejería de Educación de Castilla-La Mancha

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to nav aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba devējam ir tiesības mācību perioda beigās izbeigt uz noteiktu laiku nodibinātas darba tiesiskās attiecības ar skolotājiem, kuri ir pieņemti darbā uz mācību gadu kā pagaidu ierēdņi, šādu darba tiesisko attiecību izbeigšanu pamatojot ar to, ka no šī datuma ir zuduši vajadzības un steidzamības apstākļi, kādēļ viņi tika pieņemti darbā, lai gan uz nenoteiktu laiku nodibinātas darba tiesiskās attiecības ar skolotājiem, kuri ir pastāvīgie ierēdņi, tiek turpinātas.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir atļauts mācību perioda beigās izbeigt uz noteiktu laiku nodibinātas darba tiesiskās attiecības ar skolotājiem, kuri ir pieņemti darbā uz mācību gadu kā pagaidu ierēdņi, pat ja līdz ar to šie skolotāji par šo periodu nevar izmantot ikgadējo apmaksāto vasaras atvaļinājumu, ja vien par to minētajiem skolotājiem tiek izmaksāta finansiāla atlīdzība.

         (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-658/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. oktobrī iesniedza Giudice di pace di Bologna (Itālija) – UX/Governo della Repubblica italiana

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. oktobrī iesniedza Giudice di pace di Bologna (Itālija) – UX/Governo della Repubblica italiana

      (Lieta C-658/18)
      (2019/C 25/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Giudice di pace di Bologna

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UX

         Atbildētāja: Governo della Repubblica italiana

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai miertiesnesis kā tiesa, kas iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ietilpst tādas Eiropas kopējās tiesas jēdzienā, kam ir kompetence iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu, kaut arī valsts tiesiskais regulējums viņa nodarbinātības nestabilitātes dēļ, – lai gan šis miertiesnesis, būdams iekļauts valsts tiesību sistēmā, veic tādas pašas funkcijas tiesas kā profesionālie tiesneši, – viņam neatzīst darba nosacījumus, kas līdzvērtīgi profesionālo tiesnešu “mantijās” darba nosacījumiem, pārkāpjot Eiropas kopējās tiesas neatkarības un objektivitātes garantijas, kas norādītas Tiesas spriedumos Wilson (EU:C:2006:587, 47.-53. punkts), Associaçâo Sindical dos Juizes Portugueses (EU:C:2018:117, 32. un 41.-45. punkts), Minister for Justice and Equality (EU:C:2018:586, 50.-54. punkts)?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1) punktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai miertiesneses – prasītājas dienesta darbība ietilpst jēdzienā “noteikta laika darba ņēmējs”, kas kopsakarā minēts Direktīvas 2003/88 (1) 1. panta 3. punktā un 7. pantā, Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70 (2), 2. klauzulā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktā, kā Tiesa to interpretējusi spriedumos O’Brien (EU:C:2012:110) un King (EU:C:2017:914), un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai vispārējās jurisdikcijas tiesnesis [Ordinario] jeb profesionālais tiesnesis “mantijā” var tikt uzskatīts par pastāvīgo darba ņēmēju, kas salīdzināms ar “miertiesnesi” – noteikta laika darba ņēmēju nolūkā piemērot Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70, 4. klauzulā minētos tādus pašus darba nosacījumus?

                  3)

                  Ja atbilde uz 1) un 2) punktā minētajiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu, ievērojot ES Tiesas judikatūru Itālijas valsts atbildības jomā par to, ka [tās] pēdējās instances tiesa acīmredzami ir pārkāpusi Kopienu tiesisko regulējumu, šādos spriedumos: Kobler (EU:C:2003:513), Traghetti del Mediterraneo (EU:C:2006:391) un Komisija/Itālijas Republika (EU:C:2011:775), ir pretrunā 1988. gada 13. aprīļa Likuma Nr. 117 par tiesnešu civiltiesisko atbildību 2. panta 3. un 3.a punktam, kas paredz tiesas atbildību pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumos, “ja tiek acīmredzami pārkāpts likums, kā arī Eiropas Savienības tiesības”, un kas liek valsts tiesai izvēlēties – un jebkura izvēle būs pamats civiltiesiskajai un disciplinārajai atbildībai attiecībā pret valsti lietās, kurās būtisks dalībnieks ir tā pati valsts pārvalde, it īpaši, kad lietu skatošais tiesnesis ir miertiesnesis, kurš strādā noteikta laika darbu bez faktiskas juridiskā, finansiālā un sociālā rakstura tiesību aizsardzības –, kā aplūkojamajā gadījumā, vai pārkāpt valsts tiesību normu, nepiemērojot to un piemērojot Eiropas Savienības tiesības, kā tās interpretējusi Tiesa, vai savukārt pārkāpt Eiropas Savienības tiesības, piemērojot valsts tiesību normas, kuras liedz atzīt [tiesību] efektīvu aizsardzību un ir pretrunā Direktīvas 2003/88 1. panta 3. punktam un 7. pantam, Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70, 2. un 4. klauzulai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam?

                  4)

                  Vai saskaņā Līguma par Eiropas Savienību 2. pantu, 4. panta 2. un 3. punktu, 6. panta 1. punktu, 9. pantu, 10. panta 1. punktu, 17. panta 1. punktu kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu pārkāpums, kas var pamatot prasību pret Eiropas Savienību par LESD 340. panta otrajā daļā paredzēto ārpuslīgumisko atbildību, ir tāda Eiropas Komisijas rīcība, ka tā atsakās uzsākt pārkāpuma [pienākumu neizpildes] procedūru vai vērsties Tiesā [..]ar prasību par pienākuma neizpildi, jo viena no valstīm ir pārkāpusi Savienības tiesības, kad, kā aplūkojamajā gadījumā, ir iestājušās šādas situācijas:

                              —

                              ar paziņojumu DG EMPL/B2/DA-MAT/sk (2016), ko Itālijas valsts iestādes saņēma 2016. gada 10. jūnijā, Komisija 2016. gada jūnijā ar negatīvu rezultātu pabeidza lietu EU Pilot 7779/15/EMPL, apliecinot, ka ar ES tiesībām nav saderīgs valsts tiesiskais regulējums, kas regulē goda tiesnešu sniegtos pakalpojumus, līgumu, kuri noslēgti uz noteiktu laiku, ļaunprātīgas atkārtošanas jomā, atšķirību atalgojumā salīdzinot ar vispārējās jurisdikcijas vai profesionālajiem tiesnešiem jomā, atvaļinājumu un grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu jomā, un brīdināja par drīzu pārkāpuma procedūras uzsākšanu, – bet minētā pārkāpuma procedūra līdz šodienai nav tikusi uzsākta;

                              —

                              tā pati Komisija ar 2016. gada 21. decembra paziņojumu C(2016) 8600 final precizēja, ka tai ir rīcības brīvība lemt par to, vai un kad būtu jāsāk pārkāpuma procedūra, vai arī lieta jāiesniedz Tiesā, kuras judikatūrā ir atzīts, ka fiziskās personas nevinnēs pret Komisiju celtās prasībās, ja tā ir atteikusies ierosināt pārkāpuma procedūru?

                  5)

                  Neatkarīgi no atbildēm uz iepriekšējiem četriem jautājumiem, vai LESD 268. pantu, 274. pantu un 340. panta otro daļu var interpretēt, ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 2. pantu, 4. panta 2. un 3. punktu, 6. panta 1. punktu, 9. pantu, 10. panta 1. punktu un 17. panta 1. punktu kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, tādējādi, ka prasība par ārpuslīgumisko atbildību pret Savienību nevar tikt izņemta no valsts tiesu piekritības tādā gadījumā kā aplūkojamajā lietā, kurā tādu Savienības tiesību nepiemērošana valsts tiesību sistēmā, kas garantē tiesu neatkarības un objektivitātes principu, ir noteikta kā viens no Komisijas kvalificētiem blakusiemesliem to uzdevumu un pienākumu pārkāpumam, kuri izriet no tās kā Līgumu izpildes uzraudzītājas lomas un no Komisijas rīcības brīvības lemt par to, vai un kad būtu jāsāk pārkāpuma procedūra, vai arī lieta jāiesniedz Tiesā, kuras judikatūrā tiek atzīts fakts, ka fiziskās personas nevinnēs pret Komisiju celtās prasībās, ja tā ir atteikusies ierosināt pārkāpuma procedūru, padarot tādējādi par neefektīvu Tiesas kompetenci ekskluzīvi izspriest pret Savienību ierosināto lietu par ārpuslīgumisko atbildību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).


title: Lieta T-207/10: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Deutsche Telekom/Komisija (Valsts atbalsts – Nodokļa režīms, ar kuru uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāldaļu iegādes uzņēmumos, kuri ir rezidenti nodokļu vajadzībām ārvalstīs – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to daļēji atgūt – Noteikumi, kas ļauj daļēji turpināt piemērot režīmu – Pieteikums par tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas – Intereses celt prasību saglabāšanās – Tiesiskā paļāvība – Komisijas sniegti konkrēti solījumi – Paļāvības tiesiskums – Tiesiskās paļāvības piemērojamība laikā)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/32

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Deutsche Telekom/Komisija
      (Lieta T-207/10) (1)

      ((Valsts atbalsts - Nodokļa režīms, ar kuru uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāldaļu iegādes uzņēmumos, kuri ir rezidenti nodokļu vajadzībām ārvalstīs - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to daļēji atgūt - Noteikumi, kas ļauj daļēji turpināt piemērot režīmu - Pieteikums par tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas - Intereses celt prasību saglabāšanās - Tiesiskā paļāvība - Komisijas sniegti konkrēti solījumi - Paļāvības tiesiskums - Tiesiskās paļāvības piemērojamība laikā))
      (2019/C 25/40)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Deutsche Telekom AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji: sākotnēji A. Cordewener un J. Schönfeld, vēlāk J. Schönfeld, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji B. Martenczuk, T. Maxian Rusche un C. Urraca Caviedes, vēlāk T. Maxian Rusche, C. Urraca Caviedes un visbeidzot T. Maxian Rusche, C. Urraca Caviedes un K. Blanck-Putz)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Ebro Foods, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan un R. Calvo Salinero, vēlāk J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro un R. Calvo Salinero, advokāti), Banco Santander, SA (Santandera, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan un R. Calvo Salinero, vēlāk J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro un R. Calvo Salinero), Iberdrola, SA (Bilbao, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller un J. Domínguez Pérez, vēlāk J. Ruiz Calzado, J. Domínguez Pérez un S. Völcker, advokāti) un Telefónica, SA (Madride) (pārstāvji: sākotnēji J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller un J. Domínguez Pérez, vēlāk J. Ruiz Calzado, J. Domínguez Pérez un S. Völcker, advokāti)

         Priekšmets

      Par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmuma 2011/5/EK (2009. gada 28. oktobris) par nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 7, 48. lpp.), 1. panta 2. un 3. punktu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Deutsche Post AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 195, 17.7.2010.


title: Lieta T-36/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – Asahi Intecc/EUIPO – Celesio (“Celeson”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Vārdiska preču zīme “Celeson” – Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “CELESIO” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/42

      Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – Asahi Intecc/EUIPO – Celesio (“Celeson”)
      (Lieta T-36/18) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “Celeson” - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “CELESIO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 25/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Asahi Intecc Co., Ltd (Nagoya, Japāna) (pārstāvis: T. Schmidpeter, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Rajh un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Celesio AG (Štutgarte, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. novembra lēmumu lietā R 1004/2017-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Celesio un Asahi Intecc.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Asahi Intecc Co., Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta C-452/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Tribunal de commerce de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zako SPRL/Sanidel SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji – Direktīva 86/653/EEK – 1. panta 2. punkts – Tirdzniecības pārstāvja jēdziens – Pašnodarbināts starpnieks, kurš veic savu darbību pilnvarotāja uzņēmumā – Citu uzdevumu, nevis to, kas saistīti ar preču pirkšanas vai pārdošanas darījumu apspriešanu pilnvarotāja labā, veikšana)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Tribunal de commerce de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zako SPRL/Sanidel SA

      (Lieta C-452/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji - Direktīva 86/653/EEK - 1. panta 2. punkts - Tirdzniecības pārstāvja jēdziens - Pašnodarbināts starpnieks, kurš veic savu darbību pilnvarotāja uzņēmumā - Citu uzdevumu, nevis to, kas saistīti ar preču pirkšanas vai pārdošanas darījumu apspriešanu pilnvarotāja labā, veikšana))
      (2019/C 25/10)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de commerce de Liège

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Zako SPRL

         Atbildētājs: Sanidel SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 86/653/EEK (1986. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka persona, kurai ir pastāvīgas pilnvaras vai nu apspriest preču pirkšanu vai pārdošanu citas personas labā, vai arī apspriest un slēgt šādus darījumus tās vārdā un uzdevumā, veic savu darbību pēdējās minētās personas telpās, neliedz šo personu kvalificēt par “tirdzniecības pārstāvi” šīs tiesību normas nozīmē – ar nosacījumu, ka šis apstāklis netraucē šai personai veikt savu darbību neatkarīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 86/653 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka persona veic ne tikai darbības, kas ietver vai nu preču pirkšanas vai pārdošanas apspriešanu citas personas labā, vai arī šādu darījumu apspriešanu vai slēgšanu tās vārdā un uzdevumā, bet arī tās pašas personas labā veic cita rakstura darbības, kas nav uzskatāmas par pirmo minēto darbību papildinošām, neliedz attiecīgo personu kvalificēt par tirdzniecības pārstāvi šīs direktīvas nozīmē, ciktāl šis apstāklis netraucē tai veikt pirmās minētās darbības neatkarīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-219/10 RENV: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – World Duty Free Group/Komisija (Valsts atbalsts – Tiesību normas attiecībā uz uzņēmumu ienākuma nodokli, atbilstoši kurām uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes uzņēmumos, kuri ir rezidenti nodokļu vajadzībām ārvalstīs – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt – Valsts atbalsta jēdziens – Selektīvs raksturs – Atsauces sistēma – Atkāpe – Atšķirīga attieksme – Atšķirīgas attieksmes pamatojums – Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma – Tiesiskā paļāvība)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/33

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – World Duty Free Group/Komisija
      (Lieta T-219/10 RENV) (1)

      ((Valsts atbalsts - Tiesību normas attiecībā uz uzņēmumu ienākuma nodokli, atbilstoši kurām uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes uzņēmumos, kuri ir rezidenti nodokļu vajadzībām ārvalstīs - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Selektīvs raksturs - Atsauces sistēma - Atkāpe - Atšķirīga attieksme - Atšķirīgas attieksmes pamatojums - Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma - Tiesiskā paļāvība))
      (2019/C 25/41)
      Tiesvedības valoda –spāņu

         Lietas dalībnieks

         Prasītājs: World Duty Free Group, SA, iepriekš Autogrill España, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes un P. Němečková)

         Personas, kas iestājušās lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvis: T. Henze), Īrija (pārstāvji: sākotnēji G. Hodge un E. Creedon, vēlāk G. Hodge un D. Browne, kam palīdz B. Doherty Barry un A. Goodman, barristers) un Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. Sampol Pucurull)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmuma 2011/5/EK (2009. gada 28. oktobris) par nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 7, 48. lpp.), 1. panta 1. punktu un pakārtoti šī lēmuma 4. pantu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  World Duty Free Group, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika, Īrija un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 179, 3.7.2010.


title: Lieta T-227/10: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Banco Santander/Komisija (Valsts atbalsts – Tiesību normas par uzņēmumu ienākuma nodokli, kurās uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs – Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un ir uzdots to atgūt – Valsts atbalsta jēdziens – Selektīvums – Atsauces sistēma – Atkāpe – Atšķirīga attieksme – Atšķirīgas attieksmes attaisnojums – Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma – Tiesiskā paļāvība

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Banco Santander/Komisija
      (Lieta T-227/10) (1)

      ((Valsts atbalsts - Tiesību normas par uzņēmumu ienākuma nodokli, kurās uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs - Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un ir uzdots to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Selektīvums - Atsauces sistēma - Atkāpe - Atšķirīga attieksme - Atšķirīgas attieksmes attaisnojums - Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma - Tiesiskā paļāvība)
      (2019/C 25/42)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Banco Santander, SA (Santandera, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan un R. Calvo Salinero, pēc tam J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lyal un C. Urraca Caviedes)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt 1. panta 1. punktu Komisijas Lēmumā 2011/5/EK (2009. gada 28. oktobris) par nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 7, 48. lpp.), un pakārtoti – šā lēmuma 4. pantu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Banco Santander, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 195, 17.7.2010.


title: Lieta C-660/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018.gada 22. oktobrī iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) – Sundair GmbH/WV u.c.

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018.gada 22. oktobrī iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) – Sundair GmbH/WV u.c.
      (Lieta C-660/18)
      (2019/C 25/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Sundair GmbH

         Atbildētāji: WV, XU, YT, kurus pārstāv XU un ZS

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1), 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, lasot to kopā ar 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgajiem pasažieriem ir tiesības uz kompensāciju lidojuma atcelšanas gadījumā arī tad, ja gaisa satiksmes uzņēmumam, kas veic pārvadājumus, nav derīgas uzņēmējdarbības licences Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta a) punkta izpratnē, derīgas uzņēmējdarbības licences neesamība vismaz daļēji ir atcelšanas iemesls un pasažieri rezervācijas brīdī nezināja par uzņēmējdarbības licences neesamību?

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-521/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 14. decembra rīkojums – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (“BGC BROKERAGE”)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/47

      Vispārējās tiesas 2018. gada 14. decembra rīkojums – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (“BGC BROKERAGE”)
      (Lieta T-521/18) (1)

      (2019/C 65/64)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 392, 29.10.2018.


title: Lieta T-83/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. februārī — AL/Komisija

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/28

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. februārī — AL/Komisija
      (Lieta T-83/19)
      (2019/C 122/32)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AL (pārstāvji: A. Blot un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt netiešo lēmumu noraidīt prasītāja 2017. gada 19. decembrī iesniegto lūgumu par zaudējumu atlīdzību un, ciktāl nepieciešams, 2018. gada 12. novembra lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību;

                  —

                  atlīdzināt prasītājam nodarīto mantisko un morālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja attiecībā uz prasītāju neesot izpildījusi savas līgumsaistības, jo Komisija neesot izpildījusi saistības, ko tā uzņēmās, ieceļot prasītāju Eiropas Savienības koordinatora amatā partnerattiecībās attiecībā uz Kongo baseina mežiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesiskās paļāvības principa pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības un rūpības pienākuma pārkāpums.


title: Lieta T-85/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. februārī — Gwo Chyang Biotech/EUIPO — Norma (“KinGirls”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/29

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. februārī — Gwo Chyang Biotech/EUIPO — Norma (“KinGirls”)
      (Lieta T-85/19)
      (2019/C 122/33)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gwo Chyang Biotech Co. Ltd (Tainan, Taivāna) (pārstāvis: J. Kakoures, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Norma Lebensmittelfilialbetrieb Stiftung & Co. KG (Nirnberga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KinGirls” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 151 038

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 12. decembra lēmums lietā R 718/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tika apmierināti iebildumi attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē, un pilnībā noraidīt iebildumus;

                  —

                  piespriest EUIPO un Norma Lebensmittelfilialbetrieb Stiftung & Co. KG atlīdzināt izdevumus, kas ir radušies iebildumu un apelācijas procesā, un šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-510/17: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2019. gada 24. janvāra rīkojums (Okresný súd Bratislava (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ML

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/23

      Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2019. gada 24. janvāra rīkojums (Okresný súd Bratislava (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ML
      (Lieta C-510/17) (1)

      (2019/C 172/27)
      Tiesvedības valoda — slovāku
      Tiesas otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 374, 6.11.2017.


title: Lieta T-138/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. februārī — WH/EUIPO

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/59

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. februārī — WH/EUIPO
      (Lieta T-138/19)
      (2019/C 148/58)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: WH (pārstāvis: E. Fontes Vila, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atzīt, ka nepastāv pamats noraidīt prasību, un atzīt viņai visos aspektos viņai tiesiski pienākošos paaugstināšanu amatā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret atbildētāja lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā, īstenojot 2018. gada paaugstināšanu amatā.
      Lai pamatotu savu prasību, prasītāja kā vienīgo pamatu izvirza savu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu neiespējamības aizstāvēt savas tiesības dēļ.


title: Lieta T-141/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. martā — Sabo u.c./Parlaments un Padome

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. martā — Sabo u.c./Parlaments un Padome
      (Lieta T-141/19)
      (2019/C 148/59)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Peter Sabo (Tulčik, Slovākija) un seši citi prasītāji (pārstāvji: R. Smith, Solicitor)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāji lūdz Tiesu atcelt tās Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/2001 (1) normas, kuras pieļauj no meža biomasas iegūtas enerģijas pieskaitīšanu 29. panta 1. punktā noteiktajiem nolūkiem, proti, saistībā ar: a) devumu kopīgā mērķrādītāja 2030. gadam sasniegšanā, b) atjaunojamās enerģijas pienākumu izpildes novērtējumu un c) tiesībām saņemt finanšu atbalstu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Direktīvu 2018/2001 ir pārkāpts LESD 191. pants, jo ar to netiek saglabāta, aizsargāta vai uzlabota vides kvalitāte, aizsargāta cilvēku veselība vai arī apdomīgi vai racionāli izmantoti dabas resursi. Ar to netiek īstenots augsta līmeņa aizsardzības mērķis attiecībā uz vidi, ar to nodarītais kaitējums netiek labots, novēršot tā cēloni, un tajā netiek piemērots piesardzības princips vai noteikts, ka piesārņotājs maksā. Tajā arī nav ņemti vērā pieejamie zinātniskie dati par meža biomasas sadedzināšanas ietekmi uz klimata pārmaiņām.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Direktīvu 2018/2001 ir pārkāptas vairākas prasītāju tiesības (kas ir atzītas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 10., 14., 17., 22., 24., 35. un 37. pantā), kas ir universālas un ir jāievēro gan attiecībā uz prasītājiem no Eiropas Savienības, gan tiem, kuri nav no Eiropas Savienības. Šie pārkāpumi nekādā gadījumā nevar būt attaisnojami, jo pārkāpumus ietverošās apstrīdētās direktīvas normas nav obligāti vai racionāli saistītas ar Savienības vides aizsardzības mērķiem, kuriem tās ir pretrunā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/2001 (2018. gada 11. decembris) par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (OV L 328, 21.12.2018., 82. lpp.).


title: Lieta T-142/19: Prasība, kas celta 2019. gada 1. martā — Nosio/EUIPO — Passi (“PASSIATA”)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 1. martā — Nosio/EUIPO — Passi (“PASSIATA”)
      (Lieta T-142/19)
      (2019/C 148/60)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nosio SpA (Mezzocorona, Itālija) (pārstāvji: J. Graffer un A. Ottolini, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Passi AG (Rothrist, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PASSIATA” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 14 593 123

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 23. novembra lēmums lietā R 927/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest pretējām pusēm atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-143/19: Prasība, kas celta 2019. gada 2. martā — Solar Ileias Bompaina/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/61

      Prasība, kas celta 2019. gada 2. martā — Solar Ileias Bompaina/Komisija
      (Lieta T-143/19)
      (2019/C 148/61)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Solar Ileias Bompaina AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: A. Metaxas un A. Bartosch, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdētos Komisijas aktus, proti, Lēmumu C(2018) 6777 final (2018. gada 10. oktobris), ciktāl ar to ir noraidītas sūdzības, kas Komisijai tika iesniegtas lietā SA.41794, un konkrēti tikai šī lēmuma 111.-121. punktu, kā arī 2019. gada 8. februāra vēstuli (B.2 VI/MJ/mkl D*2019/019026);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, ar ko tiek apgalvots prasītāja procesuālo tiesību pārkāpums, jo neesot noteikta atbilstošā atsauces sistēma kā prerogatīva apstrīdētā pasākuma materiālās selektivitātes novērtējumam, kļūda to faktu novērtējumā, kas tika iesniegti Komisijai administratīvā procesa laikā attiecībā uz atjaunojamo energoresursu ražotāju un enerģijas piegādātāju atbilstību prasībām, kļūda juridiskajā vērtējumā attiecībā uz salīdzināmības, kas veicama, novērtējot apstrīdētā pasākuma materiālo selektivitāti, kritēriju, nepietiekams pamatojums, no kā izriet acīmredzama rūpīga novērtējuma neesamība, kā arī kļūda faktu jautājuma vērtējumā izvirzītās judikatūras nepareizas piemērošanas dēļ.


title: Lieta T-147/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. martā — Flovax/EUIPO — Dagniaux un Gervais Danone (“GLACIER DAGNIAUX DEPUIS 1923”)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. martā — Flovax/EUIPO — Dagniaux un Gervais Danone (“GLACIER DAGNIAUX DEPUIS 1923”)
      (Lieta T-147/19)
      (2019/C 148/62)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Flovax Sàrl (Doncols, Luksemburga) (pārstāvis: C.-S. Marchiani, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējās procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Dagniaux (Roubaix, Francija), Compagnie Gervais Danone (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece — Compagnie Gervais Danone

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska krāsu preču zīme “GLACIER DAGNIAUX DEPUIS 1923” — “teksts un krāsojums: Pantone zils Nr. 302; fons: Pantone Nr. 1205c (krēmkrāsa)” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 896 480

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 18. maija lēmums lietās R 2210/2016-1 un R 2211/2016-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 18. maija lēmumu lietās R 2210/2016-1 un R 2211/2016-1;

                  —

                  atzīt par pieņemamu apelācijas sūdzību lietā R 2211/2016-1, ko FLOVAX ir iesniegusi Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas padomē;

                  —

                  atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu Nr. 10417 C, kas pieņemts, pamatojoties uz Eiropas Savienības preču zīmju regulas 55. panta 1. punktu, pēc tam, kad 2015. gada 22. oktobrī tika saņemts Compagnie Gervais Danone pieteikums par atcelšanu, pilnībā noraidot minēto pieteikumu par atcelšanu;

                  —

                  piespriest Compagnie Gervais Danone samaksāt preču zīmes īpašniecei atcelšanas nodevu un pārstāvības izmaksas, kas ir noteiktas, pamatojoties uz Eiropas Savienības preču zīmju regulas 94. pantā norādīto augstāko tarifu.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 70. panta pārkāpums;

                  —

                  sacīkstes principa pārkāpums;

                  —

                  kļūda tiesību piemērošanā, kas pieļauta Apelācijas padomes veiktajā tai iesniegtās apelācijas sūdzības pieņemamības nosacījumu vērtējumā.


title: Lieta T-156/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. martā — Koenig & Bauer/EUIPO (“we’re on it”)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/63

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. martā — Koenig & Bauer/EUIPO (“we’re on it”)
      (Lieta T-156/19)
      (2019/C 148/63)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koenig & Bauer AG (Würzburg, Vācija) (pārstāvji: B. Reinisch, B. Sorg un M. Ringer, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “we’re on it” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 16 983 066

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 16. janvāra lēmums lietā R 1027/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un grozīt tādējādi, ka EUIPO2018. gada 13. aprīļa lēmums, ar kuru ir noraidīts Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 16 983 066 reģistrācijas pieteikums, tiek atcelts un tiek turpināts Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 16 983 066 reģistrācijas process, un ka prasītājai (reģistrācijas pieteikuma iesniedzējai) tiek atlīdzināta apelācijas sūdzības iesniegšanas nodeva;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums.


title: Lieta T-507/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 1. marta rīkojums — Baradel u.c./FEI

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/64

      Vispārējās tiesas 2019. gada 1. marta rīkojums — Baradel u.c./FEI
      (Lieta T-507/16) (1)

      (2019/C 148/64)
      Tiesvedības valoda — franču
      Devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 226, 3.8.2013. (lieta, kas sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-51/13 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta T-760/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 15. februāra rīkojums — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO — New York Mercantile Exchange (“NYMEX BRENT”)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/64

      Vispārējās tiesas 2019. gada 15. februāra rīkojums — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO — New York Mercantile Exchange (“NYMEX BRENT”)
      (Lieta T-760/18) (1)

      (2019/C 148/65)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta C-90/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rieco SpA/Comune di Ortona, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rieco SpA/Comune di Ortona, Ecolan SpA
      (Lieta C-90/19)
      (2019/C 182/09)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rieco SpA

         Atbildētājas: Comune di Ortona, Ecolan SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības tiesības (un it īpaši publiskā sektora iestāžu administratīvās brīvības princips un pakalpojumu publisko iestāžu interesēs dažādo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas un pārvaldības veidu būtiskas līdzvērtības princips) liedz tādu valsts tiesisku regulējumu (kā 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 50 Par publisko iepirkumu kodeksu 192. panta 2. punkts), kas novieto in house līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pakārtotā un izņēmuma līmenī salīdzinot ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izsludinot iepirkuma konkursu: i) pieļaujot minētās piešķiršanas vienīgi tad, ja ir pierādīta attiecīgā tirgus nepilnība, kā arī ii) liekot iestādei, kas izvēlas veikt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izmantojot starpresoru deleģēšanu, katrā ziņā norādīt konkrētu pamatojumu par ieguvumiem, ko sabiedrībai sniedz šis piešķiršanas veids?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības tiesības (un it īpaši Direktīvas 2014/24/ES (1) 12. panta 3. punkts par in house līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vairāku iestāžu līdzīgas kopīgās kontroles režīmā) aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu (kā 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 175 par sabiedrību dalības kodeksu [Testo Unico delle società partecipate] 4. panta 1. punkts), kas liedz publiskai iestādei iegūt līdzdalības daļu vairāku citu iestāžu struktūrā (kas jebkurā gadījumā nenodrošina kontroli vai veto tiesības), ja minētā iestāde katrā ziņā plāno nākotnē iegūt kopīgās kontroles pozīciju un līdz ar to iespēju veikt tiešās līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas vairāku iestāžu struktūrai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-582/17 un C-583/17: Tiesas (virs palāta) 2019. gada 2. aprīļa spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/H. (C-582/17), R. (C-583/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu atbildīgās dalībvalsts noteikšana — Regula (ES) Nr. 604/2013 — 18. panta 1. punkta b) līdz d) apakšpunkts — 23. panta 1. punkts — 24. panta 1. punkts — Atpakaļuzņemšanas procedūra — Atbildības kritēriji — Jauns pieteikums, kas iesniegts citā dalībvalstī — 20. panta 5. punkts — Notiekošais noteikšanas process — Pieteikuma atsaukšana — 27. pants — Tiesiskās aizsardzības līdzekļi)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/5

      Tiesas (virs palāta) 2019. gada 2. aprīļa spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/H. (C-582/17), R. (C-583/17)
      (Apvienotās lietas C-582/17 un C-583/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu atbildīgās dalībvalsts noteikšana - Regula (ES) Nr. 604/2013 - 18. panta 1. punkta b) līdz d) apakšpunkts - 23. panta 1. punkts - 24. panta 1. punkts - Atpakaļuzņemšanas procedūra - Atbildības kritēriji - Jauns pieteikums, kas iesniegts citā dalībvalstī - 20. panta 5. punkts - Notiekošais noteikšanas process - Pieteikuma atsaukšana - 27. pants - Tiesiskās aizsardzības līdzekļi)
      (2019/C 206/06)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Atbildētājs: H. (C-582/17), R. (C-583/17)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, ir jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgais, kas ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu pirmajā dalībvalstī, pēc tam ir pametis šo valsti un ir iesniedzis jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu otrajā dalībvalstī:

                  —

                  principā nevar atsaukties saistībā ar tiesiskās aizsardzības līdzekli, kas ir īstenots saskaņā ar minētās regulas 27. panta 1. punktu, šajā otrajā dalībvalstī pret pārsūtīšanas lēmumu, kas pieņemts attiecībā uz viņu, uz atbildības kritēriju, kas noteikts šīs regulas 9. pantā;

                  —

                  izņēmuma kārtā var saistībā ar šādu tiesiskās aizsardzības līdzekli atsaukties uz šo atbildības kritēriju situācijā, uz kuru attiecas šīs pašas regulas 20. panta 5. punkts, ja šis trešās valsts valstspiederīgais ir iesniedzis pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentajai iestādei informāciju, kas acīmredzami pierāda, ka šī dalībvalsts ir jāuzskata par dalībvalsti, kas ir atbildīga par pieteikuma izskatīšanu, piemērojot šo atbildības kritēriju.

         (1)  OV C 424, 11.12.2017.


title: Lieta C-169/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. februārī iesniedza Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Itālija) — IC/Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. februārī iesniedza Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Itālija) — IC/Istituto Nazionale della Previdenza Sociale
      (Lieta C-169/19)
      (2019/C 206/25)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IC

         Atbildētājs: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 18. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka dalībvalsts tiesiskajā regulējumā personas, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir citā dalībvalstī un kura savus ieņēmumus ir pilnībā guvusi pirmajā dalībvalstī, bet kurai nav otrās dalībvalsts pilsonības, ienākumus ir paredzēts aplikt ar nodokli, neparedzot nekādus nodokļu atvieglojumus?


title: Lieta T-196/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — AZ/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — AZ/Komisija
      (Lieta T-196/19)
      (2019/C 213/43)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: AZ (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-232/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — H&R Ölwerke Schindler/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — H&R Ölwerke Schindler/Komisija
      (Lieta T-232/19)
      (2019/C 213/50)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: H&R Ölwerke Schindler GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāptu diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta C-265/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos/Akvilė Jarmuškienė (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļu tiesību aktu saskaņošana — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Direktīva 2006/112/EK — Īpašs režīms mazajiem uzņēmumiem — 282. — 292. pants — Atbrīvojums no PVN par labu mazajiem uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums ir mazāks par noteikto robežvērtību — Divu nekustamā īpašuma objektu vienlaicīga piegāde vienā darījumā — Gada apgrozījuma robežas pārsniegšana, ņemot vērā vienas no abām precēm pārdošanas cenu — Pienākums maksāt nodokli no visas darījuma vērtības)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/10

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos/Akvilė Jarmuškienė
      (Lieta C-265/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu tiesību aktu saskaņošana - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Īpašs režīms mazajiem uzņēmumiem - 282. - 292. pants - Atbrīvojums no PVN par labu mazajiem uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums ir mazāks par noteikto robežvērtību - Divu nekustamā īpašuma objektu vienlaicīga piegāde vienā darījumā - Gada apgrozījuma robežas pārsniegšana, ņemot vērā vienas no abām precēm pārdošanas cenu - Pienākums maksāt nodokli no visas darījuma vērtības)
      (2019/C 220/13)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Atbildētāja: Akvilė Jarmuškienė

         piedaloties: Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 282.–292. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja piegāde par labu tam pašam pircējam ietver divus nekustamos īpašumus, kuri pēc rakstura ir savstarpēji saistīti un uz kuriem attiecas viens un tas pats pirkuma līgums, un ja gada apgrozījuma robeža, kas ir pamats šajā direktīvā paredzētā īpašā režīma mazajiem uzņēmumiem piemērojamībai, ir pārsniegta, nodokļa maksātājam ir pienākums maksāt nodokli, pamatojoties uz visas attiecīgās piegādes vērtību, proti, ņemot vērā abu objektu, kuri ir šīs piegādes priekšmets, vērtību, pat ja, ņemot vērā viena no šiem objektiem vērtību, minētā gada robeža netiktu pārsniegta.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-268/18: Tiesas (desmitās palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Curtea de Apel Bacău (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SC Onlineshop SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală a Vămilor (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Apakšpozīcijas 85269120 un 85285900 — GPS navigācijas sistēma ar vairākām funkcijām)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/11

      Tiesas (desmitās palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Curtea de Apel Bacău (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SC Onlineshop SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală a Vămilor
      (Lieta C-268/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Apakšpozīcijas 85269120 un 85285900 - GPS navigācijas sistēma ar vairākām funkcijām)
      (2019/C 220/14)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Onlineshop SRL

         Atbildētāja: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală a Vămilor

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā iekļautā Kombinētā nomenklatūra, redakcijā, kura izriet no Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/1754 (2015. gada 6. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda mehāniskajos transportlīdzekļos lietota daudzfunkcionāla ierīce kā pamatlietā aplūkotā, kura vienā korpusā kā galveno funkciju apvieno radionavigācijas monitoru, pateicoties iepriekš instalētām GPS navigācijas lietojumprogrammām, un kā papildfunkciju — radioapraides ierīci, audio un video reproducēšanas ierīci un ekrānu, kura izmērs pa diagonāli ir aptuveni 5 collas (12,7 cm), ir jāklasificē šīs nomenklatūras apakšpozīcijā 85269120.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta C-294/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Markkinaoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko aizsākusi Oulun Sähkönmyynti Oy (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Energoefektivitāte — Direktīva 2012/27/ES — 11. panta 1. punkts — Maksa par piekļuvi uzskaites un rēķinu informācijai — Galalietotāju tiesības saņemt visus savus rēķinus un rēķinu informāciju par viņu enerģijas patēriņu — Elektroenerģijas pamatmaksa — Elektroenerģijas piegādātāja piešķirta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies saņemt rēķinus elektroniski)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/12

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Markkinaoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko aizsākusi Oulun Sähkönmyynti Oy
      (Lieta C-294/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Energoefektivitāte - Direktīva 2012/27/ES - 11. panta 1. punkts - Maksa par piekļuvi uzskaites un rēķinu informācijai - Galalietotāju tiesības saņemt visus savus rēķinus un rēķinu informāciju par viņu enerģijas patēriņu - Elektroenerģijas pamatmaksa - Elektroenerģijas piegādātāja piešķirta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies saņemt rēķinus elektroniski)
      (2019/C 220/15)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Markkinaoikeus

         Pamatlietas dalībnieks

      Oulun Sähkönmyynti Oy

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK, 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie ar to tiek pieļauta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas, ko elektroenerģijas piegādātājs ir piešķīris tikai tiem galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinus saņemt elektroniski.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta C-309/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lavorgna Srl/Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiskais iepirkums — Direktīva 2014/24/ES — Darbaspēka izmaksas — Pretendenta, kas piedāvājumā minētās izmaksas nav norādījis atsevišķi, automātiska izslēgšana — Samērīguma princips)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/12

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lavorgna Srl/Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano
      (Lieta C-309/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiskais iepirkums - Direktīva 2014/24/ES - Darbaspēka izmaksas - Pretendenta, kas piedāvājumā minētās izmaksas nav norādījis atsevišķi, automātiska izslēgšana - Samērīguma princips)
      (2019/C 220/16)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Lavorgna Srl

         Atbildētājas: Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano

         piedaloties: Gea Srl

         Rezolutīvā daļa

      Tiesiskās noteiktības, vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi, kas ir norādīti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru, ja publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā iesniegtā saimnieciskajā piedāvājumā nav atsevišķas norādes uz darbaspēka izmaksām, tas izraisa šī piedāvājuma izslēgšanu, neparedzot iespēju izmantot palīdzību lietas sagatavošanai, tostarp gadījumā, kad pienākums šīs izmaksas norādīt atsevišķi nebija precizēts iepirkuma dokumentos, jo šis nosacījums un šī izslēgšanas iespēja skaidri ir paredzētas valsts tiesiskajā regulējumā, kas attiecas uz publisko iepirkumu, uz kuru tajā ir izdarīta skaidra atsauce. Tomēr, ja iepirkuma noteikumi nejauj pretendentiem norādīt šīs izmaksas savos saimnieciskajos piedāvājumos, pārskatāmības un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz pretendentiem novērst trūkumus un izpildīt valsts tiesiskajā regulējumā paredzētos pienākumus šajā jomā līgumslēdzējas iestādes noteiktā atbilstīgā termiņā.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.


title: Lieta C-330/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta rīkojums — Bruno Gollnisch/Eiropas Parlaments (Apelācija — Eiropas Parlaments — Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/14

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta rīkojums — Bruno Gollnisch/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-330/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Parlaments - Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana)
      (2019/C 220/18)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Bruno Gollnisch (pārstāvis: B. Bonnefoy-Claudet, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr un C. Burgos)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu.

                  2.

                  Bruno Gollnisch atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta C-462/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta rīkojums — Mylène Troszczynski/Eiropas Parlaments (Apelācija — Eiropas Parlaments — Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/15

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta rīkojums — Mylène Troszczynski/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-462/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Parlaments - Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana)
      (2019/C 220/19)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mylène Troszczynski (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr un C. Burgos)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu.

                  2.

                  Mylène Troszczynski atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.