title: Lieta T-383/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 24. marta rīkojums – Europower/Komisija Pagaidu noregulējums — Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi — Konkursa procedūra — Triģenerācijas ražotnes būvniecība un tehniskā apkope — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris — Steidzamības neesamība

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/28

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 24. marta rīkojums – Europower/Komisija
   (Lieta T-383/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi - Konkursa procedūra - Triģenerācijas ražotnes būvniecība un tehniskā apkope - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris - Steidzamības neesamība)
   (2015/C 155/33)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Europower SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji – G. Cocco un L. Salomoni, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Cappelletti, L. Di Paolo un F. Moro)

      Priekšmets

   Pieteikums būtībā apturēt 2014. gada 3. aprīļa Lēmuma, ar kuru Komisija noraidīja piedāvājumu, ko Europower bija iesniegusi saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā JRC IPR 2013 C04 0031 OC par turbogāzes triģenerācijas ražotnes būvniecību un ar to saistīto tehnisko apkopi tās Kopīgā pētniecības centra (KPC) Ispras (Itālija) objektā (OV 2013/S 137-237146), un līguma slēgšanas tiesības piešķīra CPL Concordia, izpildi un līdz ar to visu turpmāko lēmumu izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-207/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. maijā iesniedza Commissione tributaria regionale di Milano (Itālija) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. maijā iesniedza Commissione tributaria regionale di Milano (Itālija) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Lieta C-207/11)
   2011/C 211/26
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria regionale di Milano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: 3D I srl

      Atbildētājs: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kāds ir Itālijas tiesiskais regulējums, kas ietverts 1992. gada 30. decembra Likumdošanas dekrēta Nr. 544 2. panta 2. punktā, saskaņā ar kuru par pārvešanu vai akciju maiņu pārvedamajai sabiedrībai tiek piemērots nodoklis par kapitāla pieaugumiem no pārvešanas, kuri atbilst starpībai starp pārvesto akciju vai kapitāla daļu sākotnējām iegādes izmaksām un to tirgus vērtību, ja vien pārvedamā sabiedrība savā bilancē ieraksta atbilstošus rezerves līdzekļus tādā apmērā, kas atbilst pārvešanas rezultātā gūtajam kapitāla pieaugumam, gadījumā, par kādu ir šī tiesvedība, ir pretrunā Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/434/EEK (1) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai, 2. un 4. pantam un 8. panta 1. un 2. punktam?

      (1)  OV L 225, 1. lpp.


title: Lieta T-419/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. novembrī — Okalux /ITSB — Messe Düsseldorf ( OKATECH )

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/27

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. novembrī — Okalux/ITSB — Messe Düsseldorf (“OKATECH”)
   (Lieta T-419/07)
   (2008/C 8/49)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Okalux GmbH, Marktheidenfeld (Vācija) (pārstāvis — M. Beckensträter, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Messe Düsseldorf GmbH

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 3. septembra lēmumu lietā R 766/2007-2, kas paziņots 2007. gada 18. septembrī, un noraidīt 2006. gada 16. decembra pieteikumu par daļēju Kopienas preču zīmes Nr. 915 058 atcelšanu, balstoties uz 2007. gada 16. maija apelācijas pamatojumu;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Anulēšanas nodaļai, lai tā lemj par 2007. gada 16. maija apelācijas sūdzību;

               —

               piespriest atbildētājam vai, attiecīgi, otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus pamata prāvā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “OKATECH” attiecībā uz 6., 19. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem (Kopienas preču zīme Nr. 915 058)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Messe Düsseldorf GmbH

      Anulēšanas nodaļas lēmums: attiecīgo preču zīmi atzīt par spēkā neesošu attiecībā uz 42. klasi; šī lēmuma atcelšana attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt kā nepieņemamu

      Izvirzītie pamati: It īpaši Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 57. un 77.a panta pārkāpums, kā arī tiesību tikt uzklausītai pārkāpums.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-137/04: Tiesas (otrā palāta)  2006. gada 16. februāra  spriedums ( Regeringsrätten  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Amy Rockler  pret  Försäkringskassan,  bijušo  Riksförsäkringsverket  (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Eiropas Kopienu ierēdņi un darbinieki — Vecāku pabalsti — Perioda, kura laikā darba ņēmējs bija apdrošināts saskaņā ar Eiropas Kopienu kopīgo veselības apdrošināšanas shēmu, ņemšana vērā)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/10

         Tiesas (otrā palāta) 2006. gada 16. februāra spriedums (Regeringsrätten lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Amy Rockler pret Försäkringskassan, bijušo Riksförsäkringsverket

   (Lieta C-137/04) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Eiropas Kopienu ierēdņi un darbinieki - Vecāku pabalsti - Perioda, kura laikā darba ņēmējs bija apdrošināts saskaņā ar Eiropas Kopienu kopīgo veselības apdrošināšanas shēmu, ņemšana vērā)
   (2006/C 131/17)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Iesniedzējtiesa

      Regeringsrätten

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Amy Rockler

      Atbildētāja: Försäkringskassan, bijusī Riksförsäkringsverket

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regeringsrätten — EKL 39. panta interpretācija — Tiesības saņemt vecāku pabalstus (föräldrapenning) — Perioda, kura laikā darba ņēmējs bija apdrošināts saskaņā ar Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumos paredzēto kopīgo veselības apdrošināšanas shēmu, neņemšana vērā
   Rezolutīvā daļa:
   EK līguma 48. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 39. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka, piemērojot tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, jāņem vērā periods, kura laikā darba ņēmējs bija apdrošināts saskaņā ar Eiropas Kopienu kopīgo veselības apdrošināšanas shēmu.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-484/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 7. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība darbā — Direktīva 93/104/EK — Darba laika organizēšana — 17. panta 1. punkts — Atkāpe — 3. un 5. pants — Tiesības uz minimālo diennakts un nedēļas atpūtu)

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/3

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 7. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti
   (Lieta C-484/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība darbā - Direktīva 93/104/EK - Darba laika organizēšana - 17. panta 1. punkts - Atkāpe - 3. un 5. pants - Tiesības uz minimālo diennakts un nedēļas atpūtu)
   (2006/C 261/05)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozē [G. Rozet] un N. Jerela [N. Yerell], pārstāvji)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — M. Bezels [M. Bethell] un Ī. O'Nīla [E. O'Neill], pārstāvji, K. Smits [K. Smith], barrister)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvas 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem (OV L 307, 18. lpp.) 17. panta 1. punkts — Atkāpes piemērojamība — Noteikumu, kas reglamentē atpūtas laiku, ieviešana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Piemērojot uz darba ņēmējiem, kuru daļa no darba laika ilguma nav nomērīta vai normēta vai kuru var noteikt pats darba ņēmējs, atkāpi, kas paredzēta 17. panta 1. punktā Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvā 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 22. jūnija Direktīva 2000/34/EK, un neveicot vajadzīgos pasākumus, lai ieviestu darba ņēmēju tiesības uz diennakts un nedēļas atpūtu, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti saskaņā ar šīs direktīvas 17. panta 1., 3. un 5. punktu.

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 31, 05.02.2005.


title: Lieta T-287/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 22. maija rīkojums – Schaeffler Technologies/Komisija Valsts atbalsts — Pasākumi, ko Vācija īstenojusi par labu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un energoietilpīgiem lietotājiem — Lēmums par LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/19

         Vispārējās tiesas 2015. gada 22. maija rīkojums – Schaeffler Technologies/Komisija
   (Lieta T-287/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Pasākumi, ko Vācija īstenojusi par labu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un energoietilpīgiem lietotājiem - Lēmums par LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 245/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji – T. Volz, B. Wißmann, M. Püstow, M. Ringel, C. Oehme un T. Wielsch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kuriem palīdz A. Luke un C. Maurer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C (2013) 4424final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru par pasākumiem, ko Vācijas Federatīvā Republika īstenojusi par labu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un energoietilpīgiem lietotājiem [Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma procedūru;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta C-483/10: Prasība, kas celta 2010. gada 6. oktobrī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/25

         Prasība, kas celta 2010. gada 6. oktobrī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-483/10)
   ()
   2010/C 328/43
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK (1) par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju 4. panta 1. punktā, 11. panta 2. punktā, 14. panta 1. punktā un 30. panta 1. punktā, kā arī Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK (2) par Kopienas dzelzceļa attīstību 10. panta 7. punktā;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste ir pārkāpusi šādas iepriekš minēto direktīvu normas:

               1)

               Direktīvas 2001/14/EK 4. panta 1. punktu, ciktāl maksas apmēru par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu “nosaka” vienīgi valsts iestādes un “infrastruktūras pārvaldītāja” (ADIF) funkcijas ir samazinātas līdz vienkāršai maksas saņemšanai;

               2)

               Direktīvas 2001/14/EK 11. pantu, ciktāl Spānijas iestāžu izveidotā [maksas] iekasēšanas shēma neparedz nekādu darbības uzlabošanas shēmu, kas atbilst šajā pantā noteiktajiem kritērijiem;

               3)

               Direktīvas 2001/14/EK 30. panta 1. punktu, ciktāl Spānijas tiesību aktos nav garantēta pietiekama regulatīvās iestādes (Dzelzceļa regulēšanas komiteja) neatkarība attiecībā pret ADIF (Administrador de Infraestructuras Ferroviarias) un RENFE-Operadora (Transporta un aprīkojuma ministrijai pakļauts dzelzceļa uzņēmums);

               4)

               Direktīvas 91/440/EEK 10. panta 7. punktu, ciktāl regulatīvā iestādes (Dzelzceļa regulēšanas komiteja) rīcībā nav nepieciešamo instrumentu, lai izpildītu šajā pantā tai paredzēto pienākumu veikt kontroli pār konkurenci dzelzceļa pakalpojumu tirgos;

               5)

               Direktīvas 2001/14/EK 13. panta 2. punktu un 14. panta 1. punktu, ciktāl Spānijas tiesību aktos ir paredzēti diskriminējoši dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanas kritēriji; šie kritēriji var faktiski izraisīt to, ka tiek iedalītas līnijas uz laiku, kas pārsniedz pakalpojuma darbības laika spēkā esamības periodu, un turklāt tie nav konkretizēti.

      (1)  OV L 75, 29. lpp.

      (2)  OV L 237, 25. lpp.


title: lieta T-426/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Tramarin s.n.c. di Tramarin Andrea e Sergio iesniedza 2004. gada 20. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/26

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Tramarin s.n.c. di Tramarin Andrea e Sergio iesniedza 2004. gada 20. oktobrī
   (lieta T-426/04)
   (2004/C 314/60)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 20. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Tramarin s.n.c. di Tramarin Andrea e Sergio, kuru pārstāv Michele Arcangelo Calabrese, avvocato.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2000. gada 29. maija vēstuli Nr. D/53186, D/(00)PI D/672 daļā, [kuras priekšmets ir saistīts ar lietā T-98/04 minēto priekšmetu];

               —

               atcelt Komisijas 2000. gada 12. jūlija lēmumu Nr. N 715/99 par valsts atbalsta apstiprināšanu neizvirzot iebildumus – Itālija – Pasākumi ražošanas attīstīšanai valsts mazāk attīstītajos reģionos;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītājs, kas ir arī atbildētājs lietā T-98/04 S.I.M.S.A u.c./Komisija (1), papildus lēmumam Nr. N 715/99 par valsts atbalsta sniegšanu, kas jau bija apstrīdēts lietā T-98/04, apstrīd arī lēmumu, ko satur atbildētājas 2000. gada 29. maija vēstule tās daļā, kura sniedz atbildi uz Itālijas iestāžu saviem dienestiem izteiktiem priekšlikumiem 2000. gada 16. maijā Briselē notikušajā sanāksmē. Šis priekšlikums ir par noteikumu ieviešanu valsts atbalsta shēmā, respektīvi, Itālijas likumā Nr. 488/92 un tā piemērošanas noteikumos, ar mērķi izvairīties no pārtraukuma starp iepriekšējās un jaunās shēmas piemērošanu, jo daži uzņēmumi vēl nav iesnieguši pieteikumus pirmā, saskaņā ar jauno shēmu, izsludinātā konkursa ietvaros, bet jau ir uzsākuši ieguldījumu projektu īstenošanu.
   Savu prasījumu pamatošanai prasītājs norāda uz:

               —

               būtisku formas pārkāpumu, neuzsākot formālās izmeklēšanas procedūru saskaņā art EKL 88. panta 2. daļu;

               —

               Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta (2) piemērošanai, 4. panta 4. punkta, 7. panta 5. punkta, 26. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu;

               —

               valsts atbalsta saņēmēju procesuālo garantiju pārkāpumu.

         Prasītājs uzskata, ka prasībai atsaukt pilnībā vai daļēji priekšlikumam attiecībā uz valsts atbalsta sniegšanu, ja dalībvalsts tam piekrīt, ir tādas pašas tiesiskās sekas, kā negatīvam lēmumam, kas paredzēts Regulas (EK) Nr. 659/1999 7. panta 5. punktā. Taču kamēr negatīvs lēmums jāpieņem izbeidzot procedūru, kas sniedz procesuālās garantijas ieinteresētajām valstīm, prasība atsaukt priekšlikumu, kam dalībvalsts piekrīt, dod Komisijai tiesības pieņemt lēmumu necelt iebildumus, kura saturs būtībā ir tāds pats kā negatīvam lēmumam, tomēr tam nav piemērojams negatīviem lēmumiem piemērojamās procesuālās prasības. Tas arī ļauj Komisijai publicēt šos lēmumus tādā pašā kārtībā kā lēmumus, par kuriem netiek iesniegti iebildumi, uzskatot par pietiekamu tikai publikāciju Interneta mājas lapā, un nevis kārtībā, kādā publicē lēmumu par formālās izmeklēšanas procedūru, kura pilnu tekstu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, ar lūgumu izteikt piezīmes, un pienākumu ņemt vērā šīs piezīmes, pirms pamatota negatīva lēmuma pieņemšanas.
   2000. gada 12. jūlija lēmums ir tikpat prettiesisks kā 2000. gada 29. maija vēstule, jo šo lēmumu atceļot, tiek ierobežotas iepriekš minētās garantijas.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004., 83. lpp.

      (2)  OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.


title: Lieta C-560/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 13. decembra rīkojums ( Commissione tributaria provinciale di Parma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma (Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants — Acīmredzama nepieņemamība — Reglamenta 99. pants — Atbilde, kas nerada nekādas pamatotas šaubas — Nodokļi — PVN — Sestās PVN direktīvas 17. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Priekšnodokļa atskaitīšana — Valsts vai privātie sanitārie dienesti, kas veic no nodokļa atbrīvotu darbību — Valsts tiesību akti, kuros ir izslēgta nodokļa atskaitīšana par tādu preču vai pakalpojumu iegādi, kas tiek izmantoti no nodokļa atbrīvotu darbību veikšanai — Atskaitāmā daļa)

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 13. decembra rīkojums (Commissione tributaria provinciale di Parma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

   (Lieta C-560/11) (1)

   (Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Acīmredzama nepieņemamība - Reglamenta 99. pants - Atbilde, kas nerada nekādas pamatotas šaubas - Nodokļi - PVN - Sestās PVN direktīvas 17. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Priekšnodokļa atskaitīšana - Valsts vai privātie sanitārie dienesti, kas veic no nodokļa atbrīvotu darbību - Valsts tiesību akti, kuros ir izslēgta nodokļa atskaitīšana par tādu preču vai pakalpojumu iegādi, kas tiek izmantoti no nodokļa atbrīvotu darbību veikšanai - Atskaitāmā daļa)
   2013/C 55/02
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Parma

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Danilo Debiasi

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria provinciale di Parma — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 17. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Priekšnodokļa atskaitīšana — Valsts vai privātie sanitārie dienesti, kas veic no nodokļa atbrīvotu darbību — Valsts tiesību akti, kuros ir izslēgta nodokļa atskaitīšana par tādu preču vai pakalpojumu iegādi, kas tiek izmantoti minēto no nodokļa atbrīvoto darbību veikšanai

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 2. un 5. punkts, kā arī 19. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta un kas nepieļauj priekšnodoklī samaksāta pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu par tādu preču vai pakalpojumu iegādi, kas tiek izmantoti no nodokļa atbrīvotu darbību veikšanai, un kurā līdz ar to ir paredzēts, ka šī nodokļa atskaitīšanas tiesības jauktam nodokļa maksātājam tiek aprēķinātas, pamatojoties uz proporciju, kas atbilst attiecībai starp darbību, uz kurām attiecas atskaitīšanas tiesības, apjomu un visu gada laikā veikto darbību apjomu, tostarp no nodokļa atbrīvotajiem medicīniski sanitārajiem pakalpojumiem.

      (1)  OV C 25, 28.01.2012.


title: Lieta C-323/14: Tiesas 2016. gada 11. aprīļa rīkojums (Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/23

         Tiesas 2016. gada 11. aprīļa rīkojums (Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

   (Lieta C-323/14) (1)

   (2016/C 279/30)
   Tiesvedības valoda – holandiešu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 315, 15.9.2014.


title: Lieta C-278/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. jūnijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/31

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. jūnijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-278/10)
   ()
   2010/C 209/43
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Margelis un Irò Dimitriou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/103/EK, ar ko Direktīvu 2006/66/EK par baterijām un akumulatoriem un bateriju un akumulatoru atkritumiem groza attiecībā uz bateriju un akumulatoru laišanu tirgū (1), prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 2. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2008/103/EK transponēšanai valsts tiesībās noteiktais termiņš beidzās 2009. gada 5. janvārī.

      (1)  OV L 327, 05.12.2008., 7. lpp.


title: Lieta T-261/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Spirig Pharma/ITSB (“Daylong”)

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/39

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Spirig Pharma/ITSB (“Daylong”)
   (Lieta T-261/15)
   (2015/C 245/47)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spirig Pharma AG (Egerkingen, Šveice) (pārstāvji – T. de Haan un P. Péters, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Daylong” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 537 627

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 24. marta lēmums lietā R 2455/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājai procesā ITSB Apelācijas ceturtajā padomē radušos izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 75. pantu, pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-289/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Arcangelo Milella un citi iesniedza 2005. gada 26. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/36

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Arcangelo Milella un citi iesniedza 2005. gada 26. jūlijā
   (Lieta T-289/05)
   (2005/C 229/76)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 26. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Arkandželo Milella [Arcangelo Milella] un citi, ar dzīvesvietu Nīderanfenā [Niederanven] (Luksemburga), un Delfina Kampanella [Delfina Campanella], ar dzīvesvietu Luksemburgā, kurus pārstāv Marks-Albērs Luka [Marc-Albert Lucas], avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas Personāla un administrācijas ģenerāldirektora 2005. gada 18. aprīļa lēmumu, ciktāl tas nosaka, ka d'Onta [d' Hondt] metode ir metode, kas saskaņā ar proporcionalitātes principu ir piemērojama Luksemburgas Vietējās personāla komitejas (LVPK) pārstāvju vietu Centrālajā personāla komitejā (CPK) sadalīšanai, un ciktāl tas aicina LVPK to ņemt vērā, lai pieņemtu jaunu lēmumu par savu pārstāvju CPK noteikšanu;

               —

               atzīt par nelikumīgiem Luksemburgas Vietējās personāla komitejas 2005. gada 26. aprīļa un 10. maija lēmumus, ar kuriem tiek noteikti tās pārstāvji Centrālajā personāla komitejā, ciktāl ar tiem, piemērojot d'Onta metodi, tiek piešķirtas piecas vietas sarakstam Nr. 2 un divas vietas sarakstam Nr. 1, un nevis četras vietas sarakstam Nr. 2 un trīs vietas sarakstam Nr. 1, piemērojot lielākā atlikuma metodi;

               —

               atcelt Personāla un administrācijas ģenerāldirektora 2005. gada 11. maija lēmumu, ar kuru tiek apstiprināts Luksemburgas Vietējās personāla komitejas 2005. gada 26. aprīlī un 10. maijā noteikto jauno pārstāvju Centrālajā personāla komitejā noteikšanas likumīgums;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prāva ir par Komisijas Luksemburgas Vietējās personāla komitejas (LVPK) pārstāvju vietu Centrālajā personāla komitejā (CPK) noteikšanu pēc 2004. gada 24. novembra vēlēšanām. AR 2005. gada 18. aprīļa paziņojumu Komisijas administrācijas ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors LVPK un CPK priekšsēdētajiem precizēja, ka viņš uzskata “d'Onta metodi”, kas ir matemātiska metode, kas ir izvēlēta, lai sadalītu CPK vietas starp sarakstiem, kas piedalījušies vēlēšanās, par atbilstošu proporcionalitātes principam. Tomēr ar šo pašu memorandu ģenerāldirektors citu iemeslu dēļ atcēla pārstāvju CPK noteikšanu. Pēc šī paziņojuma LVPK 2005. gada 26. aprīlī veica jaunu pārstāvju noteikšanu, piemērojot d'Onta metodi. Ar 2005. gada 11. maija paziņojumu ģenerāldirektors apstiprināja, ka viņš uzskata šo noteikšanu par likumīgu.
   Prasītāji, kas ir Luksemburgā strādājoši Komisijas ierēdņi, lūdz šos lēmumus atcelt. Viņi uzskata, ka ir pārkāpts Komisijas 1988. gada 27. aprīļa noteikumu par Personāla komitejas sastāvu un darbību 14. panta pēdējais punkts, kā arī proporcionalitātes noteikums CPK vietu sadalē atkarībā no vietām LVPK un CPK pārstāvnieciskuma noteikums. Prasītāji apgalvo, ka bija jāpieņem cita vietu sadales metode, proti, lielākā atlikuma metode, un ka tās rezultātā sadale būtu vairāk pārstāvnieciska.
   Prasītāji atsaucas arī uz LVPK veiktu pilnvaru nepareizu izmantošanu. Pēc viņu domām, LVPK vēlējās mākslīgi palielināt savu pārstāvju skaitu uz saraksta Nr. 1 rēķina, un iecēlējinstitūcija ir pieļāvusi tiesisku kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, apstiprinot d'Onta metodes piemērošanu.
   Prasītāji turklāt uzskata, ka iecēlējinstitūcija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, atteikdamās no savas līdzšinējās prakses, saskaņā ar kuru lielākā atlikuma metode bija vienīgā, ar ko iespējams nodrošināt proporcionalitāti.
   Visbeidzot, prasītāji atsaucas uz Civildienesta noteikumu II Pielikuma 1. panta 3. punkta pārkāpumu, kā arī uz LVPK statūtu 16. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu no iecēlējinstitūcijas puses, jo iecelējinstitūcija ir LVPK uzspiedusi d'Onta metodes izvēli, vai vismaz tai ļāvusi pārkāpt personāla pilnsapulces pilnvaras, kurai vienīgajai ir tiesības noteikt piemērojamo metodi.


title: Lieta C-516/15 P: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 27. aprīļa spriedums – Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV/Akcros Chemicals Ltd, Eiropas Komisija Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Eiropas alvas savienojumu un ESBO/esteru termisko stabilizatoru tirgi — Cenu noteikšana, tirgus sadale un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa — Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmumu pārkāpjošā rīcībā — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 25. panta 1. punkts — Noilgums sodu noteikšanā meitasuzņēmumiem — Ietekme uz mātesuzņēmuma tiesisko stāvokli

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/2

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 27. aprīļa spriedums – Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV/Akcros Chemicals Ltd, Eiropas Komisija
   (Lieta C-516/15 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Eiropas alvas savienojumu un ESBO/esteru termisko stabilizatoru tirgi - Cenu noteikšana, tirgus sadale un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmumu pārkāpjošā rīcībā - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 25. panta 1. punkts - Noilgums sodu noteikšanā meitasuzņēmumiem - Ietekme uz mātesuzņēmuma tiesisko stāvokli)
   (2017/C 202/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV (pārstāvji – C. Swaak un R. Wesseling, advocaten)

      Pārējās lietas dalībnieces: Akcros Chemicals Ltd, Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Bottka un P. Rossi)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 406, 7.12.2015.


title: Lieta T-718/13: Prasība, kas celta 2013. gada 27. decembrī — The Directv Group /ITSB — Bolloré ( “DIRECTV” )

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/24

      Prasība, kas celta 2013. gada 27. decembrī — The Directv Group/ITSB — Bolloré (“DIRECTV”)
      (Lieta T-718/13)
      (2014/C 71/44)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: The Directv Group, Inc. (El Segundo, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — F. Valentin, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Bolloré SA (Érgue Gaberic, Francija)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 11. oktobra lietā R 1812/2012-2 un attiecīgi atzīt apstrīdētās preču zīmes spēkā esamību.

         Pamati un galvenie argumenti

         Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “DIRECTV” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 38., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 1 163 138

         Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

         Anulēšanas nodaļas lēmums: daļēji atcelt Kopienas preču zīmi

         Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un Kopienas preču zīmi atcelt pilnībā

         Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta pārkāpums


title: Lieta C-328/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 17. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Österreichischer Gewerkschaftsbund / Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus -, Luftfahrt - und Schifffahrtsunternehmungen

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 17. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Österreichischer Gewerkschaftsbund/Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen

   (Lieta C-328/13)
   2013/C 274/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītāja: Österreichischer Gewerkschaftsbund

      Atbildētāja: Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen

      Prejudiciālie jautājumi

               Vai vārdu virknējums Direktīvas 2001/23/EK 3. panta 3. punktā, saskaņā ar kuru līdz “koplīguma izbeigšanai vai termiņa beigām” ir jāturpina ievērot “tie paši” koplīguma “noteikumi un nosacījumi”, kas attiecās uz personu, kas nodod īpašumtiesības, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz tādiem noteikumiem un nosacījumiem, kuri tika paredzēti koplīgumā un kuri saskaņā ar valsts tiesībām, neraugoties uz koplīguma izbeigšanu, neierobežoti paliek spēkā tik ilgi, kamēr nestāsies spēkā cits koplīgums vai attiecīgie darba ņēmēji nenoslēgs jaunas individuālas vienošanās?

               Vai Direktīvas 2001/23/EK 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar “[tiek piemērots cits koplīgums]”,, kas attiecas uz īpašumtiesību saņēmēju, ir jāsaprot arī tāpat izbeigtā īpašumtiesību saņēmēja koplīguma spēkā esamības kontinuitāte iepriekš izklāstītajā izpratnē?

         Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.).


title: Lieta C-568/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Rechtbank Assen (Nīderlande) 2008. gada 22. decembra rīkojumu — 1.  Combinatie Spijker Infrabouw / de Jonge Konstruktie 2.  van Spijker Infrabouw BV 3.  de Jonge Konstruktie BV / Provincie Drenthe

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Rechtbank Assen (Nīderlande) 2008. gada 22. decembra rīkojumu — 1. Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie 2. van Spijker Infrabouw BV 3. de Jonge Konstruktie BV/Provincie Drenthe

   (Lieta C-568/08)
   (2009/C 69/39)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank Assen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji:

               1.

                  Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie

               2.

                  van Spijker Infrabouw BV

               3.

                  de Jonge Konstruktie BV

      Atbildētāja: Provincie Drenthe

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

                           a)

                           Vai Direktīvas 89/665/EEK (1) 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. un 6. punkts jāinterpretē tā, ka šīs tiesību normas netiek ievērotas, ja tiesību aizsardzība, kas strīdos par publiskiem iepirkumiem saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem ir jānodrošina valsts tiesai, tiek apgrūtināta tādējādi, ka sistēmā, kad gan administratīvai tiesai, gan civillietu tiesai var būt jurisdikcija vienā un tajā pašā lietā un pār tās sekām, vienlaikus var tikt pieņemti pretrunīgi nolēmumi?

                           b)

                           Vai šajā sakarā ir pieļaujams, ka administratīvās tiesas kompetencē ir tikai lemt par lēmumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un attiecīgi pieņemt savu nolēmumu, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kāpēc un/vai ar kādiem nosacījumiem?

                           c)

                           Vai šajā sakarā ir pieļaujams, ka Vispārējā administratīvā procesa likumā, kurā vispārīgi ir regulētas iespējas vērsties administratīvajā tiesā, ir izslēgta iespēja celt prasību par lēmumiem par līguma noslēgšanu starp konkursa rīkotāju iestādi un vienu pretendentu, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kāpēc un/vai ar kādiem nosacījumiem?

                           d)

                           Vai šajā kontekstā ir nozīme atbildei uz otro jautājumu?

               2.

                           a)

                           Vai Direktīvas 89/665/EEK 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. un 6. punkts jāinterpretē tā, ka šīs tiesību normas netiek ievērotas, ja, lai panāktu ātru nolēmumu, ir pieejama tikai viena procedūra, kurai ir raksturīgs tas, ka principā tās nolūks ir ātri noteikt administratīvu pasākumu, nenotiek apmaiņa ar pārstāvju procesuālajiem rakstiem, parasti tiek iesniegti (tikai) rakstveida pierādījumi un netiek piemērots tiesiskais regulējums par pierādījumiem?

                           b)

                           Ja atbilde ir noliedzoša, vai tā var uzskatīt arī tad, ja spriedumā tiesiskās attiecības netiek noteiktas galīgi un tas nav arī daļa no lēmuma pieņemšanas procedūras, kuras rezultātā tiek pieņemts šāds galīgs nolēmums?

                           c)

                           Vai šajā sakarā kaut ko maina tas, ka spriedums ir saistošs tikai lietas dalībniekiem, lai gan var būt arī cita ieinteresētā persona?

               3.

               Vai Direktīvai 89/665/EEK nav pretrunā tas, ka tiesnesis “kort geding” tiesvedībā uzdod konkursa rīkotājai iestādei pieņemt lēmumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, bet vēlāk pamata tiesvedībā tiek atzīts, ka šis lēmums neatbilst Kopienu tiesību aktiem par publiskiem iepirkumiem?

               4.

                           a)

                           Ja uz šo jautājumu atbilde ir noliedzoša, vai par to ir atbildīga konkursa rīkotāja iestāde, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kādā ziņā?

                           b)

                           Vai tā var uzskatīt arī tad, ja uz šo jautājumu atbilde ir apstiprinoša?

                           c)

                           Ja šai iestādei būtu jāatlīdzina zaudējumi, vai Kopienu tiesību aktos ir noteikti kritēriji, saskaņā ar kuriem var konstatēt un aprēķināt šādus zaudējumus, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kādi ir šie kritēriji?

                           d)

                           Ja konkursa rīkotāju iestādi nevar uzskatīt par atbildīgu, vai saskaņā ar Kopienu tiesību aktiem var noteikt citu atbildīgo personu un kāds ir tā pamatojums?

               5.

               Ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai atbildēm uz iepriekš minētajiem jautājumiem izrādās, ka praktiski nav iespējams vai ir pārmērīgi sarežģīti īstenot atbildību, kas šādā gadījumā ir jādara valsts tiesai?

      (1)  Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīva 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV L 395, 33. lpp.).


title: Lieta T-45/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. janvārī – Kwang Yang Motor/EUIPO – Schmidt (“CK1”)

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/38

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. janvārī – Kwang Yang Motor/EUIPO – Schmidt (“CK1”)
   (Lieta T-45/17)
   (2017/C 078/53)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kwang Yang Motor Co., Ltd (Kaohsiung, Taivāna) (pārstāvji – A. González Hähnlein un A. Kleinheyer, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Udo Schmidt (Reken, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CK1” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 514 956

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 2. novembra lēmums lietā R 2193/2015-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-324/00: Pirmās instances tiesas  2005. gada 19. oktobra  spriedums — CDA Datenträger Albrechts/Komisija (Valsts atbalsts — Nepareizi izmantots atbalsts — Rīkojuma par atbalsta atgūšanu apiešanas risks — Atbalsta atgūšana no sabiedrībām, kas ieguvušas atbalsta sākotnējā saņēmēja pamatdarbības aktīvus)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/15

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 19. oktobra spriedums — CDA Datenträger Albrechts/Komisija
   (Lieta T-324/00) (1)

   (Valsts atbalsts - Nepareizi izmantots atbalsts - Rīkojuma par atbalsta atgūšanu apiešanas risks - Atbalsta atgūšana no sabiedrībām, kas ieguvušas atbalsta sākotnējā saņēmēja pamatdarbības aktīvus)
   (2005/C 330/39)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CDA Datenträger Albrechts GmbH, Albrehta [Albrechts] (Vācija), (pārstāvji — T. Šmits-Koters [T. Schmidt-Kötters] un D. Ūvers [D. Uwer], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K.-D. Borhards [K. D. Borchardt] un V. Kreišics [V. Kreuschitz], pārstāvji, kam palīdz K. Kēnigs [C. Koenig)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītāju: Vācijas Federatīvā Republika, (pārstāvji — V.-D. Plesings [W.-D. Plessing] un T. Jirgensens [T. Jürgensen], pārstāvji, kam palīdz R. Bīrvāgens [R. Bierwagen], advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: ODS Optical Disc Service GmbH, Hamburga (Vācija), (pārstāvji — I. Brinkers [I. Brinker] un U. Soltēss [U. Soltész], advokāti)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2000. gada 21. jūnija Lēmumu 2000/796/EK par Vācijas valsts atbalstu CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Tīringene) [neoficiāls tulkojums] (OV L 318, 62. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2. panta 3. punktu Komisijas 2000. gada 21. jūnija Lēmumā 2000/796/EK par Vācijas valsts atbalstu CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Tīringene);

               2)

               pārējā daļā prasību par lēmuma atcelšanu skatīt nav nepieciešams;

               3)

               Komisija sedz savus, ka arī atlīdzina CDA Datenträger Albrechts GmbH tiesāšanās izdevumus. Vācijas Federatīvā Republika un ODS OpTICal Disc Service GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 355, 09.12.2000.


title: Lieta C-505/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. novembrī iesniedza Landgericht Münster (Vācija) – Klausner Holz Niedersachsen GmbH / Land Nordrhein-Westfalen

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. novembrī iesniedza Landgericht Münster (Vācija) – Klausner Holz Niedersachsen GmbH/Land Nordrhein-Westfalen

   (Lieta C-505/14)
   (2015/C 065/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Münster

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Klausner Holz Niedersachsen GmbH

      Atbildētāja: Land Nordrhein-Westfalen

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas tiesības, it īpaši LESD 107., 108. pants (attiecīgi EKL 87., 88. pants) un efektivitātes princips civillietā par civiltiesiska līguma, ar kuru piešķirts atbalsts, izpildi prasa, lai netiktu ņemts vērā tajā pašā lietā pieņemts, likumīgā spēkā stājies konstatējošs spriedums, ar kuru tiek vienīgi apstiprināts, ka civiltiesiskais līgums paliek spēkā, bet netiek aplūkoti noteikumi par atbalstu, ja atbilstoši valsts tiesību aktiem līguma izpildi citādi nevar novērst?


title: Lieta T-856/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. decembrī – Rare Hospitality International/EUIPO (“LONGHORN STEAKHOUSE”)

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/59

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. decembrī – Rare Hospitality International/EUIPO (“LONGHORN STEAKHOUSE”)
   (Lieta T-856/16)
   (2017/C 022/79)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rare Hospitality International, Inc. (Orlando, Florida, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – I. Lázaro Betancor, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LONGHORN STEAKHOUSE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 948 682

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 12. septembra lēmums lietā R 2149/2015–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principu pārkāpums.


title: Lieta C-555/08: Prasība, kas celta 2008. gada 16. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/23

         Prasība, kas celta 2008. gada 16. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-555/08)
   (2009/C 32/42)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un K. Nyberg)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/56/EK par kapitālsabiedrību pārrobežu apvienošanos (1) attiecībā uz finanšu sabiedrībām, kurām nepieciešama palīdzība no valsts līdzekļiem, īpaši bankām un apdrošināšanas sabiedrībām, prasības, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 15. decembrī.

      (1)  OV L 310, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 12. maijā lietā C-99/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/80/EK — Netransponēšana)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 12. maijā
   lietā C-99/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/80/EK - Netransponēšana)
   (2005/C 171/07)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-99/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 26. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Valero Hordana [G. Valero Jordana] un R. Amarozi [R. Amorosi]) pret Itālijas Republiku (pārstāvis — I. M. Braguļja [I. M. Braguglia], kam palīdz Dž. Fjengo [G. Fiengo]), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann] un E. Juhāss [E. Juhász] (referents), ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 12. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvu 2001/80/EK par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta T-66/12: Prasība, kas celta 2012. gada 13. februārī — Sedghi un Azizi /Padome

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 13. februārī — Sedghi un Azizi/Padome
   (Lieta T-66/12)
   2012/C 109/52
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ali Sedghi (Teherāna, Irāna) un Ahmad Azizi (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Gadhia un S. Ashley, Solicitors, D. Wyatt, QC (Queen’s Counsel), un M. Lester, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 02.12.2011., 71. lpp.), un Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 02.12.2011., 11. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītājiem, un noteikt, ka šāds nolēmums stājas spēkā tūlītēji bez pārejas posma;

               —

               atzīt, ka Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 19. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes Regulas (ES) Nr. 961/2010 16. panta 2. punkts nav piemērojams attiecībā uz otro prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts neviens no sarakstā iekļaušanas juridiskajiem kritērijiem un ka nepastāv tiesisks vai faktisks pamats prasītāju iekļaušanai sarakstā. Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, nolemjot, ka prasītāju iekļaušana sarakstā ir pamatota.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu un regulu ir noteikti nepamatoti un nesamērīgi ierobežojumi prasītāju pamattiesībām.

         Otrais prasītājs izvirza divus papildu pamatus, apgalvojot, ka:

               —

               apstrīdētajā lēmumā un regulā ir noteikti nepamatoti un nesamērīgi ierobežojumi viņa tiesībām brīvi pārvietoties Eiropas Savienībā, un

               —

               Padomei nebija kompetences ietvert otro prasītāju saskaņā ar Kopējo ārējo un drošības politiku, jo tā ir tikai Eiropas Savienības iekšēja situācija.


title: Lieta C-572/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. novembrī iesniedza Administrativen Sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) — “Menidzharski biznes reshenia” OOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Veliko Tarnovo

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. novembrī iesniedza Administrativen Sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) — “Menidzharski biznes reshenia”OOD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Veliko Tarnovo

      (Lieta C-572/11)
      (2012/C 25/69)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen Sad Veliko Tarnovo

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: „Menidzharski biznes reshenia”OOD

         Atbildētājs: Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Veliko Tarnovo

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 203. pants kopsakarībā ar 168. panta a) punktu tādā gadījumā, kāds ir pamata lietā, un ņemot vērā nodokļu neitralitātes un tiesiskās paļāvības principus, ir jāinterpretē tādējādi, ka, neraugoties uz nodokļu ieņēmumu apdraudējuma novēršanu, priekšnodokļa atskaitīšana var tikt atteikta, ja šis apdraudējums ir novērsts vienīgi attiecībā uz piegādātāja rēķinā norādīto Valsts kasei maksājamā pievienotās vērtības nodokļa samaksu, šai nodokļu ieņēmumu apdraudējuma novēršanai neietekmējot piegādātāja darbības vai nodomus, kuri ir noveduši pie krāpnieciska satura rēķina, kurā ir norādīts, ka pievienotās vērtības nodokli maksā piegādātājs?

         (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta F-94/09: Prasība, kas celta 2009. gada 9. novembrī — Nikolchov /Komisija

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/42

         Prasība, kas celta 2009. gada 9. novembrī — Nikolchov/Komisija
   (Lieta F-94/09)
   2010/C 11/81
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Vladimir Nikolchov, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — B. Lemal, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Iecēlējinstitūcijas 2009. gada 29. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājam ir atteikts piešķirt dienas naudu pēc viņa pieņemšanas darbā ierēdņa praktikanta statusā 2009. gada 16. janvārī

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu pēc formas;

               —

               atzīt, ka ir noticis Civildienesta noteikumu VII pielikuma un Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. panta, un Komisijas 2004. gada 15. aprīļa lēmuma, ar kuru ir noteikta vispārējā izpildes kārtība 7. panta 3. punkta piemērošanai, pārkāpums;

               —

               tā rezultātā izdot rīkojumu atcelt Iecēlējinstitūcijas 2009. gada 29. jūlija lēmumu (Nr. R/9/09), ar kuru ir noraidīta prasītāja sūdzība par lūgumu piešķirt dienas naudu sakarā ar viņa stāšanos amatā atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. panta 2. punkta b) apakšpunkta otrajam ievilkumam;

               —

               izdot rīkojumu atbildētājai izmaksāt prasītājam nesamaksāto dienas naudu EUR 10 979,43 apmērā vai citā apmērā, kuru noteiktu Civildienesta tiesa, kā arī nokavējuma procentus, kuri tiek aprēķināti no sūdzības iesniegšanas dienas līdz samaksai pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-592/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. marta rīkojums – Novartis/ITSB – SK Chemicals (Plākstera attēls) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Apstrīdētā lēmuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 18. marta rīkojums – Novartis/ITSB – SK Chemicals (Plākstera attēls)
   (Lieta T-592/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 200/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis – M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – H. Kunz)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: SK Chemicals GmbH (Eschborn, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 7. augusta lēmumu lietā R 2342/2014–5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp SK Chemicals GmbH un Novartis AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par prasību;

               2)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) sedz savus, kā arī atlīdzina Novartis AG un SK Chemicals GmbH tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Lieta F-28/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Martin /Tiesa

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/49

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Martin/Tiesa
   (Lieta F-28/07)
   (2007/C 199/95)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Claire Martin, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — D. Martin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Tiesa
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2006. gada 4. jūlija lēmumu, ar kuru prasītāja ir iecelta par ierēdni praktikantu jurista lingvista amatā no 2006. gada 16. jūnija un tai ir piešķirta pakāpe AD7;

               —

               nospriest un piešķirt prasītājai ar atpakaļejošu spēku, sākot no 2006. gada 16. jūnija klasifikāciju A*10 pakāpē, kas atbilst pakāpei LA6 pirms 2004. gada 22. marta Regulas (EK, Euratom) Nr. 732/2004, ar ko groza Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (1), spēkā stāšanās 2005. gada 1. maijā;

               —

               izdot rīkojumu par prasītājas karjeras pilnīgu pārkārtošanu ar atpakaļejošu iedarbību no 2006. gada 16. jūnija;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja norāda līdzīgus pamatus tiem, kas ir norādīti lietā F-37/07 (2).

      (1)  OV L 124, 27.4.2004., 1. lpp.

      (2)  OV C 129, 9.6.2007., 28. lpp.


title: Lieta C-171/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. aprīlī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — FRA.BO SpA/Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches e.V. (DVGW) — Technisch-Wissenschaftlicher Verein

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. aprīlī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — FRA.BO SpA/Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches e.V. (DVGW) — Technisch-Wissenschaftlicher Verein

   (Lieta C-171/11)
   2011/C 226/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fra.bo S.p.A

      Atbildētāja: Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches e.V. (DVGW) — Technisch-Wissenschaftlicher Verein

      Pārējie lietas dalībnieki: DVGW-Cert GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 28. pants (tagad LESD 34. pants), vajadzības gadījumā apvienojumā ar EKL 86. panta 2. punktu (tagad LESD 106. panta 2. punkts), ir jāinterpretē tādējādi, ka privāttiesiskām iestādēm, kas ir dibinātas, lai noteiktā nozarē izstrādātu tehniskus standartus, kā arī sertificētu izstrādājumus, pamatojoties uz šiem tehniskajiem standartiem, šo tehnisko standartu izstrādāšanā un sertifikācijas procesā ir saistoši minētie tiesību noteikumi, ja valsts likumdevējs izstrādājumus, kam ir paredzēti sertifikāti, skaidri atzinis par likumiem atbilstošiem, kā rezultātā praksē tādu izstrādājumu pārdošana, kam nav šādu sertifikātu, tiek vismaz būtiski apgrūtināta?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
               Vai EKL 81. pants (tagad LESD 101. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka 1. jautājumā raksturotas privāttiesiskas iestādes darbība, ko veido tehnisku standartu izstrāde un izstrādājumu sertificēšana, pamatojoties uz šiem tehniskajiem standartiem, ir “saimnieciska” darbība, ja iestādi pārvalda uzņēmums?
               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai EKL 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmumu apvienības tehnisku standartu izstrāde un sertificēšana, pamatojoties uz šādiem standartiem, var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm, ja citā dalībvalstī likumīgi ražotu un tirgotu izstrādājumu importa dalībvalstī nevar pārdot vai var pārdot tikai ar būtiskām grūtībām tāpēc vien, ka tas neatbilst tehniskā standarta prasībām un, ņemot vērā tehniskā standarta pārliecinošo izplatību tirgū un valsts likumdevēja tiesību noteikumu, kā rezultātā uzņēmumu apvienības sertifikāts apliecina likumisko prasību ievērošanu, pārdošana bez šāda veida sertifikāta nemaz nav iespējama, un ja tehniskais standarts, ja to būtu izdevis valsts likumdevējs, nebūtu piemērojams tāpēc, ka tas būtu pretrunā preču brīvas aprites principiem?


title: Lieta T-282/99: Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. oktobra rīkojums — Visser's Tankstations pret Komisiju

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/29

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. oktobra rīkojums — Visser's Tankstations pret Komisiju
   (Lieta T-282/99) (1)

   (2006/C 310/58)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 47, 19.02.2000.


title: Lieta T-141/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Glaverbel /ITSB (stikla virsmas tekstūra) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo stikla virsmas tekstūru, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas pierādījumu neesamība)

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/32

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Glaverbel/ITSB (stikla virsmas tekstūra)
   (Lieta T-141/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo stikla virsmas tekstūru, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas pierādījumu neesamība)
   (2007/C 247/52)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Glaverbel SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Möbus un T. Koerl, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — Ó. Mondéjar)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 1. marta lēmumu lietā R 0986/2004-4 attiecībā uz grafiskas preču zīmes, kas attēlo stikla virsmas tekstūru, kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Glaverbel SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta C-61/12: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 20. marta spriedums – Eiropas Komisija/Lietuvas Republika Valsts pienākumu neizpilde  — Mehānisko transportlīdzekļu reģistrācija  — LESD 34. un 36. pants  — Direktīva 70/311/EEK  — Direktīva 2007/46/EK  — Satiksme dalībvalstī pa ceļa labo pusi  — Pienākums reģistrācijas nolūkā pārvietot uz kreiso pusi tādu vieglo automobiļu stūres iekārtu, kuros tā atrodas labajā pusē

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/4

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 20. marta spriedums – Eiropas Komisija/Lietuvas Republika
   (Lieta C-61/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Mehānisko transportlīdzekļu reģistrācija - LESD 34. un 36. pants - Direktīva 70/311/EEK - Direktīva 2007/46/EK - Satiksme dalībvalstī pa ceļa labo pusi - Pienākums reģistrācijas nolūkā pārvietot uz kreiso pusi tādu vieglo automobiļu stūres iekārtu, kuros tā atrodas labajā pusē)
   2014/C 142/04
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Steiblytė, G. Wilms un G. Zavvos)

      Atbildētāja: Lietuvas Republika (pārstāvji – D. Kriaučiūnas un R. Krasuckaitė)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Igaunijas Republika (pārstāve – M. Linntam), Latvijas Republika (pārstāvji – I. Kalniņš un A. Nikolajeva) un Polijas Republika (pārstāvji – B. Majczyna un M. Szpunar)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde – LESD 34. panta, Padomes 1970. gada 8. jūnija Direktīvas 70/311/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju stūres iekārtu (OV L 133, 10. lpp.) 2.a panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvas 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (“pamatdirektīva”) (OV L 263, 1. lpp.), 4. panta 3. punkta pārkāpums – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko ir aizliegts reģistrēt jaunus vieglos automobiļus, kuriem stūre atrodas labajā pusē, kaut arī šādi automobiļi atbilst prasībām, kas paredzētas Pamatdirektīvā un atsevišķajās direktīvās – Atteikums reģistrēt iepriekš citā dalībvalstī reģistrētus vieglos automobiļus ar stūres iekārtu labajā pusē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               aizliedzot reģistrēt vieglos automobiļus, kuriem stūre atrodas labajā pusē, un/vai izvirzot prasību, ka jauna vai citā dalībvalstī reģistrēta vieglā automobiļa ar stūres iekārtu labajā pusē reģistrēšanai stūre ir jāpārceļ uz kreiso pusi, Lietuvas Republika nav izpildījusi Padomes 1970. gada 8. jūnija Direktīvas 70/311/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju stūres iekārtu 2.a pantā, Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvas 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (“pamatdirektīva”), 4. panta 3. punktā, kā arī LESD 34. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Lietuvas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Igaunijas Republika, Latvijas Republika un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 118, 21.4.2012.


title: Lieta F-119/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums — Kerstens /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Pieņemamība — Struktūrshēma — Nelabvēlīgs akts — Amata maiņa — Pienākumu maiņa — Dienesta intereses — Darba līdzvērtība — Slēpta sankcija — Pilnvaru nepareiza izmantošana)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/70

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums — Kerstens/Komisija
   (Lieta F-119/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Pieņemamība - Struktūrshēma - Nelabvēlīgs akts - Amata maiņa - Pienākumu maiņa - Dienesta intereses - Darba līdzvērtība - Slēpta sankcija - Pilnvaru nepareiza izmantošana)
   (2008/C 209/128)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Petrus Kerstens, Overijse (Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un M. Velardo)
   Priekšmets
   Pirmkārt, Individuālo prasījumu pārvaldīšanas un maksājumu biroja (PMO) Pārvaldības komitejas 2005. gada 8. decembra lēmuma par grozījumiem šā biroja struktūrshēmā atcelšana daļā, kurā prasītājs, tolaik nodaļas “Resursi” vadītājs, ir norīkots citā, ar pētniecību saistītajā amatā, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006., 68. lpp.


title: Lieta T-145/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. maija spriedums — Atlas Transport /ITSB — Atlas Air ( “ATLAS” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “ATLAS” — Agrāka Beniluksa grafiska preču zīme “atlasair” — Formas prasības — Paziņojuma, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, iesniegšana — Administratīvā procesa apturēšana — Regulas (EK) Nr. 40/94 59. pants (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 60. pants) — Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkts)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/18

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. maija spriedums — Atlas Transport/ITSB — Atlas Air (“ATLAS”)
   (Lieta T-145/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “ATLAS” - Agrāka Beniluksa grafiska preču zīme “atlasair” - Formas prasības - Paziņojuma, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, iesniegšana - Administratīvā procesa apturēšana - Regulas (EK) Nr. 40/94 59. pants (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 60. pants) - Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkts)
   2011/C 186/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas Transport GmbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern un B. Weichhaus, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Atlas Air, Inc. (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — sākotnēji R. Dissmann, vēlāk — R. Dissmann un J. Guhn, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 24. janvāra lēmumu lietā R 1023/2007-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Atlas Air, Inc. un Atlas Transport GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Atlas Transport GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Atlas Air Inc. tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 158, 21.06.2008.


title: Lieta C-233/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te’s-Hertogenbosch2005. gada 16. februāra rīkojumu lietā V.O.F. Dressuurstal Jespers pret Inspecteur van de Belastingsdienst/Zuidwest/kantoor Breda van de rijksbelastingdienst

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te`s-Hertogenbosch2005. gada 16. februāra rīkojumu lietā V.O.F. Dressuurstal Jespers pret Inspecteur van de Belastingsdienst/Zuidwest/kantoor Breda van de rijksbelastingdienst

   (Lieta C-233/05)
   (2005/C 205/11)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Gerechtshof te`s-Hertogenbosch [Sertohenbosas tiesa] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 16. februāra rīkojumu lietā V.O.F. Dressuurstal Jespers pret Inspecteur van de Belastingsdienst/Zuidwest/kantoor Breda van de rijksbelastingdienst un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 27. maijā.

      Gerechtshof te`s-Hertogenbosch lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1a.

               Vai gadījumā, ja neiejāts zirgs tiek trenēts, lai to piemērotu noteikta veida izmantošanai, tādai kā, piemēram, zirga izmantošana jāšanai, ir radīta jauna prece un Sestās Direktīvas (1) 5. panta 7. punkta izpratnē tā ir saražošana?

               1b.

               Vai gadījumā, ja, piemēram, zirgs, kas ir jau piemērots noteiktai izmantošanai, tādai kā norādīta 1a. jautājumā, tiek trenēts tādējādi, lai tas varētu piedalīties (jāšanas) sacensībās augstākā līmenī nekā pirms trenēšanas, tā ir saražošana, kā norādīts 1a. jautājumā iepriekš?

               2.

               Vai, lai atbildētu uz šiem jautājumiem, ir svarīgi, vai ar zirgu ir notikušas izmaiņas, kas var tikt objektīvi novērtētas, tādas kā, piemēram, tam esot tiesībām vai iegūstot tiesības piedalīties augstākas klases jāšanas sacensībās?

               3.

               Vai šajā sakarā ir nozīme tam, vai attiecīgais zirgs tiešām sasniedz paredzēto mērķi (ražotāja piegāde) vai ka zirgs nesasniedz treniņa iecerēto mērķi, piemēram, sakarā ar problēmām, kas saistītas ar veselību vai spējām?

               4.

               Kādas ir atbildes uz 2. un 3. jautājumu sekas, ņemot vērā faktu, ka šī lieta ir par periodiskiem maksājumiem, kur maksājamais nodoklis tiek maksāts periodiski, deklarējot to?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem - Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 13.06.1977., 1. lpp.).


title: Lieta C-211/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedumu lietā T-385/12 Orange/Komisija 2015. gada 8. maijā iesniedza Orange, iepriekš France Télécom

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedumu lietā T-385/12 Orange/Komisija 2015. gada 8. maijā iesniedza Orange, iepriekš France Télécom

   (Lieta C-211/15 P)
   (2015/C 245/09)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Orange, iepriekš France Télécom (pārstāvji – S. Hautbourg un S. Cochard-Quesson, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               pieņemt galīgu lēmumu pēc būtības saskaņā ar Tiesas statūtu 61. pantu un apmierināt Orange pirmajā tiesvedības instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               pakārtoti, lietu nodot atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības atbalstam prasītājs izvirza vairākus pamatus.
   Vispirms Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, konstatējot, ka ir izpildīti kritēriji, kas ļauj saglabāt kvalifikāciju par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā uzskatīja, ka Orange esot guvis labumu no priekšrocības, lai gan pasākuma mērķis bija novērst strukturālu trūkumu, kas radies, saglabājot 1990. gada likumā paredzēto sistēmu, un pieļaut neierobežotus konkurences apstākļus pilnīgas telekomunikācijas tirgu liberalizācijas kontekstā. Otrkārt, prasītājs arī iebilst, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā ir uzskatījusi, ka šajā gadījumā, lai apstiprinātu strīdīgā pasākuma selektivitāti, nav nepieciešams pārbaudīt, vai ar to tiktu ieviesta diferenciācija tādu tirgus dalībnieku starpā, kuri atrodas līdzīgā faktiskā un juridiskā situācijā, pat ja šādos apstākļos nevienu citu uzņēmumu Komisija nevarētu iekļaut savā atsauces sistēmā. Visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu un esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot veikusi nekādu prasītājas izvirzīto argumentu analīzi, lai uzskatītu, ka pasākums nekropļo vai neapdraud konkurenci LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
   Tālāk Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā esot ņēmusi vērā Komisijas analīzi saistībā ar aplūkotā pasākuma saderīguma novērtējumu. Pirmkārt, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu un esot sagrozījusi faktus, jo tā ir secinājusi, ka grozītā 1996. gada likuma 30. pantā neesot paredzēts nekas par vienreizēju ārkārtēju ieguldījumu un tādēļ tas nav pretrunā Komisijas secinājumam, saskaņā ar kuru vienreizējs ārkārtējs ieguldījums uzņēmumam nav sociāla nasta. Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo esot ņēmusi vērā Komisijas apsvērumus un vienkārši secinājusi, ka “La Poste” precedents uz France Télécom (Orange) nav attiecināms.
   Visbeidzot, prasītājs uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā vērtējumā par laikposmu, kurā lēmumā definētais atbalsts ir ticis līdzsvarots ar vienreizēju ārkārtēju ieguldījumu. It īpaši, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus un ar savu pamatojumu aizstājusi pārsūdzētajā lēmumā minēto, jo tā ir apstiprinājusi, ka ar kompensāciju un pārmērīgo kompensāciju saistīto izmaksu atcelšana ir bijusi daļa no pārsūdzētā lēmuma 1. pantā definētā atbalsta.


title: Apvienotās lietas T-303/06 RENV un T-337/06 RENV: Vispārējās tiesas 2014. gada 25. novembra spriedums – UniCredit/ITSB – Union Investment Privatfonds (“UNIWEB” un “UniCredit Wealth Management”) (Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdisku preču zīmju “UNIWEB” un “UniCredit Wealth Management” reģistrācijas pieteikumi – Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “UNIFONDS” un “UNIRAK” un agrāka valsts grafiska preču zīme “UNIZINS” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Preču zīmju sērija vai saime – Asociācijas iespēja – Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Personas, kas iestājusies lietā, izvirzītie atcelšanas un grozīšanas prasījumi – Reglamenta 134. panta 3. punkts)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/25

      Vispārējās tiesas 2014. gada 25. novembra spriedums – UniCredit/ITSB – Union Investment Privatfonds (“UNIWEB” un “UniCredit Wealth Management”)
      (Apvienotās lietas T-303/06 RENV un T-337/06 RENV) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdisku preču zīmju “UNIWEB” un “UniCredit Wealth Management” reģistrācijas pieteikumi - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “UNIFONDS” un “UNIRAK” un agrāka valsts grafiska preču zīme “UNIZINS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču zīmju sērija vai saime - Asociācijas iespēja - Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Personas, kas iestājusies lietā, izvirzītie atcelšanas un grozīšanas prasījumi - Reglamenta 134. panta 3. punkts)
      (2015/C 016/41)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: UniCredit SpA, agrāk – UniCredito Italiano SpA (Dženova, Itālija) (pārstāvji – G. Floridia, R. Floridia un G. Sironi, advokāti)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Bullock)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis – J. Zindel, avocat)

         Priekšmets

      Prasības, kas ir celtas par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 5. septembra (apvienotās lietas R 196/2005-2 un R 211/2005-2) un 2006. gada 25. septembra (apvienotās lietas R 456/2005-2 un R 502/2005-2) lēmumiem attiecībā uz iebildumu procesiem starp Union Investment Privatfonds GmbH un UniCredito Italiano SpA

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasības noraidīt;

                  2)

                  Union Investment Privatfonds GmbH izvirzītos prasījumus attiecībā uz atcelšanu un grozīšanu noraidīt;

                  3)

                  UniCredit SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas ir radušies Union Investment Privatfonds;

                  4)

                  Union Investment Privatfonds sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-623/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. decembrī iesniedza Tribunal de première instance de Namur (Beļģija) — Adrien Daxhelet/État belge — SPF Finances

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. decembrī iesniedza Tribunal de première instance de Namur (Beļģija) — Adrien Daxhelet/État belge — SPF Finances

   (Lieta C-623/10)
   2011/C 80/25
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Namur

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Adrien Daxhelet

      Atbildētājs: État belge — SPF Finances

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2007. gada 13. decembra Lisabonas līguma, kurš ir spēkā kopš 2009. gada 1. decembra un ar kuru groza 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstīto Līgumu par Eiropas Savienību (un kurā būtībā ir pārņemtas tās tiesību normas, kas iepriekš bija iekļautas 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstītajā Līguma par Eiropas Savienību, kas stājās spēkā 1993. gada 1. novembrī, I sadaļas 6. pantā) I sadaļas — “Kopīgie noteikumi” 6. pants, kā arī 1957. gada 25. marta Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EK līgums) 234. pants (iepriekš 177. pants), no vienas puses, un/vai 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, no otras puses, nepieļauj, ka valsts tiesību normas, šajā gadījumā Beļģijas 1989. gada 6. janvāra likuma par Cour d’arbitrage (tagad pārdēvēta par Cour constitutionnelle) 9. panta 2. punkts padara valsts tiesām saistošu judikatūru, kura izriet no atbilstoši valsts tiesībām augstākās tiesas (šajā gadījumā minētās Cour constitutionnelle) spriedumiem par prasībām atcelt valsts tiesību normas, par kurām ir celta prasība, ja šīs prasības ir pamatotas ar tādu tiesību normu pārkāpumu, kuras izriet no valsts tiesību sistēmā tieši un primāri piemērojamām Eiropas Savienības tiesībām?

               2)

               Vai 2007. gada 13. decembra Lisabonas līguma, kurš ir spēkā kopš 2009. gada 1. decembra un ar kuru groza 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstīto Līgumu par Eiropas Savienību (un kurā būtībā ir pārņemtas tās tiesību normas, kas iepriekš bija iekļautas 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstītajā Līguma par Eiropas Savienību, kas stājās spēkā 1993. gada 1. novembrī, I sadaļas 6. pantā) I sadaļas — “Kopīgie noteikumi” 6. pants, kā arī 1957. gada 25. marta Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EK līgums) 234. pants (iepriekš 177. pants), no vienas puses, un/vai 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, no otras puses, nepieļauj, ka valsts tiesību normas, šajā gadījumā Beļģijas 1989. gada 6. janvāra likuma par Cour d’arbitrage (tagad pārdēvēta par Cour constitutionnelle), kas grozīts ar 2009. gada 12. jūlija likumu, 26. panta 4. punkts, lasot tos neatkarīgi vai kopsakarā ar minētā 1989. gada 6. janvāra speciālā likuma 9. panta 2. punktu, liek valsts tiesām uzdot atbilstoši valsts tiesībām augstākajai tiesai (šajā gadījumā minētajai Cour constitutionnelle) ikvienu prejudiciālo jautājumu par tādu tiesību normu interpretāciju, kuras izriet no valsts tiesību sistēmā tieši un primāri piemērojamām Eiropas Savienības tiesībām, ja šīs tiesību normas ir pārņemtas arī valsts Konstitūcijā un ja minētās tiesas pieņem, ka šīs tiesību normas ir pārkāptas tajās izskatāmajās prāvās, kā rezultātā šīs tiesas minētām tiesām ir liegta iespēja piemērot Eiropas Savienības tiesības tieši, vismaz gadījumos, kad minētā augstākā tiesa jau ir lēmusi par šādu jautājumu?


title: Lieta T-229/17: Prasība, kas celta 2017. gada 19. aprīlī – Vācija/Komisija

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 19. aprīlī – Vācija/Komisija
   (Lieta T-229/17)
   (2017/C 195/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un J. Möller, pārstāvji, un M. Winkelmüller, F. van Schewick un M. Kottmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 25. janvāra Lēmumu (ES) 2017/133 par atsauces uz saskaņoto standartu EN 14342:2013 “Koka grīdas un parkets. Īpašības, atbilstības novērtēšana un marķēšana” saglabāšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ar ierobežojumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011 (OV 2017, L 21, 113. lpp.),

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 25. janvāra Lēmumu (ES) 2017/145 par to, lai atsauci uz saskaņoto standartu EN 14904:2006 “Sporta laukumu segumi – Segumi universālām sporta zālēm – Specifikācija”Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī saglabātu ar ierobežojumiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011 (OV 2017, L 22, 62. lpp.),

               —

               atcelt Komisijas paziņojumu saistībā ar īstenojamo Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011, ar ko nosaka saskaņotus būvizstrādājumu tirdzniecības nosacījumus un atceļ Padomes Direktīvu 89/106/EEK (OV 2017, C 76, 32. lpp.), ciktāl tā attiecas uz saskaņoto standartu EN 14342:2013 “Koka grīdas un parkets. Īpašības, atbilstības novērtēšana un marķēšana”,

               —

               atcelt Komisijas paziņojumu saistībā ar īstenojamo Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011, ar ko nosaka saskaņotus būvizstrādājumu tirdzniecības nosacījumus un atceļ Padomes Direktīvu 89/106/EEK (OV 2017, C 76, 32. lpp.), ciktāl tā attiecas uz saskaņoto standartu EN 14904:2006 “Sporta laukumu segumi – Segumi universālām sporta zālēm – Specifikācija”, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti būtiski procedūras noteikumi.
               Vācijas Federatīvā Republika apgalvo, ka Komisija, pieņemot apstrīdētos lēmumus, ir pārkāpusi būtiskus procedūras noteikumus, kas ir paredzēti Regulas (ES) Nr. 305/2011 (1) 18. pantā. Komisija neesot iesaistījusi, pamatojoties uz Direktīvas 98/34/EK (2) 5. pantu izveidoto komiteju, paredzētā apspriešanās ar attiecīgo Eiropas standartizācijas iestādi esot tikusi veikta kļūdaini un apstrīdētie lēmumi neesot tikuši pieņemti “ņemot vērā”, pamatojoties uz minētās direktīvas 5. pantu izveidotās “komitejas atzinumu”.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pamatojums.
               Ar otro pamatu prasītāja iebilst, ka ar apstrīdētajiem lēmumiem neesot izpildīts LESD 296. panta otrajā daļā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu, jo tajos neesot pausta nostāja attiecībā uz saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 305/2011 18. panta 1. punktu centrālo jautājumu, vai konkrētie saskaņotie standarti atbilst attiecīgajiem mandātiem un ar tiem ir nodrošināta būvēm izvirzīto pamatprasību izpilde. No tā izrietot, ka ne Vācijas Federatīvā Republika, ne Vispārējā tiesa nevarot novērtēt, uz kādiem būtiskiem tiesiskajiem un faktiskajiem apsvērumiem Komisija ir pamatojusies.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regula (ES) Nr. 305/2011.
               Turpinājumā prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdētajiem lēmumiem un apstrīdēto paziņojumu esot pārkāptas Regulas (ES) Nr. 305/2011 materiāltiesiskās normas.

                           —

                           Pirmkārt, ar apstrīdētajiem lēmumiem un apstrīdēto paziņojumu esot pārkāpta Regulas (ES) Nr. 305/2011 17. panta 5. punkta pirmā un otrā daļa, jo pretēji minētajām tiesību normām, Komisija neesot pārbaudījusi, ciktāl konkrētie saskaņotie standarti atbilst attiecīgajiem mandātiem, un līdz ar to neesot pareizi novērtējusi, ka šāda atbilstība faktiski nepastāv.

                           —

                           Otrkārt, ar apstrīdētajiem lēmumiem un apstrīdēto paziņojumu esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 305/2011 18. panta 2. punkts apvienojumā ar 3. panta 1. un 2. punktu, kā arī 17. panta 3. punkta pirmo daļu. Komisija esot atstājusi bez vērības faktu, ka tiesību normās, uz kurām attiecas šī tiesvedība, nav paredzētas procedūras un kritēriji ekspluatācijas īpašību novērtējumam attiecībā uz tā saukto citu bīstamo vielu izdalīšanos, un līdz ar to tās neesot pilnīgas attiecībā uz būvizstrādājumu būtisku raksturlielumu un tātad apdraudot būvēm izvirzīto pamatprasību izpildi.

                           —

                           Visbeidzot Komisija, nosakot apstrīdētos pasākumus esot pieļāvusi vēl vienu kļūdu vērtējumā, atstājot bez vērības ar Regulas (ES) Nr. 305/2011 18. panta 2. punktu piešķirto iespēju atsauci uz attiecīgo saskaņoto standartu Oficiālajā Vēstnesī papildināt ar prasītājas ierosināto ierobežojumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 9. marta Regula (ES) Nr. 305/2011, ar ko nosaka saskaņotus būvizstrādājumu tirdzniecības nosacījumus un atceļ Padomes Direktīvu 89/106/EEK (OV 2011, L 88, 5. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīva 98/48/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998, L 217, 18. lpp.).


title: Lieta T-470/17: Prasība, kas celta 2017. gada 26. jūlijā – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (“sensotek”)

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/38

         Prasība, kas celta 2017. gada 26. jūlijā – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (“sensotek”)
   (Lieta T-470/17)
   (2017/C 309/51)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sensotek GmbH (Reichenbach an der Fils, Vācija) (pārstāvis – J. Klink, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Senso Tecnologie Srl (Roma, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “sensotek” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 648 871

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 16. maija lēmums lietā R 1953/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-570/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 2. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 2. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-570/10) (1)

   2011/C 252/64
   Tiesvedības valoda — angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 63, 26.02.2011.


title: Lieta C-425/11: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums ( Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Katja Ettwein/Finanzamt Konstanz (Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos — Vienlīdzīga attieksme — Pašnodarbinātas personas, kas šķērso robežu — Savienības dalībvalsts valstspiederīgie — Šajā dalībvalstī gūti ienākumi no profesionālās darbības — Dzīvesvietas pārcelšana uz Šveici — Atteikums piešķirt nodokļu priekšrocību minētajā dalībvalstī dzīvesvietas pārcelšanas dēļ)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/13

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Katja Ettwein/Finanzamt Konstanz

   (Lieta C-425/11) (1)

   (Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos - Vienlīdzīga attieksme - Pašnodarbinātas personas, kas šķērso robežu - Savienības dalībvalsts valstspiederīgie - Šajā dalībvalstī gūti ienākumi no profesionālās darbības - Dzīvesvietas pārcelšana uz Šveici - Atteikums piešķirt nodokļu priekšrocību minētajā dalībvalstī dzīvesvietas pārcelšanas dēļ)
   2013/C 114/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Baden-Württemberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Katja Ettwein

      Atbildētāja: Finanzamt Konstanz

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Baden-Württemberg — 1999. gada 21. jūnija Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, kas Kopienas vārdā ir apstiprināts ar Padomes un Komisijas 2002. gada 4. aprīļa lēmumu (OV L 114, 6. lpp.), un īpaši tā 1., 2., 11., 16. un 21. panta, kā arī tā I pielikuma 9., 13. un 15. panta interpretācija — Tiešo nodokļu piemērošana personām, kas šķērso robežu — Valsts tiesiskais regulējums, kas pieļauj laulāto kopīgu aplikšanu ar nodokli (Ehegattensplitting) gadījumā, ja viņi ir kādas Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalsts rezidenti, un to nepieļauj gadījumā, ja viņi ir Šveices Konfederācijas rezidenti

      Rezolutīvā daļa:

   Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, kas parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā, 1. panta a) punkts, kā arī šī nolīguma I pielikuma 9. panta 2. punkts, 13. panta 1. punkts un 15. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts atteikums noteikt kopīgu aplikšanu ar nodokli, piemērojot šajā tiesiskajā regulējumā paredzēto tā saucamo “splitting” metodi, laulātajiem, kuri ir šīs valsts pilsoņi un kuru visiem apliekamajiem ienākumiem šajā pašā valstī tiek piemērots ienākuma nodoklis, tikai tāpēc vien, ka viņu dzīvesvieta ir Šveices Konfederācijā.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.