201806080361931242018/C 221/332032018TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180503272711Lieta T-203/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 3. maija rīkojums – VQ/ECB (Pagaidu noregulējums — Ekonomikas un monetārā politika — Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība — Ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013 ECB piešķirtie uzdevumi — ECB pilnvaras — Īpašas uzraudzības pilnvaras — Administratīvie sodi — Publicēšana — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)
 ---documentbreak--- C2212018LV2710120180503LV0033271271Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 3. maija rīkojums – VQ/ECB
   (Lieta T-203/18 R)
   “(Pagaidu noregulējums — Ekonomikas un monetārā politika — Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība — Ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013 ECB piešķirtie uzdevumi — ECB pilnvaras — Īpašas uzraudzības pilnvaras — Administratīvie sodi — Publicēšana — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)”2018/C 221/33Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: VQ (pārstāvis: G. Cahill, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji: E. Koupepidou, E. Yoo un M. Puidokas)

      Priekšmets

   Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt ECB Padomes 2018. gada 14. marta Lēmuma ECB-SSM-2018-ESSAB-4, SNC-2016–0026 par naudas sodu un tā publicēšanu ECB interneta vietnē izpildi.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

            2)

            Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


201806080521931352018/C 221/051732018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL201803065511Lieta C-173/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. martā iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – FS/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

 ---documentbreak--- C2212018LV510120180306LV00055151Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. martā iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – FS/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

   (Lieta C-173/18)2018/C 221/05Tiesvedības valoda – ungāru
      Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: FS

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka nodokļu iestāde a posteriori nodokļu kontroles ietvaros nevar izslēgt iespēju, ka nodokļa maksātāji izvēlas atbrīvojumu no PVN, kas ir noteikts maziem uzņēmumiem?


201806080331931372018/C 221/351862018TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180314282921Lieta T-186/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. martā – Abaco Energy u.c./Komisija
 ---documentbreak--- C2212018LV2810120180314LV0035281292Prasība, kas celta 2018. gada 14. martā – Abaco Energy u.c./Komisija
   (Lieta T-186/18)2018/C 221/35Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Abaco Energy, SA (Madride, Spānija), un 1660 citi (pārstāvji: P. Holtrop, P. Kuypers un M. de Wit, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 10. novembra Lēmumu C(2017) 7384 final lietā SA.40348 (2015/NN) saistībā ar atbalstu elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem enerģijas avotiem, koģenerācijas un atkritumu pārstrādes; (
                  1
               )

            —

            uzdot Komisijai veikt iepriekšējās shēmas un pašreizējās shēmas atsevišķus izvērtējumus, ievērojot ES tiesību aktu prasības;

            —

            piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts Komisijas rūpības pienākuma pārkāpums.

                     —

                     Komisijai esot pienākums pilnā apmērā pildīt savus no Līgumiem izrietošos pienākumus. Komisijai bija iespējas, informācija un nepieciešamie resursi, lai atbilstoši tiesību aktu prasībām, lemjot par lēmuma pieņemšanu, šajā vērtējumā ietvertu iepriekšējās shēmas izvērtējumu. Komisija, neievērojot tai Līgumos izvirzītās prasības, šo pienākumu neesot izpildījusi, jo tā nav nodrošinājusi iepriekšējās shēmas neatkarīgu izvērtējumu.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama faktu kļūda.

                     —

                     Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu faktu kļūdu, uzskatot, ka ar pašreizējo shēmu ir pārņemta iepriekšējā shēma. Esot pilnīgi skaidrs, ka nekāda pārņemšana nav konstatējama, un visu laiku ir pastāvējušas divas pilnīgi atšķirīgas shēmas, un ka katrai no tām esot nepieciešams atsevišķs izvērtējums, lai noskaidrotu atbilstību valsts atbalsta noteikumiem.

            3.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā.

                     —

                     Komisija neesot pareizi piemērojusi atbilstošās saistošās Komisijas vadlīnijas, tādējādi pārkāpjot ES tiesību normas. Papildus minētajam, Komisijas ieskatos ar pašreizējo shēmu ir pārņemta iepriekšējā shēma, un tādēļ iepriekšējās shēmas izvērtējums nav nepieciešams. Prasītāji uzskata, ka, paužot šādu uzskatu, Komisija esot pārkāpusi ES tiesību normas.

            4.

            Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka neesot norādīts pietiekams pamatojums.

                     —

                     Komisija neesot sniegusi pietiekamu pamatojumu, lai prasītājiem būtu saprotams, uz kā ir balstīts Komisijas pieņemtais lēmums. No lēmuma skaidri neizrietot, 1) kāds Komisijai bija pamats uzskatīt, ka ar pašreizējo shēmu ir tikusi pārņemta iepriekšējā shēma, un 2) kādēļ, vienā shēmā iekļaujot citu shēmu, neesot nepieciešams izvērtēt iepriekšējās shēmas atbilstību valsts atbalsta noteikumiem. Šie esot galvenie konstatējumi, kuru rezultātā Komisija ir pieņēmusi lēmumu. Līdz ar to prasītājiem esot liegtas viņu pamattiesības uz lēmumu, ar kura palīdzību tie varētu saprast, kādā veidā un kādu apsvērumu virzīta Komisija ir nonākusi pie lēmumā minētajiem secinājumiem.

            5.

            Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta pilnvaru ļaunprātīga izmantošana un ES Pamattiesību hartas pārkāpums.

                     —

                     Atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktam Komisijai esot pienākums objektīvi un taisnīgi izvērtēt no lēmuma izrietošās prasītāju intereses. Komisija šo pienākumu neesot izpildījusi, jo attiecībā uz prasītāju interesēm tā nepamatoti lielāku nozīmi esot piešķīrusi Komisijas un Spānijas interesēm.

            6.

            Ar sesto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums.

                     —

                     Komisija neesot ievērojusi prasītāju intereses, nenodrošinot iepriekšējās shēmas neatkarīgu izvērtējumu, un tādējādi pārkāpjot samērīguma principu.

      (
         1
      )	OV 2017, C 442, 1. lpp.


201806080411931432018/C 221/142752018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180423121321Lieta C-275/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. aprīlī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Milan Vinš/Odvolací finanční ředitelství

 ---documentbreak--- C2212018LV1210120180423LV0014121132Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. aprīlī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Milan Vinš/Odvolací finanční ředitelství

   (Lieta C-275/18)2018/C 221/14Tiesvedības valoda – čehu
      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Milan Vinš

      Atbildētājs: Odvolací finanční ředitelství

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa par preču eksportu (Padomes Direktīvas 2006/112/EK (
                  1
               ) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 146. pants) var tikt padarīts atkarīgs no nosacījuma, ka precēm vispirms ir jāpiemēro noteikta muitas procedūra (Zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty (Likums Nr. 235/2004 par pievienotās vērtības nodokli) 66. pants)?

            2)

            Vai šāds valsts tiesiskais regulējums var tikt attaisnots atbilstoši PVN direktīvas 131. pantam kā noteikums, lai nepieļautu krāpšanu ar nodokļiem, izvairīšanos vai ļaunprātīgu izmantošanu?

      (
         1
      )	OV 2006, L 347, 1. lpp.


201806080501931642018/C 221/061832018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL201803095622Lieta C-183/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. martā iesniedza Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku (Polija) – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)/Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku

 ---documentbreak--- C2212018LV520120180309LV00065262Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. martā iesniedza Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku (Polija) – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)/Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku

   (Lieta C-183/18)2018/C 221/06Tiesvedības valoda – poļu
      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

      Atbildētāja: Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Padomes Pamatlēmuma 2005/214/TI (
                  1
               ) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām 1. panta a) punkts, 9. panta 3. punkts, 20. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildei nodotam lēmumam, ar ko juridiskai personai uzlikts naudas sods, ir jābūt izpildītam izpildes valstī, lai gan valsts tiesību normās, ar ko ieviestas šī pamatlēmuma normas, nav paredzēta iespēja izpildīt lēmumu, ar kuru šāds sods uzlikts juridiskajai personai?

            2)

            Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai jēdziens “juridiskā persona”, kas izmantots Padomes Pamatlēmuma 2005/214/TI 1. panta a) punktā un 9. panta 3. punktā, ir jāinterpretē saskaņā ar:

                     a)

                     izdevējas valsts tiesību noteikumiem (1. panta c) punkts);

                     b)

                     izpildes valsts tiesību noteikumiem (1. panta d) punkts);

                     c)

                     kā autonoms Eiropas Savienības tiesību jēdziens,

               un vai līdz ar to tas ir piemērojams arī juridiskās personas filiālei, lai gan juridiskās personas filiālei nav juridiskās personas statusa izpildes valstī?

      (
         1
      )	OV L 76, 16.–30. lpp.


201806080171931292018/C 221/362242018TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180411293131Lieta T-224/18: Prasība, kas celta 2018. gada 11. aprīlī – PV/Komisija
 ---documentbreak--- C2212018LV2910120180411LV0036291313Prasība, kas celta 2018. gada 11. aprīlī – PV/Komisija
   (Lieta T-224/18)2018/C 221/36Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: PV (pārstāvis: M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

      rezultātā uzdot:

            —

            pievienot šo prasības pieteikumu izskatāmajai lietai T-786/16 saskaņā ar saistības principu un ES Vispārējās tiesas Reglamenta 2015. gada 4. marta konsolidētajā redakcijā 68. pantu;

            —

            uzskatīt psiholoģisko vardarbību par pierādītu un apstiprināt “apzināti nepatiesa atzinuma sniegšanu”, ko nevar pieļaut Eiropas Savienības tiesību sistēmā;

            —

            atcelt procedūru CMS 17/025 visos šajos aspektos un atcelt lēmumu, kas ir pamats sūdzībai R/8/18;

            —

            atcelt lēmumu par prasītāja algas “noteikšanu nulles apmērā” sākot no 2017. gada 1. oktobra;

            —

            atcelt, pamatojoties uz psiholoģisko vardarbību un darbnespēju, lēmumu, ar kuru prasītājam uzliek pienākumu piedalīties novērtējumā FP 2016 (2016. kalendārais gads), kā arī lēmumu noraidīt 2018. gada 16. marta sūdzību R/502/17;

            —

            atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam uzliek pienākumu piedalīties civildienesta 2017. gada novērtējumā (2017. kalendārais gads) psiholoģiskās vardarbības dēļ, kā arī atcelt lēmumu, par kuru tika iesniegta sūdzība R/121/18;

            —

            atcelt 2018. gada 15. janvāra lēmumu, kā arī sūdzības R/413/17 noraidīšanu, ar kuru prasītājs tika pārcelts uz Mutiskās tulkošanas ĢD, pārkāpjot viselementārāko pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses;

            —

            atcelt 2017. gada 12. septembra PMO lēmumu ([X] kundze), kurā tika nolemts atlīdzināt 2017. gada 20. jūlija paziņojumu par parādu Nr. ABAC 324170991 par summu 42704,74 EUR apmērā ar prasītājam neizmaksāto atalgojumu par laika posmu no 2016. gada 1. augusta līdz 2017. gada 30. septembrim, kā arī noraidīt 2018. gada 9. marta sūdzību R/482/17;

      un piešķirt šādu zaudējumu summu saskaņā ar LESD 340. pantu:

            —

            piespriest atlīdzību par morālo kaitējumu 98000 EUR apmērā, kas izriet no šiem apstrīdētajiem lēmumiem;

            —

            attiecībā uz materiālo kaitējumu piešķirt:

                     —

                     vai nu summu 23190,44 EUR apmērā par algas parādu laikposmā no 2017. gada 1. oktobra līdz 2018. gada 30. aprīlim, ja Vispārējā tiesa uzskata, ka prasītājam ir tiesības uz pilnīgu atalgojumu;

                     —

                     vai arī summu 7612,87 EUR apmērā par algas parādu laikposmā no 2017. gada 1. oktobra līdz 2018. gada 30. aprīlim, ja Vispārējā tiesa uzskata, ka prasītājam ir tiesības tikai uz algas starpību starp viņa algu Komisijā un privātajā sektorā saņemto algu;

            —

            visbeidzot, piešķirt kopējo kompensāciju 121990,44 EUR vai 105612,87 EUR apmērā, pieskaitot kavējuma procentus, līdz pilnīgai norēķinu dienai;

      un katrā ziņā:

            —

            piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

            1.

            Pirmais pamats ir balstīts uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 1., 3., 4. panta un 31. panta 1. punkta pārkāpumu, kā arī uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 1.e panta 2. punkta un 12.a panta, kas aizliedz psiholoģisko vardarbību, pārkāpumu.

            2.

            Otrais pamats ir balstīts uz Civildienesta noteikumu 21.a, 22.b un 23. panta pārkāpumu, atbilstoši kuriem ir aizliegtas prettiesiskas darbības, tostarp uzlikšanu prasītājam par pienākumu piedalīties 2016. gada novērtējumā, lai gan viņš neveica nekādus darba pienākumus darbnespējas dēļ un kopš 2016. gada 1. augusta bija atstādināts no amata.

            3.

            Trešais pamats ir balstīts uz Hartas 41. panta un Civildienesta noteikumu 11.a panta pārkāpumu saistībā ar tiešiem interešu konfliktiem.

            4.

            Ceturtais pamats ir balstīts uz pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses un palīdzības principa pārkāpumu, kas esot ticis izdarīts ar lēmumu par prasītāja pārcelšanu citā amatā Mutiskās tulkošanas ĢD.

            5.

            Piektais pamats ir balstīts uz principa par tiesībām atsaukties uz izņēmumu saistībā ar neizpildi un tiesiskuma principa pārkāpumu.

            6.

            Sestais pamats ir balstīts uz Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 3. punkta un “non bis in idem” principa pārkāpumu, kas tika pieļauts ar disciplināro procedūru CMS 17/025, kura bija ierosināta pret prasītāju.

            7.

            Septītais pamats ir balstīts uz Hartas 41. panta 1. punkta pārkāpumu un it īpaši saprātīgu termiņu attiecībā uz iepriekšminēto disciplināro procedūru neievērošanu.


201806080431931302018/C 221/071892018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL201803136721Lieta C-189/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. martā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Glencore Agriculture Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

 ---documentbreak--- C2212018LV610120180313LV00076172Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. martā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Glencore Agriculture Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

   (Lieta C-189/18)2018/C 221/07Tiesvedības valoda – ungāru
      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Glencore Agriculture Hungary Kft.

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai PVN direktīvas (
                  1
               ) normas, kā arī saistībā ar tām pamatprincips par tiesībām uz aizstāvību un Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums un ar to pamatota valsts prakse, saskaņā ar kuru konstatējumi, ko nodokļu iestāde, veicot juridisku attiecību (līgums, darījums) dalībnieku revīziju saistībā ar nodokļu saistībām, ir izdarījusi attiecībā uz vienu no minēto juridisko attiecību dalībniekiem (rēķinu izdevējs pamatlietā) veiktas procedūras beigās un kas ir saistīti ar juridisko attiecību pārkvalificēšanu, nodokļu iestādei ir jāņem vērā pēc savas ierosmes, veicot cita juridisko attiecību dalībnieka revīziju (rēķinu saņēmējs pamatlietā), ņemot vērā, ka citam juridisko attiecību dalībniekam sākotnējā revīzijas procedūrā nav nekādu tiesību, it īpaši to, kuras ir saistītas ar procesa dalībnieka statusu?

            2)

            Gadījumā, ja Tiesa uz pirmo jautājumu atbildētu noliedzoši, vai PVN direktīvas normām, kā arī saistībā ar tām pamatprincipam par tiesību uz aizstāvību ievērošanu un Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā tāda valsts prakse, saskaņā ar kuru tiek pieļauta pirmajā jautājumā aprakstītā procedūra tādā veidā, ka otram juridisko attiecību dalībniekam (rēķinu saņēmējam) sākotnējā revīzijas procedūrā nav ar lietas dalībnieka statusu saistītu tiesību un tādējādi viņš nevar arī izmantot tiesības celt prasību revīzijas procedūras ietvaros, kurā izdarītie konstatējumi nodokļu iestādei pēc savas ierosmes ir jāņem vērā otra dalībnieka nodokļu saistību revīzijas procedūrā un var tikt izmantoti pret šo dalībnieku, ņemot vērā, ka nodokļu iestāde nesniedz otram dalībniekam pirmā juridisko attiecību dalībnieka (rēķinu izsniedzēja) revīzijas lietas materiālus, it īpaši konstatējumus pamatojošus dokumentus, protokolus un administratīvos lēmumus, bet tam tos paziņo tikai daļēji kopsavilkuma veidā, tādējādi nodokļu iestāde tikai netieši informē otru dalībnieku par lietas materiāliem, tos izvēloties pēc saviem kritērijiem, kurus otrs dalībnieks nevar kontrolēt?

            3)

            Vai PVN direktīvas normas, kā arī saistībā ar tām pamatprincips par tiesību uz aizstāvību ievērošanu un Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts prakse, saskaņā ar kuru konstatējumi, ko nodokļu iestāde, veicot juridisku attiecību dalībnieku revīziju saistībā ar to nodokļu saistībām, ir izdarījusi attiecībā uz rēķinu izsniedzēju veiktas procedūras beigās un kas pamato secinājumu, ka minētais rēķinu izsniedzējs ir piedalījies aktīvā krāpšanā nodokļu jomā, nodokļu iestādei pēc savas ierosmes ir jāņem vērā rēķinu saņēmēja revīzijā, ievērojot, ka minētajam rēķinu saņēmējam rēķinu izsniedzēja revīzijas procedūrā nav ar lietas dalībnieka statusu saistītu tiesību un tādējādi viņš nevar arī izmantot tiesības celt prasību revīzijas procedūras ietvaros, kurā izdarītie konstatējumi nodokļu iestādei pēc savas ierosmes ir jāņem vērā rēķinu saņēmēja nodokļu saistību revīzijas procedūrā un var tikt izmantoti pret rēķinu saņēmēju, un ņemot vērā, ka [nodokļu iestāde] rēķinu saņēmējam nesniedz attiecīgos lietas materiālus par rēķinu izsniedzēja revīziju, it īpaši konstatējumus pamatojošus dokumentus, protokolus un administratīvos lēmumus, bet viņu par tiem informē tikai daļēji kopsavilkuma veidā, tādējādi nodokļu iestāde tikai netieši informē rēķinu saņēmēju par lietas materiāliem, tos izvēloties pēc saviem kritērijiem, kurus rēķinu saņēmējs nevar kontrolēt?

      (
         1
      )	Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


201806080231931492018/C 221/261932017TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180503222321Apvienotās lietas T-193/17, T-194/17 un T-195/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (Gūžas protēzes daļas forma u.c.) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme — Gūžas protēzes daļas forma — Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas attēlo gūžas protēzes daļu — Eiropas Savienības preču zīme, ko veido rozā krāsas tonis — Pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana un spēkā neesamības atzīšanas procesu izbeigšana — Preču zīmes īpašnieka apelācijas sūdzība, ar kuru lūdz atcelt lēmumus par procesa izbeigšanu — Apelācijas sūdzības nepieņemamība apelācijas padomē — Regulas (EK) Nr. 207/2009 59. pants (tagad Regulas (ES) 2017/1001 67. pants))
 ---documentbreak--- C2212018LV2210120180503LV0026221232Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (Gūžas protēzes daļas forma u.c.)
   (Apvienotās lietas T-193/17, T-194/17 un T-195/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme — Gūžas protēzes daļas forma — Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas attēlo gūžas protēzes daļu — Eiropas Savienības preču zīme, ko veido rozā krāsas tonis — Pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana un spēkā neesamības atzīšanas procesu izbeigšana — Preču zīmes īpašnieka apelācijas sūdzība, ar kuru lūdz atcelt lēmumus par procesa izbeigšanu — Apelācijas sūdzības nepieņemamība apelācijas padomē — Regulas (EK) Nr. 207/2009 59. pants (tagad Regulas (ES) 2017/1001 67. pants))”2018/C 221/26Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CeramTec GmbH (Plohingena, Vācija) (pārstāvji: sākotnēji A. Renck un E. Nicolás Gómez, vēlāk A. Renck, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: C5 Medical Werks (Lielais kanjons, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: S. Naumann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasības par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 15. februāra lēmumiem lietā R 929/2016-4, R 928/2016-4 un R 930/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesiem starp C5 Medical Werks un CeramTec.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasības noraidīt.

            2)

            CeramTec GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un C5 Medical Werks tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 161, 22.5.2017.


201806080511931462018/C 221/081952018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL201803197821Lieta C-195/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim (Polija) – krimināllieta pret B.S.

 ---documentbreak--- C2212018LV710120180319LV00087182Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim (Polija) – krimināllieta pret B.S.

   (Lieta C-195/18)2018/C 221/08Tiesvedības valoda – poļu
      Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim

      Pamatlietas puses

      B.S.

      Prokuratura Okręgowa w Piotrkowie Trybunalskim

      Łódzki Urząd Celno-Skarbowy w Łodzi

      Urząd Celno-Skarbowy w Piotrkowie Trybunalskim

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes Direktīvas 92/83/EEK (
         1
      ) (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 2. pants saistībā ar Padomes Regulas (EEK) 2658/87 (
         2
      ) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu 1. pielikumu jāinterpretē tādējādi, ka iesala alus ar kombinētās nomenklatūras kodu KN 2203 var būt izstrādājums, kura gadījumā misas ražošanai ticis izmantots iesala ekstrakts, glikozes sīrups, citronskābe un ūdens, arī tad, ja beziesala sastāvdaļas misā dominē attiecībā pret iesala sastāvdaļām, un glikozes sīrups ticis pievienots misā pirms misas rūgšanas procesa, un pēc kādiem kritērijiem jāvadās, nosakot proporcijas starp beziesala un iesala sastāvdaļām misā, lai atzītu iegūto produktu par alu ar kodu KN 2203?
   (
         1
      )	OV 1992, L 316, 21. lpp.

   (
         2
      )	OV 1987, L 256, 1. lpp.


201806080491931562018/C 221/153042018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180504131421Lieta C-304/18: Prasība, kas celta 2018. gada 4. maijā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
 ---documentbreak--- C2212018LV1310120180504LV0015131142Prasība, kas celta 2018. gada 4. maijā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-304/18)2018/C 221/15Tiesvedības valoda – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Z. Malůšková, M. Owsiany-Hornung, F. Tomat)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi

   Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

            —

            atzīt, ka, atsakoties darīt pieejamus tradicionālos pašu resursus EUR 2120309,50 apmērā saistībā ar paziņojumu par piedziņas neiespējamību IT(07)08-917, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Padomes Lēmuma 94/728/EK, Euratom (
                  1
               ) 8. pantā, Padomes Lēmuma 2000/597/EK, Euratom (
                  2
               ) 8. pantā, Padomes Lēmuma 2007/436/EK, Euratom (
                  3
               ) 8. pantā un Padomes Lēmuma 2014/335/ES (
                  4
               ) 8. pantā, kā arī Padomes Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/1989 (
                  5
               ) 6., 10., 11. un 17. pantā, Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 (
                  6
               ) 6., 10., 11. un 17. pantā un Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 609/2014 (
                  7
               ) 6., 10., 12. un 13. pantā;

            —

            piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisijas rīcībā esošie pierādījumi – kas izriet no paziņojumiem un informācijas, ko Itālijas Republika sniegusi pirmstiesas procedūras gaitā – liecina, ka krāpšanas apkarošanas operācijas, kas vērsta pret ārvalstīs ražotu tabakas izstrādājumu kontrabandu, ietvaros 1997. gadā Itālijas iestādes konstatēja attiecīgo muitas parādu, to iegrāmatoja atsevišķā grāmatvedības kontā un pēc tam paziņoja parādniekam maksājamā muitas nodokļa apmēru. Tā kā attiecīgais parāds tika iegrāmatots atsevišķi (B kontā) un netika apstrīdēts, Itālijas iestādēm bija tūlītēji jāveic tā piedziņa, taču tās to joprojām nav izdarījušas. Itālijas iestādes pirms piedziņas procedūras uzsākšanas nogaidīja, kamēr noslēgsies saistībā ar šo lietu pret parādniekiem uzsāktais kriminālprocess, kas noslēdzās aptuveni 6 gadus pēc parāda rašanās un konstatēšanas.
   Muitas nodokļi ir Savienības pašu resursi, kas dalībvalstīm ir jāiekasē un jādara pieejami Komisijai. Dalībvalstu pienākums konstatēt Savienības prasījuma tiesības uz pašu resursiem rodas brīdī, kad ir izpildīti muitas tiesību aktos paredzētie nosacījumi (no muitas parāda izrietošā nodokļa apmēra aprēķināšana un maksātāja identificēšana).
   Regulā par resursu nodošanu ir arī paredzēts, ka dalībvalstīm ir jādara viss nepieciešamais, lai konstatētajām prasījuma tiesībām atbilstošās summas tiktu nodotas Komisijas rīcībā. No pienākuma nodot konstatētajām prasījuma tiesībām atbilstošās summas Komisijas rīcībā dalībvalstis ir atbrīvotas tikai tad, ja piedziņu nav bijis iespējams veikt nepārvaramas varas apstākļu dēļ, vai arī tad, ja piedziņas veikšana ir kļuvusi galīgi neiespējama tādu apstākļu dēļ, kuros tās nav vainojamas. Dalībvalsts, kas nenodod Komisijas rīcībā konstatēto pašu resursu summu apstākļos, kad nav iestājies neviens no Regulas par resursu nodošanu paredzētajiem nosacījumiem, nepilda tai Savienības tiesību aktos paredzētos pienākumus. Ikviena kavēšanās nodot pašu resursus rīcībā turklāt rada attiecīgajai dalībvalstij pienākumu maksāt nokavējuma procentus par visu nokavējuma laiku.
   Tā kā Itālijas iestādes būtībā 6 gadus kavējās ar attiecīgā parāda piedziņas procedūru un šis nokavējums ir radies tikai un vienīgi Itālijas iestāžu dēļ, Itālijas Republika nevar teikties esam darījusi visu nepieciešamo, lai konstatētajām prasījuma tiesībām atbilstošās summas tiktu nodotas Komisijas rīcībā. Itālijas iestādes vienmēr ir atteikušās konstatēto summu nodot Komisijas rīcībā.
   Tāpēc Komisija uzskata, ka šajā gadījumā Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Lēmuma par pašu resursiem 8. pantā, kā arī Regulas par resursu nodošanu 6., 10., 11. un 17. panta (tagad – 6., 10., 12. un 13. pants).
   (
         1
      )	94/728/EK, Euratom: Padomes lēmums (1994. gada 31. oktobris) par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu (OV 1994, L 293, 9. lpp.).
   (
         2
      )	2000/597/EK, Euratom: Padomes lēmums (2000. gada 29. septembris) par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu (OV 2000, L 253, 42. lpp.).
   (
         3
      )	2007/436/EK, Euratom: Padomes lēmums (2007. gada 7. jūnijs) par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu (OV 2007, L 163, 17. lpp.).
   (
         4
      )	2014/335/EK, Euratom: Padomes lēmums (2014. gada 26. maijs) par Eiropas Savienības pašu resursu sistēmu (OV 2014, L 168, 105. lpp.).
   (
         5
      )	Padomes Regula (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 (1989. gada 29. maijs), ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV 1989, L 155, 1. lpp.).
   (
         6
      )	Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 (2000. gada 22. maijs), ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV 2000, L 130, 1. lpp.).
   (
         7
      )	Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 609/2014 (2014. gada 26. maijs) par metodēm un procedūru, lai darītu pieejamus tradicionālos, PVN un NKI pašu resursus, un par pasākumiem, lai izpildītu kases vajadzības (pārstrādāta redakcija) (OV 2014, L 168, 39. lpp.).


201806080121931602018/C 221/272002017TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180503232311Lieta T-200/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – SB/EUIPO (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Lēmums par nepagarināšanu — Iebilde par prettiesiskumu — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses — Diskriminācija vecuma dēļ)
 ---documentbreak--- C2212018LV2310120180503LV0027231231Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – SB/EUIPO

   (Lieta T-200/17) (
         1
      )
   “(Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Lēmums par nepagarināšanu — Iebilde par prettiesiskumu — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses — Diskriminācija vecuma dēļ)”2018/C 221/27Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SB (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: K. Petersen un A. Sipos)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt EUIPO izpilddirektora 2016. gada 2. jūnija lēmumu, ar kuru atteikta otrreizēja prasītājas līguma pagarināšana, kā arī minētā direktora 2016. gada 19. decembra lēmumu, ar kuru noraidīta prasītājas iesniegtā sūdzība.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            SB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 178, 6.6.2017.


201806080221931622018/C 221/164312012TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180503151621Lieta T-431/12: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – Distillerie Bonollo u.c./Padome (Dempings — Ķīnas izcelsmes vīnskābes imports — Galīgā antidempinga maksājuma grozīšana — Daļēja starpposma pārskatīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiešs un individuāls skārums — Pieņemamība — Normālās vērtības noteikšana — Salikta normālā vērtība — Metodes maiņa — Individuāla pieeja — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts un 11. panta 9. punkts (tagad – Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts un 11. panta 9. punkts) — Atcelšanas seku pielāgošana laikā)
 ---documentbreak--- C2212018LV1510120180503LV0016151162Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – Distillerie Bonollo u.c./Padome
   (Lieta T-431/12) (
         1
      )
   “(Dempings — Ķīnas izcelsmes vīnskābes imports — Galīgā antidempinga maksājuma grozīšana — Daļēja starpposma pārskatīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiešs un individuāls skārums — Pieņemamība — Normālās vērtības noteikšana — Salikta normālā vērtība — Metodes maiņa — Individuāla pieeja — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts un 11. panta 9. punkts (tagad – Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts un 11. panta 9. punkts) — Atcelšanas seku pielāgošana laikā)”2018/C 221/16Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Itālija), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Itālija), Distillerie Mazzari SpA (Sant’Agata sul Santerno, Itālija), Caviro Distillerie Srl (Faenza, Itālija) un Comercial Química Sarasa, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji: R. MacLean, solicitor un A. Bochon, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: S. Boelaert un B. Driessen, sākotnēji piedaloties G. Berrisch, avocat un N. Chesaites, barrister, vēlāk G. Berrisch un visbeidzot N. Tuominen, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji M. França un A. Stobiecka-Kuik, vēlāk M. França un J.-F. Brakeland) un Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, Ķīna) (pārstāvji: E. Vermulst, S. Van Cutsem, F. Graafsma un J. Cornelis, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 626/2012 (2012. gada 26. jūnijs), ar kuru groza Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 349/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (OV 2012, L 182, 1. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 626/2012 (2012. gada 26. jūnijs), ar kuru groza Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 349/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam.

            2)

            Ar Īstenošanas regulu Nr. 626/2012 noteikto antidempinga maksājumu saglabā spēkā attiecībā uz Ninghai Organic Chemical Factory precēm līdz brīdim, kad Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome pieņem pasākumus šī sprieduma izpildei.

            3)

            Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA, Caviro Distillerie Srl un Comercial Química Sarasa, SL tiesāšanās izdevumus.

            4)

            Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

            5)

            Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 366, 24.11.2012.


201806080481931342018/C 221/092202018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL201803278921Lieta C-220/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. martā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Vācija) – ML

 ---documentbreak--- C2212018LV810120180327LV00098192Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. martā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Vācija) – ML

   (Lieta C-220/18)2018/C 221/09Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Pamatlietas puses

      Persona, pret kuru ir veikta kriminālvajāšana: ML

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Kāda nozīme, interpretējot iepriekš minētās tiesību normas (
                  1
               ), ir tam, ka izsniegšanas dalībvalstī ieslodzītajiem ir tiesiskās aizsardzības iespējas saistībā ar to ieslodzījuma apstākļiem?

                     a)

                     Vai tad, ja izpildes tiesu iestādēm ir pierādījumi par tādu nepilnību esamību, kuras ir vai nu sistēmiskas un vispārīgas, vai skar noteiktas personu grupas vai arī atsevišķas ieslodzījuma vietas un kuras ir saistītas ar ieslodzījuma apstākļiem izsniegšanas dalībvalstī, ņemot vērā iepriekš minētās tiesību normas, izdošanas pieļaujamībai pretrunā esošs faktisks necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās pret personu, pret ko ir veikta kriminālvajāšana, risks viņa izdošanas gadījumā ir jāizslēdz jau tad, ja šādas tiesiskās aizsardzības iespējas tiek radītas, neesot nepieciešamībai veikt turpmāku konkrētu ieslodzījuma apstākļu pārbaudi?

                     b)

                     Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka saistībā ar šīm tiesiskās aizsardzības iespējām Eiropas Cilvēktiesību tiesa nav saskatījusi nevienu norādi, kas liecinātu par to, ka tās ieslodzītajiem nesniedz patiesas izredzes uzlabot nepiemērotus ieslodzījuma apstākļus?

            2)

            Ja saskaņā ar atbildi uz pirmo prejudiciālo jautājumu šādu ieslodzītajiem paredzētu tiesiskās aizsardzības iespēju pastāvēšanas dēļ vien, izpildes tiesu iestādēm neveicot turpmāku pārbaudi par konkrētajiem ieslodzījuma apstākļiem izsniegšanas dalībvalstī, nevar tikt izslēgts faktisks necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās pret personu, pret kuru ir veikta kriminālvajāšana, risks:

                     a)

                     Vai iepriekš minētās tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ieslodzījuma apstākļu izsniegšanas dalībvalstī pārbaude izpildes tiesu iestādēm ir jāveic attiecībā uz visām ieslodzījuma vietām vai citām soda izciešanas vietām, kurās persona, pret kuru ir veikta kriminālvajāšana, iespējams, varētu tikt uzņemta? Vai minētais attiecas arī uz tādu ieslodzījumu konkrētās ieslodzījuma vietās, kurš ir tikai uz noteiktu laiku vai kuram ir pagaidu raksturs? Vai arī pārbaudīta var tikt vienīgi tā ieslodzījuma vieta, kurā saskaņā ar izsniegšanas dalībvalsts iestāžu sniegto informāciju personu, pret ko ir veikta kriminālvajāšana, ir paredzēts uzņemt visticamāk un uz lielāko daļu laika?

                     b)

                     Vai šim nolūkam ikreiz ir visaptveroši jāpārbauda konkrētie ieslodzījuma apstākļi, noskaidrojot gan personiskās telpas platību uz vienu ieslodzīto, gan pārējos ieslodzījuma apstākļus? Vai, vērtējot šādi noskaidrotos ieslodzījuma apstākļus, ir jābalstās uz Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru, kas izriet no sprieduma Muršić pret Horvātiju (spriedums, 2016. gada 30. oktobris, Nr. 7334/13)?

            3)

            Ja arī saskaņā ar atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu par to, vai izpildes tiesu iestāžu pārbaudes pienākums ir jāattiecina arī uz visām iespējamajām ieslodzījuma vietām, ir jāatbild apstiprinoši:

                     a)

                     Vai izpildes tiesu iestāžu veikta katras atsevišķās iespējamās ieslodzījuma vietas ieslodzījuma apstākļu pārbaude var kļūt lieka tāpēc, ka izsniegšanas dalībvalsts sniedz vispārīgu garantiju, ka persona, pret kuru ir veikta kriminālvajāšana, nebūs pakļauta necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās riskam?

                     b)

                     Vai arī tā vietā, lai pārbaudītu katras atsevišķās iespējamās ieslodzījuma vietas ieslodzījuma apstākļus, izpildes tiesu iestādes lēmumā par izdošanas pieļaujamību var tikt iekļauts nosacījums, ka attiecībā uz personu, pret kuru ir veikta kriminālvajāšana, netiks īstenota šāda izturēšanās?

            4)

            Ja arī saskaņā ar atbildi uz trešo prejudiciālo jautājumu garantiju sniegšana un nosacījumu izvirzīšana vien nevar novērst nepieciešamību izpildes tiesu iestādēm veikt katras atsevišķās iespējamās ieslodzījuma vietas ieslodzījuma apstākļu izsniegšanas dalībvalstī pārbaudi:

                     a)

                     Vai izpildes tiesu iestāžu pārbaudes pienākums ir jāattiecina arī uz ieslodzījuma apstākļiem visās iespējamās ieslodzījuma vietās arī tad, ja izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestādes paziņo, ka personai, pret kuru ir veikta kriminālvajāšana, brīvība tiks atņemta uz laiku, kas nepārsniedz trīs nedēļas, taču tas tiek saistīts ar atrunu par to nepieļaujošu apstākļu esamības konstatējumu?

                     b)

                     Vai minētais ir spēkā arī tad, ja izpildes tiesu iestādēm nav skaidrs, vai šo informāciju ir sniegusi izsniegšanas tiesu iestāde vai izsniegšanas dalībvalsts centrālā iestāde, kas ir rīkojusies, pamatojoties uz izsniegšanas tiesu iestādes palīdzības lūgumu?

      (
         1
      )	2002/584/TI: Padomes pamatlēmums (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – atsevišķu dalībvalstu paziņojumi par Pamatlēmuma pieņemšanu (OV L 190, 1. lpp.).
   2009/299/TI: Padomes pamatlēmums (2009. gada 26. februāris), ar ko groza Pamatlēmumus 2002/584/TI, 2005/214/TI, 2006/783/TI, 2008/909/TI un 2008/947/TI, tādējādi stiprinot personu procesuālās tiesības un veicinot savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz aizmuguriskiem nolēmumiem (OV L 81, 24. lpp.).


201806080211931482018/C 221/172412016TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180504161611Lieta T-241/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. maija spriedums – El Corte Inglés/EUIPO – WE Brand (“EW”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “EW” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “WE” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2212018LV1610120180504LV0017161161Vispārējās tiesas 2018. gada 4. maija spriedums – El Corte Inglés/EUIPO – WE Brand (“EW”)
   (Lieta T-241/16) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “EW” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “WE” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))”2018/C 221/17Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis: J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Botis un J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: WE Brand Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: R. van Oerle un L. Bekke, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 11. februāra lēmumu lietā R 426/2015-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp WE Brand un El Corte Inglés.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2016. gada 11. februāra lēmumu lietā R 426/2015-2.

            2)

            EUIPO un WE Brand Sàrl sedz savus, kā arī atlīdzina El Corte Inglés, SA tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 251, 11.7.2016.


201806080181931212018/C 221/185742016TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180503161722Lieta T-574/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – HK/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Pensijas — Apgādnieka zaudējuma pensija — Piešķiršanas nosacījumi — Nosacījums attiecībā uz laulības ilgumu — Partnerattiecības, kas nav laulība — Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 17. panta pirmā daļa)
 ---documentbreak--- C2212018LV1620120180503LV0018162172Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedums – HK/Komisija
   (Lieta T-574/16) (
         1
      )
   “(Civildienests — Ierēdņi — Pensijas — Apgādnieka zaudējuma pensija — Piešķiršanas nosacījumi — Nosacījums attiecībā uz laulības ilgumu — Partnerattiecības, kas nav laulība — Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 17. panta pirmā daļa)”2018/C 221/18Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: HK (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Tymen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un. F. Simonetti)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji M. Bauer un M. Veiga, pēc tam M. Bauer un R. Meyer)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu, ar ko prasītājam tika atteikta apgādnieka zaudējuma pensijas piešķiršana un, ciktāl nepieciešams, atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja sūdzība, un, otrkārt, piespriest atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas prasītāja ieskatos tam esot nodarīts.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            HK atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

            3)

            Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 59, 15.2.2016. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-151/15 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


201806150891955262018/C 231/298182016TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180516242521Lieta T-818/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija spriedums – Netflix International un Netflix/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Vācija plāno īstenot filmu producēšanas un izplatīšanas finansēšanai — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu — Individuāla skāruma neesamība — Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība)
 ---documentbreak--- C2312018LV2410120180516LV0029241252Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija spriedums – Netflix International un Netflix/Komisija
   (Lieta T-818/16) (
         1
      )
   “(Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Vācija plāno īstenot filmu producēšanas un izplatīšanas finansēšanai — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu — Individuāla skāruma neesamība — Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība)”2018/C 231/29Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Netflix International BV (Amsterdama, Nīderlande) un Netflix, Inc. (Los Gatos, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: C. Alberdingk Thijm, S. van Schaik, S. van Velze un E. H. Janssen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Samnadda, G. Braun un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 1. septembra Lēmumu (ES) 2016/2042 par atbalsta shēmu SA.38418 – 2014/C (ex 2014/N), ko Vācija plāno īstenot filmu producēšanas un izplatīšanas finansēšanai (OV 2016, L 314, 63. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

            2)

            Par Vācijas Federatīvās Republikas, Francijas Republikas, Nīderlandes Karalistes un Filmförderungsanstalt iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

            3)

            Netflix International BV un Netflix, Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, izņemot ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus.

            4)

            Netflix International, Netflix, Komisija, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste un Filmförderungsanstalt sedz savus ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus pašas.

      (
         1
      )	OV C 30, 30.1.2017.


201806220481970402018/C 240/377012016TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180517353622Lieta T-701/16 P: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Komisija/AV (Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Pieņemšana darbā — Medicīniskā pārbaude — Nepilnīgas ziņas medicīniskajā pārbaudē — Medicīniskās atrunas piemērošana ar atpakaļejošu spēku — Invaliditātes pabalsta nepiešķiršana — Civildienesta tiesas sprieduma, ar kuru ir atcelts sākotnējais lēmums, izpilde)
 ---documentbreak--- C2402018LV3520120180517LV0037352362Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Komisija/AV

   (Lieta T-701/16 P) (
         1
      )
   “(Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Pieņemšana darbā — Medicīniskā pārbaude — Nepilnīgas ziņas medicīniskajā pārbaudē — Medicīniskās atrunas piemērošana ar atpakaļejošu spēku — Invaliditātes pabalsta nepiešķiršana — Civildienesta tiesas sprieduma, ar kuru ir atcelts sākotnējais lēmums, izpilde)”2018/C 240/37Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Berardis-Kayser, C. Ehrbar un T. Bohr, vēlāk – C. Ehrbar un M. Bohr)

      Otrs lietas dalībnieks: AV (pārstāvji: J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedumu lietā AV/Komisija (F-91/15, EU:F:2016:170), ar ko tiek lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedumu AV/Komisija (F-91/15).

            2)

            Nosūtīt lietu izskatīšanai citai Vispārējās tiesas palātai, bet ne tai, kura lēmusi par apelāciju.

            3)

            Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (
         1
      )	OV C 14, 16.1.2017.


201806220341970802018/C 240/202112018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180326171822Lieta C-211/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Idealmed III – Serviços de Saúde SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

 ---documentbreak--- C2402018LV1720120180326LV0020172182Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Idealmed III – Serviços de Saúde SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

   (Lieta C-211/18)2018/C 240/20Tiesvedības valoda – portugāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Idealmed III – Serviços de Saúde SA

      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (
                  1
               ) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (“PVN direktīva”) 132. panta 1. punkta b) apakšpunktam pretrunā ir uzskatīt, ka privāttiesību komercsabiedrībai piederošā slimnīca, kas ir noslēgusi līgumus par veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu ar valsti un publisko tiesību juridiskām personām, uzsāk darbību sociālos apstākļos, kas ir līdzīgi tiem, ko piemēro minētajā tiesību normā norādītajām iestādēm, ja tās izpilda šādas prasības:

                     —

                     vairāk nekā 54,5 % no ieņēmumiem, tostarp summas, par kurām ir izrakstīti rēķini attiecīgajiem lietotājiem dalībniekiem, ir izrakstīti valsts iestādēm un administratīvajām slimokasēm, norādot cenas, kas ir noteiktas ar tām noslēgtajos nolīgumos un līgumos;

                     —

                     vairāk nekā 69 % lietotāju ir administratīvo slimokasu dalībnieki vai arī tie izmanto pakalpojumus, kas tiek sniegti, pildot ar valsts iestādēm noslēgtos nolīgumus;

                     —

                     vairāk nekā 71 % medicīnisko darbību tiek veiktas saskaņā ar līgumiem, kas ir noslēgti ar administratīvām slimokasēm un valsts iestādēm un

                     —

                     darbība tiek veikta svarīgās sabiedrības interesēs?

            2)

            Ņemot vērā, ka saskaņā ar PVN direktīvas 377. pantu Portugāle ir izvēlējusies turpināt atbrīvot no PVN darījumus, kurus veic slimnīcas, kas nav minētas šīs direktīvas 132. panta 1. punkta b) apakšpunktā, piešķirot šiem nodokļa maksātājiem iespēju izvēlēties minēto darījumu aplikšanu ar nodokli saskaņā ar direktīvas 391. pantu, ja aplikšanas ar nodokli sistēma tiek piemērota vismaz piecu gadu laikposmā, un paredzot, ka tie var tikt atbrīvoti no nodokļa tikai tad, ja tie par to skaidri paziņo, vai 391. pantam un/vai iegūto tiesību aizsardzības, tiesiskās paļāvības. vienlīdzīgas attieksmes, diskriminācijas aizlieguma, neitralitātes un konkurences neizkropļošanas attiecībā uz lietotājiem un nodokļa maksātājiem, kas ir publisko tiesību subjekti, principiem pretrunā ir tas, ka nodokļu un muitas iestāde nosaka atbrīvojuma no nodokļa sistēmas piemērošanu pirms minētā termiņa beigām, ja tā uzskata, ka nodokļa maksātājs ir sācis sniegt pakalpojumus sociālos apstākļos, kas līdzinās tiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem?

            3)

            Vai minētajam direktīvas 391. pantam un/vai iepriekš minētajiem principiem ir pretrunā tas, ka nodokļa maksātājiem, kuri iepriekš bija izvēlējušies aplikšanas ar nodokli sistēmu, atbilstoši jaunajam likumam ir piemērojama atbrīvojuma no nodokļa sistēma pirms minētā piecu gadu termiņa beigām?

            4)

            Vai minētajam direktīvas 391. pantam un/vai iepriekš minētajiem principiem ir pretrunā tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājam, kurš ir izvēlējies aplikšanas ar nodokli sistēmas piemērošanu, jo brīdī, kad tika veikta šī izvēle, tas nesniedza veselības aprūpes pakalpojumus sociālos apstākļos, kas līdzinās tiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem, var tikt arī turpmāk piemērota šī sistēma, ja šādus pakalpojumus tas sāk sniegt sociālos apstākļos, kas līdzinās tiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem?

      (
         1
      )	OV 2006, L 347, 1. lpp.


201806220631970192018/C 240/526662017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180417464611Lieta T-666/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. aprīļa rīkojums – NeoCell/EUIPO (“BIOACTIVE NEOCELL COLLAGEN”) (Eiropas Savienība preču zīme — Privāto tiesību juridiskā persona — Pierādījumu par juridisko pastāvēšanu neesamība — Reglamenta 177. panta 4. punkts — Acīmredzama nepieņemamība)
 ---documentbreak--- C2402018LV4610120180417LV0052461461Vispārējās tiesas 2018. gada 17. aprīļa rīkojums – NeoCell/EUIPO (“BIOACTIVE NEOCELL COLLAGEN”)
   (Lieta T-666/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienība preču zīme — Privāto tiesību juridiskā persona — Pierādījumu par juridisko pastāvēšanu neesamība — Reglamenta 177. panta 4. punkts — Acīmredzama nepieņemamība)”2018/C 240/52Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NeoCell Corporation (pārstāvis: M. Edenborough, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: A. Lukošiūtė)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu lietā R 147/2017-2 attiecībā uz vārdiskas preču zīmes “BIOACTIVE NEOCELL COLLAGEN” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            NeoCell Corporation atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 5, 8.1.2018.


201806220081970652018/C 240/212122018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180326191911Lieta C-212/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – Prato Nevoso Termo Energy Srl/Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte

 ---documentbreak--- C2402018LV1910120180326LV0021191191Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – Prato Nevoso Termo Energy Srl/Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte

   (Lieta C-212/18)2018/C 240/21Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prato Nevoso Termo Energy Srl

      Atbildētājas: Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Direktīvas 2008/98/EK (
                  1
               ) 6. pantam un katrā ziņā samērīguma principam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 152/2006 293. pantā un 268. panta eee.bis) punktā noteiktais, kas – arī procedūrā saistībā ar atļauju, kas pieprasīta ar biomasu darbināmai spēkstacijai – liek uzskatīt par atkritumiem bioloģisko šķidro kurināmo, kurš atbilst attiecīgajām tehniskajām prasībām un ir ražošanas nolūkos pieprasīts kā degviela, ja un kamēr minētais bioloģiskais šķidrais kurināmais nav iekļauts 2006. gada 3. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 152 Piektās daļas X pielikuma II daļas 4. iedaļas 1. punktā, neatkarīgi no izvērtējumiem par negatīvu ietekmi uz vidi vai no jebkura iebilduma par produkta tehniskajām īpašībām, kas izvirzīts atļaujas pieprasīšanas procedūras ietvaros?

            2)

            Vai Direktīvas 2009/28/EK (
                  2
               ) 13. pantam un katrā ziņā samērīguma, pārskatāmības un vienkāršošanas principiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 28/2011 5. pantā noteiktais tajā daļā, kurā tas gadījumā, ja pieteikuma iesniedzējs lūdz atļauju izmantot biomasu par kurināmo iekārtā, kas rada emisijas atmosfērā, neparedz nedz koordināciju ar procedūru, kurā ir pieprasīta attiecīgā kurināmā šādas izmantošanas atļauja, kas noteikta Leģislatīvā dekrēta Nr. 152/2006 Piektās daļas X pielikumā, nedz iespēju konkrēti izvērtēt vienotās atļaujas pieprasīšanas procedūrā piedāvāto risinājumu un ievērojot iepriekš noteiktas tehniskās specifikācijas?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV 2008, L 312, 3. lpp.).
   (
         2
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.).


201806220431970542018/C 240/387602016TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180517363611Lieta T-760/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Basil/EUIPO – Artex (Velosipēdu grozi) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo velosipēdu grozus — Spēkā neesamības pamats — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu nepieņemamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 52. panta 3. punkts un 86. panta 5. punkts — Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā — Individuāls raksturs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
 ---documentbreak--- C2402018LV3610120180517LV0038361361Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Basil/EUIPO – Artex (Velosipēdu grozi)
   (Lieta T-760/16) (
         1
      )
   “(Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo velosipēdu grozus — Spēkā neesamības pamats — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu nepieņemamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 52. panta 3. punkts un 86. panta 5. punkts — Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā — Individuāls raksturs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)”2018/C 240/38Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Basil BV (Silvolde, Nīderlande) (pārstāvji: N. Weber un J. von der Thüsen, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Hanne un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Artex SpA (San Zeno di Cassola, Itālija) (pārstāvis: J. Vogtmeier, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 7. jūlija lēmumu lietā R 535/2015-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Artex un Basil.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Basil BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 6, 9.1.2017.


201806220811970772018/C 240/537262017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180515464722Lieta T-726/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija rīkojums – Commune de Fessenheim u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Piekļuve dokumentiem — Komisijas adresēta vēstule Francijas iestādēm par protokolu, ar kuru EDF grupai tiek piešķirts atlīdzinājums saistībā ar Fesenaimas atomelektrostacijas darbības atļaujas atcelšanu — Netieši izteikts piekļuves atteikums — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Nepieņemamība)
 ---documentbreak--- C2402018LV4620120180515LV0053462472Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija rīkojums – Commune de Fessenheim u.c./Komisija
   (Lieta T-726/17) (
         1
      )
   “(Prasība atcelt tiesību aktu — Piekļuve dokumentiem — Komisijas adresēta vēstule Francijas iestādēm par protokolu, ar kuru EDF grupai tiek piešķirts atlīdzinājums saistībā ar Fesenaimas atomelektrostacijas darbības atļaujas atcelšanu — Netieši izteikts piekļuves atteikums — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Nepieņemamība)”2018/C 240/53Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Commune de Fessenheim (Francija), Communauté de communes Pays Rhin–Brisach (Fogelzaima, Francija), Conseil départemental du Haut Rhin (Kolmāra, Francija) un Conseil régional Grand Est Alsace Champagne Ardenne Lorraine (Strasbūra, Francija) (pārstāvis: G. de Rubercy, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis: A. Buchet)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 10. jūnija netiešo lēmumu atteikt prasītājiem piekļuvi vēstulei, kuru Komisija 2017. gada 22. martā ir adresējusi Francijas iestādēm, un kas attiecās uz protokolu, ar kuru Électricité de France (EDF) grupai tiek piešķirts atlīdzinājums saistībā ar Fesenaimas atomelektrostacijas darbības atļaujas atcelšanu.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

            2)

            Izbeigt tiesvedību lietā par Francijas Republikas pieteikumu par iestāšanos lietā.

            3)

            Commune de Fessenheim, Communauté de communes Pays Rhin-Brisach, Conseil départemental du Haut-Rhin un Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

            4)

            Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 13, 15.1.2018.


201806220191970702018/C 240/091022017CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201804257711Lieta C-102/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. aprīļa rīkojums (Tribunal de Contas (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretaria Regional de Saúde dos Açores/Ministério Público (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants — LESD 267. pants — Jēdziens “dalībvalsts tiesa” — Procedūra, kuras noslēgumā paredzēts pieņemt lēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu — Valsts Revīzijas palāta — Publisko izdevumu tiesiskuma un budžetārās pamatotības iepriekšēja revīzija — Acīmredzama nepieņemamība)
 ---documentbreak--- C2402018LV710120180425LV00097171Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. aprīļa rīkojums (Tribunal de Contas (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretaria Regional de Saúde dos Açores/Ministério Público

   (Lieta C-102/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants — LESD 267. pants — Jēdziens “dalībvalsts tiesa” — Procedūra, kuras noslēgumā paredzēts pieņemt lēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu — Valsts Revīzijas palāta — Publisko izdevumu tiesiskuma un budžetārās pamatotības iepriekšēja revīzija — Acīmredzama nepieņemamība)”2018/C 240/09Tiesvedības valoda – portugāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de Contas

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Secretaria Regional de Saúde dos Açores

   piedaloties: Ministério Público

      Rezolutīvā daļa

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunal de Contas (Revīzijas palāta, Portugāle) iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2017. gada 17. janvārī, ir acīmredzami nepieņemams.
   (
         1
      )	OV C 151, 15.5.2017.


201806220721970462018/C 240/398012016TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180529373711Lieta T-801/16 RENV: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija spriedums – Fedtke/EESK (Civildienests — Ierēdņi — Pensionēšanās — Pensionēšanās vecums — Lūgums par dienesta perioda pagarināšanu — Civildienesta noteikumu 52. panta pirmā un otrā daļa — Dienesta intereses — Apstiprinošs akts — Jauni un būtiski fakti — Pieņemamība)
 ---documentbreak--- C2402018LV3710120180529LV0039371371Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija spriedums – Fedtke/EESK
   (Lieta T-801/16 RENV) (
         1
      )
   “(Civildienests — Ierēdņi — Pensionēšanās — Pensionēšanās vecums — Lūgums par dienesta perioda pagarināšanu — Civildienesta noteikumu 52. panta pirmā un otrā daļa — Dienesta intereses — Apstiprinošs akts — Jauni un būtiski fakti — Pieņemamība)”2018/C 240/39Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Beļģija) (pārstāvis: M.-A. Lucas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju (EESK) (pārstāvji: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka, A. Carvajal un L. Camarena Januzec, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EESK lēmumu noraidīt prasītājas pieteikumu ļaut viņai turpināt darbu līdz 66 gadu vecumam.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Ingrid Fedtke atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar šo instanci gan Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, gan Eiropas Savienības Civildienesta tiesā.

      (
         1
      )	OV C 320, 28.9.2015. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-107/15 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 1.9.2016.).


201806220141970532018/C 240/222132018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180326192022Lieta C-213/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Tribunale ordinario di Roma (Itālija) – Adriano Guaitoli u.c./easyJet Airline Co. Ltd

 ---documentbreak--- C2402018LV1920120180326LV0022192202Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Tribunale ordinario di Roma (Itālija) – Adriano Guaitoli u.c./easyJet Airline Co. Ltd

   (Lieta C-213/18)2018/C 240/22Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Roma

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Adriano Guaitoli, Concepción Casan Rodriguez, Alessandro Celano Tomassoni, Antonia Cirilli, Lucia Cortini, Mario Giuli un Patrizia Padroni

      Atbildētāja: easyJet Airline Co. Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai gadījumā, ja puse, kas ir cietusi no lidojuma kavējuma vai atcelšanas, vienlaikus pieprasa gan Regulas Nr. 261/2004 (
                  1
               ) 5., 7. un 9. pantā paredzētās iepriekš noteiktās un standartizētās kompensācijas, gan zaudējumu atlīdzību saskaņā ar šīs regulas 12. pantu, ir jāpiemēro Monreālas konvencijas 33. pants, vai “jurisdikcija” (gan starptautiskā, gan iekšējā) tomēr ir regulēta Regulas Nr. 44/2001 (
                  2
               ) 5. pantā?

            2)

            Vai 1. jautājumā paredzētajā pirmajā gadījumā Monreālas konvencijas 33. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas regulē tikai jurisdikcijas sadali starp valstīm, vai tādējādi, ka tas regulē arī katras atsevišķas valsts iekšējo teritoriālo jurisdikciju?

            3)

            Vai 2. jautājumā paredzētajā pirmajā gadījumā Monreālas konvencijas 33. panta piemērošana ir “ekskluzīva” un liedz piemērot Regulas Nr. 44/2001 5. pantu, vai arī abas tiesību normas var tikt piemērotas kopā tādējādi, lai uzreiz noteiktu gan valsts jurisdikciju, gan tās tiesu iekšējo teritoriālo jurisdikciju?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.).


201806220541970412018/C 240/40672017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180518373822Lieta T-67/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija spriedums – Italytrade/EUIPO – Tpresso (“tèespresso”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “tèespresso” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “TPresso” un agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “TPRESSO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2402018LV3720120180518LV0040372382Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija spriedums – Italytrade/EUIPO – Tpresso (“tèespresso”)
   (Lieta T-67/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “tèespresso” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “TPresso” un agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “TPRESSO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))”2018/C 240/40Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Italytrade Srl (Bari, Itālija) (pārstāvis: N. Clemente, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Tpresso SA (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji: L. Biglia un R. Spagnolli, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 29. novembra lēmumu lietā R 959/2016–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Tpresso un Italytrade.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Italytrade Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 104, 3.4.2017.


201806220761970252018/C 240/54TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180515474711Lieta T-812/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija rīkojums – Seco Belgium un Vinçotte/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu — Publiski būvdarbu līgumi — Iepirkuma procedūra — Pārbaužu un tehnisko konsultāciju nodrošināšana nekustamā īpašuma iepirkumu, projektēšanas un būvniecības jomā Eiropas Parlamentā, Briselē — Prasītāju piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesības piešķiršana citam pretendentam — Apstrīdētā akta atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
 ---documentbreak--- C2402018LV4710120180515LV0054471471Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija rīkojums – Seco Belgium un Vinçotte/Parlaments
   (Lieta T-812/17) (
         1
      )
   “(Prasība atcelt tiesību aktu — Publiski būvdarbu līgumi — Iepirkuma procedūra — Pārbaužu un tehnisko konsultāciju nodrošināšana nekustamā īpašuma iepirkumu, projektēšanas un būvniecības jomā Eiropas Parlamentā, Briselē — Prasītāju piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesības piešķiršana citam pretendentam — Apstrīdētā akta atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)”2018/C 240/54Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Seco Belgium (Brisele, Beļģija) un Vinçotte (Vilvorde, Beļģija) (pārstāvji: A. Delvaux un R. Simar, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji P. López-Carceller un Z. Nagy, pēc tam Z. Nagy un B. Simon)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta 2017. gada 1. decembra lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītāju piedāvājums saistībā ar iepirkumu 06D 20/2017/M005 “Pārbaužu un tehnisko konsultāciju nodrošināšana nekustamā īpašuma iepirkumu, projektēšanas un būvniecības jomā Eiropas Parlamentā, Briselē” un ar kuru šī līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas citam pretendentam.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

            2)

            Eiropas Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (
         1
      )	OV C 52, 12.2.2018.


201806220531970592018/C 240/41682017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180518383811Lieta T-68/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija spriedums – Italytrade/EUIPO – Tpresso (“teaespresso”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “teaespresso” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “TPresso” un agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “TPRESSO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2402018LV3810120180518LV0041381381Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija spriedums – Italytrade/EUIPO – Tpresso (“teaespresso”)
   (Lieta T-68/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “teaespresso” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “TPresso” un agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “TPRESSO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))”2018/C 240/41Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Italytrade Srl (Bari, Itālija) (pārstāvis: N. Clemente, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Tpresso SA (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji: L. Biglia un R. Spagnolli, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 29. novembra lēmumu lietā R 1099/2016–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Tpresso un Italytrade.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Italytrade Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 104, 3.4.2017.


201806220211970752018/C 240/232172018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180326202121Lieta C-217/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – La Gazza s.c.r.l. u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

 ---documentbreak--- C2402018LV2010120180326LV0023201212Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – La Gazza s.c.r.l. u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

   (Lieta C-217/18)2018/C 240/23Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: La Gazza s.c.r.l., Umberto Bernardi, Giovanni Bressan, Bruno Ceccato, Alessandro Cerbaro, Virgilio Cerbaro, Alessandro Conte, Antonio Costa, Maurizio Dalla Pria, Daniele Donà, Fausto Guidolin, Gianni Mancon, Claudio Meneghini, Antonio Pesce, Dario Poli, Rino Salvalaggio, Luciano Simioni, Tiziano Sperotto, Armando Tollio, Marco Toson, Silvano Marcon, Lorella Cusinato, Federica Marcon, Eleonora Marcon, Caterina Marcon, Azienda agricola Bacchin Fratelli, Baldisseri Giancarlo e Mario s.s., Azienda agricola Ballardin Bortolino e Giuseppe, Facchinello Egidio e Giuseppe s.s., Azienda agricola Marchioron Fratelli di Marchioron Maurizio e Giuliano, Marchioron Ruggero e Massimo s.s., Azienda agricola Milan di Milan Mauro e Maurizio s.s., Azienda agricola Pettenuzzo Luciano e Aurelio s.s., Azienda agricola Stragliotto di Stragliotto Giovanni & c. s.s., Azienda agricola Todescato Giuseppe e Maurizio s.s. un Azienda agricola Toffan Piermaria e Antonio s.s.

      Atbildētāji apelācijas instancē: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) un Regione Veneto

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai situācijā, kāda ir aprakstīta un aplūkota pamatlietā, Eiropas Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesību normas neatbilstība Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (
                  1
               ) 2. panta 2. punkta 3. apakšpunktam izraisa to, ka tad, ja iestājas minētajā regulā paredzētie nosacījumi, ražotājiem nav pienākuma maksāt papildmaksājumu?

            2)

            Vai situācijā, kāda ir aprakstīta un aplūkota pamatlietā, Eiropas Savienības tiesības un it īpaši vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu subjektu tiesiskā paļāvība, kuri ir izpildījuši kādas dalībvalsts paredzētu pienākumu un ir guvuši labumu no šī pienākuma izpildes sekām, nevar tikt aizsargāta, ja izrādās, ka attiecīgais pienākums ir pretrunā Eiropas Savienības tiesībām?

            3)

            Vai situācijā, kāda ir aprakstīta un aplūkota pamatlietā, Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (
                  2
               ) (2001. gada 9. jūlijs) 9. pants un Savienības tiesībās paredzētais “prioritārās kategorijas” jēdziens nepieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu kā Itālijas Republikas pieņemtā Dekrētlikuma Nr. 157/2004 2. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka pārmērīgi aprēķinātais papildmaksājums ir jāatmaksā saskaņā ar noteikumiem, kas termiņu un procedūru ziņā atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgie ražotāji vai nu ir paļāvušies uz to, ka ir jāievēro valsts tiesību norma, kura gan, kā izrādās, ir pretrunā Savienības tiesībām, vai arī šo tiesību normu nav ievērojuši?

      (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē (OV L 405, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3950/92, ar kuru ievieš papildmaksājumus pienam un piena produktiem (OV L 187, 19. lpp.).


201806220151970742018/C 240/103272017CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201804127822Lieta C-327/17 P: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 12. aprīļa rīkojums – Cryo-Save AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana — Apelācijas priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
 ---documentbreak--- C2402018LV720120180412LV00107282Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 12. aprīļa rīkojums – Cryo-Save AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG

   (Lieta C-327/17 P) (
         1
      )
   “(Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana — Apelācijas priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)”2018/C 240/10Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cryo-Save AG (pārstāve: C. Onken, advokāte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: D. Hanf), MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG (pārstāvis: A. Thünken, advokāts)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Izbeigt tiesvedību lietā par šo apelācijas sūdzību.

            2)

            Cryo-Save AG atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

            3)

            Cryo-Save AG un MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (
         1
      )	OV C 330, 2.10.2017.


201806220711970862018/C 240/552522018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180422484811Lieta T-252/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. aprīlī – European Anglers Alliance/Padome
 ---documentbreak--- C2402018LV4810120180422LV0055481481Prasība, kas celta 2018. gada 22. aprīlī – European Anglers Alliance/Padome
   (Lieta T-252/18)2018/C 240/55Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Anglers Alliance (Offenbach am Main, Vācija) (pārstāvis: L.-B. Buchman, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt European Anglers Alliance interesi celt prasību;

            —

            atcelt Padomes Regulas (ES) 2018/120 (2018. gada 23. janvāris), ar ko 2018. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi, un ar ko groza Regulu (ES) 2017/127 (OV 2018, L 27, 1. lpp.), 9. panta 4. un 5. punkta noteikumus, jo:

                     —

                     ar tiem, ņemot vērā šajos noteikumos izvirzīto mērķi, tiek radīta nepamatota diskriminācija starp Eiropas Savienības pilsoņiem un tiek pārkāpts vienlīdzības princips;

                     —

                     Eiropas Savienības Padome ir pārsniegusi savu novērtējuma brīvību, neņemdama vērā nekādus objektīvus datus par jūras atpūtas zvejā iegūtās nozvejas ietekmi uz jūrasasaru krājumiem;

                     —

                     ar tiem tiek pārkāpts samērīguma princips un netiek ievērots Kopējās zivsaimniecības politikas 17. pants, jo acīmredzami nav tikusi ņemta vērā jūras atpūtas zvejas ekonomiskā un socioloģiskā nozīme.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, jo ar apstrīdētajiem Regulas (ES) 2018/120 noteikumiem, ņemot vērā izvirzīto mērķi, tiekot radīta nepamatota diskriminācija starp Eiropas Savienības pilsoņiem, kā arī starp atpūtas makšķerniekiem un rūpniecisko zveju.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārsniegusi savu novērtējuma brīvību.

            3.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips.


201806220221970362018/C 240/242182018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180326212221Lieta C-218/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Latte Più Srl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

 ---documentbreak--- C2402018LV2110120180326LV0024211222Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Latte Più Srl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

   (Lieta C-218/18)2018/C 240/24Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Latte Più Srl, Azienda agricola Benedetti Pietro e Angelo s.s., Azienda agricola Bertoldo Leandro e Ferruccio s.s., Sila di Bettinardi Virgilio e Adriano s.s., Bonora Delis, Capparotto Giampaolo e Lorenzino s.s., Cristofori Alessandra, Cunico Antonio, Dal Degan Santo e Giovanni, Dalle Palle Silvano e Munari Teresa, Dalle Palle Tiziano, Fontana Luca, Gonzo Dino e Stefano s.s., Guarato Giuseppe, Guerra Giuseppe, Magrin Stefano e Renato s.s., Marcolin Graziano, Marin Daniele, Gabriele e Graziano s.s., Azienda agricola Mascot di Pilotto Bortolo e figli s.s., Azienda agricola 2000 di Mastrotto Giuseppe, Matteazzi Mario, Mazzaron Roberto, Pozzan Michele e Luca, Radin Alessandro, Raffaello Carlo e fratelli s.s., Azienda agricola Rodighiero Elena di Bartolomei Roberto e Michele s.s., Sambugaro Andrea, Scuccato Gervasio, Serafini Candida, Toffanin Giovanni e Mauro s.s., Trevisan Francesco un Zanettin Gianfranco e Giampietro s.s.

      Atbildētāji apelācijas instancē: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) un Regione Veneto

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai situācijā, kāda ir aprakstīta un aplūkota pamatlietā, Eiropas Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesību normas neatbilstība Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (
                  1
               ) 2. panta 2. punkta 3. apakšpunktam izraisa to, ka tad, ja iestājas minētajā regulā paredzētie nosacījumi, ražotājiem nav pienākuma maksāt papildmaksājumu?

            2)

            Vai situācijā, kāda ir aprakstīta un aplūkota pamatlietā, Eiropas Savienības tiesības un it īpaši vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu subjektu tiesiskā paļāvība, kuri ir izpildījuši kādas dalībvalsts paredzētu pienākumu un ir guvuši labumu no šī pienākuma izpildes sekām, nevar tikt aizsargāta, ja izrādās, ka attiecīgais pienākums ir pretrunā Eiropas Savienības tiesībām?

            3)

            Vai situācijā, kāda ir aprakstīta un aplūkota pamatlietā, Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (
                  2
               ) (2001. gada 9. jūlijs) 9. pants un Savienības tiesībās paredzētais “prioritārās kategorijas” jēdziens nepieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu kā Itālijas Republikas pieņemtā Dekrētlikuma Nr. 157/2004 2. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka pārmērīgi aprēķinātais papildmaksājums ir jāatmaksā saskaņā ar noteikumiem, kas termiņu un procedūru ziņā atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgie ražotāji vai nu ir paļāvušies uz to, ka ir jāievēro valsts tiesību norma, kura gan, kā izrādās, ir pretrunā Savienības tiesībām, vai arī šo tiesību normu nav ievērojuši?

      (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē (OV L 405, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3950/92, ar kuru ievieš papildmaksājumus pienam un piena produktiem (OV L 187, 19. lpp.).


201806220661970622018/C 240/562532018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180423484922Lieta T-253/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. aprīlī – VY/Komisija
 ---documentbreak--- C2402018LV4820120180423LV0056482492Prasība, kas celta 2018. gada 23. aprīlī – VY/Komisija
   (Lieta T-253/18)2018/C 240/56Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: VY (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt lēmumu par [konfidenciāli] (
                  1
               ) iecelšanu Eiropas Savienības delegācijas Japānā [konfidenciāli] nodaļas vadītāja amatā un lēmumu par prasītāja kandidatūras noraidīšanu;

            —

            piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

            1.

            Pirmais pamats – paziņojuma par vakanci pārkāpums.

            2.

            Otrais pamats – pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

            3.

            Trešais pamats – Pamattiesību hartas 21. panta, kā arī Civildienesta noteikumu 1.d panta pārkāpums.

      (
         1
      )	Aizsegti konfidenciāli dati.


201806220121970662018/C 240/116402017CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201804178811Lieta C-640/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 17. aprīļa rīkojums (Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Luís Manuel dos Santos/Fazenda Pública (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Iekšējie nodokļi — Diskriminējošas aplikšanas ar nodokli aizliegums — LESD 110. pants — Vienotais transportlīdzekļa reģistrācijas nodoklis — Nodokļa likmes noteikšana, izmantojot transportlīdzekļa pirmreizējās reģistrācijas datumu aplikšanas ar nodokli dalībvalstī — No citām dalībvalstīm importēti lietoti mehāniskie transportlīdzekļi — Pirmreizējās reģistrācijas datuma citā dalībvalstī neņemšana vērā)
 ---documentbreak--- C2402018LV810120180417LV00118181Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 17. aprīļa rīkojums (Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Luís Manuel dos Santos/Fazenda Pública

   (Lieta C-640/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Iekšējie nodokļi — Diskriminējošas aplikšanas ar nodokli aizliegums — LESD 110. pants — Vienotais transportlīdzekļa reģistrācijas nodoklis — Nodokļa likmes noteikšana, izmantojot transportlīdzekļa pirmreizējās reģistrācijas datumu aplikšanas ar nodokli dalībvalstī — No citām dalībvalstīm importēti lietoti mehāniskie transportlīdzekļi — Pirmreizējās reģistrācijas datuma citā dalībvalstī neņemšana vērā)”2018/C 240/11Tiesvedības valoda – portugāļu.
      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Luís Manuel dos Santos

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 110. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru noteiktais vienotais transportlīdzekļu reģistrācijas nodoklis tiek iekasēts par vieglajiem pasažieru transportlīdzekļiem, kas reģistrēti vai kam piešķirta reģistrācijas numura zīme šajā dalībvalstī, neņemot vērā transportlīdzekļa pirmreizējās reģistrācijas datumu, ja tas noticis citā dalībvalstī, kā rezultātā no citas dalībvalsts importētiem transportlīdzekļiem tiek uzrēķināts lielāks nodoklis nekā tādiem pašiem neimportētiem transportlīdzekļiem.
   (
         1
      )	OV C 42, 5.2.2018.


201806220441970552018/C 240/683152018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180516585921Lieta T-315/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. maijā – Calvo Gutierrez u.c./VNV
 ---documentbreak--- C2402018LV5810120180516LV0068581592Prasība, kas celta 2018. gada 16. maijā – Calvo Gutierrez u.c./VNV
   (Lieta T-315/18)2018/C 240/68Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Maria Graciela Calvo Gutierrez (Alcobendas, Spānija) un 21 cits prasītājs (pārstāvji: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías un A. Lois Perreau de Pinninck, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt Vienotās noregulējuma valdes ārpuslīgumisko atbildību un piespriest atlīdzināt kaitējumu, kas tās darbības un bezdarbības rezultātā prasītājiem esot nodarīts BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A. subordinētajās obligācijās veikto ieguldījumu pilnīga zuduma rezultātā;

            —

            piespriest minētajai valdei izmaksāt prasītājiem atlīdzinājumu par materiālo un nemateriālo zaudējumu formā nodarīto kaitējumu šādā apmērā:
            par materiālajiem zaudējumiem kopsummu EUR 7570098,78 apmērā (saistībā ar Banco Popular akciju atpirkšanu), kas šādi sadalīta proporcionāli katra prasītāja akciju turējumam:

                     —

                        María Graciela Calvo Gutiérrez: 8836,67 EUR

                     —

                        Eric Gancedo Holmer: 35257,42 EUR

                     —

                        María Graciela Calvo Gutiérrez un Eric Gancedo Holmer: 39358,01 EUR

                     —

                        Carlos Eric Gancedo Calvo: 7374,19 EUR

                     —

                        Gabriel Gancedo Calvo: 7062,93 EUR

                     —

                        Jorge Gancedo Calvo: 8545,24 EUR

                     —

                        Lucía Gancedo Calvo: 7388,69 EUR

                     —

                        Manuel Gancedo Calvo: 9472,17 EUR

                     —

                        José Gancedo Calvo: 7389,45 EUR

                     —

                        Claudia Sáez de Montagut Gancedo: 763,66 EUR

                     —

                        Bosco Sáez de Montagut Gancedo: 2879,18 EUR

                     —

                        Yago Sáez de Montagut Gancedo: 379,16 EUR

                     —

                        VICA58, S.L.: 265763,84 EUR

                     —

                        Diana Luisa Gancedo Holmer: 175499,04 EUR

                     —

                        Guillermo de Zavala Gancedo: 722,47 EUR

                     —

                        Alfredo de Zavala Gancedo: 718,65 EUR

                     —

                        Cosme de Zavala Gancedo: 1006,27 EUR

                     —

                        Bruno de Zavala Gancedo: 689,66 EUR

                     —

                        María Astrid Gancedo Holmer: 442136,41 EUR

                     —

                        Marco Gancedo Holmer: 442135,64 EUR

                     —

                        LOS PRUNOS DEL SETO, S.L.: 6898,14 EUR

                     —

                        MANUEL GANCEDO, S.A.: 5340911,85 EUR

                     —

                        EVEDAM INMUEBLES, S.L.: 620238,46 EUR

                     —

                        GANCEDO Y GONZÁLEZ, S.L.: 138671,57 EUR un

               par nemateriālajiem zaudējumiem summu līdz EUR 7570098,78 apmēram vai kādu citu šīs Vispārējās tiesas par pienācīgu uzskatītu summu, to sadalot proporcionāli prasītāju starpā atbilstoši proporcijām, kādās ir sadalīta materiālo zaudējumu atlīdzinājuma summa;

            —

            noteikt, ka prasītajai summai ir pieskaitāmi attiecīgie kavējuma procenti par laiku no sprieduma pieņemšanas šajā lietā līdz pilnīgai prasītās summas samaksai, kuru apmērs ir nosakāms pēc galvenajām refinansēšanas darbībām noteiktās ECB likmes, kas palielināta par diviem procentpunktiem;

            —

            piespriest Vienotajai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-659/17 Vallina Fonseca/VNV (OV 2017, C 424, 42. lpp.).


201806220161970672018/C 240/12852018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201804108922Lieta C-85/18 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 10. aprīļa rīkojums (Judecătoria Oradea (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CV/DU (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība — Tiesas Reglamenta 99. pants — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija vecāku atbildības jomā — Bērna aizgādība — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — 8., 10. un 13. pants — Bērna “pastāvīgās dzīvesvietas” jēdziens — Citas dalībvalsts tiesas nolēmums par bērna dzīvesvietu — Nelikumīga aizvešana vai aizturēšana — Piekritība bērna nolaupīšanas gadījumā)
 ---documentbreak--- C2402018LV820120180410LV00128292Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 10. aprīļa rīkojums (Judecătoria Oradea (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CV/DU

   (Lieta C-85/18 PPU) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība — Tiesas Reglamenta 99. pants — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija vecāku atbildības jomā — Bērna aizgādība — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — 8., 10. un 13. pants — Bērna “pastāvīgās dzīvesvietas” jēdziens — Citas dalībvalsts tiesas nolēmums par bērna dzīvesvietu — Nelikumīga aizvešana vai aizturēšana — Piekritība bērna nolaupīšanas gadījumā)”2018/C 240/12Tiesvedības valoda – rumāņu
      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Oradea

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: CV

      Atbildētāja: DU

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 10. pants un Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā lietā kā pamatlieta, kurā bērnu, kura pastāvīgā dzīvesvieta ir bijusi kādā dalībvalstī, viens no tā vecākiem nelegāli ir aizvedis uz citu dalībvalsti, šīs citas dalībvalsts tiesām nav piekritības lemt par prasību par aizgādības tiesībām vai par uzturlīdzekļu noteikšanu attiecībā uz šo bērnu, ja nav nekādu pierādījumu, ka otrs no vecākiem ir piekritis bērna aizvešanai vai nav iesniedzis pieteikumu par bērna atgriešanos.
   (
         1
      )	OV C 152, 30.4.2018.