title: Lieta T-635/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. decembrī — Regency Entertainment Psychagogiki kai Touristiki /Komisija

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/41

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. decembrī — Regency Entertainment Psychagogiki kai Touristiki/Komisija
   (Lieta T-635/11)
   2012/C 32/81
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Regency Entertainment Psychagogiki kai Touristiki AE (Maroussi Attikis, Grieķija) (pārstāvji — N. Niejahr, Q. Azau, F. Spyropoulos, I. Dryllerakis, K. Spyropoulos, advokāti, un F. Carlin, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 24. maija lēmumu 2011/716/EU par valsts atbalstu noteiktiem Grieķijas kazino C 16/10 (iepriekš NN 22/10, iepriekš CP 318/09), ko īstenojusi Grieķijas Republika (OV 2011 L 285, 25. lpp.);

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju; vai

               —

               vēl pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir uzdots atgūt summas no prasītāja; un

               —

               piespriest atbildētājai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nosakot, ka attiecīgais pasākums ir valsts atbalsts:

                           —

                           identificējot, ka prasītājs saņēma ekonomisku priekšrocību “fiskālas diskriminācijas” formā EUR 7,20 apmērā par biļeti;

                           —

                           konstatējot, ka pasākums ietvēra atteikšanos no valsts līdzekļiem;

                           —

                           uzskatot, ka pasākums ir selektīvs prasītāja labā; un

                           —

                           secinot, ka pasākums kropļo konkurenci un ietekmē tirdzniecību dalībvalstu starpā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi prasītāja procesuālās tiesības uz aizstāvību, pilnībā ignorējot prasītāja apsvērumus un papildu komentārus, kurus prasītājs iesniedzis, izmantojot savas procesuālās tiesības pēc lēmuma par procedūras uzsākšanu pieņemšanas.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi LESD 296. pantu, nesniedzot pienācīgu pamatojumu, kas prasītājam ļautu un šai tiesai ļautu pārbaudīt pamatojumu, balstoties uz kura tā konstatēja, ka prasītājs guva labumu no selektīvas priekšrocības, ka šāda priekšrocība ietvēra atteikšanos no valsts ieņēmumiem un varētu kropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību dalībvalstu starpā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka tiktāl, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir uzdots atgūt no prasītāja summas, ar to tiek pārkāpts:

                           —

                           14. panta 1. punkts Padomes Regulā (EK) Nr. 659/1999 (1), saskaņā ar kuru atgūšanai ir jāattiecas uz saņēmēja saņemto atbalstu, jo atbildētāja apstrīdētajā lēmumā nav pareizi kvantificējusi atbalsta summu, ko prasītājs varētu būt saņēmis; un

                           —

                           14. panta 1. punkts otrais teikums Padomes Regulā (EK) Nr. 659/1999, jo ar atgūšanu šajā lietā tiek pārkāpti ES vispārējie tiesību principi, proti, tiesiskās paļāvības princips, tiesiskās drošības princips un samērīguma princips.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999 L 83, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-42/10, C-45/10 un C-57/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums ( Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — V laamse Dierenartsenvereniging VZW (C-42/10, C-45/10 un C-57/10), Marc Janssens (C-42/10 un C-45/10)/Belgische Staat (Veterinārija un zootehnika — Regula (EK) Nr. 998/2003 — Veterināro pārbaužu nosacījumi, kas piemērojami mājdzīvnieku nekomerciālai pārvadāšanai — Lēmums 2003/803/EK — Pases paraugs suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā)

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/5

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums (Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW (C-42/10, C-45/10 un C-57/10), Marc Janssens (C-42/10 un C-45/10)/Belgische Staat
   (apvienotās lietas C-42/10, C-45/10 un C-57/10) (1)

   (Veterinārija un zootehnika - Regula (EK) Nr. 998/2003 - Veterināro pārbaužu nosacījumi, kas piemērojami mājdzīvnieku nekomerciālai pārvadāšanai - Lēmums 2003/803/EK - Pases paraugs suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā)
   2011/C 179/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW (C-42/10, C-45/10 un C-57/10), Marc Janssens (C-42/10 un C-45/10)

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Piedaloties: Luk Vangheluwe (C-42/10)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regulas (EK) Nr. 998/2003 par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas lolojumdzīvnieku nekomerciālai pārvietošanai, un ar kuru groza Padomes Direktīvu 92/65/EEK (OV L 146, 1. lpp.), 3. panta b) punkta, 4. panta 2. punkta, 5. panta un 17. panta otrās daļas un Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmuma 2003/803/EK, ar ko ievieš pases paraugu suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā (OV L 313, 1. lpp.), interpretācija — Valsts noteikumi, ar kuriem liek visās pasēs norādīt individuālu numuru no 13 cipariem (ISO kods), kam seko izdevēja atpazīšanas numurs — Suņu identifikācijas un reģistrācijas pierādīšanas līdzeklis — Dati par dzīvnieka īpašnieku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regulas (EK) Nr. 998/2003 par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas lolojumdzīvnieku [mājdzīvnieku] nekomerciālai pārvietošanai [pārvadāšanai], un ar kuru groza Padomes Direktīvu 92/65/EEK, 3. panta b) punkts, 4. panta 2. punkts, 5. pants un 17. panta otrā daļa, kā arī Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmuma 2003/803/EK, ar ko ievieš pases paraugu suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā, panti un pielikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru mājdzīvnieku pasēm ir noteikta numerācija, kurā ietilpst individuāls numurs, ietverot attiecīgās dalībvalsts ISO kodu no diviem cipariem, ko papildina izdevēja atpazīšanas numurs no diviem cipariem un papildu deviņu ciparu numurs, ja vien ar to tiek nodrošināts šī identifikācijas numura individuālais raksturs;

               2)

               Regulas Nr. 998/2003 3. panta b) punkts, 4. panta 2. punkts, 5. pants un 17. panta otrā daļa, kā arī Lēmuma 2003/803 panti un pielikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem:

                           —

                           nav pretrunā tiesiskais regulējums, kāds ir aplūkots pamata lietā, kuru piemērojot, mājdzīvnieku pase tiek izmantota ne tikai kā ceļošanas dokuments atbilstoši Savienības tiesiskajam regulējumam, bet arī kā suņu identifikācijas un reģistrācijas pierādījums valsts līmenī, un

                           —

                           ir pretrunā valsts tiesību akti, kādi ir aplūkoti pamata lietā, kuros ir paredzēts, ka mājdzīvnieku pasē ir tikai viens lauks, lai tajā norādītu dzīvnieka īpašnieka identitāti un adresi, un vēlākas izmaiņas tiek veiktas, ielīmējot pašlīmējošas uzlīmes;

               3)

               tādas valsts tiesību normas, kādas ir paredzētas pamata lietā aplūkotajā tiesiskajā regulējumā, pirmkārt, attiecībā uz mājdzīvnieku pasēm un ir saistītas ar to izmantošanu kā dzīvnieku identifikācijas un reģistrācijas pierādījumu, kā arī ar pašlīmējošo uzlīmju izmantošanu, lai veiktu grozījumus attiecībā uz dzīvnieka īpašnieka identifikāciju, un, otrkārt, [tiesību normas] saistībā ar individuāla numura noteikšanu kaķiem un baltajiem seskiem nav jāuzskata par tehniskiem noteikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu [jomā] un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā [Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumus], kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, 1. panta izpratnē, par kurām atbilstoši šīs direktīvas 8. pantam būtu iepriekš jāpaziņo Eiropas Komisijai.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta C-688/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiais Teismas (Lietuva) – Agnieška Anisimovienė u.c./BAB bankas Snoras

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiais Teismas (Lietuva) – Agnieška Anisimovienė u.c./BAB bankas Snoras

   (Lieta C-688/15)
   (2016/C 106/20)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

   Lietuvos Aukščiausiais Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Agnieška Anisimovienė u.c.

      Atbildētāja: BAB bankas Snoras

               1)

               Vai Noguldījumu direktīva (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šo direktīvu par noguldījumu var uzskatīt naudas līdzekļus, kuri debetēti ar personu piekrišanu vai kurus šīs pašas personas ir pārskaitījušas vai iemaksājušas kredītiestādes atvērtajā kontā citā kredītiestādē?

               2)

               Vai jāsaprot, ka Noguldījumu direktīvas 7. panta 1. punkts un 8. panta 3. punkts, izskatot tos kopā, nozīmē, ka noguldījumu apdrošināšanas maksājums līdz 7. panta 1. punktā norādītajai summai jāveic ikvienai personai, kuras prasījuma tiesības var būt noteiktas pirms datuma, kad veikta Noguldījumu direktīvas 1. panta 3. punkta i) un ii) apakšpunktā minētā konstatācija vai pieņemts lēmums?

               3)

               Vai Noguldījumu direktīvas izpratnē “parastā banku darījuma” definīcija ir saistīta ar noguldījuma jēdziena interpretāciju kā kredīta atlikumu, kas iegūts no banku darījumiem? Vai šī definīcija ir arī jāņem vērā, interpretējot noguldījuma jēdzienu valsts tiesību aktos, ar kuriem ieviesta Noguldījumu direktīva?

               4)

               Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, kā jāizprot un jāinterpretē Noguldījumu direktīvas 1. panta 1. punktā lietotais parasta banku darījuma jēdziens:

                           a)

                           kādi banku darījumi ir jāuzskata par parastiem vai kādiem kritērijiem būtu jābūt pamatā, lai noteiktu, vai konkrēts banku darījums ir parasts?

                           b)

                           vai parasta banku darījuma jēdziens jāvērtē, ņemot vērā veikto banku darījumu mērķi, vai personas, starp kurām veikti šādi banku darījumi?

                           c)

                           vai Noguldījumu direktīvā izmantotais jēdziens, ka noguldījums ir kredīta atlikums, kuru rada parastie banku darījumi, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz gadījumiem, kad visi darījumi, kuru rezultātā tiek radīts šāds atlikums, tiek uzskatīti par parastiem?

               5)

               Ja naudas līdzekļi neatbilst noguldījuma definīcijai saskaņā ar Noguldījumu direktīvu, bet dalībvalsts ir izvēlējusies ieviest Noguldījumu direktīvu un Ieguldītāju direktīvu (2) valsts tiesību aktos tādā veidā, ka par noguldījumu tiek uzskatīti arī naudas līdzekļi, par kuriem noguldītājam ir prasījumi kredītiestādes pienākuma sniegt ieguldījumu pakalpojumus rezultātā, vai nodrošinājumu noguldījumiem var piemērot tikai pēc tam, kad noteikts, ka konkrētajā gadījumā kredītiestāde rīkojusies kā ieguldījumu sabiedrība un naudas līdzekļi tika pārskaitīti tai, lai veiktu ieguldījumu darījumus/darbības Ieguldītāju direktīvas un MiFID
                   (3) nozīmē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīva 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām (OV L 135, 5. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām (OV L 84, 22. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-560/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/11

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-560/08)
   (2009/C 55/18)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán, D. Recchia un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti

                           —

                           Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 2. panta 1. punktā, 3. pantā, 4. panta attiecīgi 1. vai 2. punktā un 5. pantā, saistībā ar savrupiem projektiem M-501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai 1., 2. un 4. ceļa posmā; Direktīvas 85/337/EEK 6. panta 2. punktā un 8. pantā, saistībā ar savrupiem projektiem M-501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai 2. un 4. ceļa posmā, un Direktīvas 85/337/EEK 9. pantā, saistībā ar savrupiem projektiem M-501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai 1., 2. un 4. ceļa posmā;

                           —

                           Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2) 6. panta 3. un 4. punktā, tos lasot kopā ar minētās direktīvas 7. pantu, saistībā ar savrupiem projektiem M-501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai 1., 2. un 4. ceļa posmā attiecībā uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju putniem ES 0000056 “Encinares del río Alberche un río Cofio [Alberčes un Kofjo upju akmeņozolāji]”; un

                           —

                           Direktīvā 92/43/EEK atbilstoši tās interpretācijai Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/05, kā arī pienākumus, kas izriet no direktīvas 12. panta 1. punkta b) un d) apakšpunkta, saistībā ar savrupiem projektiem M-501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai 1. ceļa posmā attiecībā uz teritoriju, kuru ierosināts atzīt par Kopienas nozīmes teritoriju ES 3110005 “Cuenca del río Guadarrama [Gvadaramas upes sateces baseins]”, un 2. un 4. ceļa posmā attiecībā uz teritoriju, kuru ierosināts atzīt par Kopienas nozīmes teritoriju ES 3110007 “Cuencas de los ríos Alberche un Cofio [Alberčes un Kofjo upju sateces baseini]”;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisijas celtā prasība attiecas uz M-501 rajona nozīmes autoceļa (Madrides novadā) paplašināšanas un/vai labiekārtošanas darbu projektiem, kurus apstiprinājušas vai attiecīgajā gadījumā īstenojušas Spānijas iestādes. Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste saistībā ar minētajiem projektiem nav izpildījusi Direktīvā 85/337, tās sākotnējā redakcijā vai redakcijā ar grozījumiem, un Direktīvā 92/43 atbilstoši tās interpretācijai Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/05 uzliktos pienākumus.

      (1)  OV L 175, 40. lpp.

      (2)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta T-515/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. jūnija spriedums — Delphi Technologies /ITSB ( “INNOVATION FOR THE REAL WORLD” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “INNOVATION FOR THE REAL WORLD” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/72

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. jūnija spriedums — Delphi Technologies/ITSB (“INNOVATION FOR THE REAL WORLD”)
   (Lieta T-515/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “INNOVATION FOR THE REAL WORLD” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 225/159
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Delphi Technologies, Inc. (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Albrecht un J. Heumann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 23. jūnija lēmumu lietā R 1967/2010-2 attiecībā uz pieteikumu kā Kopienas preču zīmi reģistrēt vārdisku apzīmējumu “INNOVATION FOR THE REAL WORLD”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Delphi Technologies, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 3.12.2011.


title: Lieta C-617/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. novembrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Hummel Holding A/S/Nike Inc. un Nike Retail B. V.

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/37

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. novembrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Hummel Holding A/S/Nike Inc. un Nike Retail B. V.

   (Lieta C-617/15)
   (2016/C 038/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hummel Holding A/S

      Atbildētājas: Nike Inc. un Nike Retail B. V.

      Prejudiciālais jautājums

   Kādos apstākļos Savienībā nereģistrēta uzņēmuma juridiski patstāvīgs mazmeitasuzņēmums Savienībā ir uzskatāms par uzņēmuma “uzņēmumu” Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (1) 97. panta 1. punkta izpratnē?

      (1)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-483/14: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 7. aprīļa spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – KA Finanz AG/Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Romas konvencija – Piemērojamie tiesību akti – Pārrobežu apvienošanās – Direktīva 78/855/EEK – Direktīva 2005/56/EK – Apvienošana pievienojot – Kreditoru aizsardzība – Visu iegūstamās sabiedrības aktīvu un pasīvu nodošana ieguvējai sabiedrībai

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/14

      Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 7. aprīļa spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – KA Finanz AG/Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group

      (Lieta C-483/14) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Romas konvencija - Piemērojamie tiesību akti - Pārrobežu apvienošanās - Direktīva 78/855/EEK - Direktīva 2005/56/EK - Apvienošana pievienojot - Kreditoru aizsardzība - Visu iegūstamās sabiedrības aktīvu un pasīvu nodošana ieguvējai sabiedrībai)
      (2016/C 211/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: KA Finanz AG

         Atbildētāja: Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              tiesību akti, kas pēc pārrobežu apvienošanās pievienojot ir jāpiemēro tādu iegūstamās sabiedrības noslēgto aizdevuma līgumu, kādi ir pamatlietā aplūkotie aizdevuma līgumi, interpretācijai, saistību izpildei, kā arī darbības izbeigšanai, ir tiesību akti, kas šim līgumam bija piemērojami pirms šīs apvienošanās;

                              —

                              noteikumi, kas regulē iegūstamās sabiedrības kreditoru aizsardzību tādā gadījumā, kāds aplūkots pamatlietā, ir valsts tiesību aktu noteikumi, kas bija piemērojami šai sabiedrībai;

                  2)

                  Padomes 1978. gada 9. oktobra Trešās direktīvas 78/855/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz akciju sabiedrību apvienošanos, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvu 2009/109/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo tiesību normu ir piešķirtas tiesības vērtspapīru, kas nav akcijas, ar kurām saistītas īpašas tiesības, turētājiem, nevis šādu vērtspapīru emitentam.

         (1)  OV C 46, 09.02.2015.


title: Lieta C-345/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. jūnijā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Sergejs Buivids

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. jūnijā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Sergejs Buivids
   (Lieta C-345/17)
   (2017/C 277/39)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses:

      Pieteicējs: Sergejs Buivids

      Otra puse: Datu valsts inspekcija

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai tādas darbības kā izskatāmajā lietā – policijas darbinieku filmēšana policijas iecirknī procesuālo darbību veikšanas laikā un nofilmētā materiāla ievietošana interneta vietnē www.youtube.com – ietilpst Direktīvas 95/46 (1) darbības jomā?
   Vai Direktīva 95/46 ir interpretējama tādējādi, ka iepriekš minētās darbības var uzskatīt par personas datu apstrādi žurnālistikas nolūkos direktīvas 9. panta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, OV 1995, L 281, 31. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nodaļa, 15. sējums, 355. lpp.


title: Lieta C-172/13: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 3. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste Valsts pienākumu neizpilde – LESD 49. pants – EEZ līguma 31. pants – Uzņēmumu ienākuma nodoklis – Sabiedrību grupas – Grupas nodokļa atvieglojums – Meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumu pārnešana – Nosacījumi – Datums, kurā tiek noteikts meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumu galīgais raksturs

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/2

      Tiesas (virspalāta) 2015. gada 3. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
      (Lieta C-172/13) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 49. pants - EEZ līguma 31. pants - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Sabiedrību grupas - Grupas nodokļa atvieglojums - Meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumu pārnešana - Nosacījumi - Datums, kurā tiek noteikts meitasuzņēmuma nerezidenta zaudējumu galīgais raksturs)
      (2015/C 107/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – W. Roels un R. Lyal)

         Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – V. Kaye, S. Brighouse un A. Robinson, piedaloties D. Ewart, QC un S. Ford, barrister)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un K. Petersen), Spānijas Karaliste (pārstāvji – A. Rubio González un A. Gavela Llopis), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. K. Bulterman un J. Langer) un Somijas Republika (pārstāvis – S. Hartikainen)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta C-485/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 29. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-727/14 un T-728/14 UNIVERSAL PROTEIN SUPPLEMENTS/EUIPO – H YOUNG HOLDINGS (“ANIMAL”) 2016. gada 7. septembrī iesniedza Universal Protein Supplements Corp.

text:
               27.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 29. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-727/14 un T-728/14 UNIVERSAL PROTEIN SUPPLEMENTS/EUIPO – H YOUNG HOLDINGS (“ANIMAL”) 2016. gada 7. septembrī iesniedza Universal Protein Supplements Corp.

   (Lieta C-485/16 P)
   (2017/C 095/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Universal Protein Supplements Corp. (pārstāvis – S. Malynicz, QC)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) un H Young Holdings plc

   Ar 2017. gada 31. janvāra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) nosprieda, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: Lieta F-131/06: Prasība, kas celta 2006. gada 24. novembrī — Steinmetz pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/86

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. novembrī — Steinmetz pret Komisiju
   (Lieta F-131/06)
   (2006/C 326/174)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Robert Steinmetz, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — J. Choucroun, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 21. februāra lēmumu atteikties pilnībā izpildīt abiem lietas dalībniekiem saistošo līgumu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam simbolisku summu viena euro apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas nodarīts ar apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir noslēdzis ar Komisiju līgumu, lai panāktu mierizlīgumu Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā iesniegtajā lietā T-155/05 (1).
   Prasītājs iebilst, ka Komisija ir tikai daļēji izpildījusi līguma noteikumus.
   Prasības pamatojumam prasītājs it īpaši norāda, ka Komisija ir pārkāpusi tiesiskuma principu un pacta sunt servanda principu, nav izpildījusi tiesiskās paļāvības aizsardzības pienākumu un pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, kā arī ir pārkāpusi labas pārvaldības principu.

      (1)  OV C 155, 25.06.2006., 26. lpp.


title: Lieta C-464/11: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2013. gada 8. februāra rīkojums ( Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Paola Galioto/Maria Guccione, Maria Piera Savona, Fabio Savona

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/18

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2013. gada 8. februāra rīkojums (Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Paola Galioto/Maria Guccione, Maria Piera Savona, Fabio Savona

   (Lieta C-464/11) (1)

   2013/C 108/38
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta C-640/13: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — No Savienības tiesību viedokļa nepamatoti iekasētu nodokļu atmaksāšana — Valsts tiesību akti — Piemērojamo tiesību aizsardzības līdzekļu noilguma termiņa saīsināšana ar atpakaļejošu spēku — Efektivitātes princips — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/16

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-640/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - No Savienības tiesību viedokļa nepamatoti iekasētu nodokļu atmaksāšana - Valsts tiesību akti - Piemērojamo tiesību aizsardzības līdzekļu noilguma termiņa saīsināšana ar atpakaļejošu spēku - Efektivitātes princips - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips)
   (2015/C 065/22)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un W. Roels)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis – J. Beeko)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot tādu tiesību normu kā 2007. gada Finanšu likuma (Finance Act 2007) 107. pants, ar kuru ar atpakaļejošu spēku un bez iepriekšēja brīdinājuma, kā arī bez pārejas perioda tiek ierobežotas nodokļu maksātāju tiesības atgūt nodokļus, kas ir iekasēti, pārkāpjot Savienības tiesības, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti LES 4. panta 3. punktā;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 78, 15.3.2014.


title: Oslo tingrett 2007. gada 14. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvo atzinumu lietā Celina Nguyen pret Norvēģijas valsti, ko pārstāv Tieslietu ministrija un policija (Lieta E-8/07)

text:
               7.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 33/10

      Oslo tingrett2007. gada 14. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvo atzinumu lietā Celina Nguyen pret Norvēģijas valsti, ko pārstāv Tieslietu ministrija un policija
   (Lieta E-8/07)
   (2008/C 33/08)

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesa) 2007. gada 14. septembrī EBTA Tiesai ir nosūtījusi vēstuli, kura tika saņemta Tiesas kancelejā 2007. gada 17. septembrī un kurā lūgts sniegt konsultatīvo atzinumu par sekojošiem jautājumiem lietā Celina Nguyen pret Norvēģijas valsti, ko pārstāv Tieslietu ministrija un policija:

               1)

               Vai nemateriālo zaudējumu (“sāpes un ciešanas”) atlīdzināšanas izslēgšana no Obligātās apdrošināšanas sistēmas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir savienojama ar Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas direktīvu?

               2)

               Gadījumā, ja EBTA tiesa sniedz negatīvu atbildi uz pirmo jautājumu, vai 1. jautājumā minētā neiekļaušana apdrošināšanas segumā ir nopietns Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas direktīvas pārkāpums, lai iestātos valsts atbildība?


title: Lieta C-107/07 P: Tiesas 2007. gada 29. novembra rīkojums — Friedrich Weber /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Atteikums piekļūt dokumentiem — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/10

         Tiesas 2007. gada 29. novembra rīkojums — Friedrich Weber/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-107/07 P) (1)

   (Apelācija - Atteikums piekļūt dokumentiem - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2008/C 79/18)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzejs: Friedrich Weber (pārstāvis — W. Declair, Rechtsanwalt)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Costa de Oliveira un C. Landenburger)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 11. decembra rīkojumu lietā T-290/05 Weber/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja kā acīmredzami nepieņemamu prasību par Komisijas ģenerālsekretāra 2005. gada 27. maija lēmumu, ar kuru tiek noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgums piešķirt piekļuvi vēstulei, ko “Konkurences” ģenerāldirektorāts nosūtījis Vācijas federālajai valdībai sakarā ar valsts atbalsta procedūru saistībā ar Vācijas sabiedrisko raidorganizāciju finansēšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Weber atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: lieta T-297/05: Prasība, kas celta 2005. gada 29. jūlijā — IPK International- World Tourism Marketing Consultants/Komisija

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/13

         Prasība, kas celta 2005. gada 29. jūlijā — IPK International- World Tourism Marketing Consultants/Komisija
   (lieta T-297/05)
   (2005/C 257/26)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs(a)/(i): IPK International — World Tourism Marketing Consultants (Minhene, Vācija) [Pārstāvis(ji): J. Prīss [J. Prieß], M. Nīšteds [M. Niestedt] un K. Pičass [C. Pitschas]

      Atbildētājs(a): Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja(s)/(u) prasījumi

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2005. gada 13. maija lēmumu (Az.: ENTR/01/Audit/RVDZ/ss D(2005) 11382) par 1992. gada 4. augusta lēmuma pieškirt finansiālu atbalstu prasītājam ECU 530 000 apmērā ECODATA projekta ietvaros (Az.: 003977/XXIII/A3 — S92/DG/ENV8/LD/kz) atcelšanu;

               —

               piespriest Komisijai segt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija 1992. gada 4. augustā prasītājai piešķīra finansiālu atbalstu ECU 530 000 apmērā Eiropas ekotūrisma datu bāzes izveidošanai. Atbildētāja šo lēmumu atcēla ar apstrīdēto lēmumu 2005. gada 13. maijā.
   Prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks. Prasītāja savas sūdzības atbalstam paskaidro, ka nav izpildīti lēmuma atcelšanai nepieciešamie nosacījumi, jo apstākļi, uz ko Komisija atsaucas sava lēmuma pamatojumam, ir tiesiski nepamatoti un turklāt vairs nav iespējams atcelt lēmumu par finansiālā atbalsta piešķiršanu, ņemot vērā laiku, kas pagājis. Prasītājs turklāt uzsver, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar EKL 253. pantā noteikto labas pārvaldības un pienākuma sniegt pamatojumu principu. Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka ir pārkāpts aizliegums atkārtoti pieņemt par jau spēkā neesošiem pasludinātus lēmumus.


title: Lieta T-446/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. augustā – Indecopi/ITSB – Synergy Group (“PISCO”)

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. augustā – Indecopi/ITSB – Synergy Group (“PISCO”)
   (Lieta T-446/15)
   (2015/C 320/59)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Instituto Nacional de Defensa de la Competencia y de la Protección de la Propiedad Intelectual (Indecopi) (San Borja, Peru) (pārstāvji – M. A. Pomares Caballero un A. Pomares Caballero, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Synergy Group sp. z o.o. (Vroclava, Polija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “PISCO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 167 674

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 3. jūnija lēmums lietā R 1291/2014–4

      Prasītāja prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu, atzīstot, ka šajā lietā ir iestājušies Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktā paredzētā relatīva atteikuma pamata piemērošanas nosacījumi, vai, pakārtoti, atcelt minēto lēmumu, un

               —

               piespriest ITSB segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 110/2008 23. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-183/07 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 9. novembra rīkojums — Polija/Komisija (Pagaidu noregulējums — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Emisijas kvotu valsts sadales plāns Polijā laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam — Komisijas lēmums noraidīt sūdzību — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/16

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 9. novembra rīkojums — Polija/Komisija
   (Lieta T-183/07 R) (1)

   (Pagaidu noregulējums - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Emisijas kvotu valsts sadales plāns Polijā laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam - Komisijas lēmums noraidīt sūdzību - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2008/C 8/30)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis — T. Nowakowski)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — U. Wölker un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Pieteikums apturēt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmuma K (2007) 1295 galīgā redakcijā par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadales valsts plānu laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam, ko Polijas Republika ir iesniegusi atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvai 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp), piemērošanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV L 155, 7.7.2007.


title: Lieta F-119/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. novembrī — Di Tullio /Komisija

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/66

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. novembrī — Di Tullio/Komisija
   (Lieta F-119/10)
   ()
   2011/C 30/132
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Roberto Di Tullio (Rovigo, Itālija) (pārstāvji — E. Boigelot un S. Woog, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt OLAF dienestu lēmumu, ar kuru prasītājam tika atteikts piešķirt atvaļinājumu sakarā ar valsts dienestu saskaņā ar Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 18. pantu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt OLAF dienestu 2010. gada 21. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītājam tika atteikts piešķirt atvaļinājumu sakarā ar valsts dienestu, neskatoties uz Guardia di Finanza2010. gada 24. februāra iesaukšanas pavēli;

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 10. septembra lēmumu, ar kuru tika daļēji noraidīta prasītāja sūdzība, pamatojoties uz iemesliem, kas nav minēti 2010. gada 27. aprīļa apstrīdētajā lēmumā;

               —

               šo atcelšanu rezultātā piešķirt prasītājam atvaļinājumu valsts dienesta sakarā no 2010. gada 1. jūlija līdz 2012. gada 30. jūnijam ieskaitot;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-420/17: Prasība, kas celta 2017. gada 10. jūlijā – Portigon/SRB

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/56

         Prasība, kas celta 2017. gada 10. jūlijā – Portigon/SRB

   (Lieta T-420/17)
   (2017/C 277/81)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portigon AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji – D. Bliesener un V. Jungkind, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (SRB)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2017. gada 11. aprīļa lēmumu par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu aprēķināšanu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl šis lēmums skar prasītāju, kā arī

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 (1) 70. panta 2. punkta pirmās–trešās daļas, lasot kopā ar Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 (2) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lasot kopā ar Direktīvas 2014/59/ES (3) 103. panta 7. punktu, pārkāpums

                           —

                           atbildētāja esot nepamatoti noteikusi prasītājai pienākumu veikt iemaksas fondā, jo Regulā (ES) Nr. 806/2014 un Direktīvā 2014/59/ES noregulējamām iestādēm iemaksas pienākums neesot paredzēts. Ar LESD 114. pantu esot aizliegts iekasēt iemaksas no tādām iestādēm kā prasītāja, kuras noregulē savu atlikušo komercdarbību. Nosacījumi pasākumu veikšanai atbilstoši LESD 114. panta 1. punktam attiecībā uz prasītāju neesot izpildīti. Arī ar LESD 114. panta 2. punktu netiekot pieļauta iemaksu iekasēšana.

                           —

                           Atbildētāja esot nepamatoti prasītājai piemērojusi pienākumu veikt iemaksas fondā, jo iestāde neesot pakļauta riskiem, ir izslēgts iestādes noregulējums atbilstoši Regulas (ES) Nr. 806/2014 noteikumiem un iestādei neesot nozīmes finanšu sistēmas stabilitātes kontekstā. Tas esot pretrunā Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punkta a), d) un g) apakšpunktam.

                           —

                           Prasītāja tirgū kopš 2012. gada sākuma jaunus darījumus vairs neslēdz un, pamatojoties uz Eiropas Komisijas lēmumu par palīdzības piešķiršanu, atrodas noregulējuma procesā. Lielāko daļu atlikušo saistību tā uz pilnvarojuma pamata pārvalda cita tiesību subjekta labā, kurš ir uzņēmies šī darījuma iespējas un riskus.

                           —

                           Ar Deleģēto regulu (ES) 2015/63 (4) kā būtisku regulējumu attiecībā uz iemaksu aprēķiniem (LESD 290. panta 1. punkta otrais teikums) esot pārkāpts LESD 114. pants, kā arī Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punkts. Turklāt atbildētājai neesot drīkstēts uzticēt noteikt papildu riska rādītājus (LESD 290. panta 1. punkts).

               2.

               Otrais pamats: Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā– “Harta”) 16. un 20. panta pārkāpums, jo, pamatojoties uz prasītājas īpašo situāciju salīdzinājumā ar citām kredītiestādēm, kurām ir pienākums veikt iemaksas, lēmums esot pretrunā vispārējam vienlīdzības principam. Turklāt ar to tiekot radīta nesamērīga iejaukšanās prasītājas darījumdarbības brīvībā.

               3.

               Trešais, pakārtoti izvirzītais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta, lasot kopā ar Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu, pārkāpums, jo, aprēķinot iemaksas apmēru, atbildētāja nepamatoti no iemaksas aprēķina neesot izslēgusi prasītājas bilancē uzrādāmo bezriska trasta darījumu.

               4.

               Ceturtais, pakārtoti izvirzītais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 6. punkta, lasot kopā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 5. panta 3. un 4. punktu, pārkāpums, jo, aprēķinot iemaksas apmēru, atbildētāja attiecībā uz prasītājas atvasināto instrumentu līgumiem esot nepamatoti veikusi nevis riskam atbilstošu neto aprēķinu, bet gan bruto aprēķinu.

               5.

               Piektais, pakārtoti izvirzītais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 6. punkta, lasot kopā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 8. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums, jo, aprēķinot iemaksas apmēru, atbildētāja prasītāju nepamatoti esot uzskatījusi par reorganizācijas procesā esošu iestādi un riska rādītājs atbilstoši Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 5. punkta c) apakšpunktam esot bijis jānosaka ar minimālo vērtību.

               6.

               Sestais pamats: Hartas 41. panta 1. punkta un 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo atbildētājai pirms lēmuma pieņemšanas bija jāuzklausa prasītāja.

               7.

               Septītais pamats: Hartas 41. panta 1. punkta un 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo atbildētāja savu lēmumu neesot pietiekami pamatojusi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. jūlijs Regula (ES) Nr. 806/2014, ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2014. gada 19. decembra Īstenošanas regula (ES) 2015/81, ar ko nosaka vienādus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas nosacījumus attiecībā uz ex ante iemaksām vienotajā noregulējuma fondā (OV 2015, L 15, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/59/ES, ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

      (4)  Komisijas 2014. gada 21. oktobra Deleģētā regula (ES) 2015/63, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).


title: lieta T-473/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Cristina Asturias Cuerno iesniedza 2004. gada 6. decembrī

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/26

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Cristina Asturias Cuerno iesniedza 2004. gada 6. decembrī
   (lieta T-473/04)
   (2005/C 45/58)
   tiesvedības valoda spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 6. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Cristina Asturias Cuerno, ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Ramon García-Gallardo, letrado en ejercicio, un Alicia Sayagués Torres, advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt 2004. gada 26. augusta Komisijas lēmumu, kas noraida 2004. gada 27. aprīļa sūdzību;

               2.

               atzīt prasītājas tiesības saņemt ekspatriācijas piemaksu un citas saistītās piemaksas;

               3.

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja šajā procesā ceļ sūdzību par administratīvās iestādes lēmumu, ar ko liedz tiesības saņemt ekspatriācijas piemaksas.
   Prasītāja savu prasību pamato ar šādiem tiesību pamatiem:

               —

               Tiesisko un faktisko apstākļu kļūdains vērtējums, neatzīstot apstrīdēto lēmumu, kurā prasītājas veiktais Eiropas Parlamenta deputāta palīdzes darbs jāatzīst ka pakalpojums, kas sniegts starptautiskai organizācijai saskaņā ar Statūtos atzīto izņēmumu no pārskata perioda.

               —

               Acīmredzama kļūda faktisko apstākļu, jo īpaši prasītājas personisko apstākļu vērtējumā, kļūdaini novērtējot un aprēķinot tās pārskata periodu Briselē, kura atzītais ilgums veido tikai četrus gadus un vienpadsmit mēnešus.

               —

               Nediskriminācijas principa pārkāpums. Šajā sakarā tā norāda, ka fakts, ka nav veikts parlamenta palīdzes sniegto pakalpojumu kā pakalpojumu, kas sniegti starptautiskai organizācijai, vērtējums, ir pretrunā citu Kopienas iestāžu atbalstītajai praksei. Komisija tāpat pārkāpusi minēto vienlīdzības principu tiktāl, ciktāl tā neatzina Eiropas Hipotēku Federācijas labā prasītājas veikto darbu kā starptautiskai organizācijai sniegtos pakalpojumus, kaut gan iepriekš pati Komisija bija atzinusi šādu vērtējumu.


title: lieta C-388/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 24. augustā ar High Court of Justice (Anglija un Velsa) Queen's bench Division (Administrative Court) lēmumu lietā The Queen on the application of South Western Fish Producers' Organisation Ltd un citi pret Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 24. augustā ar High Court of Justice (Anglija un Velsa) Queen's bench Division (Administrative Court) lēmumu lietā The Queen on the application of South Western Fish Producers' Organisation Ltd un citi pret Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
   (lieta C-388/04)
   (2004/C 284/18)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar High Court of Justice (Anglija un Velsa) Queen' s Bench Division (Administrative Court) 2004. gada 24. augustā lēmumu lietā The Queen on the application of South Western Fish Producers' Organisation Ltd un citi pret Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs, un ko Tiesas Kanceleja saņēmusi 2004. gada 10. septembrī.
   High Court of Justice (Anglija un Velsa) Queen's bench Division (Administrative Court) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 2287/2003 (1) 12. pantu un tās V pielikuma 6. punktu, ciktāl tie piemērojami attiecībā uz kuģiem, uz kuriem atrodas zvejas rīki, klasē, kas minēta šā pielikuma 4. punkta b) apakšpunktā ir prettiesiski piemērot attiecībā uz kuģiem, kas zvejā izmanto ar ķēdēm aprīkotu rāmju traļus, jo tie:

               a)

               ir pretrunā ar EK Līguma 33. un 34. pantu;

               b)

               nav samērīgi;

               c)

               ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu un/vai

               d)

               ir pretrunā ar prasītāja tiesībām gūt ienākumus bez nevajadzīgiem ierobežojumiem?

      (1)  Padomes 2003. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 2287/2003, ar ko attiecībā uz atsevišķiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām nosaka zvejas iespējas 2004. gadam, kā arī ar tām saistītos nosacījumus, kas piemērojami Kopienas ūdeņos un Kopienas kuģiem ūdeņos, kur nepieciešami nozvejas ierobežojumi (OV L 344, 31.12.2003., 1. – 119. lpp.).


title: Lieta C-599/13: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao) / Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — 4. pants — Savienības vispārējais budžets — Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 — 53.b panta 2. punkts — Lēmums 2004/904/EK — Eiropas Bēgļu fonds laikposmam no 2005. gada līdz 2010. gadam — 25. panta 2. punkts — Subsīdijas atgūšanas pienākuma juridiskais pamats pārkāpuma gadījumā

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/15

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao)/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-599/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - 4. pants - Savienības vispārējais budžets - Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 - 53.b panta 2. punkts - Lēmums 2004/904/EK - Eiropas Bēgļu fonds laikposmam no 2005. gada līdz 2010. gadam - 25. panta 2. punkts - Subsīdijas atgūšanas pienākuma juridiskais pamats pārkāpuma gadījumā)
   (2015/C 065/20)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao)

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 13. decembra Regulu (EK, Euratom) Nr. 1995/2006, 53.b panta 2. punkta ievadu un c) apakšpunktu ir jāinterpretē tādējādi, ka juridiskā pamata valsts tiesībās neesamības gadījumā šī norma nodrošina juridisko pamatu valsts iestāžu lēmumam, ar kuru koriģē no Eiropas Bēgļu fonda piešķirtas subsīdijas summu šīs subsīdijas saņēmējam nelabvēlīgā veidā saskaņā ar dalītās pārvaldības starp Eiropas Komisiju un dalībvalstīm principu un uzdod atgūt daļu no šī summas. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai, ņemot vērā gan subsīdijas saņēmēja, gan valsts pārvaldes rīcību, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi Savienības tiesību izpratnē ir tikuši ievēroti attiecībā uz atmaksāšanas pieteikumu.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta T-133/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. martā — Ben Ali /Padome

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/25

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. martā — Ben Ali/Padome
   (Lieta T-133/12)
   2012/C 165/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francija) (pārstāvis — A. de Saint Remy, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               noteikt procesa organizatorisko pasākumu atbilstoši šīs tiesas Reglamenta 64. pantam, lai Komisija izsniegtu “visus dokumentus saistībā ar” apstrīdētās regulas “pieņemšanu”;

               —

               atcelt apstrīdēto regulu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz viņu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei izmaksāt prasītājam kopējo summu EUR 50 000 apmērā kā kaitējuma atlīdzību atbilstoši visiem prasījumiem;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei izmaksāt prasītājam summu EUR 7 500 apmērā par aizstāvības izmaksām šīs prasības ietvaros saskaņā ar Reglamenta 91. pantu kā atlīdzināmās aizstāvības izmaksas;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padome atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pieteikumā prasītājs, pirmkārt, lūdz atcelt Padomes 2012. gada 27. janvāra Lēmumu 2012/50/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (1), un, otrkārt, atlīdzināt prasītāja iespējami ciesto kaitējumu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza septiņus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi ar tiem, kas ir izvirzīti lietā T-301/11, Ben Ali/Padome (2).

      (1)  OV L 27, 11. lpp.

      (2)  OV 2011, C 226, 29. lpp.


title: Lieta T-138/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. martā — Geipel /ITSB — Reeh ( “BEST BODY NUTRITION” )

text:
               2.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 157/10

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. martā — Geipel/ITSB — Reeh (“BEST BODY NUTRITION”)
   (Lieta T-138/12)
   2012/C 157/18
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Yves Geipel (Auerbach, Vācija) (pārstāvis — J. Sachs, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Jörg Reeh (Buxtehude, Vācija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 12. janvāra lēmumu un noraidīt 2009. gada 24. jūlija iebildumus;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “BEST BODY NUTRITION” (starptautiska reģistrācija Nr. W 982 101 ar norādi uz Eiropas Savienību) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25., 28., 29., 30. un 32. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Jörg Reeh

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme Nr. 4 020 161“BEST4BODY” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: starp pretstatītajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas


title: Lieta T-349/07 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. decembra rīkojums — FMC Chemical u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums — Direktīva 91/414/EEK — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Pieņemamība — Steidzamības neesamība)

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/23

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. decembra rīkojums — FMC Chemical u.c./Komisija
   (Lieta T-349/07 R)
   (Pagaidu noregulējums - Direktīva 91/414/EEK - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Pieņemamība - Steidzamības neesamība)
   (2008/C 37/35)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: FMC Chemical SPRL, Brisele (Beļģija); Satec Handelsgesellschaft mbH, Elmshorna (Vācija); Belchim Crop Protection NV, Londerzēla (Beļģija); FMC Foret SA, Santkugata de Vallesa (Spānija); F&N Agro Slovensko spol. s.r.o., Bratislava (Slovākija); F&N Agro Ceská republika spol. s.r.o., Prāga (Čehijas Republika); F&N Agro Polska sp. z o.o., Varšava (Polija); un FMC Corp., Filadelfija, Pensilvānija (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Parpala un B. Doherty)
   Priekšmets
   Prasība apturēt Komisijas 2007. gada 13. jūnija Lēmuma 2007/415/EK par karbosulfāna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir šī viela (OV L 156, 28. lpp.), piemērošanu līdz sprieduma pasludināšanai pamata lietā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.


title: Lieta T-441/07: Vispārējās tiesas 2010. gada 5. oktobra rīkojums — Ryanair /Komisija

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/57

         Vispārējās tiesas 2010. gada 5. oktobra rīkojums — Ryanair/Komisija
   (Lieta T-441/07) (1)

   ()
   2010/C 328/89
   Tiesvedības valoda — angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta T-215/99: Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Autoservice Fermans Exclusive pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Autoservice Fermans Exclusive pret Komisiju
   (Lieta T-215/99) (1)

   (2006/C 261/57)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 6, 08.01.2000.


title: Lieta T-440/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. decembrī — Huta Buczek /Komisija

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/50

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. decembrī — Huta Buczek/Komisija
   (Lieta T-440/07)
   (2008/C 22/95)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Huta Buczek sp. z o.o., Sosnowiec (Polija) (pārstāvis — D. Szlachetko-Reiter, radca prawny)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 1. pantu, 3. panta 1. punktu un 3. panta 3. punktu Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmumā Nr. C 23/2006 (ex NN 35/2006) par valsts atbalstu, ko Polija piešķīra tēraudu ražojošajam Technologie-Buczek koncernam;

               —

               pakārtoti atcelt Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmumu Nr. C 23/2006 (ex NN 35/2006) par valsts atbalstu, ko Polija piešķīra tēraudu ražojošajam Technologie-Buczek koncernam, daļā, kurā Komisija paredz atbalsta atgūšanu no sabiedrības Huta Buczek sp. z o.o.;

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmumu Nr. C 23/2006 (ex NN 35/2006) par valsts atbalstu, ko Polija piešķīra tēraudu ražojošajam Technologie-Buczek koncernam, daļā, kas attiecas uz atbalsta atgūšanu no sabiedrības Huta Buczek sp. z o.o.;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja savu prasību balsta uz šādiem pamatiem:

               —

               pēc prasītājas domām, nepareizi izvērtējot apstākļus par to, ka sabiedrība Technologie Buczek S.A. ir parādā valsts iestādēm, jo ir piešķirts ar kopējo tirgu nesaderīgs atbalsts, ir pārkāpts EKL 88. panta 2.punkts un 87. panta 1. punkts. Atbilstošo secinājumu Komisija pamato ar nepareizu pieņēmumu, ka valsts iestādes nav īstenojušas piespiedu izpildi pret sabiedrību Technologie Buczek S.A.. EKL 88. panta 2. punkta un 87. panta 1. punkta pārkāpums izriet no tā, ka Polijas valsts pieprasīja atbalsta atgūšanu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu, lai gan nedz Polija nedz sabiedrībai Technologie Buczek S.A., nedz arī Technologie-Buczek koncernam nepiešķīra atbalstu lēmumā minētajā apmērā, kā arī no tā, ka atbalsta garantijas summa patvaļīgi tika noteikta, nepastāvot juridiskam pamatam vai ekonomiskam pamatojumam. Tāpat EKL 88. panta 2. punkts un 87. panta 1. punkts ir pakāpts arī tādēļ, ka atbalsta atgūšanu Polijas valstij nodrošināja sabiedrība Huta Buczek sp. z o.o., lai gan nebija pamata pieņēmumam, ka šī sabiedrība tik tiešām var būt viens no labuma guvējiem no sabiedrībai Technologie Buczek S.A. piešķirtā atbalsta un lai gan tai šis atbalsts netika piešķirts, kā arī pieņēmumam, ka faktiskās labuma guvējas no minētā atbalsta ir bijušas tikai sabiedrības Huta Buczek sp. z o.o. un Buczek Automotive sp. z o. o., lai gan tās ir saņēmušas tikai daļu no sabiedrības Technologie Buczek S.A. mantas.

               —

               ir pārkāpts EKL 253. pants un Pamattiesību hartas 41. pantā minētais labas pārvaldības princips, jo lēmumā trūkst pienācīga pamatojuma, kā dēļ prasītāja nevarēja saprast lēmuma pieņemšanas iemeslus un lēmums tādējādi bija nesaprotams prasītājai, kā arī nesaprotams nepareizās un nepietiekamās faktu konstatācijas dēļ.

               —

               ir pārkāpts EKL 5. panta 3. punkts un no tā izrietošais samērīguma princips, jo sabiedrībai Huta Buczek sp. z o.o. tika noteikts pienākums atmaksāt atbalstu, lai gan šāda rīcība Līgumā noteikto mērķu sasniegšanai nav nedz piemērota, nedz vajadzīga; it īpaši tā nav attaisnojama ar prasību izbeigt ar kopējo tirgu nesaderīgu atbalstu.

               —

               ir pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo personas, kas ir parādā valsts iestādēm, līgumpartnerim ir jāatmaksā atbalsts, ko tas nekad nav saņēmis, ne arī guvis no tā jelkādu labumu, kā arī tādēļ, ka attiecības, kuru ietvaros labumu no it kā saņemtā atbalsta esot guvušas Technologie-Buczek koncerna vienības, ir noteiktas patvaļīgi; ir pārkāptas īpašuma tiesības, jo valsts atbalsta daļas atmaksu ir jāveic personai, kas nekad nekādu atbalstu nav saņēmusi un arī nekad faktiski no šāda atbalsta nav guvusi nekādu labumu; ir notikusi pilnvaru ļaunprātīga izmantošana, jo ir pieņemts lēmums, kas kalpo citam, nevis ar kopējo tirgu nesaderīga atbalsta izbeigšanas mērķim.


title: Lieta C-500/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 5. jūnija rīkojums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gmina Międzyzdroje/Minister Finansów Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — PVN — Direktīva 2006/112/EK — Priekšnodokļa atskaitīšana — Kapitālieguldījumu preces — Nekustamais īpašums — Atskaitīšanas koriģēšana — Valsts tiesību akti, kuros paredzēts desmit gadus ilgs koriģēšanas laikposms

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/10

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 5. jūnija rīkojums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gmina Międzyzdroje/Minister Finansów
   (Lieta C-500/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - PVN - Direktīva 2006/112/EK - Priekšnodokļa atskaitīšana - Kapitālieguldījumu preces - Nekustamais īpašums - Atskaitīšanas koriģēšana - Valsts tiesību akti, kuros paredzēts desmit gadus ilgs koriģēšanas laikposms)
   2014/C 261/16
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Gmina Międzyzdroje

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 167., 187. un 189. pantu, kā arī neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļautas tādas valsts tiesību normas kā pamatlietā, ar kurām gadījumā, ja kapitālieguldījuma preces, kas ir nekustamais īpašums, izmantošanas mērķis ir mainījies, preci sākotnēji izmantojot darbībām, kas nerada tiesības uz PVN atskaitīšanu, vēlāk pārejot uz izmantošanu, kas rada šādas tiesības, tiek paredzēts desmit gadus ilgs koriģēšanas laika posms, sākot no kapitālieguldījumu preču pirmreizējās lietošanas, un līdz ar to izslēdzot vienreizēju koriģēšanu viena taksācijas gada laikā.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013.


title: Lieta C-670/15: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko uzsācis Jan Šalplachta Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu pieejamība pārrobežu strīdos — Direktīva 2003/8/EK — Kopīgi obligātie noteikumi attiecībā uz juridisko palīdzību šādos strīdos — Piemērojamība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka izdevumi par to apliecinošo dokumentu tulkojumu, kas nepieciešami juridiskās palīdzības pieprasījuma izskatīšanai, nav atlīdzināmi

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/6

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko uzsācis Jan Šalplachta

   (Lieta C-670/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu pieejamība pārrobežu strīdos - Direktīva 2003/8/EK - Kopīgi obligātie noteikumi attiecībā uz juridisko palīdzību šādos strīdos - Piemērojamība - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka izdevumi par to apliecinošo dokumentu tulkojumu, kas nepieciešami juridiskās palīdzības pieprasījuma izskatīšanai, nav atlīdzināmi)
   (2017/C 309/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Jan Šalplachta

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvas 2003/8/EK par to, kā uzlabot tiesu pieejamību pārrobežu strīdos, nosakot kopīgus obligātus noteikumus attiecībā uz juridisko palīdzību šādos strīdos, 3., 8. un 12. pants, lasot tos kopsakarā, ir interpretējami tādējādi, ka juridiskā palīdzība, ko piešķir dalībvalsts, kurā notiek tiesas sēdes un kurā fiziska persona, kuras domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, ir iesniegusi juridiskās palīdzības pieprasījumu pārrobežu strīda kontekstā, ietver arī izdevumus, kuri šai personai ir radušies, tulkojot šī pieprasījuma izskatīšanai nepieciešamos apliecinošos dokumentus.

      (1)  OV C 90, 7.3.2016.


title: Lieta C-72/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2009. gada 18. februāra rīkojumu – Établissements Rimbaud SA/Directeur général des impôts, Directeur des services fiscaux d'Aix-en-Provence

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2009. gada 18. februāra rīkojumu – Établissements Rimbaud SA/Directeur général des impôts, Directeur des services fiscaux d'Aix-en-Provence

   (Lieta C-72/09)
   2009/C 102/18
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Établissements Rimbaud SA

      Atbildētāji: Directeur général des impôts, Directeur des services fiscaux d'Aix-en-Provence

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Ekonomikas zonas līguma 40. pants pieļauj tādu tiesisko regulējumu, kāds izriet no code général des impôts [Vispārējā nodokļu kodeksa] 990.D panta un turpmākajiem pantiem – redakcijā, kas ir piemērojama attiecīgo faktu norises laikā, ar kuru no nodokļa 3 % apmērā, kas uzlikts nekustamā īpašuma, kas atrodas Francijā, tirgus vērtībai, ir atbrīvotas Francijā reģistrētas sabiedrības un ar kuru šis atbrīvojums no nodokļa ir piemērojams sabiedrībai, kura dibināta kādā no Eiropas ekonomikas zonas valstīm, kura nav Eiropas Savienības dalībvalsts, vienīgi tad, ja starp Franciju un šo valsti ir noslēgts nolīgums par administratīvās palīdzības sniegšanu, lai apkarotu krāpšanos nodokļu jomā un izvairīšanos no nodokļu nomaksas, vai arī tad, ja saskaņā ar līgumu, kurā iekļauta nediskriminācijas pilsonības dēļ klauzula, šīm juridiskām personām nedrīkst uzlikt pienākumu maksāt lielākus nodokļus nekā tas tiek prasīts no Francijā dibinātajām sabiedrībām?


title: Tiesas spriedums (piektā palāta)  2005. gada 24. novembrī  lietā C-136/04 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Deutsches Milch-Kontor GmbH pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Eksporta kompensācijas — Regulas (EEK) Nr. 804/68, 1706/89 un 3445/89 — Pārstrādāšanai trešajā valstī paredzēti sieri)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 24. novembrī
   lietā C-136/04 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Deutsches Milch-Kontor GmbH pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas (1)

   (Eksporta kompensācijas - Regulas (EEK) Nr. 804/68, 1706/89 un 3445/89 - Pārstrādāšanai trešajā valstī paredzēti sieri)
   (2006/C 36/17)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-136/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesfinanzhof (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 3. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 15. martā, tiesvedībā Deutsches Milch-Kontor GmbH pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Makarčiks [J. Makarczyk], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen] un R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] (referente), ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs B. Fileps [B. Fülöp], administrators, 2005. gada 24. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Uz 1990. gadā eksportētajiem sieriem, kuri pēc to īpašībām ir paredzēti pārstrādei trešajā valstī, var attiekties eksporta kompensācija saskaņā ar 17. panta 1. punktu Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulā (EEK) Nr. 804/68 par piena un piena produktu tirgu kopīgo organizāciju, kas grozīta ar Padomes 1987. gada 22. decembra Regulu (EEK) Nr. 3904/87, ar nosacījumu, ka, ņemot vērā to veidu un sastāvu, tie tiek klasificēti vienā no Komisijas 1989. gada 15. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1706/89 attiecībā uz piena produktiem pielikumā iekļautajiem produktu kodiem atbilstoši lauksaimniecības produktu nomenklatūrai eksporta kompensācijām, kas pievienota Komisijas 1989. gada 15. novembra Regulai (EEK) Nr. 3445/89, ar kuru izveidota lauksaimniecības produktu nomenklatūras eksporta kompensācijām galīgā versija, kas piemērojama no 1990. gada 1. janvāra.

      (1)  OV C 118, 30.04.2004.


title: Lieta C-498/13: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 5. februāra spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agrooikosystimata EPE/Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon, Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon, Perifereia Thessalias (Perifereaki Enotita Magnisias) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Kopējā lauksaimniecības politika – Regula (EEK) Nr.°2078/92 – Lauksaimnieciskās ražošanas metodes, kas atbilst vides aizsardzības un lauku ainavas saglabāšanas prasībām – Lauksaimniecības zemes ilgtermiņa atstāšana atmatā ar vidi saistītos nolūkos – Agrovides atbalsts, kas izmaksāts lauksaimniekiem un ko līdzfinansē Eiropas Savienība – Šāda atbalsta saņēmēja jēdziens

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/9

      Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 5. februāra spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agrooikosystimata EPE/Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon, Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon, Perifereia Thessalias (Perifereaki Enotita Magnisias)
      (Lieta C-498/13) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Kopējā lauksaimniecības politika - Regula (EEK) Nr.o2078/92 - Lauksaimnieciskās ražošanas metodes, kas atbilst vides aizsardzības un lauku ainavas saglabāšanas prasībām - Lauksaimniecības zemes ilgtermiņa atstāšana atmatā ar vidi saistītos nolūkos - Agrovides atbalsts, kas izmaksāts lauksaimniekiem un ko līdzfinansē Eiropas Savienība - Šāda atbalsta saņēmēja jēdziens)
      (2015/C 107/11)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Symvoulio tis Epikrateias

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Agrooikosystimata EPE

         Atbildētāji: Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon, Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon, Perifereia Thessalias (Perifereaki Enotita Magnisias)

         Rezolutīvā daļa:

      Padomes 1992. gada 30. jūnija Regula (EEK) Nr. 2078/92 par lauksaimnieciskās ražošanas metodēm, kas atbilst vides aizsardzības un lauku ainavas saglabāšanas prasībām, ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai personas, kuras iepriekš ir veikušas lauksaimniecisko ražošanu, var piedalīties lauksaimniecības zemes ilgtermiņa atstāšanas atmatā shēmā, kas ir paredzēta tās 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā.

         (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta T-109/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūnija rīkojums – Othman /Padome

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/66

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūnija rīkojums – Othman/Padome
   (Lieta T-109/13) (1)

   2014/C 253/91
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 129, 4.5.2013.


title: Lieta T-262/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Bionecs/ITSB – Fidia farmaceutici (“BIONECS”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BIONECS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “BIONECT” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/44

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Bionecs/ITSB – Fidia farmaceutici (“BIONECS”)
   (Lieta T-262/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BIONECS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “BIONECT” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 027/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bionecs GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis – M. Knitter, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Fidia farmaceutici SpA (Abano Terme, Itālija) (pārstāvis – R. Kunz-Hallstein, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 6. februāra lēmumu lietā R 1179/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Fidia farmaceutici SpA un Bionecs GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bionecs GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta C-654/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 10. decembrī iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 10. decembrī iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)

   (Lieta C-654/13)
   2014/C 85/18
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó Kft.

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1), konkrēti tās 183. pants, kā arī gan Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants, gan līdzvērtības un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums un prakse, kas izslēdz, ka būtu maksājami nokavējuma procenti par pievienotās vērtības nodokļa maksājumiem, kas nebija atgūstami kāda pa to laiku Eiropas Savienības Tiesas spriedumā par pretrunā Kopienu tiesībām esošu atzīta normatīva nosacījuma dēļ, lai arī parasti šajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts pienākums maksāt nokavējuma procentus gadījumā, ja atmaksājamais pievienotās vērtības nodoklis tiek atmaksāts novēloti?

               2)

               Vai efektivitātes un līdzvērtības principiem ir pretrunā dalībvalsts tiesu prakse, ka administratīvā kārtībā celtie prasījumi tiek noraidīti — šādi kaitējumu cietušā tiesību subjekta iespējas noreducējot līdz prasībai sakarā ar atbildību, lai gan valsts tiesību sistēmā praktiski ir izslēgta iespēja šo prasību celt — gluži vienkārši tāpēc, ka tajā nav nevienas konkrētas tiesību normas, kuras hipotēzē būtu paredzēts šis gadījums, pat ja citu līdzīgu procentu prasījumu izskatīšana un apmierināšana ir nodokļu administrācijas kompetencē?

               3)

               Vai, ja uz otro jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši, dalībvalstī esošās tiesību normas, kuru hipotēze uz konkrēto gadījumu neattiecas, dalībvalsts tiesām ir jāinterpretē un jāpiemēro atbilstīgi Kopienu tiesībām tālab, lai padarītu iespējamu līdzvērtīgu un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā?

               4)

               Vai pirmajā jautājumā minētās Kopienu tiesības jāinterpretē tādējādi, ka tiesības saņemt procentus par nodokļiem, kas iekasēti, ieturēti vai neatmaksāti, pārkāpjot Kopienu tiesības, ir subjektīvas tiesības, kas izriet tieši no pašām Kopienu tiesībām un uz kurām var tieši pamatoties dalībvalsts tiesās un pārvaldes iestādēs, atsaucoties uz Kopienu tiesībām, pat tad, ja dalībvalsts tiesībās nav paredzēts konkrētajā gadījumā maksāt procentus, un procentu prasījuma pamatošanai ir pietiekami pierādīt, ka ir pārkāptas Kopienu tiesības un notikusi nodokļa iekasēšana, ieturēšana vai neatmaksāšana?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-323/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2016. gada 22. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-60/06 RENV II un T-62/06 RENV II Itālijas Republika un Eurallumina SpA/Eiropas Komisija 2016. gada 8. jūnijā iesniedza Eurallumina SpA

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2016. gada 22. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-60/06 RENV II un T-62/06 RENV II Itālijas Republika un Eurallumina SpA/Eiropas Komisija 2016. gada 8. jūnijā iesniedza Eurallumina SpA

   (Lieta C-323/16 P)
   (2016/C 270/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eurallumina SpA (pārstāvji – L. Martin Alegi, A. Stratakis, L. Philippou, Solicitors)

      Pārējās lietas dalībnieces: Itālijas Republika, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu;

               —

               atcelt lēmumu (1), ciktāl ar to Itālijas Republikai ir uzdots atgūt atbalstu, vai, ja tas netiek darīts,

               —

               nodot lietu atpakaļ izskatīšanā Vispārējā tiesā,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, kas ir sadalīts piecās daļās, ar kuru ir apgalvots Kopienas tiesību pārkāpums, it īpaši tiesiskās paļāvības principa pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde. Konkrētie apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi ir šādi:

               1.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretēdama 2013. gada 10. decembra spriedumu tādējādi, ka tā uzskatīja, ka tai ir saistoši atzīt, ka ar publikāciju par tiesvedības uzsākšanu 2002. gada 2. februārī tika izbeigta Eurallumina tiesiskā paļāvība.

               2.

               Šīs kļūdas dēļ Vispārējā tiesa nespēja nodrošināt pašu otrreizējās izskatīšanas mērķi un tā nav pareizi novērtējusi Eurallumina argumentus attiecībā uz viņas tiesiskās paļāvības turpināšanos, vai arī tā ir veikusi novērtējumu šajā ziņā sagrozītā tiesiskā regulējuma kontekstā un kļūdaini.

               3.

               Arī piemērojot sagrozīto tiesisko regulējumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinādama, ka nesaprātīgais termiņš, kādā Komisijas veica izmeklēšanu, nebija tāds, kura dēļ Eurallumina varēja rasties tiesiskā paļāvība, ka atbalstu nevarēs atgūt.

               4.

               Vispārējā tiesa ir interpretējusi Direktīvu 2003/96 (2)
                  contra legem, pretrunā ar Kopienas tiesībām un interpretācijas principiem.

               5.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidīdama Eurallumina argumentus, kas ir balstīti uz tās ieguldījumiem Sardīnijas rūpnīcā.

      (1)  Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmums 2006/323/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (izziņots ar dokumenta numuru C(2005) 4436), (OV L 119, 12. lpp.).

      (2)  Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.).


title: Lieta C-68/07: Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums ( Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kerstin Sundelind Lopez / Miguel Enrique Lopez Lizazo (Regula (EK) Nr. 2201/2003 — 3., 6. un 7. pants — Jurisdikcija — Spriedumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību — Jurisdikcija laulības lietās — Atbildētājs, kas ir trešās valsts pilsonis ar dzīvesvietu šajā valstī — Valsts noteikumi par jurisdikciju, kuri paredz izņēmuma tiesu)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/15

         Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kerstin Sundelind Lopez/Miguel Enrique Lopez Lizazo

   (Lieta C-68/07) (1)

   (Regula (EK) Nr. 2201/2003 - 3., 6. un 7. pants - Jurisdikcija - Spriedumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību - Jurisdikcija laulības lietās - Atbildētājs, kas ir trešās valsts pilsonis ar dzīvesvietu šajā valstī - Valsts noteikumi par jurisdikciju, kuri paredz izņēmuma tiesu)
   (2008/C 22/29)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Iesniedzējtiesa
   Högsta domstolen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Kerstin Sundelind Lopez

      Atbildētājs: Miguel Enrique Lopez Lizazo

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Högsta domstolen — Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 1. lpp.) 3., 6. un 7. panta interpretācija — Jurisdikcija laulības šķiršanas lietās, ja atbildētājam nav pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstī un viņš nav dalībvalsts pilsonis
   Rezolutīvā daļa
   Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu, kas saistībā ar līgumiem ar Svēto Krēslu grozīta ar Padomes 2004. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2116/2004, 6. un 7. pants jāinterpretē tādējādi — ja laulības šķiršanas procesā atbildētājam nav pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstī un viņš nav dalībvalsts pilsonis, dalībvalsts tiesas, lai varētu izskatīt šo prasību, nevar pamatot savu jurisdikciju ar valsts tiesībām, ja citas dalībvalsts tiesām ir jurisdikcija saskaņā ar šīs regulas 3. pantu.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-254/09: Prasība, kas celta 2009. gada 26. jūnijā — Wilo /ITSB (zaļa apvalka attēls)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/44

         Prasība, kas celta 2009. gada 26. jūnijā — Wilo/ITSB (zaļa apvalka attēls)
   (Lieta T-254/09)
   2009/C 205/81
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wilo SE, Dortmunda (Vācija) (pārstāvis — G. Braun, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju padomes 2009. gada 30. marta lēmumu lietā R 1196/2008-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kurā attēlots zaļš apvalks, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7., 9. un 11. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 620 001)

      Pārbaudītāja lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei piemīt nepieciešamā minimālā atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta F-149/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) priekšsēdētāja 2014. gada 18. septembra rīkojums – Marcuccio/Komisija Civildienests – Invaliditāte – Invaliditātes pabalsts – Ieturējums no invaliditātes pabalsta

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/66

      Civildienesta tiesas (trešā palāta) priekšsēdētāja 2014. gada 18. septembra rīkojums – Marcuccio/Komisija
      (Lieta F-149/12) (1)

      (Civildienests - Invaliditāte - Invaliditātes pabalsts - Ieturējums no invaliditātes pabalsta)
      (2014/C 395/81)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis – G. Cipressa, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser un G. Gattinara)

         Priekšmets

      Prasība atcelt ikmēneša atmaksu EUR 500 apmērā, kas tika ieturēta no prasītāja invaliditātes pensijas no 2012. gada aprīļa līdz jūnijam

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami nepamatotu;

                  2)

                  L. Marcuccio sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 108, 13.4.2013, 38. lpp.


title: Lieta C-442/09: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 6. septembra spriedums ( Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Karl Heinz Bablok u.c./ Freistaat Bayern (Ģenētiski modificēta pārtika — Regula (EK) Nr. 1829/2003 — 2.–4. un 12. pants — Direktīva 2001/18/EK — 2. pants — Direktīva 2000/13/EK — 6. pants — Regula (EK) Nr. 178/2002 — 2. pants — Biškopības produkti — Ģenētiski modificētu augu ziedputekšņu klātbūtne — Sekas — Tirdzniecība — Jēdzieni organisms un pārtika, kas satur no ģenētiski modificētiem organismiem ražotas sastāvdaļas )

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/7

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 6. septembra spriedums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Karl Heinz Bablok u.c./Freistaat Bayern

   (Lieta C-442/09) (1)

   (Ģenētiski modificēta pārtika - Regula (EK) Nr. 1829/2003 - 2.–4. un 12. pants - Direktīva 2001/18/EK - 2. pants - Direktīva 2000/13/EK - 6. pants - Regula (EK) Nr. 178/2002 - 2. pants - Biškopības produkti - Ģenētiski modificētu augu ziedputekšņu klātbūtne - Sekas - Tirdzniecība - Jēdzieni “organisms” un “pārtika, kas satur no ģenētiski modificētiem organismiem ražotas sastāvdaļas”)
   2011/C 311/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bayerischer Verwaltungsgerichtshofs — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV L 268, 1. lpp.) 2. panta 5. un 10. punkta, 3. panta 1. punkta, 4. panta 2. punkta un 12. panta 2. punkta interpretācija — Ziedputekšņu no ģenētiski modificētiem augiem, kuriem vairs nav reproducēšanās spējas, netīša un nejauša esamība biškopības produktos — Iespējamas sekas attiecībā uz šo produktu laišanas tirgū kārtību — Jēdzieni “ģenētiski modificēts organisms” un “ražots no ĢMO”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Jēdziens ģenētiski modificēts organisms Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un [dzīvnieku] barību 2. panta 5. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda viela kā ziedputekšņi, kas ir iegūti no ģenētiski modificētas kukurūzas šķirnes, kura ir zaudējusi savas reproducēšanās spējas un kurai nav nekādas spējas nodot tajā esošo ģenētisko materiālu, šajā jēdzienā vairs neietilpst;

               2)

               Regulas Nr. 1829/2003 2. panta 1., 10. un 13. punkts, kā arī 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts, Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, 2. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 6. panta 4. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja tāda viela kā ziedputekšņi, kuru sastāvā ir ģenētiski modificēts DNS un proteīni, nevar tikt uzskatīta par ģenētiski modificētu organismu, tādi produkti kā medus un uztura bagātinātāji, kuru sastāvā ir šāda viela, Regulas Nr. 1829/2003 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē ir uzskatāmi par “pārtiku, […] kuras sastāvā ir [sastāvdaļas, kas ražotas no ĢMO]”. Līdzvērtīgu kvalifikāciju var veikt neatkarīgi no tā, vai attiecīgās vielas piemaisījumi ir tīši vai nejauši;

               3)

               Regulas Nr. 1829/2003 3. panta 1. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja tajos ir noteikts pārtikas produkta atļaujas saņemšanas un uzraudzības pienākums, šim pienākumam pēc analoģijas nevar piemērot šīs pašas regulas 12. panta 2. punktā paredzēto pielaides robežvērtību marķēšanas jomā.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta T-253/17: Prasība, kas celta 2017. gada 28. aprīlī – Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Apļa ar divām bultām attēls)

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/45

         Prasība, kas celta 2017. gada 28. aprīlī – Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Apļa ar divām bultām attēls)
   (Lieta T-253/17)
   (2017/C 195/61)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvji – P. Goldenbaum, I. Rohr un N. Ebbecke, advokātes)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Halston Properties, s. r. o. GmbH (Bratislava, Slovākija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Apļa ar divām bultām attēls) – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 298 273

      Process EUIPO: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 20. februāra lēmums lietā R 1357/2015-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               personas, kas iestājusies lietā, dalības tiesvedībā gadījumā piespriest šai personai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta pārkāpums.