title: Lieta T-570/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra spriedums – Laverana/ITSB (“BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG”) Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/35

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra spriedums – Laverana/ITSB (“BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG”)
   (Lieta T-570/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2015/C 354/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Vācija) (pārstāvji – J. Wachinger, M. Zöbisch un D. Chatterjee, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 27. maija lēmumu lietā R 124/2014–4 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Laverana GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta T-273/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Brandt Industries iesniedza 2004. gada 7. jūlijā

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/23

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Brandt Industries iesniedza 2004. gada 7. jūlijā
   (Lieta T-273/04)
   (2004/C 251/42)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Brandt Industries, ar juridisko adresi Rueil-Malmason (Francija), kuru pārstāv Niels Dejean un Christophe Delrieu, avocats.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2003. gada 16. decembra Komisijas lēmumu attiecībā uz atbalsta režīmu, ko ieviesa Francija, gadījumiem, kad tiek pārņemti grūtībās nonākušie uzņēmumi, pamatojuma trūkuma dēļ EK līguma 253. panta izpratnē, un par 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 14. panta pārkāpumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2003. gada 16. decembra lēmumu Komisija nolēma, ka shēma, kas ir iekļauta Code Général des Impôts français (Francijas vispārīgais nodokļu kodekss) 44. pantā, ir pielīdzināma valsts atbalstam, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu, neskaitot atbalstu “de minimis” un piešķirto atbalstu saskaņā ar vadlīnijām par palīdzību reģionāliem mērķiem, vai atbrīvojumu attiecībā uz atbalstu maziem un vidēja lieluma uzņēmumiem. Komisija pavēlēja Francijai atgūt piešķirto atbalstu.
   Prasītājs apstrīd Komisijas lēmumu. Tas uzskata, ka lēmums ir jāatceļ, pamatojoties uz to, ka lēmums nav pietiekami pamatots, kā to prasa EKL 253. pants. Lēmumā pati Komisija atzina, ka tai nebija specifiskas informācijas par firmām, kuras ir automātiski ieguvušas priekšrocības no Code Général des Impôts 44. pantā noteiktā režīma.
   Turklāt, prasītājs uzskata, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantu. Komisija neņēma vērā faktu, ka nodokļu atbalsts uzņēmumiem, kas ir dibināti, lai pārņemu grūtībās nonākušus uzņēmumus, noveda pie tā, ka pārņēmēji uzņēmumi varēja piedāvāt augstāku cenu par aktīviem nekā tā, ko tie varētu piedāvāt, ja valsts atbalsts nepastāvētu. Tādējādi aktīvu pārpirkšanas cenas paaugstinājuma rezultātā atbalsts pilnīgi vai daļēji tika pārskaitīts sanācijā esošā uzņēmuma kreditoriem, līdz ar to pārņemošais uzņēmums nav uzskatāms par patieso ieguvēju no visas atbalsta summas. Atbalsta, kuru ir ieguvuši pārņēmēji uzņēmumi, atmaksāšana nav pasākums, kas ir nepieciešams, lai atjaunotu konkurences situāciju līdz stāvoklim, kāds tas bija pirms atbalsta piešķiršanas, bet, tieši pretēji, tas noliktu pārņēmējus uzņēmumus neizdevīgākā situācijā nekā tie bija pirms atbalsta saņemšanas, tādējādi tas ir konkurences un samērīguma principu pārkāpums.

      (1)  Padomes 22.3.1999. Regula (EK) Nr 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 88. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-830/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. decembrī  – Farahat /Padome

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. decembrī – Farahat/Padome
   (Lieta T-830/14)
   (2015/C 096/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mohamed Farahat (Kaira, Ēģipte) (pārstāvji – P. Saini, QC, B. Kennelly, Barrister un N. Sheikh, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 20. oktobra Īstenošanas lēmumu 2014/730/KĀDP (1), ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes 2014. gada 20. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1105/2014 (2), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot ievērojusi pamatu iekļaušanai Lēmuma un Regulas pielikumā. Prasītājs apgalvo, ka:

                           —

                           Padome norāda, ka prasītājs ir Tri Ocean Energy prezidenta vietnieks finanšu un administratīvajos jautājumos, un ka, ņemot vērā viņa amatu, viņš esot atbildīgs par vienības, kas piegādā naftu režīmam, darbībām,

                           —

                           šim apgalvojumam nav un Padome nav iesniegusi nevienu pierādījumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pārkāpusi prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ņemot vērā, ka apstrīdētie pasākumi tika pieņemti bez procesuālajiem nodrošinājumiem, lai garantētu, ka prasītājam tiek izsniegts pilnīgs pamatojums un garantija, ka viņš tiks pienācīgi uzklausīts.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot norādījusi prasītājam pietiekamus iemeslus viņa iekļaušanai [sarakstā]. Prasītājs apgalvo, ka iemesls nav pietiekams, lai dotu viņam iespēju efektīvi apstrīdēt pret viņu izvirzītos apgalvojumus, vai ļautu tiesai pārskatīt apstrīdētā lēmuma likumību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības uz īpašumu un reputāciju. Prasītājs uzskata, ka Padome nav pierādījusi, ka būtiska iejaukšanās prasītāja īpašuma tiesībās ir attaisnota un samērīga.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, iekļaujot sarakstā prasītāju. Prasītājs apgalvo, ka:

                           —

                           nav informācijas vai pierādījumu, kas pamatotu apgalvojumu, ka Tri Ocean Energy patiešām ir sniegusi atbalstu Sīrijas režīmam;

                           —

                           nav informācijas vai pierādījumu, lai vienkārši apgalvotu, ka viņa amata dēļ prasītājs ir atbildīgs par apgalvotajām Tri Ocean Energy darbībām.

      (1)  Padomes 2014. gada 20. oktobra Īstenošanas lēmums 2014/730/KĀDP, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2014, L 301, 36. lpp.).

      (2)  Padomes 2014. gada 20. oktobra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1105/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2014, L 301, 7. lpp.).


title: Lieta T-422/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – sheepworld/EUIPO (“Beste Mama”)

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/45

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – sheepworld/EUIPO (“Beste Mama”)
   (Lieta T-422/16)
   (2016/C 343/61)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: sheepworld AG (Ursensollen, Vācija) (pārstāvis – S. von Rüden, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Beste Oma” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 169 304

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 13. maija lēmums lietā R 95/2016–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp [apelācijas] procesā radušos izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

   Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-193/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 21. maijā cēlusi Carina Skareby par Civildienesta tiesas 2008. gada 6. marta spriedumu lietā F-46/06 Skareby /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/26

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 21. maijā cēlusi Carina Skareby par Civildienesta tiesas 2008. gada 6. marta spriedumu lietā F-46/06 Skareby/Komisija
   (Lieta T-193/08 P)
   (2008/C 197/47)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Carina Skareby, Lēvene (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2008. gada 6. martā pasludināto spriedumu lietā F-46/06;

               —

               apmierināt Civildienesta tiesā iesniegtos prasītājas prasījumus atcelt lēmumu un atlīdzināt zaudējumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti
   Iesniedzot šo apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt Civildienesta tiesas (CDT) 2008. gada 6. marta spriedumu, kurš pasludināts lietā F-46/06 Skareby/Komisija un ar kuru tiek noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība, pirmkārt, atcelt tās Karjeras novērtējuma ziņojumu par 2004. gadu un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus.
   Pamatojot savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus, kuri izriet no acīmredzamām kļūdām novērtējumā (pārsūdzētā sprieduma 66., 98. un 113. punkts) un pierādījumu sagrozīšanas (68. punkts).


title: Lieta T-329/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūlija rīkojums — URS Nederland pret Komisiju

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/53

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūlija rīkojums — URS Nederland pret Komisiju
   (Lieta T-329/02) (1)

   (2006/C 224/112)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Trešās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 323, 21.12.2002.


title: Lieta T-176/11: Prasība, kas celta 2011. gada 14. martā — Carbunión/Padome

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 14. martā — Carbunión/ Padome
   (Lieta T-176/11)
   2011/C 152/47
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (Madride, Spānija) (pārstāvji — K. Desai, Solicitor, S. Cisnal de Ugarte un M. Peristeraki, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par lēmuma atcelšanu par pieņemamu;

               —

               atzīt prasību par lēmuma atcelšanu par pamatotu un tādējādi atcelt Padomes 2010. gada 10. decembra Lēmuma par valsts atbalstu nekonkurētspējīgu ogļraktuvju slēgšanas atvieglošanai (2010/787/ES) (1) 3. panta 1. punkta a), b) un f) apakšpunktu un 3. panta 3. punktu; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājai ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbilstošo aktu vērtējumā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas, jo atbildētāja apstrīdēto lēmumu ir balstījusi uz šādiem secinājumiem:

                           —

                           ogļu īpatsvars ES energoapgādē ir neliels;

                           —

                           nekonkurētspējīgu ogļraktuvju slēgšana un ES ogļu ražotņu likvidēšana veicinās atjaunīgu enerģijas avotu izmantošanu;

                           —

                           nekādā ziņā nav sagaidāms, ka ogļu ražotne ES un, it īpaši, Spānijā kļūs konkurētspējīga 2018. gadā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pamatojums, jo Padome:

                           —

                           nav vērtējusi virkni pierādījumus un secinājumus, kas sagatavošanas procedūras laikā tika iesniegti no citām iestādēm un ieinteresētām pusēm, par ES ogļu industrijas svarīgumu ES apgādes drošībā;

                           —

                           nav norādījusi iemeslus, kā tā (i) ir atkāpusies no valsts atbalsta ietvariem un Ogļu regulā (2) noteiktās politikas, kas tika pamatota ar apgādes drošības interesēm, un (ii) tā vietā pieņēmusi šo apstrīdēto lēmumu, kas ir pamatots tikai ar konkurences apsvērumiem.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi, jo ar apstrīdēto lēmumu:

                           —

                           tiekot radītas pēkšņas un negaidītas pārmaiņas ES pozīcijā attiecībā pret vietējo ogļu nozari ES un, it īpaši, Spānijā;

                           —

                           neesot noteikts pārejas periods, lai atļautu prasītajai pielāgoties ievērojamām pārmaiņām politikā, tādējādi pārkāpjot tiesiskās paļāvības principu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips, jo apstrīdētā lēmumā esot noteikti nepamatoti un pārmērīgi ierobežojumi vietējo Spānijas ogļraktuvju darbībai, kas neatbilst Padomes mērķiem. Precīzāk, prasītājas skatījumā ar apstrīdēto lēmumu pieņemtie pasākumi nav vērsti uz Padomes aizstāvētām apkārtējās vides interesēm, jo ES elektroenerģijas centrāles turpināšot “dedzināt” importēto ogli. Kopumā apstrīdētajā lēmumā prasītājai esot noteikts pārmērīgi apgrūtinošs pienākums, kam neesot nekāda sakara ar vides aizsardzības mērķi. Turklāt prasītāja norāda, ka ar konkurenci saistītās bažas, kas izriet no vietējo ogļu subsidēšanas, apstrīdētā lēmumā arī ir pārspīlētas.

               5)

               Piektais pamats saistīts ar pilnvaru nepareizu izmantošanu. Šajā ziņā prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu pieņemtie pasākumi, ņemot vērā to negatīvo ietekmi uz ES ogļraktuvju nozari, neatbilst stratēģiskiem un politikas mērķiem, kurus ES saskaņā ar LESD 194. pantu ir apņēmusies ievērot. Ar apstrīdēto lēmumu tiekot apdraudēta ES enerģētikas tirgus pienācīga darbība un energoapgādes drošība ES un, it īpaši, Spānijā. Tāpēc pieņemdama apstrīdēto lēmumu, ar kuru tiek likvidēta viena no svarīgākajām vietējām izejvielām ES energoapgādes drošībai, Padome esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips. Prasītājas skatījumā ar apstrīdēto lēmumu tiekot diskriminēti vietējie ogļu ražotāji attiecībā pret (i) ES ogļu importētājiem un (ii) attiecīgi citiem enerģijas veidiem.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajam lēmumam esot kļūdains juridiskais pamats. Prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pamatojoties tikai uz LESD 107. panta 3. punkta e) apakšpunktu, turpretim tam jābūt pamatotam arī ar LESD 109. pantu un būtu jāievēro tajā paredzētā procedūra.

      (1)  OV L 336, 24. lpp.

      (2)  Padomes 2002. gada 23. jūlija Regula Nr. 1407/2002 par valsts atbalstu ogļu rūpniecībai (OV L 205, 1. lpp., OV īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod., 2. sēj., 170. lpp.).


title: Lieta T-235/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 31. janvāra spriedums — Spānija/Komisija (Kohēzijas fonds — Fonda sākotnēji piešķirtā finanšu atbalsta samazinājums pieciem projektiem saistībā ar atsevišķu ātrgaitas dzelzceļa līniju Spānijā ierīkošanu — Lēmuma pieņemšanas termiņš — Regulas Nr. 1164/94 II pielikuma H panta 2. punkts — Regulas (EK) Nr. 1386/2002 18. panta 3. punkts — Papildu piegādes — Papildu darbi vai pakalpojumi — Jēdziens “neparedzēts apstāklis” — Direktīvas 93/38/EEK 20. panta 2. punkta f) apakšpunkts)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/14

         Vispārējās tiesas 2013. gada 31. janvāra spriedums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-235/11) (1)

   (Kohēzijas fonds - Fonda sākotnēji piešķirtā finanšu atbalsta samazinājums pieciem projektiem saistībā ar atsevišķu ātrgaitas dzelzceļa līniju Spānijā ierīkošanu - Lēmuma pieņemšanas termiņš - Regulas Nr. 1164/94 II pielikuma H panta 2. punkts - Regulas (EK) Nr. 1386/2002 18. panta 3. punkts - Papildu piegādes - Papildu darbi vai pakalpojumi - Jēdziens “neparedzēts apstāklis” - Direktīvas 93/38/EEK 20. panta 2. punkta f) apakšpunkts)
   2013/C 79/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji M. Muñoz Pérez un N. Díaz Abad, vēlāk N. Díaz Abad un A. Rubio González, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Adserá Ribera un D. Recchia)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2011. gada 18. februāra Lēmumu C(2010) 1023, galīgā redakcija, par Kohēzijas fonda finansējuma samazinājumu projekta posmiem ar šādiem nosaukumiem: “Dzelzceļa aprīkojuma piegāde un montāža ātrgaitas dzelzceļa līnijai Madride-Saragosa-Barselona-Francijas robeža. Sekcija Madride–Lleida” (CCI 1999.ES.16.C.PT.001), “Ātrgaitas dzelzceļa līnija Madride–Barselona. Sekcija Lleida-Martorell (platforma, 1. stadija)” (CCI 2000.ES.16.C.PT.001), “Ātrgaitas līnija Madride-Saragosa-Barselona-Francijas robeža. Dzelzceļa pievade jaunajai Saragosas stacijai” (CCI 2000.ES.16.C.PT.003), “Ātrgaitas līnija Madride-Barselona-Francijas robeža. Sekcija Lleida-Martorell. Apakšsekcija X-A (Olérdola-Avinyonet del Penedés)” (CCI 2001.ES.16.C.PT.007), “Jauna ātrgaitas līnijas dzelzceļa pievade Levantei. Apakšsekcija La Gineta-Albacete (platforma)” (CCI 2004.ES.16.C.PT.014), un, pakārtoti, prasība atcelt šo pašu lēmumu daļā, kas attiecas uz Komisijas veiktajām korekcijām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 186, 25.6.2011.


title: Lieta T-146/09 RENV: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Parker Hannifin Manufacturing un Parker-Hannifin/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas jūras cauruļvadu tirgus — Nolīgumi par cenu noteikšanu, tirgu sadale un apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Saimnieciskās pēctecības princips — Personiskās atbildības princips — Naudas sodi — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Vadošā loma — Ierobežojums 10 % apmērā — Neierobežota kompetence

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/17

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Parker Hannifin Manufacturing un Parker-Hannifin/Komisija
   (Lieta T-146/09 RENV) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas jūras cauruļvadu tirgus - Nolīgumi par cenu noteikšanu, tirgu sadale un apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Saimnieciskās pēctecības princips - Personiskās atbildības princips - Naudas sodi - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Vadošā loma - Ierobežojums 10 % apmērā - Neierobežota kompetence)
   (2016/C 314/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Parker Hannifin Manufacturing Srl, iepriekš Parker ITR Srl (Korsika, Itālija), un Parker-Hannifin Corp. (Meifīldhaita, Ohaio, ASV) (pārstāvji – B. Amory, F. Marchini Camia un É. Barbier de La Serre, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Bottka, S. Noë un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam, kurā galvenokārt lūgts atcelt Komisijas 2009. gada 28. janvāra Lēmumu C(2009) 428, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39406 – Jūras cauruļvadi), ciktāl šis lēmums attiecas uz prasītājām, un par prasību atbilstoši LESD 263. pantam, kurā pakārtoti lūgts atcelt vai būtiski samazināt naudas sodu, kas tām ir ticis uzlikts minētajā lēmumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2009. gada 28. janvāra Lēmuma C(2009) 428, galīgā redakcija, par izmeklēšanas procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39406 – Jūras cauruļvadi) 2. panta pirmās daļas e) punktu, ciktāl naudas sodam, kas solidāri ir jāmaksā Parker-Hannifin Corp., tika piemērots palielinājums 30 % apmērā, ņemot vērā atbildību pastiprinošu apstākli saistībā ar vadošo lomu, kāda ITR SpA bija no 1999. gada 11. jūnija līdz 2001. gada 30. septembrim, un ciktāl Eiropas Komisija nav aprēķinājusi ierobežojumu 10 % apmērā no apgrozījuma, kurš paredzēts Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā, 23. panta 2. punktā, pamatojoties tikai uz Parker ITR Srl apgrozījumu, saistībā ar to naudas soda daļu, par kura samaksu Parker ITR tika atzīta par vienīgo atbildīgo par laikposmu pirms 2002. gada 1. janvāra;

               2)

               noteikt, ka Parker Hannifin Manufacturing Srl, iepriekš – Parker ITR, uzliktā naudas soda apmērs ir EUR 19 945 728, par kura samaksu Parker-Hannifin ir solidāri atbildīga attiecīgi EUR 6 400 000 apmērā;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Parker Hannifin Manufacturing, Parker-Hannifin un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 141, 20.6.2009.


title: Lieta T-414/05: Pirmās instances tiesas 2009. gada 7. maija spriedums — NHL Enterprises/ITSB — Glory & Pompea ( LA KINGS ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes LA KINGS reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme KING — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/34

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 7. maija spriedums — NHL Enterprises/ITSB — Glory & Pompea (“LA KINGS”)
   (lieta T-414/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “LA KINGS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “KING” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2009/C 153/64
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NHL Enterprises BV, Rijswijk (Nīderlande) (pārstāvji — G. Llewelyn, solicitor, V. Barresi, advokāts, vēlāk — M. Collins, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — J. Novais Gonçalves un D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Glory & Pompea, SA, Mataró (Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 6. jūlija lēmumu lietā R 371/2003-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Glory & Pompea, SA un NHL Enterprises BV.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 6. jūlija lēmumu lietā R 371/2003-4;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina NHL Enterprises BV tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 36, 11.2.2006.


title: Lieta T-194/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — SNIA /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Sabiedrības, kura ir atbildīga par pārkāpumu, pārņemšana — Tiesības uz aizstāvību — Atbilstība starp paziņojumu par iebildumiem un apstrīdēto lēmumu — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — SNIA/Komisija
   (Lieta T-194/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Sabiedrības, kura ir atbildīga par pārkāpumu, pārņemšana - Tiesības uz aizstāvību - Atbilstība starp paziņojumu par iebildumiem un apstrīdēto lēmumu - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 226/41
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SNIA SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji — A. Santa Maria, B. Biscaretti di Ruffia un E. Gambaro, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji V. Di Bucci un F. Amato, pēc tam V. Di Bucci un V. Bottka)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu C(2006) 1766, galīgā redakcija, attiecībā uz procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perobāts) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               SNIA SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 02.09.2006.


title: Lieta T-391/09: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. janvāra spriedums — Evonik Deguss a un AlzChem /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Tērauda un gāzes rūpniecībai EEZ, izņemot Īriju, Spāniju, Portugāli un Apvienoto Karalisti, paredzēta kalcija karbonāta un magnija tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Naudas sodi — Sadarbība administratīvajā procesā — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Recidīvs — Atbildﾫbu mīkstinoši apstākļi — Samērīgums — Pārkāpuma ilgums — Solidāra atbildība par naudas soda samaksu — 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/14

      Vispārējās tiesas 2014. gada 23. janvāra spriedums — Evonik Degussa un AlzChem/Komisija
      (Lieta T-391/09) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Tērauda un gāzes rūpniecībai EEZ, izņemot Īriju, Spāniju, Portugāli un Apvienoto Karalisti, paredzēta kalcija karbonāta un magnija tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi - Sadarbība administratīvajā procesā - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Recidīvs - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Samērīgums - Pārkāpuma ilgums - Solidāra atbildība par naudas soda samaksu - 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai)
      (2014/C 71/24)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Evonik Degussa GmbH (Essen, Vācija) un AlzChem AG, iepriekš AlzChem Trostberg GmbH, iepriekš AlzChem Hart GmbH (Trostberg, Vācija) (pārstāvji — C. Steinle, O. Andresen un I. Bodenstein, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. von Lingen un A. Antoniadis, pārstāvji, kam palīdz A. Böhlke, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmumu C(2009) 5791, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/39.396 — Reaģenti uz kalcija karbonāta un magnija bāzes tērauda un gāzes rūpniecībai), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, kā arī, pakārtoti, prasība grozīt minēto lēmumu, lai, pirmkārt, atceltu prasītājām uzlikto naudas sodu vai samazinātu tā apmēru un, otrkārt, lai minēto naudas sodu solidāri ar prasītājām pilnā apmērā uzliktu SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmuma C(2009) 5791, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/39.396 — Reaģenti uz kalcija karbonāta un magnija bāzes tērauda un gāzes rūpniecībai) 2. panta g) un h) punktu, ciktāl tas attiecas uz Evonik Degussa GmbH un AlzChem AG, tomēr precizējot, ka šī atcelšana neietekmē atbrīvojošo iedarbību, ko rada tas, ka viena vai otra no šīm divām sabiedrībām ir samaksājusi naudas sodu, kas tām tika solidāri uzlikts par SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG izdarīto pārkāpumu, kas konstatēts minētā lēmuma 1. panta f) punktā, un naudas sodu kas SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG tika uzlikts šā paša lēmuma 2. panta g) punktā;

                  2)

                  par Lēmuma C(2009) 5791, galīgā redakcija, 1. panta f) punktā konstatēto Evonik Degussa GmbH un AlzChem AG pārkāpumu tiek uzlikti šādi naudas sodi:

                              —

                              Evonik Degussa un AlzChem solidāri: 2,49 miljoni euro, precizējot, ka tiks uzskatīts, ka Evonik Degussa un AlzChem ir samaksājušas šo naudas sodu to summu apmērā, ko SKW Stahl-Technik ir samaksājusi kā naudas sodu, kas tai ir ticis uzlikts šā paša lēmuma 2. panta f) un g) punktā;

                              —

                              Evonik Degussa, kas ir vienīgā atbildīgā par šā naudas soda samaksu — 1,24 miljoni euro;

                  3)

                  prasību pārējā daļā noraidīt;

                  4)

                  Evonik Degussa un AlzChem sedz divas trešdaļas savu, kā arī divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu. Komisija sedz vienu trešdaļu savu un vienu trešdaļu Evonik Degussa un AlzChem tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 297, 5.12.2009.


title: Lieta T-749/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 24. janvāra spriedums – Nausicaa Anadyomène un Banque d’escompte/ECB Ārpuslīgumiskā atbildība — Ekonomikas un monetārā politika — ECB — Valstu centrālās bankas — Grieķijas valsts parāda restrukturizācija — Vērtspapīru iegādes programma — Nolīgums par vērtspapīru apmaiņu tikai Eurosistēmas centrālo banku labā — Privātā sektora iesaiste — Kolektīvās rīcības klauzulas — Papildu nodrošinājums, īstenojot vērtspapīru atpirkšanas programmu, ar kuru paredzēts stiprināt vērtspapīru spēju būt par nodrošinājumu — Privātie kreditori — Komercbankas — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums — Tiesiskā paļāvība — Vienlīdzīga attieksme

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/19

         Vispārējās tiesas 2017. gada 24. janvāra spriedums – Nausicaa Anadyomène un Banque d’escompte/ECB
   (Lieta T-749/15) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Ekonomikas un monetārā politika - ECB - Valstu centrālās bankas - Grieķijas valsts parāda restrukturizācija - Vērtspapīru iegādes programma - Nolīgums par vērtspapīru apmaiņu tikai Eurosistēmas centrālo banku labā - Privātā sektora iesaiste - Kolektīvās rīcības klauzulas - Papildu nodrošinājums, īstenojot vērtspapīru atpirkšanas programmu, ar kuru paredzēts stiprināt vērtspapīru spēju būt par nodrošinājumu - Privātie kreditori - Komercbankas - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Tiesiskā paļāvība - Vienlīdzīga attieksme)
   (2017/C 070/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nausicaa Anadyomène SAS (Parīze, Francija) un Banque d’escompte (Parīze) (pārstāvji – S. Rodrigues un A. Tymen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji – O. Heinz, G. Varhelyi un F. von Lindeiner, pārstāvji, kuriem palīdz H.-G. Kamann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kura celta uz LESD 268. panta pamata un kurā lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājām esot nodarīts, pieņemot ECB 2012. gada 5. marta Lēmuma 2012/153/ES par Grieķijas Republikas emitētu vai pilnībā garantētu tirgojamu parāda instrumentu atbilstību Grieķijas Republikas parāda apmaiņas priekšlikuma kontekstā (ECB/2012/3) (OV 2012, L 77, p. 19), kā arī ar citiem ECB pasākumiem, kuri saistīti ar Grieķijas valsts parāda restrukturizāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nausicaa Anadyomène SAS un Banque d’escompte atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016.


20150731058617092015/C 270/493442015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150701394021Lieta T-344/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. jūlijā – Francija/Komisija
 ---documentbreak--- C2702015LV3910120150701LV0049391402Prasība, kas celta 2015. gada 1. jūlijā – Francija/Komisija
   (Lieta T-344/15)2015/C 270/49Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas un F. Fize)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

            —

            atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 21. aprīļa lēmumu GESTDEM 2014/6046 attiecībā uz atkārtotu pieteikumu par piekļuvi dokumentiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem;

            —

            piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

            1.

            Saistībā ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (
                  1
               ) 4. panta 5. punkts, kurā paredzēts, ka dalībvalsts var lūgt iestādei atteikt piekļuvi dokumentam, kas ir izdots minētajā dalībvalstī, bez tās iepriekšējas piekrišanas.

            2.

            Saistībā ar otro pamatu, kas izvirzīts pakārtoti, tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā paredzētā izņēmuma nepiemērošanu.

            3.

            Saistībā ar trešo pamatu, kas izvirzīts pakārtoti otrajam pamatam, tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrais un trešais ievilkums. Prasītāja norāda, ka Komisija esot varējusi atteikt piekļuvi dokumentiem, kurus Francijas iestādes nosūtījušas saistībā ar Direktīvā 98/34/EK (
                  2
               ) paredzēto procedūru, jo šī procedūra esot izmeklēšana iepriekš minētās normas izpratnē.

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).
   (
         2
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.).


title: Lieta T-679/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. septembrī – Teva UK  u.c./Komisija

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. septembrī – Teva UK u.c./Komisija
   (Lieta T-679/14)
   2014/C 409/74
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Teva UK Ltd (West Yorkshire, Apvienotā Karaliste) Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrehta, Nīderlande) un Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jeruzāleme, Izraēla) (pārstāvji – D. Tayar un A. Richard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               pieņemt šo prasību un atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt 2014. gada 9. jūlija Lēmuma COMP/AT.39612 “Perindoprils (Servier)” 3. pantu, ciktāl tajā tiek konstatēts, ka Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. un Teva Pharmaceutical Industries Limited ir pārkāpušas Līguma 101. pantu;

               —

               atcelt naudas sodu, kas 2014. gada 9. jūlija Lēmuma COMP/AT.39612 “Perindoprils (Servier)” 7. pantā noteikts Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. un Teva Pharmaceutical Industries Limited;

               —

               ja Tiesa neatceļ Lēmuma 3. pantu vai naudas sodu pilnībā, būtiski samazināt to, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir juridiski un faktiski kļūdījusies, raksturojot līgumu, kuru 2006. gada 13. jūnijā noslēdza Teva un Servier (turpmāk tekstā – “Līgums”), kā ierobežojumu mērķa dēļ. Juridiskā ziņā Komisija kļūdaini uzskatīja visus līgumus, kas var ierobežot konkurenci, par ierobežojumiem mērķa dēļ, tā vietā, lai par tādiem uzskatītu tikai tos līgumus, kuri nešaubīgi pēc sava rakstura parāda pietiekamu kaitējumu konkurencei. Faktiskā ziņā apstākļi, kas bija Līguma noslēgšanas laikā, proti, reālie intelektuālā īpašuma riski, ar ko saskārās Teva, parāda, ka Teva noslēdza Līgumu, lai nodrošinātu laicīgu ienākšanu tirgū un nevis lai saņemtu atlīdzību apmaiņā pret novēlotu ienākšanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir juridiski un faktiski kļūdījusies, raksturojot Līgumu kā ierobežojumu seku dēļ, jo Lēmumā nav norādīti pierādījumi par konkurences ierobežojumu, kā tiek parasti prasīts, bet ir aplūkota hipotētiska situācija.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja Tiesa atzītu, ka Līgums ietilpst LESD 101. panta 1. punkta tvērumā, Tiesai būtu jāsecina, ka Komisija nav pienācīgi pārbaudījusi prasītāju sniegtos argumentus un pierādījumus, lai apgalvotu sekas un to, ka ar Līgumu ir izpildīti visi LESD 101. panta 3. punkta nosacījumi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājām noteiktais naudas sods ir jāatceļ vai vismaz būtiski jāsamazina. Pirmkārt, nosakot Teva būtisku naudas sodu, ar lēmumu ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, atpakaļejoša spēka aizlieguma princips un tiesiskās paļāvības princips. Otrkārt, Komisija ir kļūdījusies, vadoties no savām vadlīnijām par naudas sodu noteikšanas metodoloģiju, un pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, tiesiskās paļāvības principu, samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu, nosakot Teva pārmērīgu naudas sodu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi būtiskas procesuālās kļūdas.


title: Lieta T-78/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 17. marta spriedums — Parlaments/ Collée (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2004. gada paaugstināšana amatā — Nopelnu punktu piešķiršanas procedūra — Pierādījumu sagrozīšana — Pamatojums — Ziņojumu komitejas atzinuma vērtība — Nediskriminācijas princips)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/45

         Vispārējās tiesas 2010. gada 17. marta spriedums — Parlaments/Collée

   (Lieta T-78/09) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2004. gada paaugstināšana amatā - Nopelnu punktu piešķiršanas procedūra - Pierādījumu sagrozīšana - Pamatojums - Ziņojumu komitejas atzinuma vērtība - Nediskriminācijas princips)
   2010/C 113/72
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — sākotnēji C. Burgos un A. Lukošiūtė, pēc tam R. Ignătescu)

      Atbildētājs: Laurent Collée (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācija, kas celta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-148/06 Collée/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts) un kurā prasīts to atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Parlaments sedz savus, kā arī atlīdzina Laurent Collée tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta C-554/12 P: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/ Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE ( DEI ), Grieķijas Republika Apelācija — Konkurence — EKL 86. panta 3. punkts — To privileģēto tiesību saglabāšana, ko Grieķijas Republika piešķīrusi kādam valsts uzņēmumam lignīta iegulu izpētei un apsaimniekošanai — Pārkāpums — Lēmums — Neatbilstība Savienības tiesībām — Vēlāks lēmums — Īpašu pasākumu ieviešana — Pārkāpuma pret konkurenci vērsto seku novēršana — Prasība atcelt tiesību aktu

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/7

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), Grieķijas Republika
   (Lieta C-554/12 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - EKL 86. panta 3. punkts - To privileģēto tiesību saglabāšana, ko Grieķijas Republika piešķīrusi kādam valsts uzņēmumam lignīta iegulu izpētei un apsaimniekošanai - Pārkāpums - Lēmums - Neatbilstība Savienības tiesībām - Vēlāks lēmums - Īpašu pasākumu ieviešana - Pārkāpuma pret konkurenci vērsto seku novēršana - Prasība atcelt tiesību aktu)
   2014/C 315/09
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Christoforou un A. Antoniadis, pārstāvji, kuriem palīdz A. Oikonomou, dikigoros)

      Otrs lietas dalībnieks: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (pārstāvis – P. Anestis, dikigoros), Grieķijas Republika (pārstāvji – P. Mylonopoulos, M.-T. Marinos un K. Boskovits)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu lietā DEI/Komisija (T-421/09, EU:T:2012:450);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta C-549/09: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Atbalsts, kas piešķirts akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem — Lēmums, ar kuru šis atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Pienākums nekavējoties atgūt atbalstu, kas atzīts par prettiesisku un neatbilstošu, kā arī par to informēt Komisiju — Neizpilde — Pilnīga izpildes neiespējamība)

text:
               10.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 362/5

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-549/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Atbalsts, kas piešķirts akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem - Lēmums, ar kuru šis atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Pienākums nekavējoties atgūt atbalstu, kas atzīts par prettiesisku un neatbilstošu, kā arī par to informēt Komisiju - Neizpilde - Pilnīga izpildes neiespējamība)
   2011/C 362/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Gippini Fournier un K. Walkerová)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un J. Gstalter)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Vajadzīgo pasākumu neveikšana, lai izpildītu Komisijas 2004. gada 14. jūlija Lēmumu 2005/239/EK par dažiem atbalsta pasākumiem akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem, ko īsteno Francija (OV 2005 L 74, 49. lpp.) — Pienākums nekavējoties atgūt atbalstu, kas atzīts par nelikumīgu un neatbilstošu, kā arī par to informēt Komisiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā neizpildot Komisijas 2004. gada 14. jūlija Lēmumu 2005/239/EK par dažiem atbalsta pasākumiem akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem, ko īsteno Francija, lai no atbalsta saņēmējiem atgūtu valsts atbalstu, kurš ar šī lēmuma 2. un 3. pantu ir atzīts par prettiesisku un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Francijas Republika nav izpildījusi LESD 288. panta ceturtajā daļā un minētā lēmuma 4. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-70/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. februārī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Emmanuel Lebek/Janusz Domino

text:
               26.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. februārī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Emmanuel Lebek/Janusz Domino

   (Lieta C-70/15)
   (2015/C 171/15)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Emmanuel Lebek

      Atbildētājs: Janusz Domino

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 34. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītā iespēja, ka tiek sākta pārsūdzēšanas procedūra attiecas gan uz situāciju, kad šāda pārsūdzēšanas procedūra var tikt sākta valsts tiesībās paredzētā termiņā, gan arī uz situāciju, kad šis termiņš ir jau beidzies, bet ir iespējams iesniegt pieteikumu par termiņa atjaunošanu, bet pēc tam – pēc tā apmierināšanas – iesniegt pareizu pārsūdzību?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (2),19. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot valsts tiesību normas, kas attiecas uz iespēju atjaunot termiņu pārsūdzības iesniegšanai, vai arī tādējādi, ka atbildētājs var izvēlēties vai nu iesniegt šajā tiesību normā paredzēto pieteikumu vai izmantot valsts tiesībās paredzēto iespēju?

      (1)  OV L 12, 16.01.2001, 1. lpp.

      (2)  OV L 2007, 324, 79. lpp.


title: Lieta C-269/11: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Tiešie nodokļi — PVN — Direktīva 2006/112/EK — 306.-310. pants — Īpašs režīms ceļojumu aģentūrām — Atšķirības valodu versijās — Valsts tiesību akti, kuros paredzēta īpaša režīma piemērošana personām, kas nav ceļotāji — Jēdzieni “ceļotājs” un “klients” )

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/7

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-269/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Tiešie nodokļi - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 306.-310. pants - Īpašs režīms ceļojumu aģentūrām - Atšķirības valodu versijās - Valsts tiesību akti, kuros paredzēta īpaša režīma piemērošana personām, kas nav ceļotāji - Jēdzieni “ceļotājs” un “klients”)
   2013/C 344/08
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Lozano Palacios un M. Šimerdová)

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek un J. Očková)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Grieķijas Republika (pārstāvis — E.-M. Mamouna), Spānijas Karaliste (pārstāvis — S. Centeno Huerta), Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un J.-S. Pilczer), Polijas Republika (pārstāvis — B. Majczyna), Somijas Republika (pārstāvis — J. Heliskoski)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 306.-310. panta pārkāpums — Valsts tiesību akti, kas paredz īpaša nodokļa režīma piemērošanu ceļojumu aģentūrām attiecībā uz to veiktajiem darījumiem, no kuriem gūst labumu personas, kas nav ceļotāji

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina Čehijas Republikas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Polijas Republika un Somijas Republika sedz savus tiesāšanas izdevumus pašas.

      (1)  OV C 232, 6.8.2011.


title: Lieta T-426/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Distribuidores y Transportistas de Productos Petrolíferos /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/56

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Distribuidores y Transportistas de Productos Petrolíferos/Komisija
   (Lieta T-426/14)
   2014/C 253/74
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Distribuidores y Transportistas de Productos Petrolíferos, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – J. García Muñoz, J. Jiménez-Blanco un J. Corral García, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-392/14 Gutser/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-334/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūlijā — Plantavis un NEM /Komisija un EPNI

text:
               13.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/9

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūlijā — Plantavis un NEM/Komisija un EPNI
   (Lieta T-334/12)
   2012/C 311/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Plantavis GmbH (Berlīne, Vācija) un NEM, Verband mittelständischer europäischer Hersteller und Distributoren von Nahrungsergänzungsmitteln & Gesundheitsprodukten e.V. (Laudert, Vācija) (pārstāvis — T. Büttner, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Regulā (EK) Nr. 1924/2006 (1) un Regulā (ES) Nr. 432/2012 (2), lasot kopā ar Eiropas Komisijas ES atļauto un neatļauto veselīguma norāžu reģistru, ietvertos aizliegumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumā prasītāji pirmām kārtām norāda, ka Eiropas likumdevējs neesot bijis kompetents pieņemt apstrīdētās regulas.
   Otrkārt, tie apgalvo, ka Regulas Nr. 1924/2006 un Nr. 432/2012, kā arī ES pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norāžu reģistrs prettiesiski ietekmē pamattiesībās aizsargāto pārtikas ražošanas nozares tiesisko stāvokli, kā arī patērētāju un speciālistu tiesības uz informāciju. Šajā ziņā prasītāji īpaši norāda, ka apstrīdētajās regulās paredzētie uzturvērtības un veselīguma norāžu aizliegumi ir nesamērīgi. Īpaši tas esot attiecināms uz aizliegumu izmantot faktiski atbilstošas ar uzturvērtību un veselīgumu saistītas norādes, kā, piemēram “labāka biopieejamība”. Turklāt regulas neesot piemērotas mērķa sasniegšanai, jo EPNI un Komisija neesot paredzējušas saprotamu, pārskatāmu un vienotu nostāju zinātnisko standartu noteikšanai.
   Pie tam prasītāji norāda uz vienoto nevienlīdzīgo attieksmi pret dažādām vielām un pārtikas ražošanas uzņēmumiem. Aizliegumi neesot vajadzīgi, jo saskaņā ar Direktīvu 2003/13/EK (3) un Regulu (ES) Nr. 1169/2011 (4) visās Eiropas dalībvalstīs jau esot aizliegta maldinošas informācijas par pārtikas produktiem izplatīšana.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV L 404, 9. lpp.).

      (2)  Komisijas 2012. gada 16. maija Regula (ES) Nr. 432/2012, ar ko izveido sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (OV L 136, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2003. gada 10. februāra Direktīva 2003/13/EK, ar ko groza Direktīvu 96/5/EK par apstrādātu graudaugu pārtiku un bērnu pārtiku zīdaiņiem un maziem bērniem (OV L 41, 33. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 1169/2011 par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV L 304, 18. lpp.).


title: Lieta T-205/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. maijā – Lietuvas Republika/Eiropas Komisija

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/34

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. maijā – Lietuvas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta T-205/16)
   (2016/C 251/40)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji – D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė un D. Stepanienė)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 23. februāra Lēmumu Nr. C(2016)969, final, par atbalsta samazinājumu no Kohēzijas fonda Lietuvā īstenotajam projektam “Tehniskais atbalsts Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā” (2005LT16CPA001), ciktāl tajā ir paredzēts atbalsta samazinājums EUR 137 864,61 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai Lietuvas Republika izvirza pamatu par Komisijas Regulas Nr. 16/2003 (1) 11. panta pārkāpumu saistībā ar tiesiskās paļāvības principu, ciktāl Eiropas Komisija, nolemdama samazināt atbalstu no 2002.–2006. gada Kohēzijas fonda:

               —

               nav ņēmusi vērā faktu, ka PVN izmaksām, kādas ir radušās, ieviešot Komisijas Lēmumu Nr. C(2005)5291 (2), ar kuru tika apstiprināts projekts “Tehniskais atbalsts Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā” (turpmāk tekstā – “projekts”), var piemērot izdevumu atmaksu saskaņā ar Regulas Nr. 16/2013 11. panta 1. punktā noteiktajām un citām prasībām;

               —

               ir kļūdaini interpretējusi Regulas Nr. 16/2013 11. panta 3. punktu par tādu, kas ir piemērojams projektam, jo tā nav ņēmusi vērā to, vai PVN izmaksas bija jāatmaksā; šāda interpretācija ir pretrunā ar šī paša panta 1. punktā minēto tiesību normu un tai trūkst juridiskās loģikas un praktiskās piemērojamības saistībā ar Kohēzijas fonda projektu finansēšanu;

               —

               tā nav ņēmusi vērā Komisijas Lēmuma Nr. C(2005)5291 3. panta 2. punktu, kurā ir noteikts, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1164/94 (3) 7. panta 4. punktu, Kopienas palīdzību piešķir 100 % apmērā no projekta vērtības (proti, nebija paredzēts nekāds personas, kura īsteno projektu, ieguldījums) un dalībvalsts varēja saprātīgi sagaidīt, ka projekts tiks pilnībā finansēts no Kohēzijas fonda līdzekļiem, proti, ka visi Regulā Nr. 16/2003 paredzētie noteikumi tiks atbilstoši piemēroti.

      (1)  Komisijas 2003. gada 6. janvāra Regula (EK) Nr. 16/2003, ar ko paredz īpašus sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1164/94 piemērošanai attiecībā uz izdevumu atbilstīgumu Kohēzijas fonda daļēji finansētu pasākumu kontekstā (OV, L 2, 7. lpp.).

      (2)  Komisijas 2005. gada 8. decembra Lēmums Nr. C(2016)969, final, par ar Kohēzijas fonda līdzekļu piešķiršanu projektam saistībā ar Tehnisko Atbalstu Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā CCI 2005/LT/16/C/PA/001, kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2008. gada 15. aprīļa Lēmumu Nr. C(2008) 1566 un Komisijas 2011. gada 20. maija Lēmumu Nr. C(2011) 3668.

      (3)  Padomes 1994. gada 16. maija Regula (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi (OV, L 130, 1. lpp.), kura ir atcelta ar Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulu (EK) Nr. 1084/2006 par Kohēzijas fonda izveidi un Regulas (EK) Nr. 1164/94 atcelšanu (OV, L 210, 79. lpp.).


title: Lieta F-110/06: Prasība, kas celta 2006. gada 15. septembrī — Carpi Badía pret Komisiju

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. septembrī — Carpi Badía pret Komisiju
   (Lieta F-110/06)
   (2006/C 281/85)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José María Carpi Badía, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — B. Cortese un C. Cortese, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu piešķirt prasītājam prioritātes punktus, ar ko nepietiek, lai viņš tiktu paaugstināts amatā 2005. gadā, un nepaaugstināt viņu amatā minētajā gadā, kas apstiprināts ar 2006. gada 6. jūnija lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība Nr. R/74/06;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir gandrīz identiski tiem, kas ir izvirzīti lietā F-109/06, kuras paziņojums ir publicēts šajā pašā Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša numurā.


title: Lieta F-42/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Esneau-Kappé /Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (Civildienests — Eiropola personāls — Līguma nepagarināšana — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Eiropola Civildienesta noteikumu 6. pants — Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/71

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Esneau-Kappé/Eiropas Policijas birojs (Eiropols)
      (Lieta F-42/09) (1)

      (Civildienests - Eiropola personāls - Līguma nepagarināšana - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Eiropola Civildienesta noteikumu 6. pants - Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips)
      (2010/C 288/133)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Anne Esneau-Kappé (Hāga, Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji P. de Casparis, advokāte, vēlāk W. J. Dammingh un N. D. Dane, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji — D. Neumann un D. El Khoury, kuriem palīdz B. Wägenbaur un R. Van der Hout, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kuru prasītāja tiek informēta par neiespējamību viņai piedāvāt pastāvīgu amatu, kā arī 2009. gada 7. janvāra lēmumu, ar kuru noraidīta par pirmo lēmumu iesniegtā sūdzība

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kur Eiropas Policijas birojs (Eiropols) atteicās ar A. Esneau-Kappé noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku;

                  2)

                  Eiropols atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 180, 01.08.2009., 63. lpp.


title: Lietas T-220/02 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/44

         Lietas T-220/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/105)

      (Tiesvedības valoda: franču)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa (tiesnesis vienpersoniski) 2004. gada 12. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T–220/02: Antonio Silva pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 247, 12.10.2002.


title: Lieta C-515/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-631/14 Roland SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2015. gada 25. septembrī iesniedza Roland SE

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-631/14 Roland SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2015. gada 25. septembrī iesniedza Roland SE

   (Lieta C-515/15 P)
   (2016/C 326/10)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Roland SE (pārstāve – C. Onken, advokāte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Christian Louboutin

   Ar 2016. gada 14. aprīļa rīkojumu Tiesa (devītā palāta) apelācijas sūdzību noraidīja.


title: Lieta C-488/07: Tiesas (astotā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums ( Court of Session (Scotland), Edinburgh (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Royal Bank of Scotland plc / The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs (Sestā PVN direktīva — Priekšnodokļa atskaitīšana — Ar nodokli apliekamiem darījumiem un atbrīvotiem darījumiem vienlaicīgi izmantotas preces un pakalpojumi — Daļas atskaitīšana — Aprēķināšana — 17. panta 5. punkta trešajā daļā paredzētās metodes — Pienākums piemērot 19. panta 1. punkta otrajā daļā noteikto noapaļošanu)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/19

         Tiesas (astotā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums (Court of Session (Scotland), Edinburgh (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Royal Bank of Scotland plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-488/07) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Priekšnodokļa atskaitīšana - Ar nodokli apliekamiem darījumiem un atbrīvotiem darījumiem vienlaicīgi izmantotas preces un pakalpojumi - Daļas atskaitīšana - Aprēķināšana - 17. panta 5. punkta trešajā daļā paredzētās metodes - Pienākums piemērot 19. panta 1. punkta otrajā daļā noteikto noapaļošanu)
   (2009/C 44/31)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   Court of Session (Scotland), Edinburgh
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Royal Bank of Scotland plc

      Atbildētāja: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Session (Scotland), Edinburgh — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 17. panta 5. punkta un 19. panta 1. punkta interpretācija — Apliekamām darbībām un atbrīvotām darbībām vienlaicīgi izmantotas preces un pakalpojumi — Atskaitāmās daļas aprēķināšana — Noapaļošanas noteikumi
   Rezolutīvā daļa:
   Dalībvalstīm nav jāpiemēro Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 19. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētā noapaļošana, ja daļa, uz ko attiecas tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu, ir aprēķināta atbilstoši kādai no šīs direktīvas 17. panta 5. punkta trešās daļas a), b), c) vai d) apakšpunkta speciālajām metodēm.

      (1)  OV C 8, 12.1.2008.


title: Lieta T-206/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija rīkojums – Stance /ITSB – Pokarna  ( “STANCE” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/17

         Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija rīkojums – Stance/ITSB – Pokarna (“STANCE”)
   (Lieta T-206/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 339/20
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stance, Inc. (San Clemente, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – R. Kunze un G. Würtenberger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Pokarna Ltd (Secundrabad Andhra Pradesh, Indija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju piektās padomes 2013. gada 1. februāra lēmumu lietā R 885/2012–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pokarna Ltd un Stance, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja sedz savus un atlīdzina atbildētājam radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-349/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. jūnijā – Bank Saderat Iran/Padome

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. jūnijā – Bank Saderat Iran/Padome
   (Lieta T-349/16)
   (2016/C 305/65)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Saderat Iran (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – T. de la Mare, QC, R. Blakeley, Barrister, un S. Jeffrey, S. Ashley un A. Irvine, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 18. aprīļa Īstenošanas Regulu (ES) 2016/603, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2016, L 104, 8. lpp.), un Padomes 2016. gada 18. aprīļa Lēmumu (KĀDP) 2016/609, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2016, L 104, 19. lpp.), ciktāl tie ir piemērojami prasītājai; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas atjaunotā iekļaušana sarakstā 2016. gada aprīlī ir: i) procesa ļaunprātīga izmantošana un kā tāda – pilnvaru nepareiza izmantošana, ii) pretrunā prasītājas tiesībām uz labu pārvaldību un iii) pretrunā res judicata, tiesiskās noteiktības un nolēmumu galīguma principam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas atjaunotā iekļaušana sarakstā 2016. gada aprīlī ir Līguma par ES darbību 266. panta pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, veicot prasītājas atjaunotu iekļaušanu sarakstā 2016. gada aprīlī, ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas atjaunotā iekļaušana sarakstā 2016. gada aprīlī pārkāpj prasītājas pamattiesības uz reputācijas respektēšanu un mierīgu īpašuma izmantošanu, kā arī samērīguma un nediskriminācijas principus.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas atjaunotā iekļaušana sarakstā 2016. gada aprīlī nav vajadzīga un ir pretrunā Kopīgajam visaptverošajam rīcības plānam.


title: Lieta C-531/06: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 19. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — EKL 43. pants un EKL 56. pants — Veselības aizsardzība — Aptiekas — Tiesību normas, saskaņā ar kurām tikai farmaceiti var pārvaldīt aptieku — Pamatojums — Droša un kvalitatīva sabiedrības apgāde ar zālēm — Farmaceitu profesionālā neatkarība — Zāļu izplatīšanas uzņēmumi — Pašvaldību aptiekas)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/5

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 19. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (lieta C-531/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - EKL 43. pants un EKL 56. pants - Veselības aizsardzība - Aptiekas - Tiesību normas, saskaņā ar kurām tikai farmaceiti var pārvaldīt aptieku - Pamatojums - Droša un kvalitatīva sabiedrības apgāde ar zālēm - Farmaceitu profesionālā neatkarība - Zāļu izplatīšanas uzņēmumi - Pašvaldību aptiekas)
   2009/C 153/09
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa [E. Traversa] un H. Krēmers [H. Krämer], Dž. Džiakomini [G. Giacomini] un E. Boljone [E. Boglione], avvocati)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, Dž. Fjengo [G. Fiengo], avvocato dello Stato)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Grieķijas Republika (pārstāve — E. Skandalu [E. Skandalou]), Spānijas Karaliste (pārstāvji — H. Rodrigess Karkamo [J. Rodríguez Cárcamo] un F. Diess Moreno [F. Díez Moreno]), Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un B. Mesmers [B. Messmer]), Latvijas Republika (pārstāves — E. Balode-Buraka un L. Ostrovska), Austrijas Republika (pārstāvji — K. Pezendorfere [C. Pesendorfer] un T. Krels [T. Kröll])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. panta un 56. panta pārkāpums — Tiesību noteikumi, kas reglamentē aptieku īpašumtiesības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija, Itālijas Republika, Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Latvijas Republika un Austrijas Republika kā personas, kas iestājušās lietā, sedz pašas savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta T-56/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 15. marta  rīkojums —  Bioelettrica  pret Komisiju

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/18

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 15. marta rīkojums — Bioelettrica pret Komisiju
   (Lieta T-56/03) (1)

   (2006/C 121/33)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta T-341/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. septembrī — Sison /Padome

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/58

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. septembrī — Sison/Padome
   (Lieta T-341/07)
   (2007/C 269/105)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: J. M. Sison, Utrecht (Nīderlande) (pārstāvji — J. Fermon, A. Comte, H. Schultz, D. Gürses, W. Kaleck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 230. pantu, daļēji (kā precizēts turpmāk) atcelt Padomes 2007. gada 28. jūnija Lēmumu 2007/445/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK, un īpaši

               —

               atcelt šā lēmuma 1. panta 1. daļas 33. punktu, kas ir formulēts šādi: “SISON, Jose Maria (pazīstams arī kā Armando Liwanag, pazīstams arī kā Joma, atbildīgais par Filipīnu Komunistisko partiju, tostarp NPA), dzimšanas datums un vieta: 1939. gada 8. februāris, Kabugao, Filipīnās”;

               —

               atcelt šā lēmuma 1. panta 2. daļas 7. punktu, ciktāl tajā minēts prasītāja vārds: “Filipīnu Komunistiskā partija, tostarp Jaunā tautas armija (NPA), Filipīnas, saistīta ar Sison, Jose Maria C. (pazīstams arī kā Armando Liwanag, pazīstams arī kā Joma, atbildīgais par Filipīnu Komunistisko partiju, tostarp NPA)”;

               —

               pamatojoties uz EKL 241. pantu, atzīt par nelikumīgu Padomes 2001. gada 27. decembra Regulu (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (OV, L 344, 70. lpp.);

               —

               pamatojoties uz EKL 235. un 288. pantu, piespriest Kopienai izmaksāt prasītājam EUR 291 427,97 un procentus, kas EUR 200,87 apmērā maksājami katru mēnesi līdz Tiesas sprieduma pasludināšanai, ieskaitot procentus, kas maksājami no 2002. gada oktobra līdz pilnai samaksai;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītājs, pamatojoties uz EKL 230. pantu, lūdz daļēji atcelt Padomes 2007. gada 28. jūnija Lēmumu 2007/445/EC (1), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 (2) par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK, ciktāl šis lēmums iekļauj profesoru Jose Maria Sison. Turklāt prasītājs, pamatojoties uz EKL 241. pantu, lūdz atzīt, ka Padomes Regula Nr. 2580/2001 nav likumīga, kā arī saskaņā ar EKL 235. un 288. pantu izmaksāt atlīdzību par, viņaprāt, nodarīto kaitējumu.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājs izvirza šādus pamatus:
   Prasītājs apgalvo, ka Padome esot pārkāpusi EKL 253. pantu sava lēmuma pamatojumā. Šajā sakarā prasītājs apgalvo, ka Padome, pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo šis lēmums tika balstīts uz nepamatotiem faktiem un pieņēmumiem. Turklāt saskaņā ar prasītāja teikto šajā lēmumā esot pārkāpts labas pārvaldības princips. Vel prasītājs apgalvo, ka ar lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punkts un Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 4. punkts, un šis lēmums esot pretrunā samērīguma principam. Tāpat arī prasītājs apgalvo, ka lēmums esot pretrunā kapitāla brīvai apritei, ko paredz EKL 56. pants. Visbeidzot, prasītājs uzskata, ka lēmums esot ticis pieņemts, pārkāpjot Kopienu tiesību vispārīgos principus, kas izriet no lietas taisnīgas izskatīšanas principa, principa, saskaņā ar kuru lieta ir jāizskata objektīvā tiesā, nevainīguma prezumpcijas principa, tiesībām uz aizstāvību un tiesībām tikt uzklausītam, legalitātes principa, tiesībām brīvi paust viedokli, tiesībām apvienoties, kā arī tiesībām uz īpašumu, ko paredz Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija. Tāpat prasītājs apgalvo, ka Padome esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, iekļaujot prasītāju apstrīdētā lēmuma pielikuma sarakstā.

      (1)  OV L 169, 58. lpp.

      (2)  OV L 344, 28.12.2001., 70. lpp.


title: Lieta T-63/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 29. jūnija spriedums – E-Control/ACER Enerģija — Nosacījumi piekļuvei tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā — Valstu regulatīvo iestāžu lēmumi, ar ko apstiprina pārrobežu pārvades jaudas piešķiršanas metodes — Saderīgums ar Regulu (EK) Nr. 714/2009 — ACER atzinums — ACER apstrīdama lēmuma jēdziens — Regulas (EK) Nr. 713/2009 19. pants — ACER Apelācijas valdes lēmums, ar ko sūdzību noraida kā nepieņemamu — Kļūda tiesību piemērošanā — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/38

         Vispārējās tiesas 2017. gada 29. jūnija spriedums – E-Control/ACER

   (Lieta T-63/16) (1)

   (Enerģija - Nosacījumi piekļuvei tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā - Valstu regulatīvo iestāžu lēmumi, ar ko apstiprina pārrobežu pārvades jaudas piešķiršanas metodes - Saderīgums ar Regulu (EK) Nr. 714/2009 - ACER atzinums - ACER apstrīdama lēmuma jēdziens - Regulas (EK) Nr. 713/2009 19. pants - ACER Apelācijas valdes lēmums, ar ko sūdzību noraida kā nepieņemamu - Kļūda tiesību piemērošanā - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2017/C 277/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) (Vīne, Austrija) (pārstāvis – F. Schuhmacher, advokāts)

      Atbildētāja: Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Austrijas Republika (pārstāvis – C. Pesendorfer)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, T. Müller un J. Vláčil), Polijas Republika (pārstāvji – B. Majczyna) un Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. (Konstancin-Jeziorna, Polijas) (pārstāvji – sākotnēji M. Motylewski un A. Kulińska, vēlāk H. Napieła un K. Figurska, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam, ar ko lūdz atcelt ACER Apelācijas valdes 2015. gada 16. decembra lēmumu A-001-2015, ar ko noraidīta sūdzība, kas iesniegta par ACER2015. gada 23. septembra atzinumu Nr. 09/2015 par valstu regulatīvo iestāžu lēmumu, ar ko apstiprina pārrobežu pārvades jaudas piešķiršanas metodes Centrāleiropā un Austrumeiropā, saderīgumu ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulu (EK) Nr. 714/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV 2009, L 211, 15. lpp.), tajā skaitā ar Pamatnostādnēm par starpvalstu savienojumu elektrosistēmām pieejamās pārvades jaudas pārvaldību un sadali, kas ir šīs regulas I pielikumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) sedz savus, kā arī atlīdzina Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Polijas Republika, Austrijas Republika un Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 156, 2.5.2016.


title: Tiesas rīkojums ( 2011. gada 31. janvāris ) lietā E-13/10 – Aleris Ungplan AS pret EBTA Uzraudzības iestādi (EBTA Uzraudzības iestādes atteikums uzsākt tiesvedību par EEZ valsts iespējamu saistību nepildīšanu iepirkumu jomā – tiesiski apstrīdamie pasākumi – pieņemamība)

text:
               12.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/12

         TIESAS RĪKOJUMS
   (2011. gada 31. janvāris)
   lietā E-13/10

      Aleris Ungplan AS pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (EBTA Uzraudzības iestādes atteikums uzsākt tiesvedību par EEZ valsts iespējamu saistību nepildīšanu iepirkumu jomā – tiesiski apstrīdamie pasākumi – pieņemamība)
   2011/C 141/12
   Lietā E-13/10: Aleris Ungplan AS pret EBTA Uzraudzības iestādi – PIETEIKUMS saskaņā ar 36. panta otro punktu Līgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, lai atceltu EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 21. jūnija Lēmumu Nr. 248/10/COL par jauniešu aprūpes pakalpojumiem Norvēģijā, Tiesa šādā sastāvā – priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Thorgeir Örlygsson (tiesnesis-referents) un Per Christiansen, – 2011. gada 31. janvārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasība tiek noraidīta kā pieņemšanas kritērijiem neatbilstoša;

               2)

               prasītājs sedz tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 128, 24.5.2008.

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/1

         Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

   (2008/C 142/01)

         OV C 128, 24.5.2008.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 116, 9.5.2008.

      OV C 107, 26.4.2008.

      OV C 92, 12.4.2008.

      OV C 79, 29.3.2008.

      OV C 64, 8.3.2008.

      OV C 51, 23.2.2008.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-403/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. oktobrī — Tecnoprocess /Eiropas Komisijas delegācija Marokā u.c.

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/31

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. oktobrī — Tecnoprocess/Eiropas Komisijas delegācija Marokā u.c.
   (Lieta T-403/09)
   2009/C 297/46
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tecnoprocess Srl, Roma (Itālija) (pārstāvis — A. Majoli, avvocato)

      Atbildētājas: Eiropas Komisijas delegācija Marokā, Eiropas Komisijas delegācija Nigērijas Republikā, Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka ir notikusi nepamatota Abudžas delegācijas, Rabātas delegācijas un Eiropas Komisijas iedzīvošanās;

               —

               piespriest Abudžas delegācijai, Rabātas delegācijai un Eiropas Komisijai, arī solidāri, samaksāt prasītajai EUR 114 069,94, kam pieskaitīti procenti līdz summas samaksai, vai jebkuru citu summu, ko Pirmās instances tiesa uzskata par atbilstošu un kam pieskaitīti procenti no piespriestās summas līdz tās samaksai;

               —

               piespriest Abudžas delegācijai, Rabātas delegācijai un Eiropas Komisijai, arī solidāri, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Sabiedrība, kas ir prasītāja šajā tiesvedībā, kā arī lietā T-264/09 Tecnoprocess/Komisija un Eiropas Komisijas delegācija Marokas Karalistē un lietā T-367/09 Tecnoprocess/Komisija un Eiropas Komisijas delegācija Nigērijas Republikā, uzskata, ka, izpildot līgumus, kas noslēgti ar Marokas un Nigērijas iestādēm un kas ir divu minēto tiesvedību priekšmets, iepriekš minētās delegācijas, kā arī Eiropas Komisija ir nepamatoti atteikušās izlīguma ceļā atrisināt dažādus jautājumus, kas attiecas uz šo līgumu izpildi; un tas ir noticis, neraugoties uz to, ka tā ir vairākkārt piedāvājusi Kopienu iestādēm kompensēt aktīvās un pasīvās pozīcijas, kas attiecas uz minētajiem līgumiem.
   Šajos apstākļos delegācijas un Komisija ir nepamatoti paturējušas ļoti lielas summas, kuras bija jāpārskaita prasītājai, izraisot situāciju, ko varētu atzīt par nepamatotu iedzīvošanos.


title: Lieta T-361/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. aprīļa spriedums – Choice/EUIPO (“Choice chocolate & ice cream”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Choice chocolate & ice cream” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/29

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. aprīļa spriedums – Choice/EUIPO (“Choice chocolate & ice cream”)
   (Lieta T-361/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Choice chocolate & ice cream” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2016/C 191/37)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Choice sp. z o.o. (Legnica, Polija) (pārstāvis – T. Mielke, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 30. aprīļa lēmumu lietā R 2221/2014–5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “Choice chocolate & ice cream” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Choice sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-157/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. martā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. martā — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-157/06)
   (2006/C 131/61)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — X. Lewis un D. Recchia, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Ministro dell'Interno [Iekšlietu ministrija], pieņemot 2003. gada 11. jūlijadecreto [rīkojums] Prot. 558/A/04/03/RR, kurš atļauj neievērot Kopienu noteikumus saistībā ar publiskajiem piegāžu līgumiem attiecībā uz vieglo helikopteru publisko iepirkumu Forze di Polizia [Policijas dienesti] un Corpo nazionale dei Vigili del Fuoco [Valsts Ugunsdzēsēju dienests] vajadzībām, neņemot vērā jebkādus nosacījumus, kurus ievērojot, var attaisnot šādu izņēmumu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvas 93/36/EEK (1) 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu saistībā ar šīs direktīvas 6. un 9. panta noteikumiem;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopienu Komisija 2006. gada 23. martā iesniedza prasību atzīt, ka Ministro dell'Interno, pieņemot 2003. gada 11. jūlija rīkojumu, kurš atļauj neievērot Kopienu noteikumus saistībā ar publiskajiem piegāžu līgumiem attiecībā uz vieglo helikopteru publisko iepirkumu Forze di Polizia [Policijas dienesti] un Corpo nazionale dei Vigili del Fuoco [Valsts Ugunsdzēsēju dienests] vajadzībām, neņemot vērā jebkādus nosacījumus, kurus ievērojot, var attaisnot šādu izņēmumu, Itālijas Republika ir pārkāpusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras, un it īpaši tās 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu saistībā ar šīs pašas direktīvas 6. un 9. pantu.
   Komisija par iepriekš minētā Ministro dell'Interno izdotā rīkojuma pastāvēšanu uzzināja, veicot citu pārkāpumu tiesvedību. Komisija uzskata, ka šis rīkojums ir pretrunā ar iepriekš minēto direktīvu publisko piegāžu līgumu jomā tiktāl, ciktāl neviens no nosacījumiem, kuri ir noteikti Direktīvas 93/36/EEK 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā, kurus ievērojot, var atļaut nepiemērot šo direktīvu, proti, gadījumos, kuros piegāžu līgumi ir pasludināti par slepeniem vai kuru izpilde jāveic, piemērojot īpašus drošības pasākumus, vai gadījumos, kuros to prasa attiecīgās dalībvalsts būtiskas drošības intereses, — nav ievēroti.

      (1)  OV L 199, 09.08.1993, 1. lpp.


title: Lieta T-232/16 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. janvāra spriedums – Komisija/Frieberger un Vallin Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Pensijas — Civildienesta noteikumu reforma — Pensionēšanās vecuma palielināšana — Lēmums, ar kuru atteikta iegūto pensijas tiesību pārrēķināšana — Ne ultra petita princips — Kļūda tiesību piemērošanā — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. janvāra spriedums – Komisija/Frieberger un Vallin

   (Lieta T-232/16 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Pensijas - Civildienesta noteikumu reforma - Pensionēšanās vecuma palielināšana - Lēmums, ar kuru atteikta iegūto pensijas tiesību pārrēķināšana - Ne ultra petita princips - Kļūda tiesību piemērošanā - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2017/C 063/39)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Berscheid un G. Gattinara)

      Pārējie lietas dalībnieki: Jürgen Frieberger (Woluwe-Saint-Lambert, Beļģija), Benjamin Vallin (Saint-Gilles, Beļģija) (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 2. marta spriedumu Frieberger un Vallin/Komisija (F-3/15, EU:F:2016:26) ar mērķi šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 2. marta spriedumu Frieberger un Vallin/Komisija (F-3/15, EU:F:2016:26);

               2)

               noraidīt prasību, ko lietā F- 3/15 Civildienesta tiesā iesnieguši Jürgen Frieberger un Benjamin Vallin;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus pats;

               4)

               J. Frieberger un B. Vallin atlīdzina saistībā ar tiesvedību Civildienesta tiesā radušos tiesāšanās izdevumus, tostarp Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta F-91/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. oktobrī — Marcuccio /Komisija

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/41

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. oktobrī — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-91/09)
   2010/C 11/79
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Komisijas lēmuma, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums atlīdzināt kaitējumu, kas radies saistībā ar vēstuli, ar kuru Komisija lūdza kādam ārstam veikt medicīnisko izmeklēšanu darba terapijas ietvaros, lai pārbaudītu prasītāja faktisko spēju strādāt, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par neesošu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem vai arī, pakārtoti, atcelt lēmumu, kas faktiski bija netiešs lēmums, ar kuru Komisija noraidīja 2008. gada 3. septembra lūgumu;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atzīt par neesošu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem vai arī, pakārtoti, atcelt aktu neatkarīgi no tā formas, ar kuru Komisija noraidīja 2009. gada 16. marta sūdzību pret lēmumu, ar kuru tika noraidīts 2009. gada 9. septembra lūgums;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atzīt par neesošu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem vai arī, pakārtoti, atcelt 2009. gada 30. jūnija paziņojumu ADMIN.B.2/MB/ks/D(09) 16349;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atzīt, ka Komisijas ierēdnis: a) nosūtīja vai arī lika nosūtīt A.S.L. Le 2 — Maglie direktoram 2003. gada 9. decembra paziņojumu attiecībā uz “Medicīnisko izmeklēšanu darba terapijas ietvaros Tricase (Le)”; b) lūdza viņam noorganizēt, lai prasītājam tiktu veikta medicīniskā izmeklēšana darba terapijas ietvaros; c) informēja viņu par to, ka ieilgušas slimības dēļ (vairāk nekā 365 dienas) attiecībā uz prasītāju 2003. gada 14. februārī ir uzsākta procedūra (sasaukta invaliditātes komiteja), lai izvērtētu, vai prasītājs ir spējīgs strādāt; d) darīja viņam zināmu savu pilnīgi nepamatoto viedokli, ka prasītājs “ir veicis vairākas darbības, lai novilcinātu invaliditātes komitejas sasaukšanu, ko kompetentais Eiropas Komisijas dienests pamatojuma trūkuma dēļ noraidīja”; e) informēja viņu, ka prasītājs “tika aicināts ierasties uz medicīnisko izmeklēšanu Briselē pirmdien, 2003. gada 8. decembrī”; f) norādīja viņam uz tās personas vārdu, kas tika iecelta, lai invaliditātes komitejā pārstāvētu iestādi; g) informēja viņu, ka 2003. gada 9. decembrī“Komisijas medicīnas dienests pa faksu nav saņēmis nevienu medicīnisko izziņu”; h) izteica viņam savu pilnībā nepamato viedokli, ka prasītājam medicīniskā izziņa pa faksu bija jānosūta Komisijas medicīniskajam dienestam, lai viņš varētu attaisnot neierašanos uz medicīnisko izmeklēšanu, kurai bija jānotiek pirmdien 2003. gada 8. decembrī Briselē; i) 2003. gada 9. decembra paziņojumam pievienoja divus dokumentus — vienu par apgalvoto invaliditātes komisijas sasaukšanu attiecībā uz prasītāju un otru par uzaicinājumu prasītājam ierasties uz medicīnisko izmeklēšanu;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, apstiprināt un atzīt, ka katra no attiecīgajām zaudējumus radošajām darbībām un tās visas kopā ir pretlikumīgas;

               —

               piespriest atbildētājai kā attiecīgo zaudējumu atlīdzību izmaksāt prasītājam EUR 300 000 vai lielāku vai mazāku naudas summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu atlīdzību;

               —

               piespriest Komisija izmaksāt prasītājam EUR 300 000, sākot ar nākamo dienu, kas seko tai, kurā Komisija saņēma 2008. gada 9. septembra lūgumu, līdz pat faktiskai minētās summas samaksas dienai, un samaksāt prasītājam procentus par šo summu ar likmi 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.


title: Lieta C-287/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. maijā iesniedza Okresní soud v Českých Budějovicích (Čehijas Republika) – Česká pojišťovna a.s./WCZ spol. s r.o.

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. maijā iesniedza Okresní soud v Českých Budějovicích (Čehijas Republika) – Česká pojišťovna a.s./WCZ spol. s r.o.

   (Lieta C-287/17)
   (2017/C 269/05)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Okresní soud v Českých Budějovicích

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Česká pojišťovna a.s.

      Atbildētāja: WCZ spol. s r.o.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes [2011. gada 16. februāra] Direktīvas 2011/7/ES par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 6. panta 1. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka strīdā par parāda atgūšanu saistībā ar šīs direktīvas 3. vai 4. pantā minēto komercdarījumu tiesai ir jāpiešķir prasītājam, kuram ir pasludināts labvēlīgs spriedums, summa EUR 40 apjomā (vai līdzvērtīga summa attiecīgās valsts valūtā), kā arī tiesāšanās izdevumu kompensācija tostarp par tādām izmaksām dalībvalsts procesuālajās normās paredzētajā apmērā, kuras ir saistītas ar atgādinājumu atbildētājam pirms prasības pieteikuma iesniegšanas?


title: Lieta C-74/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. februārī iesniedza Curtea de Apel Oradea (Rumānija) – Dumitru Tarcău, Ileana Tarcău/Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA – Sucursala Baia Mare u.c.

text:
               26.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. februārī iesniedza Curtea de Apel Oradea (Rumānija) – Dumitru Tarcău, Ileana Tarcău/Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA – Sucursala Baia Mare u.c.
   (Lieta C-74/15)
   (2015/C 171/16)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Oradea

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Dumitru Tarcău, Ileana Tarcău

      Atbildētāji: Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA – Sucursala Baia Mare, Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA Arad, Cristian Nicolae Tarcău, Corina Tarcău, SC Magenta, kuru pārstāv likvidators Pareto Grup IPURL, SC Crisco SRL, kuru pārstāv īpašais tiesas ieceltais administrators CII Renata Moldovan, SC Crisco SRL, kuru pārstāv īpašais administrators Cristian Tarcău

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saistībā ar jēdziena “patērētājs” definīciju Direktīvas 93/13/EEK (1) 2. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietilpst vai, tieši pretēji, neietilpst fiziskās personas, kuras kā galvotājas ir parakstījušas papildu aktus un papildu līgumus (galvojuma vai nekustamā īpašuma garantiju līgumus) saistībā ar komercsabiedrības noslēgtu aizdevuma līgumu tās darbības īstenošanai, ja šīm fiziskajām personām nav nekādas saiknes ar minētās komercsabiedrības darbību un ja tās ir rīkojušās ar mērķi, kas nav saistīts ar viņu profesionālo darbību?

               2)

               Vai Direktīvas 93/13/EEK 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vienīgi tie līgumi, kuri noslēgti starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, kuru priekšmets ir preču vai pakalpojumu pārdošana, ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, vai arī tādējādi, ka saistībā ar aizdevuma līgumu, kura labuma saņēmējs ir komercsabiedrība, noslēgtie papildu līgumi (garantiju vai galvojuma līgumi), kurus noslēgušas fiziskās personas, kurām nav nekādas saiknes ar minētās komercsabiedrības darbību un kuras ir rīkojušās ar mērķi, kas nav saistīts ar viņu profesionālo darbību, arī ietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā?

      (1)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.).