title: Lieta T-569/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. septembrī – Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt/Komisija

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/40

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. septembrī – Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt/Komisija
      (Lieta T-569/20)
      (2020/C 378/51)
      Tiesvedības valoda – holandiešu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stichting Comité N 65 Ondergronds Helvoirt (Helvoirt, Nīderlande) (pārstāvji: T. Malfait un A. Croes, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2020. gada 6. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājas pieteikums veikt lēmuma par lietas CHAP (2019) 2512 izbeigšanu iekšēju pārskatīšanu, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1367/2006 2. panta 2. punktu, ir atzīts par nepieņemamu;

                  —

                  nosūtīt atpakaļ Komisijai lietas materiālus, lai tā to atzītu par pieņemamu un izlemtu lietu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz šādiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: Orhūsas konvencijas 1. panta un 9. panta 2. un 3. punkta, LESD 216. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (turpmāk tekstā – “Orhūsas regula”) 1. panta 1. punkta d) apakšpunkta, 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta un 2. punkta, kā arī 10. panta pārkāpums.

                              —

                              Apstrīdētajā lēmumā Komisija esot nolēmusi, ka prasītājas pārskatīšanas pieteikums esot nepieņemams, jo šis pieteikums attiecoties uz administratīvo aktu, ko Komisija esot izdevusi kā uzraudzības iestāde. Ar Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu šādi administratīvi akti esot izslēgti no pārskatīšanas procedūras piemērošanas jomas saskaņā ar Orhūsas regulas 10. pantu. Šis lēmums esot prettiesisks, jo pārskatīšanas pieteikums attiecoties uz Komisijas lēmumu, kas esot izdots sūdzību izskatīšanas procedūras ietvaros, kurā tai esot paredzēta tikai interpretējoša nostāja un tādējādi tā nedarbojoties kā uzraudzības iestāde (kā, piemēram, pārkāpuma procedūrā). Tādējādi lēmums noteikti ietilpstot pārskatīšanas procedūras saskaņā ar Orhūsas regulas 10. pantu piemērošanas jomā.

                              —

                              Ar lēmumu par nepieņemamību Komisija esot pārkāpusi Orhūsas regulas un Orhūsas konvencijas mērķus, it īpaši mērķi nodrošināt efektīvu piekļuvi tiesām vides jomā.

                              —

                              Pakārtoti: ja tomēr tiek pieņemts, ka, pamatojoties uz Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, Komisijas lēmums pēc sūdzības iesniegšanas neietilpst pārskatīšanas procedūras saskaņā ar Orhūsas regulas 10. pantu piemērošanas jomā (kas tā nav šajā gadījumā), jāpieņem, ka Orhūsas regulas 10. pants saistībā ar 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu pārkāpj Orhūsas konvenciju un izņēmuma kārtā ir jāatstāj nepiemērots prettiesiskuma dēļ.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: Orhūsas konvencijas 5. panta, ECTK 2. un 8. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 2. un 7. panta, LESD 3. panta 3. punkta, 9. panta, 168. panta 1. punkta un 191. panta 1. un 2. punkta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (turpmāk tekstā – “Gaisa kvalitātes direktīva”) pārkāpums.

                              —

                              Apstrīdētajā lēmumā Komisija neesot izdarījusi vērtējumu lietā un līdz ar to neesot ņēmusi vērā, ka Nīderlandes iestādes vērtē gaisa kvalitāti gar autoceļiem ar blīvu satiksmi, kas šķērso apbūvētus apgabalus (kā, piemēram, Helvoirt), vienmēr vairāk kā desmit metrus no brauktuves malas, kā dēļ šajās vietās netiek reģistrēti gaisa piesārņojuma līmeņu pārsniegumi, tādējādi rodoties zināmiem draudiem sabiedrības veselībai. Šī Nīderlandes iestāžu prakse esot pretrunā Gaisa kvalitātes direktīvas III pielikuma C daļai, kurā ir aprakstīta gaisa kvalitātes vērtēšana un paraugu ņemšanas vietu novietojums, un it īpaši ir noteikts, ka šim vērtējumam, ciktāl iespējams, ir jānotiek ne vairāk kā desmit metrus no brauktuves.

                              —

                              Komisija neesot ņēmusi vērā arī, ka Nīderlandes iestādes kvalificē aplūkoto Helvoirt apkārtni kā ārpilsētas teritoriju, lai gan runa ir par pilsētas teritoriju, un līdz ar to esot piemērota nepareiza modelēšana. Arī tā sekas esot tādas, ka nav konstatēti gaisa piesārņojuma līmeņu pārsniegumi.

                              —

                              Turpinājumā Komisija neesot ņēmusi vērā arī to, ka ar šo prettiesisko praksi ne tikai netiekot reģistrēts pārsniegums, bet arī tā rezultātā Helvoirt apkārtnei neesot izstrādāts gaisa kvalitātes uzlabošanas plāns, lai gan Nīderlandes iestādēm esot šāds pienākums, pamatojoties uz Gaisa kvalitātes direktīvas 23. panta 1. punktu.

                              —

                              Visbeidzot, Komisija neesot ņēmusi vērā, ka Nīderlandes iestādes ar šo prettiesisko praksi ne tikai pārkāpjot ikviena Savienības pilsoņa tiesības uz piekļuvi pareizai vides informācijai, bet arī katra Savienības pilsoņa tiesības uz dzīvību un labu veselību.


title: Lieta T-583/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. septembrī – Italia Wanbao-ACC/Komisija

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/41

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. septembrī – Italia Wanbao-ACC/Komisija
      (Lieta T-583/20)
      (2020/C 378/52)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Italia Wanbao-ACC Srl (Borgo Valbelluna, Itālija) (pārstāvji: P. Ferrari un F. Filì, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                     galvenokārt:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 15. maija lēmumu, lieta M.8947, Nidec/Whirlpool (Embraco Business), C(2020) 3118 final, kas publicēts 2020. gada 14. jūlijā (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 2”).

                  —

                     Pakārtoti:

                  —

                  atcelt Lēmumu Nr. 2 daļā, ar kuru tiek atsaukts (waiver) ietekmes atgūšanas aizliegums [(non-reacquisition clause)] Saistību par aktīviem, patentiem, intelektuālā īpašuma tiesībām un zinātību, tehnoloģijām, attīstības projektiem, līgumsaistībām ar klientiem un piegādātājiem, klientu loku, citiem datiem un informāciju, un darbiniekiem, kas attiecas uz Delta līnijas mainīga ātruma dzesēšanas kompresoriem, 5. punkta izpratnē.

                  —

                     Katrā gadījumā:

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

                  —

                  Noteikt jebkādus citus pasākumus, ko Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Komisijas 2020. gada 15. maija lēmumu, ar kuru no nosacījumiem, ar kādiem Nidec Corporation pārņem Whirlpool Corporation piederošo kontroli dzesēšanas kompresoru nozarē [lieta M.8947 – Nidec/Whirlpool (EMBRACO BUSINESS)], tika izņemts nosacījums par “ietekmes atgūšanas aizliegumu”, kurš bija ietverts 2019. gada 12. aprīļa lēmumā, saskaņā ar kuru, ievērojot konkrētus nosacījumus, darījums tika atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu.
      Prasības pamatošanai prasītāja ir izvirzījusi četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais un otrais pamats ir balstīts uz tiesību normu nepareizu piemērošanu un interpretāciju, kā arī uz pierādījumu sagrozīšanu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka tādu strukturālu saistību grozījumu, kāds tiek aplūkots šajā lietā, Komisijas varot atļaut vienīgi ārkārtas situācijās, it īpaši, ja izmaiņas tirgus apstākļos ir i) būtiskas, ii) pastāvīgas un iii) nav bijušas iepriekš paredzamas. Turklāt iv) vairs nepastāv konkurences problēma, kuras dēļ tika pieņemtas šīs saistības. Faktori, kas minēti i) – iv) punktā, ir kumulatīvi. Tomēr konkrētajā lietā neesot konstatējama atbilstība nevienai no šīm prasībām.

                              —

                              Attiecībā uz i) apakšpunktā minēto būtiskuma kritēriju un iv) apakšpunktā minēto kritēriju par konkurences problēmas, kuras dēļ tika pieņemtas saistības, izzušanu, prasītāja uzskata, ka Komisija esot pilnībā sagrozījusi pierādījumus, un to interpretācija un vērtējums esot acīmredzami nepamatoti.

                  2.

                  Trešais un ceturtais pamats ir balstīts uz nepietiekamu izmeklēšanu un pamatojumu, kā arī uz pretrunām ar iepriekš pieņemtajiem lēmumiem.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka tirgus daļu analīze Lēmumā ir balstīta vienīgi uz informāciju par apjomu, neņemot vērā jebkādu informāciju par vērtību. Šādas pieejas rezultātā esot iegūta ne vien vienpusēja analīze, bet arī ir radīta pretruna ar Komisijas 2019. gada 12. aprīļa lēmumu lietā M.8947, C(2019) 2734 final.

                              —

                              Saistībā ar informāciju, kas attiecas uz tirgus daļām, prasītāja arī apgalvo, ka Lēmums Nr. 2 turklāt esot balstīts vienīgi uz aprēķiniem, kurus ir sniegusi Nidec, proti – vienīgā dalībniece, kura ir tieši ieinteresētā persona. Komisijai esot vajadzējis iegūt informāciju arī no citiem operatoriem (lūdzot sniegt informāciju, tā saukto “market test”).


title: Lieta T-589/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. septembrī – Calzaturificio Emmegiemme Shoes/EUIPO – Inticom (“MAIMAI MADE IN ITALY”)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/43

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. septembrī – Calzaturificio Emmegiemme Shoes/EUIPO – Inticom (“MAIMAI MADE IN ITALY”)
      (Lieta T-589/20)
      (2020/C 378/53)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Calzaturificio Emmegiemme Shoes Srl (Surano, Itālija) (pārstāvis: R. Fragalà, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Inticom SpA (Gallarate, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MAIMAI MADE IN ITALY” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 266 624
      Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 14. jūlija lēmums lietā R 1874/2018-2
      Prasījumi
      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz pretprasību un prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 256. panta 3. punktu, 263. panta 1. punktu un 267. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lasot tos kopsakarā, lemt par 2018. gada 12. novembra Apelācijas padomju prezidija Lēmuma 2018-9 18. panta 1. punktā minētā noteikuma likumību, ciktāl tajā nav paredzēts pienākums mainīt apelācijas padomes sastāva locekļus gadījumos, ja ir iesniegta apelācijas sūdzība par tādiem lēmumiem saistībā ar iebildumiem, kuri ir nodoti atpakaļ kļūdainas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 vai jebkuras to piemērojošas tiesību normas piemērošanas dēļ, jo tas ir pretrunā “labas pārvaldības” un “efektīvas tiesību aizsardzības/objektīvas tiesas” principu obligātajiem noteikumiem, kas ir paredzēti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 47. pantā;

                  —

                  galvenokārt un pēc būtības saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. pantu, grozīt un/vai atcelt atspīdēto lēmumu, nododot lietu citai apelācijas padomei vai arī paplašinātai apelācijas padomei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 165. panta 2. un 3. punktu, jo tas ir pieņemts, pārkāpjot noteikumus, kas prasa noteiktu formu, pārkāpjot LESD un pārkāpjot un/vai kļūdaini piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 un Komisijas Deleģēto regulu 2018/625;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Apelācijas padomju prezidija 2018. gada 12. novembra Lēmuma 2018-9 par padomju organizāciju 18. panta 1. punkta prettiesiskums, ciktāl tas ir pretrunā Pamattiesību hartas 41. un 47. pantam;

                  —

                  procesuālie un formas pārkāpumi apstrīdētajā lēmumā:
                  Komisijas Deleģētās regulas 2018/625 24. panta 1. punkta un Apelācijas padomju prezidija 2020. gada 27. februāra Lēmuma 2020-1 3. panta 4. un 5. punkta pārkāpums un Pamattiesību hartas 47. pantā paredzēto lietas taisnīgas izskatīšanas un sacīkstes principu pārkāpums;
                  Komisijas Deleģētās regulas 2018/625 55. panta 2., 3. un 4. punkta pārkāpums un Pamattiesību hartas 47. pantā paredzēto lietas taisnīgas izskatīšanas un sacīkstes principu pārkāpums;
                  Apelācijas padomju prezidija 2020. gada 27. februāra Lēmuma 2020-1 54. panta 1. punkta a), b), c) un d) apakšpunkta un Komisijas Deleģētās regulas 2018/625 27. panta 4. punkta pārkāpums un Pamattiesību hartas 47. pantā paredzēto lietas taisnīgas izskatīšanas un sacīkstes principu pārkāpums;
                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta 2. un 3. punkta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana.


title: Lieta T-593/20: Prasība, kas celta 2020. gada 28. septembrī – Tirrenia di navigazione/Komisija

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 28. septembrī – Tirrenia di navigazione/Komisija
      (Lieta T-593/20)
      (2020/C 378/54)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tirrenia di navigazione SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji: B. Nascimbene un F. Rossi Dal Pozzo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu prasības pieteikumā norādītajās daļās, it īpaši tā 2., 3. un 4. pantu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 6. un 7. pantu, kuros ir uzdots atgūt varbūtējo atbalstu, uzdodot to veikt nekavējoties un faktiski;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir vērsta pret 2020. gada 2. marta Lēmuma C (2020) 1110 final 2., 3. un 4. pantu. Šajā lēmumā Komisija secināja, ka kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu saistībām – prāmja transporta pakalpojumu nodrošināšanu Itālijā, kas, sākot no 2009. gada, tika piešķirtas Tirrenia AS un pēc tam tās pārņēmējai Compagnia Italiana di Navigazione, – esot saderīgas ar Eiropas Savienības tiesību normām valsts atbalsta jomā.
      Tomēr Komisija arī konstatēja, ka pārējie pasākumi, kas ir tikuši pieņemti par labu Tirrenia AS, neatbilstot ES tiesību normām valsts atbalsta jomā. Komisija turklāt secināja, ka kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kas bijušās Gruppo Tirrenia uzņēmējsabiedrībām (Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar un Toremar) tika piešķirtas laikposmā no 1992. līdz 2008. gadam, atbilstot ES tiesību normām valsts atbalsta jomā, izņemot ar vienu konkrētu maršrutu saistīto atbalstu, kurš šīm tiesībām neatbilstot.
      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 2. punkta pārkāpumu, kā arī uz 2004. gada Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta tiesību kļūda, piemērojot LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu kopā ar 2004. gada pamatnostādnēm, ciktāl šajā lēmumā ir nolemts, ka Tirrenia AS glābšanai sniegtais atbalsts ir ticis pagarināts nelikumīgi un tas esot nesaderīgs ar iekšējo tirgu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots turpmāk minētais:

                                          a)

                                          pārstrukturēšanas plāns esot bijis spēkā pirms attiecīgā sešu mēnešu termiņa beigām; tas esot bijis “reāls, saskaņots un tālejošs”, lai atjaunotu Tirrenia meitasuzņēmuma dzīvotspēju saistībā ar likvidāciju, un tas esot visaptveroši un pilnīgi ticis piemērots pēc Tirrenia meitasuzņēmuma privatizācijas;

                                          b)

                                          pilnībā un vienā maksājumā atmaksājot visu [uzņēmējdarbības] glābšanas atbalsta summu, esot pilnībā ievērots pienākums atdot garantēto aizdevumu pēc privatizācijas procedūru pabeigšanas, izmantojot summas, kas saņemtas pēc uzņēmējsabiedrības aktīvu atsavināšanas;

                                          c)

                                          esot ievērots [uzņēmējdarbības] glābšanas lēmuma pamatprincips, proti, izmantojot īslaicīgu un atmaksājamu atbalsta pasākumu, ļaut Tirrenia meitasuzņēmumam nodrošināt jūras transporta pakalpojumus, tādējādi nepārtraucot ļoti nozīmīga un būtiska sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu attiecīgajā periodā līdz privatizācijas procesa pabeigšanai.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 2. punkta pārkāpumu saistībā ar atbrīvojumu no atsevišķiem nodokļiem.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka tiesības uz apstrīdēto nodokļu atbrīvojumu ir pakļautas nosacījumiem, kas vispārīgi attiecas uz visām maksātnespējas procedūrām, un, kā tas ir ticis atzīts šajā apstrīdētajā lēmumā, arī šobrīd nav iespējams noteikt, vai ir ticis izpildīts nosacījums par pozitīvo starpību starp, no vienas puses, uzņēmuma aktīviem ārkārtas administratīvās procedūras sākumā un, no otras puses, atlikušajiem aktīviem, pabeidzot ārkārtas administratīvo procedūru.

                              —

                              Šajā kontekstā šīs uzņēmējsabiedrības atbrīvošana no ienākuma nodokļa ir būtiski atkarīga no tā, vai īstenosies nākotnē paredzēti un neskaidri notikumi, kas līdz šim ir lieguši konsolidēt jebkādas Tirrenia AS gūtās priekšrocības un prezumēt – kā tas ir atzīts minētajā lēmuma – ka šādas priekšrocības varētu rasties nākotnē. Līdz ar to, ņemot vērā visus valsts tiesību aktos paredzētos nosacījumus, lai varētu saņemt šo atbrīvojumu, nevar apgalvot, ka Tirrenia AS būtu saņēmusi potenciālas priekšrocības, kas izrietētu no nodokļu atbrīvojuma. Tādējādi šis atbrīvojums neietilpstot jēdzienā “valsts atbalsts” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tādējādi neesot uzskatāms par valsts atbalstu.

                              —

                              Turklāt turpinot teorētiski pieņemt, ka nākotnē varētu tikt izpildīti priekšnoteikumi attiecīgā nodokļu atbrīvojuma saņemšanai, pastāv šaubas, vai tas varētu notikt pēc Tirrenia likvidācijas pabeigšanas.

                              —

                              Prasītāja norāda, kad tad, ja aplūkotajam pasākumam ir jāizpaužas kā priekšrocībai, Tirrenia AS nav piedalījusies tirdzniecībā Savienībā un tai nav nekādas lomas valsts tirgū, kas varētu tikt uzlabota vai uzturēta, un kā rezultātā citās dalībvalstīs esošām uzņēmējsabiedrībām būtu mazākas iespējas piekļūt Itālijas tirgum.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz juridiskās noteiktības un labas pārvaldības principu pārkāpumu attiecībā uz procesa ilgumu.

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka šajā prasībā aplūkotā izmeklēšanas procedūra esot bijusi nesamērīgi ilga, tādējādi neatbilstot juridiskās noteiktības un labas pārvaldības principiem.


title: Lieta T-596/20: Prasība, kas celta 2020. gada 29. septembrī – Roller/EUIPO – Flex Equipos de Descanso (“DORMILLO”)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 29. septembrī – Roller/EUIPO – Flex Equipos de Descanso (“DORMILLO”)
      (Lieta T-596/20)
      (2020/C 378/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Roller GmbH & Co. KG (Gelsenkirchen, Vācija) (pārstāvji: W. Zürbig, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Flex Equipos de Descanso, SA (Getafe, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “DORMILLO” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 410 451

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 26. jūnija lēmums lietā R 2846/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt iebildumu iesniedzējas iebildumus, ciktāl starptautiskajai reģistrācijai Nr. 1 410 451 ir atteikta aizsardzība Eiropas Savienībā attiecībā uz visām 20., 24. un 35. klasē ietilpstošajām apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem;

                  —

                  piešķirt aizsardzību apstrīdētajai starptautiskajai reģistrācijai “Dormillo” Nr. 1 410 451 Eiropas Savienības teritorijā attiecībā uz visām apstrīdētajām aptvertajām precēm un pakalpojumiem;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 2. punkta, lasot to kopsakarā ar tās 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-601/20: Prasība, kas celta 2020. gada 29. septembrī – Tirrenia di navigazione/Komisija

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 29. septembrī – Tirrenia di navigazione/Komisija
      (Lieta T-601/20)
      (2020/C 378/56)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tirrenia di navigazione SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji: B. Nascimbene un F. Rossi Dal Pozzo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kas attiecas uz 1. panta 3. punktu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, kurā ir uzdots atgūt varbūtējo atbalstu, uzdodot to veikt nekavējoties un faktiski;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir par Komisijas 2020. gada 2. marta lēmuma C(2020) 1108 final par valsts atbalstu C 64/99 (ex NN 68/99), ko Itālija īstenojusi par labu kuģniecības uzņēmumiem Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar un Toremar (Gruppo Tirrenia), atcelšanu daļā, kurā 1. panta 3. punktā atbalsts, kas laikposmā no 1992. gada janvāra līdz 1994. gada jūlijam tika piešķirts Adriatica maršruta Brindisi/Corfù/Igoumenitsa/Patrasso nodrošināšanai, ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un par nelikumīgu, un 2. pantā Itālijai tika uzdots atgūt atbalstu no tā saņēmēja.
      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz procedūras pārkāpumiem saistībā ar noilguma termiņu, kurā ir jāatgūst valsts atbalsts, kas ir ticis atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar pieņemto lēmumu atbildētāja esot pārkāpusi procedūras noteikumus, proti, Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai, 17. pantu, saskaņā ar kuru uz Komisijas tiesībām atgūt atbalstu attiecas 10 gadu noilguma termiņš. Prasītāja apgalvo, ka šis noilguma termiņš esot ticis pārsniegts.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz valsts atbalstu regulējošo tiesību normu kļūdainu piemērošanu, uz valsts atbalsta kļūdainu kvalificēšanu kā “jauns atbalsts”, uz prettiesisku lēmumu, ar kuru valsts atbalsts ir ticis atzīts par jaunu un nesaderīgu, kā arī uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un samērīguma principa pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Adriatica piešķirtās subsīdijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu (OSP) atbildētāja esot kļūdaini kvalificējusi kā jaunu valsts atbalstu. Prasītāja uzskata, ka Adriatica veikto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu finansēšana ietilpstot 1936. gadā izveidotajā atbalsta shēmā, kurā vēlāk veiktie grozījumi neesot šo shēmu izmainījuši pēc būtības un neesot to pārvērtuši par jaunu atbalsta shēmu.

                              —

                              Turklāt atbildētāja esot kļūdaini kvalificējusi kā nesaderīgas ar iekšējo tirgu OSP subsīdijas, kas laikposmā no 1992. gada janvāra līdz 19994. gada jūlijam tika piešķirtas Adriatica saistībā ar maršruta Brindisi/Corfù/Igoumenitsa/Patrasso nodrošināšanu. Atbildētāja uzskata, ka Adriatica piešķirtā atbalsta nesaderība izrietot no apstākļa, ka šajā laikposmā tā esot bijusi vienošanās dalībniece attiecībā uz cenu noteikšanu komerciālajiem transportlīdzekļiem maršrutā Brindisi/Corfù/Igoumenitsa/Patrasso.

                              —

                              Saistībā ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka atbildētāja neesot pienācīgi izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas tai esot saistošs atbilstoši prasībām, kuras izriet no LESD 296. panta 2. punkta un no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta. Prasītāja uzskata, ka tādējādi apstrīdētajā lēmumā ietvertais pamatojums esot tik nepietiekams, ka Vispārējai tiesai esot liegts īstenot likumības pārbaudi.

                              —

                              Prasītāja arī apgalvo, ka esot pieļauts samērīguma principa pārkāpums.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz juridiskās noteiktības un labas pārvaldības principu pārkāpumu saistībā ar procedūras ilgumu, kā arī uz tiesiskās paļāvības principa attiecināšanu uz konkrēto lietu.

                              —

                              Šajā ziņā tā apgalvo, ka kopumā procedūra, kuras rezultātā ir ticis pieņemts apstrīdētais lēmums, esot bijusi nesamērīgi ilga, un līdz ar to esot pārkāpti juridiskās noteiktības un labas pārvaldības principi. Tāpat arī procedūras ilgums esot prasītājai ļāvis gūt paļāvību, ka pasākumi, kas uz to attiecas, netiks atzīti par jaunu un nesaderīgu valsts atbalstu. Turklāt prasītāja uzskata, ka atbildētāja neesot varējusi uzdot pienākumu atgūt atbalstu, jo tas esot pretrunā Savienības tiesību vispārējam principam.


title: Lieta T-53/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 18. septembra rīkojums – Entreprise commune IMI 2/CHS

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 18. septembra rīkojums – Entreprise commune IMI 2/CHS

      (Lieta T-53/20) (1)

      (2020/C 378/57)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 114, 6.4.2020.


title: Lieta T-334/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 8. septembra rīkojums – KH/EĀDD

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 8. septembra rīkojums – KH/EĀDD

      (Lieta T-334/20) (1)

      (2020/C 378/59)
      Tiesvedības valoda – franču
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 247, 27.7.2020.


title: Lieta C-595/18 P: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums – The Goldman Sachs Group Inc./Eiropas Komisija, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 23. panta 2. punkts – Sabiedrības vainojamība citas sabiedrības pārkāpjošā rīcībā – Izšķirošas ietekmes faktiskas īstenošanas prezumpcija – Vienība, kas pilnībā kontrolē balsstiesības, kuras attiecas uz citas sabiedrības akcijām)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/5

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums – The Goldman Sachs Group Inc./Eiropas Komisija, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

      (Lieta C-595/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 23. panta 2. punkts - Sabiedrības vainojamība citas sabiedrības pārkāpjošā rīcībā - Izšķirošas ietekmes faktiskas īstenošanas prezumpcija - Vienība, kas pilnībā kontrolē balsstiesības, kuras attiecas uz citas sabiedrības akcijām)
      (2021/C 88/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Goldman Sachs Group Inc. (pārstāvji: A. Mangiaracina, avvocatessa, un J. Koponen, advokat)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Rossi, C. Sjödin, T. Vecchi un J. Norris), Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (pārstāvji: C. Tesauro un L. Armati, avvocati)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  The Goldman Sachs Group Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Prysmian SpA un Prysmian Cavi e Sistemi Srl sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-764/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ayuntamiento de Pamplona/Orange España SAU (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļauju izsniegšana – Pašvaldības nodeva par publiskā īpašuma aizņemšanu vai izmantošanu – Direktīva 2002/20/EK – Piemērošana uzņēmumiem, kas sniedz fiksētās telefonijas un interneta piekļuves pakalpojumus – Jēdzieni “elektronisko komunikāciju tīkli” un “elektronisko komunikāciju pakalpojums” – 12. pants – Administratīvi maksājumi – 13. pants – Maksa par izmantošanas tiesībām un maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas – Piemērošanas joma – Dalībvalstu nodokļu ieturēšanas pilnvaru īstenošanas ierobežojumi)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/6

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ayuntamiento de Pamplona/Orange España SAU

      (Lieta C-764/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļauju izsniegšana - Pašvaldības nodeva par publiskā īpašuma aizņemšanu vai izmantošanu - Direktīva 2002/20/EK - Piemērošana uzņēmumiem, kas sniedz fiksētās telefonijas un interneta piekļuves pakalpojumus - Jēdzieni “elektronisko komunikāciju tīkli” un “elektronisko komunikāciju pakalpojums” - 12. pants - Administratīvi maksājumi - 13. pants - Maksa par izmantošanas tiesībām un maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas - Piemērošanas joma - Dalībvalstu nodokļu ieturēšanas pilnvaru īstenošanas ierobežojumi)
      (2021/C 88/05)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ayuntamiento de Pamplona

         Atbildētāja: Orange España SAU

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva), kas ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/140/EK (2009. gada 25. novembris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ir piemērojama arī uzņēmumiem, kuri sniedz fiksētās telefonijas un interneta piekļuves pakalpojumus.

                  2)

                  Direktīvas 2002/20, kas ir grozīta ar Direktīvu 2009/140, 12. un 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru uzņēmumiem, kam pieder elektroniskajām komunikācijām nepieciešamā infrastruktūra vai tīkli un kas tos izmanto, lai sniegtu fiksētās telefonijas un interneta piekļuves pakalpojumus, tiek piemērota nodeva, kuras apmērs tiek noteikts vienīgi atkarībā no ikgadējiem bruto ieņēmumiem, ko šie uzņēmumi ir guvuši attiecīgās dalībvalsts teritorijā.

         (1)  OV C 112, 25.3.2019.


title: Apvienotās lietas C-229/19: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums (Gerechtshof te Amsterdam, Gerechtshof Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dexia Nederland BV/XXX (C-229/19), Z (C-289/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – 3. panta 1. punkts, 4. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts – Līguma noteikumu negodīguma vērtējums – Noteikums, ar kuru iepriekš ir noteikta kreditora iespējamā priekšrocība līguma izbeigšanas gadījumā – Ievērojama no līguma izrietošo pušu tiesību un pienākumu nelīdzsvarotība – Brīdis, kurā ir vērtējama nelīdzsvarotība – Noteikuma negodīgā rakstura konstatēšana – Sekas – Negodīgā noteikuma aizstāšana ar dispozitīvu valsts tiesību normu)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums (Gerechtshof te Amsterdam, Gerechtshof Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dexia Nederland BV/XXX (C-229/19), Z (C-289/19)
      (Apvienotās lietas C-229/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - 3. panta 1. punkts, 4. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts - Līguma noteikumu negodīguma vērtējums - Noteikums, ar kuru iepriekš ir noteikta kreditora iespējamā priekšrocība līguma izbeigšanas gadījumā - Ievērojama no līguma izrietošo pušu tiesību un pienākumu nelīdzsvarotība - Brīdis, kurā ir vērtējama nelīdzsvarotība - Noteikuma negodīgā rakstura konstatēšana - Sekas - Negodīgā noteikuma aizstāšana ar dispozitīvu valsts tiesību normu)
      (2021/C 88/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Gerechtshof te Amsterdam, Gerechtshof Den Haag

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Dexia Nederland BV

         Atbildētāji: XXX (C-229/19), Z (C-289/19)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos normas ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikums, kas iekļauts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju noslēgtā riska faktora līgumā, kādi ir akciju līzinga līgumi, ir jāuzskata par negodīgu, ja, ņemot vērā attiecīgā līguma noslēgšanas apstākļus un līguma noslēgšanas datumu, šis noteikums līguma izpildes laikā varētu radīt nozīmīgu nelīdzsvarotību līguma pušu tiesību un pienākumu starpā, turklāt arī tad, ja šī nelīdzsvarotība varētu rasties, tikai iestājoties konkrētiem apstākļiem, vai citos apstākļos minētais noteikums varētu būt pat labvēlīgs patērētājam. Šajā ziņā iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tāds noteikums, ar kuru iepriekš ir noteikta priekšrocība, ko pārdevējs vai piegādātājs gūst līguma priekšlaicīgas izbeigšanas gadījumā, ņemot vērā līguma noslēgšanas apstākļus, kopš šī līguma noslēgšanas brīža varēja radīt šādu nelīdzsvarotību.

                  2)

                  Direktīvas 93/13 normas ir jāinterpretē tādējādi, ka komersants, kurš kā pārdevējs ir izvirzījis patērētājam valsts tiesas par negodīgu atzītu un līdz ar to spēkā neesošu noteikumu, gadījumā, ja līgums var pastāvēt bez šī noteikuma, nevar pretendēt uz kompensāciju, kas paredzēta dispozitīva rakstura valsts tiesību normā, kura būtu piemērojama, ja minētā noteikuma nebūtu.

         (1)  OV C 187, 3.6.2019.

         OV C 280, 19.8.2019.


title: Lieta C-361/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – De Ruiter vof/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika – Atbalsta shēma lauksaimniekiem – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – 97. panta 1. punkts un 99. panta 1. punkts – Tiešie maksājumi – Samazinājumi un izslēgšanas savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā – Tā gada noteikšana, kurš ir jāņem vērā, lai noteiktu samazinājuma procentuālo daļu – Samērīgas, efektīvas un preventīvas sankcijas – Īstenošanas regula (ES) Nr. 809/2014 – 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/8

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – De Ruiter vof/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      (Lieta C-361/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Atbalsta shēma lauksaimniekiem - Regula (ES) Nr. 1306/2013 - 97. panta 1. punkts un 99. panta 1. punkts - Tiešie maksājumi - Samazinājumi un izslēgšanas savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā - Tā gada noteikšana, kurš ir jāņem vērā, lai noteiktu samazinājuma procentuālo daļu - Samērīgas, efektīvas un preventīvas sankcijas - Īstenošanas regula (ES) Nr. 809/2014 - 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts)
      (2021/C 88/08)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: De Ruiter vof

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 97. panta 1. punkta pirmā daļa un 99. panta 1. punkta pirmā daļa, kā arī Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 (2014. gada 17. jūlijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, lauku attīstības pasākumiem un savstarpējo atbilstību, 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ ir jāaprēķina, pamatojoties uz maksājumiem, kas ir piešķirti vai piešķirami par gadu, kurā šāda neievērošana ir notikusi.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta C-466/19 P: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 28. janvāra spriedums – Qualcomm Inc., Qualcomm Europe Inc./Eiropas Komisija (Apelācija – Konkurence – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – UMTS pamatjoslas mikroshēmojumu tirgus – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 18. panta 3. punkts – Lēmums par informācijas pieprasīšanu – Pieprasītās informācijas nepieciešamība – Samērīgums – Pierādīšanas pienākums – Liecināšana pret sevi)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/10

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 28. janvāra spriedums – Qualcomm Inc., Qualcomm Europe Inc./Eiropas Komisija
      (Lieta C-466/19 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - UMTS pamatjoslas mikroshēmojumu tirgus - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 18. panta 3. punkts - Lēmums par informācijas pieprasīšanu - Pieprasītās informācijas nepieciešamība - Samērīgums - Pierādīšanas pienākums - Liecināšana pret sevi)
      (2021/C 88/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Qualcomm Inc., Qualcomm Europe Inc. (pārstāvji: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, advokāts, M. Davilla, dikigoros)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. van Vliet, G. Conte, M. Farley un C. Urraca Caviedes)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Qualcomm Inc. un Qualcomm Europe Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 263, 5.8.2019.


title: Lieta C-649/19: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 28. janvāra spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret IR (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva 2012/13/ES – 4. līdz 7. pants – I un II pielikumā iekļautie paziņojumi par tiesībām – Pamatlēmums 2002/584/TI – Tiesības uz informāciju kriminālprocesā – Paziņojums par tiesībām apcietināšanas gadījumā – Personas tiesības tikt informētai par apsūdzību, kas pret to izvirzīta – Tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem – Persona, kas ir apcietināta uz Eiropas apcietināšanas ordera pamata izpildes dalībvalstī)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/10

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 28. janvāra spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret IR
      (Lieta C-649/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Direktīva 2012/13/ES - 4. līdz 7. pants - I un II pielikumā iekļautie paziņojumi par tiesībām - Pamatlēmums 2002/584/TI - Tiesības uz informāciju kriminālprocesā - Paziņojums par tiesībām apcietināšanas gadījumā - Personas tiesības tikt informētai par apsūdzību, kas pret to izvirzīta - Tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem - Persona, kas ir apcietināta uz Eiropas apcietināšanas ordera pamata izpildes dalībvalstī)
      (2021/C 88/11)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      IR

         Piedaloties: Spetsializirana prokuratura

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā 4. pants, it īpaši tā 3. punkts, 6. panta 2. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos minētās tiesības nav piemērojamas personām, kas ir apcietinātas, lai izpildītu Eiropas apcietināšanas orderi.

                  2)

                  Trešā un ceturtā prejudiciālā jautājuma izvērtējumā nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurš ir grozīts ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), spēkā esamību no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. panta viedokļa.

         (1)  OV C 413, 9.12.2019.


title: Lieta C-787/19: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 306. līdz 310. pants – Īpašs režīms ceļojumu aģentūrām – Piemērošana visiem klientu veidiem – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko tiek izslēgti nodokļu maksātājiem sniegti ceļojumu pakalpojumi, kurus viņi izmantojuši sava uzņēmuma vajadzībām – 73.°pants – Nodokļa bāze – Vienotas nodokļa bāzes noteikšana pakalpojumu grupām vai visiem taksācijas periodā sniegtajiem pakalpojumiem – Nesaderība)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/11

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
      (Lieta C-787/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 306. līdz 310. pants - Īpašs režīms ceļojumu aģentūrām - Piemērošana visiem klientu veidiem - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko tiek izslēgti nodokļu maksātājiem sniegti ceļojumu pakalpojumi, kurus viņi izmantojuši sava uzņēmuma vajadzībām - 73.opants - Nodokļa bāze - Vienotas nodokļa bāzes noteikšana pakalpojumu grupām vai visiem taksācijas periodā sniegtajiem pakalpojumiem - Nesaderība)
      (2021/C 88/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Wasmeier un J. Jokubauskaitė)

         Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvji: F. Koppensteiner un A. Posch)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  No īpašā ievienotās vērtības nodokļa (PVN) režīma, kas piemērojams ceļojumu aģentūrām, izslēdzot ceļojumu pakalpojumus, kuri tiek sniegti nodokļa maksātājiem, kas tos izmanto sava uzņēmuma vajadzībām, un atļaujot ceļojumu aģentūrām, ciktāl uz tām attiecas minētais īpašais regulējums, attiecībā uz pakalpojumu grupām vai attiecīgi visiem konkrētā taksācijas periodā sniegtajiem pakalpojumiem noteikt vienotu PVN bāzi, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kuri paredzēti Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73. un 306.–310. pantā.

                  2)

                  Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 413, 9.12.2019.


title: Lieta C-266/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 15. jūnijā ZU iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 31. marta spriedumu lietā T-499/19 ZU/EĀDD

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 15. jūnijā ZU iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 31. marta spriedumu lietā T-499/19 ZU/EĀDD
      (Lieta C-266/20 P)
      (2021/C 88/13)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: ZU (pārstāvis: C. Bernard-Glanz, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests
      Ar 2021. gada 20. janvāra rīkojumu Tiesa (septītā palāta) nosprieda, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida kā daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-390/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 17. augustā HZ kā etc-gaming GmbH maksātnespējas administrators tās maksātnespējas procesā un OX kā Casino-Equipment Vermietungs GmbH maksātnespējas administrators tās maksātnespējas procesā iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-803/19 etc-gaming GmbH un Casino-Equipment Vermietungs GmbH/Eiropas Komisija

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 17. augustā HZ kā etc-gaming GmbH maksātnespējas administrators tās maksātnespējas procesā un OX kā Casino-Equipment Vermietungs GmbH maksātnespējas administrators tās maksātnespējas procesā iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-803/19 etc-gaming GmbH un Casino-Equipment Vermietungs GmbH/Eiropas Komisija
      (Lieta C-390/20 P)
      (2021/C 88/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: HZ kā etc-gaming GmbH maksātnespējas administrators tās maksātnespējas procesā un OX kā Casino-Equipment Vermietungs GmbH maksātnespējas administrators tās maksātnespējas procesā (pārstāvis: A. Schuster, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Eiropas Savienības Tiesa (sestā palāta) ar 2021. gada 28. janvāra ar rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējiem segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.


title: Lieta C-404/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 25. augustā Brands Up OÜ iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-651/19, Brands Up OÜ/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 25. augustāBrands Up OÜ iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-651/19, Brands Up OÜ/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-404/20 P)
      (2021/C 88/15)
      Tiesvedības valoda – somu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Brands Up OÜ (pārstāvji: M. Welin, advokāts, un J. Kaulo, pārstāvis)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      Ar 2020. gada 17. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Brands Up OÜ pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-652/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. decembrī iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – HW, ZF, MZ/Allianz Elementar Versicherungs AG

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. decembrī iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – HW, ZF, MZ/Allianz Elementar Versicherungs AG

      (Lieta C-652/20)
      (2021/C 88/16)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: HW, ZF, MZ

         Atbildētāja: Allianz Elementar Versicherungs AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) 11. panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumi ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tie attiecas tikai uz [Eiropas Savienības] dalībvalstu starptautisko jurisdikciju, vai arī tādā nozīmē, ka tie nosaka arī tās vietas tiesas, kurā atrodas apdrošināšanas saņēmēja dzīves vieta, iekšējo (teritoriālo) jurisdikciju?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-657/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. decembrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia n.° 1 de Cazalla de la Sierra (Spānija) – Caixabank S. A/ZN, SD, AH

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. decembrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra (Spānija) – Caixabank S. A/ZN, SD, AH
      (Lieta C-657/20)
      (2021/C 88/17)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Caixabank S. A

         Atbildētāji: ZN, SD un AH

         Prejudiciālie jautājumi

      Ņemot vērā Direktīvā 93/13 (1) ietvertās tiesību normas un Eiropas Savienības tiesas 2013. gada 14. marta un 2019. gada 26. marta spriedumos noteiktos kritērijus par to, ka maksājuma pienākuma neievērošanai ir jābūt pietiekami būtiskai attiecībā uz aizdevuma termiņu un summu, lai noteikums par pirmstermiņa atmaksu būtu piemērojams, rodas šādas šaubas:
      Vai ir nepieciešams, lai samaksas pienākuma neizpilde vienlaikus būtu būtiska gan attiecībā uz aizdevuma summu, gan attiecībā uz aizdevuma termiņu, vai ir pietiekami, ja tā ir būtiska tikai attiecībā uz vienu no minētajiem kritērijiem?
      Gadījumā, ja ir jāņem vērā abi kritēriji (aizdevuma termiņš un summa) un jāuzskata, ka tie ir piemērojami un izvērtējami kopā, rodas šaubas par to, vai valsts tiesiskais regulējums (Ley 5/19 24. pants [nekustamā īpašuma kredītlīgumi]) un valsts judikatūra (STS [Tribunal Supremo [Augstākās tiesas] spriedums] Nr. 463/19) prasa izvērtēt abus kritērijus.
      Gadījumā, ja abi kritēriji (aizdevuma termiņš un summa) ir jāņem vērā un jāizvērtē kopā, rodas šaubas par to, kā ir jālemj gadījumos, kuros rodas būtiska neizpilde tikai attiecībā uz aizdevuma summu saskaņā ar Ley 5/19 24. pantu par 3 % no aizdevuma summas neatmaksāšanu, bet nerodas būtiska neizpilde attiecībā uz aizdevuma termiņu saskaņā ar vienīgajām norādēm uz laika kritēriju, kas ir noteiktas Ley 5/19 24. pantā, ja nesamaksa nepārsniedz 12 maksājumus.

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.)


title: Lieta C-669/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. decembrī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Veridos GmbH/Bulgārijas Republikas iekšlietu ministrs, Mühlbauer ID Services GmbH – S&T

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. decembrī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Veridos GmbH/Bulgārijas Republikas iekšlietu ministrs, Mühlbauer ID Services GmbH – S&T

      (Lieta C-669/20)
      (2021/C 88/18)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Veridos GmbH

         Atbildētāji kasācijas tiesvedībā: Bulgārijas Republikas iekšlietu ministrs, Mühlbauer ID Services GmbH – S&T

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2014/24 (1) 56. pants, lasot to kopā ar tās 69. pantu, vai attiecīgi Direktīvas 2009/81 (2) 38. pants, lasot to kopā ar tās 49. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējai iestādei situācijā, kad valsts likumā paredzētais kritērijs nepamatoti lēta piedāvājuma novērtēšanai ir objektīvi nepiemērojams un līgumslēdzēja iestāde nav izvēlējusies citu iepriekš paziņotu kritēriju, nav pienākuma pārbaudīt, vai ir konstatējams nepamatoti lēts piedāvājums?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2014/24 56. pants, lasot to kopā ar tās 69. pantu, vai attiecīgi Direktīvas 2009/81 38. pants, lasot to kopā ar tās 49. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējai iestādei ir pienākums pārbaudīt, vai ir konstatējami nepamatoti lēti piedāvājumi, tikai tad, ja attiecībā uz kādu no piedāvājumiem pastāv aizdomas, vai arī līgumslēdzējai iestādei gluži pretēji ir pienākums vienmēr pārliecināties par saņemto piedāvājumu nopietnību, tai šajā ziņā sniedzot attiecīgu pamatojumu?

                  3)

                  Vai līgumslēdzējai iestādei ir jāievēro šāda prasība, ja piešķiršanas procedūrā ir saņemti tikai divi piedāvājumi?

                  4)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes vērtējums, vai nepastāv aizdomas par nepamatoti lētu piedāvājumu, vai attiecīgi tās pārliecība, ka attiecībā uz pirmajā vietā ierindoto iepirkuma dalībnieku ir konstatējams nopietns piedāvājums, var tikt pārbaudīti tiesā?

                  5)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši – vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējai iestādei, kas nav pārbaudījusi, vai ir konstatējams nepamatoti lēts piedāvājums, ir pienākums piešķiršanas procedūrā attaisnot un pamatot, kāpēc nepastāv aizdomas par nepamatoti lētu piedāvājumu, t.i., pirmajā vietā ierindotā piedāvājuma nopietnību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/81/EK (2009. gada 13. jūlijs), ar kuru koordinē procedūras attiecībā uz to, kā līgumslēdzējas iestādes vai subjekti, kas darbojas drošības un aizsardzības jomā, piešķir noteiktu būvdarbu, piegādes un pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības, un ar kuru groza Direktīvas 2004/17/EK un 2004/18/EK (OV 2009, L 216, 76. lpp.).


title: Lieta C-689/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. decembrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – “Banka DSK EAD”/RP

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. decembrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – “Banka DSK EAD”/RP
      (Lieta C-689/20)
      (2021/C 88/19)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja:“Banka DSK EAD”

         Atbildētājs: RP

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 3. panta 1. punkts kopsakarā ar šīs direktīvas pielikuma 1. punkta e) un f) apakšpunktu, kā arī Pamattiesību hartas 15. panta 2. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līguma noteikumi – pretēji pienākumam rīkoties labticīgi – rada saistības par sliktu patērētājam, ja kredītlīgumā ir paredzēts ievērojami palielināt patērētāja izmaksas, ja patērētājs neveic sava atalgojuma ikmēneša pārskaitīšanu uz [uz kontu] bankā, kura izsniegusi kredītu, ņemot vērā arī to, ka līgumā ir noteikts, ka viņam ir pienākums nodibināt ķīlu uz prasījuma tiesībām uz savu atalgojumu neatkarīgi no tā, kā un kurā valstī viņš saņem savu atalgojumu?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 93/13/EEK 3. panta 1. punkts kopsakarā ar šīs direktīvas pielikuma 1. punkta e) un f) apakšpunktu ir jāinterpretē tādējādi, ka līguma noteikumi pretēji pienākumam rīkoties labticīgi rada saistības par sliktu patērētājam, ja tajos patērētājam ir noteikts pienākums ne tikai pārskaitīt savu atalgojumu [uz kontu] pie komersanta, kas viņam izsniedzis kredītu, bet arī faktiski izmantot citus šā komersanta pakalpojumus?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, pēc kādiem kritērijiem valsts tiesai principā ir jāvērtē negodīgums? Vai it īpaši ir jāņem vērā tas, cik cieši kredītlīguma priekšmets ir sasaistīts ar papildpakalpojumiem, kuri patērētājam jāizmanto, papildpakalpojumu skaits un valsts tiesību normas par sasaistīšanas prakses ierobežošanu?

                  4)

                  Vai princips par valsts tiesību interpretāciju atbilstoši Savienības tiesībām, kas izklāstīts sprieduma von Colson, 14/83 26. punktā, ir piemērojams, arī interpretējot valsts tiesību normas, kas reglamentē citas, bet ar Eiropas Savienības tiesību akta, kuru valsts tiesa piemēro tās izskatāmajā lietā (šajā gadījumā Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos), jomu saistītas tiesību jomas (konkrēti, tiesību normas par negodīgu konkurenci)?

                  5)

                  Vai Direktīvas 2005/29/EK (2) 7. panta 2. punkts kopsakarā ar 6. panta 1. punkta d) apakšpunktu un Direktīvas 2008/48/EK (3) 10. panta 2. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar tiem ir aizliegts pamatlīgumā par patēriņa kredītu norādīt zemāku “aizņēmuma likmi”, ja kredīta piešķiršana ar šo aizņēmuma likmi ir pakļauta nosacījumiem, kas izklāstīti līguma pielikumā? Vai, veicot šo pārbaudi, ir jāizvērtē veids, kādā formulēti nosacījumi aizņēmuma likmes samazināšanas nosacījumi, šādas samazināšanas atcelšana, kā arī līdzekļi, ar kuriem tiek veikta atkārtota samazināšana?

                  6)

                  Vai Direktīvas 2005/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, novērtējot iespēju būtiski ietekmēt patērētāju saimniecisko rīcību, ir jāņem vērā bankas, kas piešķir patēriņa kredītus, tirgus daļa, ņemot vērā patērētāju, kuri šādus produktus izmanto, vajadzības?

                  7)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izmaksas, kas noteiktas ar patēriņa kredītlīgumu saistītos līgumos, kuru izpildes gadījumā saskaņā ar patēriņa kredītlīgumu ir piešķirama procentu atlaide, ir uzskatāmas par daļu no kredīta gada procentu likmes un ka tās ir jāiekļauj tās aprēķinā?

                  8)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 3. panta g) punkts kopsakarā ar Direktīvas 93/13/EEK 5. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka neizpildot saistības, kuras paredzētas ar kredīta patēriņa līgumu saistītos līgumos, kas izraisa aizņēmuma procentu likmes palielināšanu, šādas neizpildes gadījumā arī gada procentu likme ir jāaprēķina pēc šādas paaugstinātas procentu likmes?

                  9)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā starp komersantu un patērētāju kā kredītņēmēju nepareizi norādīta gada procentu likme ir jāuzskata par kredītlīgumā nenorādītu gada procenta likmi un ka valsts tiesai ir jāpiemēro tiesiskās sekas, kas paredzētas valsts tiesību aktos par gada procentu likmes nenorādīšanu patēriņa kredītlīgumā?

                  10)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 22. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts likumdevēja paredzēta sankcija, ka patēriņa kredītlīgums jāatzīst par spēkā neesošu un līdz ar to ir jāatmaksā tikai piešķirtā kredīta pamatsumma, ir samērīga apstākļos, kad patēriņa kredītlīgumā nav precīzi norādīta gada procentu likme?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (Negodīgas komercprakses direktīva) (OV 2005, L 149, 22. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-710/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. decembrī iesniedza Okresný súd Bratislava I (Slovākija) – kriminālprocess pret AM

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. decembrī iesniedza Okresný súd Bratislava I (Slovākija) – kriminālprocess pret AM
      (Lieta C-710/20)
      (2021/C 88/20)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Okresný súd Bratislava I

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

         Krajská prokuratúra v Bratislave, AM

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar tiesībām uz taisnīgu tiesu, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, kā arī ar tiesībām netikt divreiz tiesātam vai sodītam krimināllietā par to pašu noziedzīgo nodarījumu, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā un Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. pantā, ir saderīga tāda valsts tiesību norma, ar kuru bez valsts tiesas nolēmuma tieši tiek atcelts valsts tiesas nolēmums par kriminālprocesa izbeigšanu, kuram saskaņā ar valsts tiesībām piemīt galīga attaisnojoša nolēmuma raksturs un pamatojoties uz kuru kriminālprocess ir ticis galīgi izbeigts pēc amnestijas piešķiršanas atbilstoši valsts likumam?
                        Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai tāda valsts tiesību norma ir saistoša valsts tiesai?

                  2)

                  Vai ar lojalitātes principu Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkta izpratnē, Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. panta izpratnē, kā arī Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. panta izpratnē, ar tiesībām uz taisnīgu tiesu, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, kā arī ar tiesībām netikt divreiz tiesātam vai sodītam krimināllietā par to pašu noziedzīgo nodarījumu, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā, ir saderīga tāda valsts tiesību norma, ar kuru tiek ierobežota konstitucionālās tiesas kontrole pār Národná rada Slovenskej republiky (Slovākijas Republikas parlaments) rezolūciju, ar kuru ir atcelta amnestija vai individuāla apžēlošana un kas pieņemta, piemērojot Slovākijas Republikas Konstitūcijas 86. panta i) punktu, vienīgi pamatojoties uz atbilstības konstitūcijai novērtējumu, neņemot vērā Eiropas Savienības pieņemtos saistošos aktus un it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, Līgumu par Eiropas Savienības darbību, kā arī Līgumu par Eiropas Savienību?
                        Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai tāds konstitucionālās tiesas nolēmums ir saistošs valsts tiesai?


title: Lieta C-720/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Cottbus (Vācija) – RO, kuru pārstāv likumiskais pārstāvis/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Cottbus (Vācija) – RO, kuru pārstāv likumiskais pārstāvis/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-720/20)
      (2021/C 88/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Cottbus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: RO, kuru pārstāv likumiskais pārstāvis

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika, ko pārstāv Bundesministerium des Innern, kuru savukārt pārstāv Präsident des Bundesamtes für Migration und Flüchtlinge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Savienības tiesībās paredzēto mērķi novērst otrreizējo kustību, kā arī Regulā (ES) Nr. 604/2013 (1) paredzēto vispārējo ģimenes vienotības principu, pēc analoģijas ir jāpiemēro šīs regulas 20. panta 3. punkts situācijā, kurā nepilngadīgs bērns un viņa vecāki iesniedz starptautiskās aizsardzības pieteikumus vienā un tajā pašā dalībvalstī, taču vecākiem jau ir piešķirta starptautiskā aizsardzība citā dalībvalstī, lai gan tikai bērns ir dzimis dalībvalstī, kurā viņš ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu?

                  2)

                  Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai saskaņā ar Regulu Nr. 604/2013 nav jāizskata nepilngadīga bērna patvēruma pieteikums un saskaņā ar regulas 26. pantu ir jāpieņem pārsūtīšanas lēmums, ņemot vērā to, ka, piemēram, par nepilngadīga bērna starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu atbildīga ir tā dalībvalsts, kurā viņa vecākiem ir piešķirta starptautiskā aizsardzība?

                  3)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Regulas Nr. 604/2013 20. panta 3. punkts ir piemērojams pēc analoģijas arī tiktāl, ciktāl tā otrajā teikumā ir atzīts, ka nav nepieciešams veikt atsevišķu uzņemšanas procedūru attiecībā uz vēlāk dzimušu bērnu, lai gan tad pastāv risks, ka uzņēmēja dalībvalsts nezina par iespējamo nepilngadīgā bērna uzņemšanas situāciju vai saskaņā ar tās administratīvo praksi noraida šīs regulas 20. panta 3. punkta piemērošanu pēc analoģijas, un tādējādi nepilngadīgajam bērnam pastāv risks kļūt par “refugee in orbit” [“riņķojošo” bēgli] (skat. BVerwG, spriedums, 23.06.2020-1 C 37.19; ECLI:DE:BVerwG:2020:230620U1C37.19.0)?

                  4)

                  Ja atbilde uz otro un trešo jautājumu ir noliedzoša, vai attiecībā uz nepilngadīgu bērnu, kas dalībvalstī ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu, var pieņemt lēmumu par nepieņemamību, pēc analoģijas piemērojot Direktīvas 2013/32/ES (2) 33. panta 2. punkta a) apakšpunktu, arī tad, ja citā dalībvalstī ir piešķirta starptautiskā aizsardzība nevis pašam bērnam, bet gan viņa vecākiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (pārstrādāta redakcija) (OV 2013, L 180, 31. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija) (OV 2013, L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-721/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. decembrī iesniedza Kammergericht Berlin (Vācija) – DB Station & Service AG/ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. decembrī iesniedza Kammergericht Berlin (Vācija) – DB Station & Service AG/ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

      (Lieta C-721/20)
      (2021/C 88/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Kammergericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DB Station & Service AG

         Atbildētāja: ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvu 2001/14/EK (1), it sevišķi tās normām attiecībā uz infrastruktūras uzņēmuma vadības neatkarību (4. pants), maksas noteikšanas principiem (7.–12. pants) un regulatīvās iestādes uzdevumiem (30. pants), ir saderīgi tas, ja valsts civillietu tiesas konkrētā gadījumā neatkarīgi no regulatīvās iestādes veiktās uzraudzības pārbauda prasīto maksu apmēra atbilstību LESD 102. pantam un/vai valsts konkurences tiesību aktiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai valsts civillietu tiesu veikta ļaunprātīgas izmantošanas pārbaude atbilstoši LESD 102. pantam un/vai valsts konkurences tiesību aktiem ir pieļaujama un nepieciešama arī tad, ja dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir iespēja panākt, ka kompetentā regulatīvā iestāde veic samaksāto maksu samērīguma pārbaudi? Vai valsts civillietu tiesām ir jāsagaida, līdz regulatīvā iestāde pieņem attiecīgu lēmumu un, ja tas tiek pārsūdzēts tiesā, līdz attiecīgā gadījumā stājas spēkā galīgais tiesas nolēmums?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/14/EK (2001. gada 26. februāris) par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksājumu iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu (OV 2001, L 75, 29. lpp.).


title: Lieta C-1/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. janvārī iesniedza Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) – MC/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. janvārī iesniedza Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) – MC/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      (Lieta C-1/21)
      (2021/C 88/24)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: MC

         Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Konvencijas, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu, par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību, 9. pants kopsakarā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 273. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tas saskaņotajā PVN jomā pieļauj tādu valsts tiesību instrumentu kā DOPK 19. panta 2. punktā paredzētais, kura piemērošanas rezultātā a posteriori iestājas tādas fiziskas personas solidāra atbildība, kas gan nav nodokļa maksātāja un nav parādā PVN, taču kuras negodīgas rīcības dēļ juridiska persona, kas ir nodokļa maksātāja un nodokļa parādniece, nav samaksājusi attiecīgo PVN?

                  2)

                  Vai šo tiesību normu interpretācijai un samērīguma principa piemērošanai nav pretrunā DOPK 19. panta 2. punktā reglamentētais valsts tiesību instruments, tajā skaitā attiecībā uz procentiem par PVN, kuru nodokļa maksātājs nav samaksājis laikus?

                  3)

                  Vai situācijā, kad iemesls PVN samaksas kavējumam, kura rezultātā par PVN parādu aprēķināti procenti, ir nevis minētās fiziskas personas, kas nav nodokļa maksātāja, rīcība, bet citas personas rīcība vai objektīvu apstākļu iestāšanās, DOPK 19. panta 2. punktā reglamentētais tiesību instruments ir pretrunā samērīguma principam?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-7/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Bezirksgericht Bleiburg (Austrija) – LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG/CB u.c.

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Bezirksgericht Bleiburg (Austrija) – LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG/CB u.c.
      (Lieta C-7/21)
      (2021/C 88/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bezirksgericht Bleiburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG

         Atbildētāji: CB, DF, GH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) (1) 36. un 39. pants, skatot tos kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes un līdzvērtības principu (lojālas sadarbības princips saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā kā vienīgā iespēja apstrīdēt piespiedu izpildes rīkojumu, kuru tiesa pieņem bez iepriekšējas, uz sacīkstes principu balstītas procedūras un bez izpildu dokumenta, pamatojoties tikai uz izpildi pieprasošā lietas dalībnieka apgalvojumiem, ir paredzēti iebildumi, kas ir jāiesniedz astoņu dienu laikā šīs dalībvalsts valodā arī tad, ja piespiedu izpildes rīkojums citā dalībvalstī tiek izsniegts valodā, kas adresātam nav saprotama, turklāt iebildumi, ja tos iesniedz divpadsmit dienu laikā, tiek noraidīti jau kā novēloti?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1393/2007 (2007. gada 13. novembris) (2) 8. pants, skatot to kopā ar efektivitātes un līdzvērtības principu ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts pasākums, kurā ir paredzēts, ka brīdī, kad tiek izsniegta II pielikumā paredzētā veidlapa par informāciju adresātam par tiesībām atteikties pieņemt dokumentu nedēļas laikā, vienlaikus sākas arī termiņš, kurā ir jāiesniedz paredzētie iebildumi par vienlaikus izsniegto piespiedu izpildes rīkojumu, kam ir paredzēts astoņu dienu termiņš?

                  3)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka piespiedu izpildes rīkojumu var apstrīdēt ar iebildumiem, kas ir jāiesniedz astoņu dienu laikā, un ka šis termiņš ir spēkā arī tad, ja piespiedu izpildes rīkojuma adresāta juridiskā adrese ir citā dalībvalstī un piespiedu izpildes rīkojums nav sagatavots nedz tās dalībvalsts oficiālajā valodā, kurā tiek izsniegts piespiedu izpildes rīkojums, nedz valodā, kas ir saprotama rīkojuma adresātam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1393/2007 (2007. gada 13. novembris) par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (OV 2007, L 324, 79. lpp.).


title: Lieta C-8/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Germanwings GmbH/KV

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Germanwings GmbH/KV
      (Lieta C-8/21)
      (2021/C 88/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Germanwings GmbH

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: KV

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.)


title: Lieta C-9/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – AX/Deutsche Lufthansa AG

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – AX/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-9/21)
      (2021/C 88/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: AX

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-10/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/TZ

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/TZ
      (Lieta C-10/21)
      (2021/C 88/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: TZ

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-11/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/IY un TP

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/IY un TP
      (Lieta C-11/21)
      (2021/C 88/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājas apelācijas tiesvedībā: IY un TP

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-12/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/FL

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. janvārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/FL
      (Lieta C-12/21)
      (2021/C 88/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: FL

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-17/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. janvārī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija, Ekonomikas ministrija, Finanšu ministrija/SIA “GM”

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. janvārī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija, Ekonomikas ministrija, Finanšu ministrija/SIA “GM”
      (Lieta C-17/21)
      (2021/C 88/31)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Atbildētāja un kasācijas sūdzības iesniedzēja: Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Pieteicēja un atbildētāja kasācijas tiesvedībā: SIA “GM”

         Citas lietas dalībnieces: Ekonomikas ministrija, Finanšu ministrija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai publiskajam tirgotājam noteikto pienākumu iepirkt no ražotājiem, kas elektroenerģijas ražošanai izmanto atjaunojamos energoresursus, elektroenerģiju par cenu, kura ir augstāka par tirgus cenu, izmantojot galapatērētājam uzlikto pienākumu veikt patēriņam proporcionālus maksājumus, ir jāuzskata par valsts iejaukšanos vai valsts līdzekļu izmantošanu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai koncepts “elektroenerģijas tirgus liberalizācija” interpretējams tādējādi, ka liberalizācija atzīstama par notikušu, jau pastāvot atsevišķiem brīvās tirdzniecības elementiem, piemēram, publiskā tirgotāja noslēgtiem līgumiem ar piegādātājiem no citām dalībvalstīm? Vai var uzskatīt, ka elektroenerģijas tirgus liberalizācija sākas jau tad, kad tiesību normas piešķir tiesības elektroenerģijas lietotāju daļai (piemēram, pārvades sistēmai pieslēgtajiem elektroenerģijas lietotājiem vai sadales sistēmai pieslēgtajiem elektroenerģijas lietotājiem, kas nav mājsaimniecības lietotāji) mainīt elektroenerģijas tirgotāju? Kā elektroenerģijas tirgus regulācijas attīstība Latvijā ietekmē elektroenerģijas ražotājiem sniegtā atbalsta novērtējumu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta kontekstā (atbildi uz pirmo jautājumu), jo īpaši par situāciju līdz 2007. gadam?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu norāda, ka elektroenerģijas ražotājiem sniegtais atbalsts nav valsts atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē, vai tas, ka pieteicēja šobrīd darbojas liberalizētā elektroenerģijas tirgū un atlīdzinājuma izmaksa šobrīd radītu pieteicējai priekšrocības salīdzinājumā ar citiem attiecīgajā tirgū esošajiem komersantiem, padara zaudējuma atlīdzinājumu par valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē?

                  4)

                  Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu norāda, ka elektroenerģijas ražotājiem sniegtais atbalsts ir valsts atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē, kā Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā paredzētā valsts atbalsta pārbaudes kontekstā uzlūkojams pieteicējas prasījums par zaudējumu, kas radušies likumā noteiktas tiesības saņemt paaugstinātu samaksu par saražoto elektroenerģiju nepilnīgas izpildes dēļ, atlīdzinājumu – kā prasījums par jauna valsts atbalsta piešķiršanu vai kā prasījums par iepriekš nesaņemtās valsts atbalsta daļas izmaksu?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir, ka tas vērtējams pagātnes apstākļu kontekstā kā prasījums par iepriekš nesaņemtās valsts atbalsta daļas izmaksu, vai no Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta l. punkta izriet, ka šobrīd, lemjot par minētā valsts atbalsta izmaksu, ir jāanalizē aktuālā situācija tirgū un jāņem vērā spēkā esošie tiesību akti (tostarp aktuālie ierobežojumi pārkompensācijas novēršanai)?

                  6)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta interpretācijā ir piešķirama nozīme tam, ka vēja elektrostacijām atšķirībā no hidroelektrostacijām, pagātnē tika nodrošināta pilna valsts atbalsta saņemšana?

                  7)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta interpretācijā ir piešķirama nozīme tam, ka šobrīd zaudējumu atlīdzinājumu saņems tikai daļa no nepilna apmēra valsts atbalstu saņēmušajām hidroelektrostacijām?

                  8)

                  Vai Komisijas 2013. gada 18. decembra Regulas (ES) Nr. 1407/2013 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam (1) 3. panta 2. punkts un 7. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka, ņemot vērā atbalsta apmēru, par kuru izskatāmajā gadījumā ir strīds, proti, ka tas nepārsniedz de minimis atbalstam noteikto robežlielumu, var uzskatīt, ka uz strīdus atbalstu ir attiecināmi de minimis atbalstam paredzētie kritēriji? Vai Regulas 1407/2013 5. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka konkrētajā gadījumā, ņemot vērā Eiropas Komisijas lēmumā SA.43140 ietvertos nosacījumus pārkompensācijas novēršanai, konkrēto zaudējumu atzīšana par de minimis atbalstu var novest pie nepieļaujamas kumulācijas veidošanās?

                  9)

                  Ja izskatāmajā lietā ir konstatējama valsts atbalsta piešķiršana/izmaksa, vai Padomes 2015. gada 13. jūlija Regulas (ES) 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (2), 1. panta b) un c) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādi apstākļi kā šajā lietā konstatētie atbilst jaunam, nevis pastāvošam valsts atbalstam?

                  10)

                  Ja atbilde uz devīto jautājumu ir apstiprinoša, vai, apsverot pieteicējas gadījuma atbilstību Regulas 2015/1589 1. panta b punkta iv) apakšpunktā norādītajam pastāvošā atbalsta veidam, Regulas 2015/1589 17. panta 2. punkta izpratnē par noilguma sākuma brīdi ir atzīstama tikai atbalsta faktiskā izmaksas diena?

                  11)

                  Ja ir konstatējama valsts atbalsta piešķiršana/izmaksa, vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punkts un Regulas 2015/1589 2. panta l. punkts un 3. pants ir interpretējams tādējādi, ka par atbilstošu ir atzīstama tāda valsts atbalsta paziņošanas kārtība kā izskatāmajā gadījumā, kad valsts tiesa apmierina pieteikumu par zaudējumu atlīdzinājumu ar priekšnoteikumu, ka ir saņemts Eiropas Komisijas lēmums, kas atļauj šādu atbalstu, un uzdod Ekonomikas ministrijai divu mēnešu laikā no sprieduma spēkā stāšanās dienas iesniegt Eiropas Komisijai attiecīgu komercdarbības atbalsta paziņojumu?

                  12)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta interpretācijā ir piešķirama nozīme tam, ka zaudējumu atlīdzinājums tiek pieprasīts no valsts iestādes (Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas), kam vēsturiski šie izdevumi nav bijuši jāsedz, kā arī tam, ka attiecīgās valsts iestādes budžetu veido regulējamo nozaru sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju samaksātās valsts nodevas, kas izmantojamas vienīgi regulatora darbības nodrošināšanai?

                  13)

                  Vai tāda zaudējumu atlīdzināšanas kārtība kā izskatāmajā gadījumā ir saderīga ar Eiropas Savienības normatīvajos aktos ietvertajiem principiem regulējamām nozarēm, tostarp Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (3), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK (4), 12. pantu un preambulas 30. apsvērumu?

         (1)  OV 2013, L 352, 1. lpp.

         (2)  OV 2015, L 248, 9. lpp.

         (3)  OV 2002, L 108, 21. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 29. sēj., 337. lpp.

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/140/EK (2009. gada 25. novembris), ar ko izdara grozījumus Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, Direktīvā 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu un Direktīvā 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (OV 2009, L 337, 37. lpp.)


title: Lieta T-699/17: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. janvāra spriedums – Polija/Komisija (Vide – Direktīva 2010/75/ES – Rūpnieciskās emisijas – Īstenošanas lēmums (ES) 2017/1442 – Lielas sadedzināšanas iekārtas – Secinājumi par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) – LES 16. panta 4. un 5. punkts – Protokola Nr. 36 par pārejas noteikumiem 3. panta 2. un 3. punkts – Likuma piemērošana laikā – Komitoloģija)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/25

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. janvāra spriedums – Polija/Komisija
      (Lieta T-699/17) (1)

      (Vide - Direktīva 2010/75/ES - Rūpnieciskās emisijas - Īstenošanas lēmums (ES) 2017/1442 - Lielas sadedzināšanas iekārtas - Secinājumi par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) - LES 16. panta 4. un 5. punkts - Protokola Nr. 36 par pārejas noteikumiem 3. panta 2. un 3. punkts - Likuma piemērošana laikā - Komitoloģija)
      (2021/C 88/32)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna un D. Krawczyk)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Ł. Habiak, K. Herrmann un R. Tricot)

         Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Bulgārijas Republika (pārstāves: E. Petranova un T. Mitova), Ungārija (pārstāvis: M. Fehér)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāve: M. Jacobs), Francijas Republika (pārstāvji: J. Traband un A.-L. Desjonquères), Zviedrijas Karaliste (pārstāves: C. Meyer-Seitz, H. Shev, L. Zettergren un A. Alriksson)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/1442 (2017. gada 31. jūlijs), ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/75/ES pieņem secinājumus par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) attiecībā uz lielām sadedzināšanas stacijām (OV 2017, L 212, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/1442 (2017. gada 31. jūlijs), ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/75/ES pieņem secinājumus par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) attiecībā uz lielām sadedzināšanas stacijām.

                  2)

                  Saskaņā ar šīs rezolutīvās daļas 1) punktu atceltā īstenošanas lēmuma sekas ir jāatstāj spēkā līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kas nevar pārsniegt divpadsmit mēnešus no šī sprieduma pasludināšanas dienas, stāsies spēkā jauns akts, kurš to aizstās un kurš ir jāpieņem saskaņā ar Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 3. panta 3. punktā paredzētajiem kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Polijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Beļģijas Karaliste, Bulgārijas Republika, Francijas Republika, Ungārija un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Lieta T-691/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. janvāra spriedums – KPN/Komisija (Konkurence – Koncentrācija – Nīderlandes televīzijas pakalpojumu un telekomunikāciju pakalpojumu tirgus – Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu – Konkrētais tirgus – Vertikāla ietekme – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               15.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 88/26

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. janvāra spriedums – KPN/Komisija
      (Lieta T-691/18) (1)

      (Konkurence - Koncentrācija - Nīderlandes televīzijas pakalpojumu un telekomunikāciju pakalpojumu tirgus - Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu - Konkrētais tirgus - Vertikāla ietekme - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2021/C 88/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KPN BV (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvji: P. van Ginneken un G. Béquet, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. van Vliet, G. Conte, J. Szczodrowski un F. van Schaik)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: VodafoneZiggo Group Holding BV (Amsterdama, Nīderlande), Vodafone Group plc (Newbury, Apvienotā Karaliste), Liberty Global Europe Holding BV (Amsterdama) (pārstāvji: W. Knibbeler, E. Raedts, A. Pliego Selie un I. Lulof, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 30. maija Lēmumu C(2018) 3569, galīgā redakcija, ar ko koncentrācijas darījums, kura rezultātā Liberty Global iegūst ekskluzīvo kontroli pār Ziggo NV, ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu un Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) (lieta COMP/M.7000 – Liberty Global/Ziggo).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  KPN BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 35, 28.1.2019.