title: Lieta T-412/14: Prasība, kas celta 2014. gada 6. jūnijā  – Larko /Komisija

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/47

         Prasība, kas celta 2014. gada 6. jūnijā – Larko/Komisija
   (Lieta T-412/14)
   2014/C 292/58
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki A.E. (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – I. Drillerakis, E. Triantafillou, G. Psaroudakis, E. Rantos, N. Korogiannakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā apmierināt šo prasību;

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 27. marta Lēmumu [SG-Greffe(2014) D/4628/28/03/2014] par noteiktu prasītājas aktīvu pārdošanu (Nr. SA.37954 (2013/N) un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par to, ka Komisija esot pārkāpusi Pamattiesību hartas 41. pantu. Prasītāja apgalvo, ka tāpēc, ka tā netika uzklausīta pirms apstrīdētā tiesību akta pieņemšanas, šis akts esot pieņemts, pārkāpjot būtiskus tā pieņemšanas procedūras noteikumus;

               2.

               Otrais pamats ir par to, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Regulas (EK) Nr. 659/99 (1) 14. pantu. Prasītāja apgalvo, ka Komisija, uzskatīdama, ka starp prasītāju un subjektu, kas “privatizācijas plāna” īstenošanas gaitā ieguvis tās mantu, neesot saimnieciskās pēctecības, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               3.

               Trešais pamats ir par to, ka esot pārkāpta LESD 296. panta otrā daļa. Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais tiesību akts nav pienācīgi pamatots jautājumā par saimnieciskās pēctecības neesamību, konkrēti attiecībā uz a) pārdotās mantas apjomu, b) darba līgumu nepārņemšanu un c) pārdošanas loģisko pamatojumu saimnieciskajā ziņā.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod., 1. sēj., 339. lpp.).


title: Lieta T-394/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 18. novembra spriedums – Photo USA Electronic Graphic /Padome Dempings — Ķīnas izcelsmes keramikas galda piederumu un virtuves piederumu imports — Galīgais antidempinga maksājums — Attiecīgās preces definīcija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 18. novembra spriedums – Photo USA Electronic Graphic/Padome
   (Lieta T-394/13) (1)

   (Dempings - Ķīnas izcelsmes keramikas galda piederumu un virtuves piederumu imports - Galīgais antidempinga maksājums - Attiecīgās preces definīcija)
   (2015/C 007/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Photo USA Electronic Graphic, Inc. (Pekina, Ķīna) (pārstāvis – K. Adamantopoulos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – S. Boelaert, pārstāve, kam palīdz B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-F. Brakeland un M. França), Ancàp SpA (Sommacampagna, Itālija), Cerame-Unie AISBL (Brisele, Beļģija), Confindustria Ceramica (Sassuolo, Itālija) un Verband der Keramischen Industrie eV (Selb, Vācija) (pārstāvis – R. Bierwagen, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2013. gada 13. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 412/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas galda piederumu un virtuves piederumu importu (OV L 131, 1. lpp.), ciktāl tajā prasītājai tiek piemērots antidempinga maksājums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Photo USA Electronic Graphic, Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Ancàp SpA, Cerame-Unie AISBL, Confindustria Ceramica un Verband der Keramischen Industrie eV tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-389/05: Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2005. gada 27. oktobrī

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/12

         Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 27. oktobrī
   (Lieta C-389/05)
   (2006/C 10/23)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 27. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv A. Bordes, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, paredzot, ka darbības saistībā ar govju mākslīgo apsēklošanu var veikt tikai Francijā apstiprināti “apsēklošanas centri”, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 49. pants;

               2)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   EKL 43. un 49. pantā ir attiecīgi paredzētas tiesības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība. 46. pantā turklāt ir noteikts, ka šajos pantos izvirzītie priekšnoteikumi un saskaņā ar tiem veiktie pasākumi neliedz piemērot tādus dalībvalsts tiesību aktus, kas sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai veselības aizsardzības interesēs ārvalstniekiem paredz īpašu režīmu. Tomēr šajā lietā strīds nav par minēto normu, jo Komisijas iebildums neattiecas uz īpašu režīmu, kas paredzēts pārējo dalībvalstu pilsoņiem, kuri vēlas sniegt ar mākslīgo apsēklošanu saistītus pakalpojumus Francijā, bet gan uz to, ka šiem Kopienas pilsoņiem de jure un de facto nav iespējams sākt šīs darbības, jo Francijā attiecībā uz to veikšanu ar divām Francijas tiesību aktu normām “apsēklošanas centriem” ir nodibināts monopols.
   Francijā uz pakalpojumiem, kas saistīti ar mākslīgo apsēklošanu, attiecas faktisks un juridisks “apsēklošanas centru” monopols, kas liedz citu dalībvalstu uzņēmējiem, kuri sniedz minētos pakalpojumus, sākt minētās darbības, vai nu pamatojoties uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību, vai arī pakalpojumu sniegšanas brīvību. Francijas iestādes norāda uz veselības apsvērumiem, kas pēc šo iestāžu uzskatiem var būt par pamatu tam, lai pieņemtu vai atstātu spēkā valsts tiesību aktus, kuri rada tādus ierobežojumus, ka abas Līgumā paredzētās tiesības faktiski zūd, kaut arī Komisija, pirmkārt, apstrīd norādītā pamatojuma pieņemamību un, otrkārt, uzskata, ka šo ierobežojumu raksturs jebkurā gadījumā nav samērīgs ar veselības apsvērumiem, kas norādīti kā galvenais šo ierobežojumu pamatojums.


title: Lieta T-29/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – International Management Group/Komisija Sadarbība attīstības jomā — Gada rīcības programma Mjanmas/Birmas labā, kas finansējama no Eiropas Savienības vispārējā budžeta — Lēmums par budžeta izpildi — Grozījums — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdams tiesību akts — Pieņemamība — Pienākums norādīts pamatojumu — Pareizas finanšu pārvaldības princips — Labas pārvaldības princips — Pārskatāmība — Tiesību aizsardzības līdzeklis — Tiesiskā paļāvība

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/22

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – International Management Group/Komisija
   (Lieta T-29/15) (1)

   (Sadarbība attīstības jomā - Gada rīcības programma Mjanmas/Birmas labā, kas finansējama no Eiropas Savienības vispārējā budžeta - Lēmums par budžeta izpildi - Grozījums - Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdams tiesību akts - Pieņemamība - Pienākums norādīts pamatojumu - Pareizas finanšu pārvaldības princips - Labas pārvaldības princips - Pārskatāmība - Tiesību aizsardzības līdzeklis - Tiesiskā paļāvība)
   (2017/C 078/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: International Management Group (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – M. Burgstaller, C. Farrell, solicitors, un E. Wright, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un S. Bartelt)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263.pantam atcelt Komisijas 2014. gada 16. decembra īstenošanas lēmumu C(2014) 9787 final par grozījumiem īstenošanas lēmumā C(2013) 7682 final par 2013. gada rīcības programmas Mjanmas/Birmas labā, kas finansējama no Eiropas Savienības vispārējā budžeta

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               International Management Group atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta T-554/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. marta spriedums – Oracle America /ITSB – Aava Mobile  ( “AAVA MOBILE” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “AAVA MOBILE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “JAVA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Asociācijas iespējas neesamība — Saikne starp apzīmējumiem — Reputācija — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/19

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. marta spriedums – Oracle America/ITSB – Aava Mobile (“AAVA MOBILE”)
   (Lieta T-554/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “AAVA MOBILE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “JAVA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Asociācijas iespējas neesamība - Saikne starp apzīmējumiem - Reputācija - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   2014/C 151/24
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Oracle America, Inc. (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – M. Graf un T. Heydn, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji F. Mattina un P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Aava Mobile Oy (Oulu, Somija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 9. oktobra lēmumu lietā R 1205/2011-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Oracle America, Inc. un Aava Mobile Oy

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Oracle America, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta C-199/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 1. februāra spriedumu lietā T-368/11 Polyelectrolyte Producers Group , SNF SAS , Travetanche Injection SPRL /Eiropas Komisija 2013. gada 16. aprīlī iesniedza Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 1. februāra spriedumu lietā T-368/11 Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Eiropas Komisija 2013. gada 16. aprīlī iesniedza Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL

   (Lieta C-199/13 P)
   2013/C 171/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL (pārstāvji — K. Van Maldegem, avocat, R. Cana, avocat)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Nīderlandes Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T–368/11; un

               —

               atcelt Komisijas Regulu (ES) Nr. 366/2011 (turpmāk tekstā — “apstrīdētā regula”), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), attiecībā uz XVII pielikumu (akrilamīdu) (1); vai

               —

               pakārtoti, atdot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā lemtu par apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt tiesību aktu; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus šīs lietas tiesāšanās izdevumus (ieskaitot tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā).

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka, noraidot viņu prasību atcelt apstrīdēto regulu, Vispārējā tiesa pārkāpa Kopienu tiesības. It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas kļūdas, interpretējot faktiskos apstākļus un apelācijas sūdzības iesniedzēju situācijā piemērojamo tiesisko regulējumu. Tā rezultātā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, proti:

               —

               nepareizi interpretēja Regulu Nr. 1488/94 (2), secinot, ka Komisija nepieļāva acīmredzamu kļūdu novērtējumā, neņemot vērā visus būtiskos faktus un apstākļus;

               —

               nepareizi interpretēja Regulu Nr. 1488/94, secinot, ka Komisija nepieļāva acīmredzamu kļūdu novērtējumā attiecībā uz vērā ņemto datu par iedarbību izvērtēšanu;

               —

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā un nepareizi interpretēja REACH, secinot, ka Komisija nepieļāva acīmredzamu kļūdu novērtējumā, pieņemot apstrīdēto regulu, pamatojoties uz informāciju, kas attiecas uz citu produktu, nekā to uz kuru attiecas apstrīdētajā regulā noteiktie ierobežojumi;

               —

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisija nav pārkāpusi samērīguma principu;

               —

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisija nav pārkāpusi savu pienākumu izklāstīt pamatojumu; un

               —

               nepareizi interpretēja apstrīdēto regulu, secinot, ka tā arī attiecas uz NMA būvjavām, kuras satur akrilamīdu.

         Šo iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka Vispārējās tiesas spriedums lietā T–368/11 būtu jāatceļ un apstrīdētā regula jāanulē.

      (1)  OV L 101, 12. lpp.

      (2)  Komisijas 1994. gada 28. jūnija Regula (EK) Nr. 1488/94, ar ko nosaka principus esošo vielu riska faktoru novērtēšanai attiecībā uz cilvēkiem un vidi saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (OV, L 161, 3. lpp).


title: Lieta T-348/13: Prasība, kas celta 2013. gada 3. jūlijā — Kadhaf Al Dam /Padome un Komisija

text:
               12.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/8

         Prasība, kas celta 2013. gada 3. jūlijā — Kadhaf Al Dam/Padome un Komisija
   (Lieta T-348/13)
   2013/C 298/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ahmed Mohammed Kadhaf Al Dam (Kaira, Ēģipte) (pārstāvis — H. de Charette, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka prasītājam nav piemērojams

                           —

                           2013. gada 22. aprīļa Lēmums 2013/182/KĀDP, ar ko groza 2011. gada 28. februāra Lēmumu 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, ciktāl ar to nav svītrots prasītāja vārds no Lēmuma 2011/137/KĀDP II pielikuma un IV pielikuma,

                           —

                           2011. gada 28. februāra Lēmums 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, jo tā II un IV pielikumā ir iekļauts prasītāja vārds,

                           —

                           Eiropas Savienības Padomes 2011. gada 2. marta Regula Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, jo tās III pielikumā ir iekļauts prasītāja vārds;

               —

               piespriest Padomei un Komisijai simboliski samaksāt 1 EUR kaitējuma atlīdzināšanai;

               —

               piespriest Padomei un Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots pamattiesību pārkāpums, un šim pamatam ir četras daļas attiecīgi par:

                           —

                           prasītāja tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo viņš neesot ticis uzklausīts pirms ierobežojošo pasākumu, kas vērsti pret viņu, pieņemšanas;

                           —

                           apstrīdēto tiesību aktu nepaziņošanu prasītājam, neskatoties uz to, ka viņa adrese esot zināma iestādēm;

                           —

                           pamatojuma nenorādīšanu, jo pamatojumam, kas ietverts apstrīdētajos tiesību aktos ierobežojošo pasākumu pret prasītāju pamatošanai, neesot nekādas saiknes nedz ar pašreizējo situāciju Lībijā, nedz ar paredzētajiem mērķiem;

                           —

                           tiesas sēdes nerīkošanu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesību uz īpašumu pārkāpums, un šim pamatam ir divas daļas par:

                           —

                           sabiedriskā labuma vai vispārējo interešu saistībā ar ierobežojošajiem pasākumiem, kas pieņemti attiecībā pret prasītāju, neesamību, jo viņš esot oficiāli sarāvis saiknes ar Lībijas valdību;

                           —

                           tiesiskās drošības neesamību.


title: Lieta T-107/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. februārī – Grieķijas Republika/Komisija

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/31

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. februārī – Grieķijas Republika/Komisija
   (Lieta T-107/14)
   2014/C 129/39
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji – I. Chalkias, E. Leutheriotou un A. Vasilopoulou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 12. decembra Īstenošanas lēmumu, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 8743 un publicēts Oficiālajā Vēstnesī L 338/2013, ciktāl no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgti a) izdevumi kopumā EUR 78 813 783,87 apmērā, kas Grieķijas Republikai radušies atbilstoši vienreizējo maksājumu shēmai attiecībā uz 2008.–2010. finanšu gadu, un b) izdevumi kopumā EUR 22 230 822,10 apmērā, kas Grieķijas Republikai radušies atbilstoši savstarpējās atbilstības režīmam attiecībā uz 2006.–2010. finanšu gadu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus atcelšanas pamatus.

               1.

               Attiecībā uz korekciju, kas ar apstrīdēto lēmumu noteikta atbilstoši vienreizējo maksājumu shēmai, kura ir paredzēta Regulā Nr. 1782/2003 (1) (tiesības uz maksājumu):

                           Pirmais atcelšanas pamats:

                                       —

                                       juridiskā pamata neesamība, lai noteiktu korekciju attiecībā uz tiesību saņemt vienreizējo maksājumu aprēķinu un valsts rezerves sadalījumu, kā arī Regulas Nr. 1782/2003 42. un 43. panta, Regulas Nr. 795/2004 (2) 21. panta un 28. panta 1. un 2. punkta un Regulas Nr. 1290/2005 (3) 31. panta nepareiza interpretācija un piemērošana, un

                                       —

                                       prettiesiska vienotas likmes korekciju noteikšana atbilstoši vienreizējo maksājumu shēmai, jo nav spēkā esoša tiesību akta, lai vecās vadlīnijas, kas ir ietvertas Dokumentā VI/5530/1997, piemērotu jaunajai KLP un vienreizējo maksājumu shēmai, turklāt veco vadlīniju piemērošana jaunajai KLP ir nepareiza rīcības brīvības, kas Eiropas Komisijai ir piešķirta finanšu korekciju nozarē, izmantošana un vienlaikus būtiski pārkāpj samērīguma principu.

                           Otrais atcelšanas pamats, kas attiecas uz visu lopbarības platību neietveršanu atskaites daudzuma aprēķinā:

                                       —

                                       pārkāpjot tiesiskās noteiktības un samērīguma principus un pārsniedzot savas rīcības brīvības robežas, Komisija piedāvā vienotas likmes korekciju 5 % apmērā, kaut gan tai nebūtu jāpiedāvā nekāda korekcija vai arī tā būtu jāierobežo līdz 2%.

                           Trešais atcelšanas pamats, kas attiecas uz visu lopbarības platību neietveršanu atskaites daudzumu aprēķinā:

                                       —

                                       Regulas Nr. 2529/2001 4. panta pārkāpums, kā rezultātā nepareiza ir piedāvātās vienotas likmes korekcijas aprēķina bāze, kas nedrīkstētu pārsniegt EUR 162 920 267,28 attiecībā uz 2007. gadu, EUR 162 528 761,38 attiecībā uz 2008. gadu un EUR 161 343 586,94 attiecībā uz 2009. gadu.

                           Ceturtais atcelšanas pamats, kas attiecas uz valsts rezerves sadalījumu:

                                       —

                                       nepareiza Regulas Nr. 1782/2003 42. panta un Regulas Nr. 795/2004 21. panta (valsts rezerves sadalījuma kritēriji) interpretācija un nepareizs faktisko apstākļu novērtējums.

                           Piektais atcelšanas pamats, kas attiecas uz valsts rezerves sadalījumu:

                                       —

                                       nav izpildīti nosacījumi Regulas Nr. 1290/2005 piemērošanai, jo Komisijas vērtējums attiecībā uz valsts rezerves sadalījuma kritērijiem valstī nav tās pārkāpums;

                                       —

                                       nepareiza Regulas Nr. 1290/2005 31. panta un Dokumentā VI/5530/1997 ietverto vadlīniju interpretācija un piemērošana, ciktāl, pirmkārt, Komisijas minētie iebildumi saistībā ar valsts rezerves sadalījuma kritērijiem, pat ja tie būtu pierādīti, neizraisīja samaksu veikšanu personām, kam uz to nebija tiesību, un neradīja zaudējumu risku ELGF un, otrkārt, attiecīgie iebildumi neattiecas uz pamatpārbaužu neveikšanu un tādējādi nepamato vienotas likmes korekcijas noteikšanu 10 % apmērā.

               2.

               Attiecībā uz korekciju, kas ir noteikta apstrīdētajā lēmumā saistībā ar savstarpēju atbilstību:

                           Sestais atcelšanas pamats:

                                       —

                                       Komisijas dokuments AGRI-2005-64043, kas pieņemts 2006. gada 9. jūnijā, nevar būt spēkā esošs tiesību akts finanšu korekcijas noteikšanai. Katrā ziņā tas nevar darboties ar atpakaļejošu spēku, lai noteiktu korekciju attiecībā uz 2006. gadu, kad tika iesniegts pieteikums.

                           Septītais atcelšanas pamats, kas īpaši attiecas uz 2008. gadu, kad tika iesniegts pieteikums:

                                       —

                                       finanšu korekcijas tika noteiktas, pārkāpjot procedūru, kas ir paredzēta Regulas Nr. 885/2006 11. pantā un Regulas Nr. 1290/2005 31. pantā, un

                                       —

                                       katrā ziņā, pieļaujot faktisku kļūdu un norādot nepietiekamu pamatojumu, Komisija secināja, ka pamatpārbaužu trūkumi savstarpējās atbilstības jomā ir pierādīti.

                           Astotais atcelšanas pamats: nepareiza dokumenta AGRI-2005-64043 interpretācija:

                                       —

                                       Komisijai piešķirtās rīcības brīvības robežu neievērošana, kas izraisīja nesamērīgas korekcijas noteikšanu salīdzinājumā ar konstatētajiem trūkumiem, ciktāl tika noteikta korekcija 5 % apmērā attiecībā uz 2006. un 2007. gadu, un

                                       —

                                       kļūda, nosakot korekcijas aprēķina bāzi.

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 795/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienreizējo maksājumu shēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.).


title: Lieta C-299/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/Gemeente Vlaardingen (Nodokļi — PVN — Ar nodokli apliekami darījumi — Preču, kas saražotas “uzņēmējdarbības gaitā” , izmantošana nodokļu maksātāja uzņēmējdarbības vajadzībām — Pielīdzināšana piegādei, kas veikta par samaksu — Zeme, kas pieder nodokļu maksātājam un ko pārveidojusi trešā persona)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/17

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/Gemeente Vlaardingen

   (Lieta C-299/11) (1)

   (Nodokļi - PVN - Ar nodokli apliekami darījumi - Preču, kas saražotas “uzņēmējdarbības gaitā”, izmantošana nodokļu maksātāja uzņēmējdarbības vajadzībām - Pielīdzināšana piegādei, kas veikta par samaksu - Zeme, kas pieder nodokļu maksātājam un ko pārveidojusi trešā persona)
   2013/C 9/26
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētāja: Gemeente Vlaardingen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 5. panta 5. punkta un 7. punkta a) apakšpunkta, kā arī 11. panta A. daļas 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Ar nodokli apliekami darījumi — Preces izmantošana uzņēmuma vajadzībām — Uzņēmumam piederoša laukuma, ko tā uzdevumā par atlīdzību ir pārveidojusi trešā persona, izmantošana uzņēmuma darbībai, kas ir atbrīvota no nodokļa

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, 5. panta 7. punkta a) apakšpunkts, kas apskatīts kopsakarā ar minētās direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka to, ka nodokļu maksātājs izmanto savas no PVN atbrīvotās uzņēmējdarbības vajadzībām laukumus, kuri tam pieder un kurus tā uzdevumā ir pārveidojusi trešā persona, var aplikt ar PVN, kura bāze ir zemes, uz kuras ir šie laukumi, vērtība un tās pārveidošanas izmaksas, ja minētais nodokļu maksātājs nav jau samaksājis PVN no šīs vērtības un no šīm izmaksām un ja uz attiecīgajiem laukumiem neattiecas atbrīvojums, kas paredzēts minētās direktīvas 13. panta B daļas h) punktā.

      (1)  OV C 269, 10.09.2011.


title: Lieta F-139/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. decembrī — ZZ /Komisija

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/25

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. decembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-139/11)
   2012/C 65/48
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — Ph.-E. Partsch, E. Raimond, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt OLAF ģenerāldirektora lēmumu par pēdējo prasītāja uzaicinājumu uz noklausīšanos iekšējās izmeklēšanas ietvaros, kurā tika arī norādīts, ka galīgais ziņojums par izmeklēšanu tiks pieņemts, pamatojoties tikai uz OLAF iegūto un analizēto informāciju, ja prasītājs neatsauksies uz šo aicinājumu, kā arī prasība atcelt vēstuli, ar kuru noraidīta viņa sūdzība

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 28. oktobra lēmumu;

               —

               atcelt 2011. gada 2. decembra vēstuli, kurā ietverts lēmums par 2011. gada 21. novembra sūdzību;

               —

               piešķirt prasītājam summu EUR 6 000 apmērā kā zaudējumu kompensāciju;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-71/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. februārī — Meskarian /Padome

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. februārī — Meskarian/Padome
   (Lieta T-71/12)
   2012/C 109/57
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mohammed Reza Meskarian (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Zaiwalla, P. Reddy un F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC (Queen's Counsel), un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2011/783/KĀDP (1) un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1245/2011 (2) pielikumu A daļas 13. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atzīt Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP (3) 19. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā arī Padomes Regulas (ES) Nr. 961/2010 (4) 16. panta 2. punktu par nepiemērojamiem attiecībā uz prasītāju;

               —

               atzīt, ka apstrīdēto tiesību aktu atcelšanai ir tūlītējs spēks, neskatoties uz Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 60. panta 2. punktu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības Padome neesot kompetenta iesaldēt naudas līdzekļus un aizliegt ceļot saskaņā ar Kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) situācijā, kas attiecas tikai uz Eiropas Savienību.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iekļaušanas sarakstā kritēriji saskaņā ar Padomes Lēmumu 2010/413/KĀDP un Padomes Regulu (ES) Nr. 961/2010 prasītāja gadījumā neesot izpildīti.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot ierobežojošus pasākumus attiecībā pret prasītāju, tiekot acīmredzami pārkāptas prasītāja pamattiesības un cilvēktiesības, kā arī samērīguma princips.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošie pasākumi attiecībā pret prasītāju esot tikuši noteikti, atbildētājai neizpildot tās procesuālos pienākumus un pārkāpjot prasītāja tiesības uz aizstāvību.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka tiktāl, ciktāl tiks apmierinātas Persia International Bank vai Bank Mellat attiecīgi celtās prasības par to attiecīgo iekļaušanu sarakstā atcelšanu, būšot jāatceļ arī prasītājas iekļaušana sarakstā.

      (1)  Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmums 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija lēmums, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).

      (4)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).


title: Lieta T-79/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī — Francija/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/37

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī — Francija/Komisija
   (Lieta T-79/09)
   2009/C 113/75
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues un A.-L. Vendrolini)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 10. decembra Lēmumu C(2008) 7846, galīgā red., ar ko Komisija atzinusi, ka obligātās brīvprātīgās iemaksas, kuras iekasē starpprofesiju organizācijas no to pārstāvēto profesiju biedriem, lai finansētu šo organizāciju veiktās darbības, ir valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē.
   Savas prasības atbalstam prasītāja būtībā norāda pamatu, kas saistīts ar:

               —

               EKL 87. panta 1. punktā paredzētā valsts atbalsta jēdziena nepareizu izpratni, jo Komisija, pretēji Francijas valdības nostājai, ir uzskatījusi, ka šīs brīvprātīgās obligātās iemaksas ir parafiskālie maksājumi, tas ir, valsts līdzekļi, kaut arī

               —

               starpprofesiju organizāciju atzīšana, kā arī starpprofesiju nolīgumu paplašināšanas procedūras nav uzskatāmas par valsts mehānismu kā īstenot konkrētu, iepriekš paredzētu politiku;

               —

               brīvprātīgo obligāto iemaksu bāzi, apmēru, mērķi un izlietojumu starpprofesiju organizācijas ir noteikušas savos nolīgumos, valsts iestādēm nepiedaloties nevienā posmā;

               —

               brīvprātīgās obligātās iemaksas tiek izmantotas vienīgi darbībām, kurām tās domātas un tās nekad netiek nodotas citu iestāžu rīcībā;

               —

               brīvprātīgo obligāto iemaksu maksātāji noteikti var izmantot ar tām finansētos pasākumus un visi nozarē nodarbinātie kopumā kā pārdevēji un pircēji sedz to izmaksas.


title: Lieta T-49/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 6. aprīļa spriedums – Azanta/EUIPO – Novartis (“NIMORAL”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NIMORAL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NEORAL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 6. aprīļa spriedums – Azanta/EUIPO – Novartis (“NIMORAL”)
   (Lieta T-49/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NIMORAL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NEORAL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 161/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Azanta A/S (Hellerup, Dānija) (pārstāvis – M. Hoffgaard Rasmussen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Novartis AG (Bāzele, Šveice)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 1. decembra lēmumu lietā R 634/2015–4 saistībā ar iebildumu procesu starp Novartis un Azanta

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Azanta A/S atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Lieta C-119/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 20. jūnija rīkojums ( Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Container Service Thorsten Sperzel GmbH / Land Hessen

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 20. jūnija rīkojums (Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Container Service Thorsten Sperzel GmbH/Land Hessen

   (Lieta C-119/07) (1)

   (2007/C 199/46)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta C-541/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 8. jūnija spriedums (Amtsgericht Wuppertal (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ir uzsācis Mircea Florian Freitag Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Savienības pilsonība — LESD 21. pants — Brīva pārvietošanās un uzturēšanās dalībvalstīs — Valstspiederīgais, kuram vienlaikus ir viņa dzīvesvietas dalībvalsts un viņa dzimšanas dalībvalsts pilsonība — Uzvārda maiņa dzimšanas dalībvalstī, kas nav veikta pastāvīgās uzturēšanās laikā — Uzvārds, kas atbilst dzimtajam uzvārdam — Lūgums iekļaut šo uzvārdu dzīvesvietas dalībvalsts civilstāvokļa aktu reģistrā — Šī lūguma noraidīšana — Pamats — Uzvārds, kas nav iegūts pastāvīgās uzturēšanās laikā — Citu valsts tiesībās paredzētu procedūru, lai panāktu šī uzvārda atzīšanu, esamība

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/5

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 8. jūnija spriedums (Amtsgericht Wuppertal (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ir uzsācis Mircea Florian Freitag

   (Lieta C-541/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - LESD 21. pants - Brīva pārvietošanās un uzturēšanās dalībvalstīs - Valstspiederīgais, kuram vienlaikus ir viņa dzīvesvietas dalībvalsts un viņa dzimšanas dalībvalsts pilsonība - Uzvārda maiņa dzimšanas dalībvalstī, kas nav veikta pastāvīgās uzturēšanās laikā - Uzvārds, kas atbilst dzimtajam uzvārdam - Lūgums iekļaut šo uzvārdu dzīvesvietas dalībvalsts civilstāvokļa aktu reģistrā - Šī lūguma noraidīšana - Pamats - Uzvārds, kas nav iegūts pastāvīgās uzturēšanās laikā - Citu valsts tiesībās paredzētu procedūru, lai panāktu šī uzvārda atzīšanu, esamība)
   (2017/C 249/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Wuppertal

      Pamatlietas puses

      Mircea Florian Freitag

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka dalībvalsts civilstāvokļa aktu reģistrācijas nodaļa atsakās atzīt un ierakstīt civilstāvokļa aktu reģistrā uzvārdu, ko šīs dalībvalsts pilsonis ir likumīgi ieguvis citā dalībvalstī, kuras pilsonis viņš tāpat ir, un kas atbilst viņa dzimtajam uzvārdam, un šī [atteikuma] pamatā ir valsts tiesību norma, ar kuru tiesības prasīt šāda ieraksta izdarīšanu, iesniedzot paziņojumu civilstāvokļa aktu reģistrācijas nodaļā, ir pakļautas nosacījumam, ka šim uzvārdam ir jābūt iegūtam pastāvīgās uzturēšanās laikā šajā citā dalībvalstī, ja vien valsts tiesībās nepastāv citas normas, kas faktiski ļauj atzīt minēto uzvārdu.

      (1)  OV C 48, 8.2.2016.


title: Lieta C-11/12: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums ( College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (Kopējā lauksaimniecības politika — Integrētā administrācijas un kontroles sistēma — Samazinājumi un nepiešķiršana savstarpējas atbilstības noteikumu neizpildes gadījumā — Atbildība par citas personas rīcību)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

   (Lieta C-11/12) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Integrētā administrācijas un kontroles sistēma - Samazinājumi un nepiešķiršana savstarpējas atbilstības noteikumu neizpildes gadījumā - Atbildība par citas personas rīcību)
   2013/C 38/11
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.), 23. panta 1. punkta interpretācija — Integrētā administrācijas un kontroles sistēma — Samazinājumi un nepiešķiršana savstarpējas atbilstības noteikumu neizpildes gadījumā — Lauksaimnieks, kurš trešajai personai iznomā lauksaimniecības zemi un piekrīt, ka šī trešā persona īslaicīgi mēslo minēto zemi — Likumā noteiktās pārvaldības prasības, kuras šī trešā persona neievēro

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003, 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ, ko pieļauj persona, kurai ir nodota vai no kuras ir saņemta lauksaimniecības zeme, noteiktā kopējās tiešo maksājumu summas samazināšana vai nepiešķiršana ir pilnībā jāattiecina uz lauksaimnieku, kurš ir iesniedzis pieteikumu par atbalstu.

      (1)  OV C 98, 31.03.2011.


title: Lieta C-70/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2012. gada 21. novembra spriedumu lietā T-338/11 Getty Images (US), Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 8. februārī iesniedza Getty Images (US), Inc.

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2012. gada 21. novembra spriedumu lietā T-338/11 Getty Images (US), Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 8. februārī iesniedza Getty Images (US), Inc.

   (Lieta C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Getty Images (US), Inc. (pārstāvis — P. Olson, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, ciktāl ar to ir noraidīta Getty Images apelācijas sūdzība par ITSB pārbaudītāja 2010. gada 2. augusta lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus: (i) Regulas Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, (ii) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu un (iii) vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.
   Saskaņā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu preču zīmi nereģistrē, ja tai nav “atšķirīgu īpašību”. Minimāla atšķirtspēja ir pietiekama, lai nevarētu piemērot šajā pantā uzskaitītos atteikuma pamatojumus. Šajā lietā tas, ka identiska preču zīme attiecībā uz identiskām un līdzīgām precēm un pakalpojumiem divreiz uzskatīta kā tāda, kurai ir prasītā atšķirspēja, rada ļoti spēcīgu prezumpciju, ka “PHOTO.COM” ir nepieciešamā minimālā atšķirspēja. Tas vien, ka katram no šiem elementiem, skatītam atsevišķi, nav atšķirtspēja, nenozīmē, ka to kombinācija nav atšķirama. Kā vārdu “PHOTO” un “COM” kombinācijai preču zīmei ir no šo elementu individuālās nozīmes neatkarīga nozīme. Konkrētā sabiedrības daļa to skaidri saprot kā tirdzniecības domēna nosaukumu. Domēna nosaukumi pēc to būtības ir neatkārtojami. “PHOTO.COM” pats par sevi norāda patērētājam, ka tieši unikālā preču un pakalpojumu izcelsme ir atšķirama no citas preču un pakalpojumu ar citu nosaukumu izcelsmes. Tādējādi tas atbilst preču zīmes mērķim un 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajai atšķirtspējas pakāpei.
   Sabiedrības interesēs, kas ir jāņem vērā 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanā, ir tas, lai tiktu pārbaudīts, vai preču zīme patērētājam liecina par preču un pakalpojumu izcelsmes identitāti, ļaujot viņam bez sajaukšanas iespējas atšķirt šo pakalpojumu no tiem, kam ir cita izcelsme. Netiek apstrīdēts, ka katrs domēna nosaukums ir vienreizējs un ka domēna nosaukums, kas beidzas ar.com, apzīmē tirdzniecības tīmekļa vietni. Apstrīdētā lēmuma 22. punktā Vispārējā tiesa atzīst, ka vietnes daļu.com konkrētā sabiedrības daļa nekavējoties atpazīs kā atsauci uz interneta tirdzniecības vietni. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, neņemot vērā to, ka domēna nosaukums ļauj patērētājam viegli atšķirt prasītājas preces un pakalpojumus no tās konkurentu precēm un pakalpojumiem. Sabiedrības interese attiecībā uz patērētāja aizsardzību ir īstenota un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts nav pārkāpts.
   Attiecībā uz 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu Vispārējā tiesa izvēlējās neaplūkot šo tiesību normu. Tomēr šī tiesību norma nav pārkāpta tiktāl, ciktāl sabiedrības interese, ko šī tiesību norma aizsargā, ir prasītājas konkurentu aizsardzība, no kuriem nevienu neietekmē reģistrācija, jo runa ir par prasītājai piederošu domēna nosaukumu. Tāpat arī preču zīme nav preces un pakalpojumus objektīvi aprakstoša.
   Saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu ITSB ir saistoši tā agrākie lēmumi, kad tas pārbauda identiskus preču zīmes reģistrācijas pieteikumus, ja nav norādes, ka agrākas preču zīmes reģistrētas kļūdas dēļ. Šis princips liek Tiesai noraidīt ITSB secinājumu, saskaņā ar kuru “PHOTOS.COM” nevarēja reģistrēt. Vispārējā tiesa norāda, ka šis princips ir jāizvērtē saistībā ar “likumības ievērošanu” un ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji nevar paļauties uz agrākiem lēmumiem, lai panāktu identisku lēmumu, tādēļ, ka agrāki lēmumi bija “iespējams prettiesisks akts, kas pieņemts par labu trešajai personai”; tādēļ Vispārējā tiesa nosprieda, ka “šai izskatīšanai ir jānotiek katrā konkrētajā gadījumā” (apstrīdētā lēmuma 69. punkts).
   Vienlīdzīgas attieksmes princips ir pretrunā tiesiskuma principam. Kopš sprieduma lietā “STREAMSERVE” (skat. 2002. gada 27. februāra spriedumu lietā T-106/00 “Streamserve”/ITSB) tiesiskuma principam ir augstāks spēks. Tas izraisīja juridisko nenoteiktību un pārsūdzību pieplūdumu. Ņemot vērā šo pieredzi, ir jāpievērš lielāka uzmanība vienlīdzīgas attieksmes principam. ITSB pārbaudītājiem ir jārīkojas saskanīgāk, jāpiemēro vienotas tiesību normas, jāidentificē līdzīgi gadījumi un tie jārisina vienādi. Ja preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji atsaucas uz agrāk reģistrētām preču zīmēm, ITSB pārbaudītājiem nav atļauts atsaukties vienīgi uz “STREAMSERVE” un neņemt vērā vienlīdzīgas attieksmes pamatprincipu. Tā vietā, lai piemērotu tiesiskuma principu, saskaņā ar kuru agrākas reģistrācijas tiek burtiski uzskatītas par kļūdām, daudz dzīvotspējīgāka metode būtu pieņemt, ka agrākas preču zīmes ir reģistrētas likumīgi. Nevienā citā gadījumā pienākums piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu nav tik skaidrs kā šajā lietā, kurā preču zīmes un preces ir identiskas.
   Visbeidzot, ir jānorāda, ka preču zīmei “PHOTOS.COM” ir tāda pati atšķirtspēja attiecībā uz tās precēm un pakalpojumiem kā abām agrāk reģistrētajām preču zīmēm. Pastāv tāds pats pamats reģistrēt preču zīmi kā tas, kas pastāv attiecībā uz sākotnējām preču zīmēm, un to pieprasa vienlīdzīgas attieksmes princips.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-393/07: Prasība, kas celta 2007. gada 9. augustā — Itālijas Republika/Eiropas Parlaments

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/18

         Prasība, kas celta 2007. gada 9. augustā — Itālijas Republika/Eiropas Parlaments
   (Lieta C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia un P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. maija Lēmumu P6_TA-PROV(2007)0209, kas paziņots 2007. gada 28. maijā par Beniamino Donnici pilnvaru pārbaudi;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir balstīta uz pieciem pamatiem.
   Ar pirmo pamatu Itālijas valdība apgalvo, ka ir pārkāptas tiesību normas, atsaucoties uz Lēmuma 76/787/EOTK, EEK, Euratom 6. (iepriekšējā redakcijā 4.), 8. (iepriekšējā redakcijā 7.), 12. (iepriekšējā redakcijā 11.) un 13. (iepriekšējā redakcijā 12.) pantu attiecībā uz 1976. gada 20. septembra Aktu par Eiropas Parlamenta locekļu ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās (turpmāk tekstā — “1976. gada akts”), kas pēdējo reizi grozīts ar 2002. gada 25. jūnija Lēmumu Nr. 2002/772/EK/Euratom
       (1) un atsaucoties uz LES 6. pantu. Pārbaudot deputātu pilnvaras, Eiropas Parlaments faktiski nevar izvērtēt valsts vēlēšanu procedūru likumību un tam ir vienkārši jāpieņem zināšanai atbilstoši šīm procedūrām likumīgi pasludināti rezultāti. Aizliegumiem deputātiem, kurus saista instrukcijas vai atbilstoši saistošam mandātam saskaņā ar 1976. gada akta 6. pantu nav nekāda sakara ar neievēlēta kandidāta skaidri izteiktu lēmumu neaizstāt ievēlētu kandidātu, kurš atteicies no deputāta pilnvarām.
   Ar otro pamatu Itālijas valdība apgalvo, ka ir pārkāptas tiesību normas, atsaucoties uz 2. pantu Eiropas Parlamenta deputātu nolikumā, kas pieņemts ar 2005. gada 28. septembra Lēmumu 2005/684/EK, Euratom
       (2). Šie noteikumi faktiski stāsies spēkā tikai ar 2009. gada sasaukumu un jebkurā gadījumā tie attiecas tikai uz amatā esošiem deputātiem un tādējādi nav atbilstoši, lai izvērtētu neievēlēta kandidāta lēmumu neaizstāt ievēlētu kandidātu, kurš atteicies no deputāta pilnvarām.
   Ar trešo pamatu Itālijas valdība apgalvo, ka ir pārkāptas tiesību normas, atsaucoties uz EKL 199. pantu un Eiropas Parlamenta Reglamenta 3. un 4. pantu. Šīs normas regulē tikai Parlamenta iekšējās procedūras, tostarp pārbaudot pilnvaras un tādēļ šīs normas nedod pamatu izvērtēt valsts vēlēšanu procedūru likumību, pat ne attiecībā uz ievēlētu kandidātu, kuri ir atteikušies no deputāta pilnvarām aizstāšanu ar neievēlētiem kandidātiem.
   Ar ceturto pamatu Itālijas valdība apgalvo, ka ir pārkāptas tiesību normas, atsaucoties uz LES 6. pantu un EKL 10. un 230. pantu. Eiropas Parlamentam nav pilnvaru nepiemērot Consiglio di Stato italiano spriedumu, kas ir galīgs un ar kuru tika nolemts, ka Donnici ievēlēšana bija likumīga. Vajadzības gadījumā Eiropas Parlaments var pārsūdzēt šo spriedumu, ceļot prasību kā trešā persona. Jebkurā gadījumā Eiropas Parlamenta lēmums ir pretējs vispārējam res judicata principam, kas ir spēkā visās dalībvalstīs.
   Ar piekto pamatu Itālijas valdība apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav sniegts atbilstošs pamatojums. Šajā lēmumā nav norādīti attiecīgie fakti, pamatojoties uz kuriem Parlaments secinājis, ka Occhetto lēmums neaizstāt Di Pietro nav bijis pēc brīvas gribas.

      (1)  OV L 283, 1. lpp.

      (2)  OV L 262, 1. lpp.


title: Lieta T-210/07: Prasība, kas celta 2007. gada 11. jūnijā — RSA Security Ireland /Komisija

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 11. jūnijā — RSA Security Ireland/Komisija
   (Lieta T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: RSA Security Ireland Ltd, Shannon (Īrija) (pārstāvji — S. Daly, Solicitor, un B. Conway, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ko prasītājai 2007. gada 30. martā paziņoja Revenue Commissioners, jo tajā prasītājas prece Kombinētajā nomenklatūrā netiek klasificēta, atsaucoties uz preces objektīvajām iezīmēm un īpašībām;

               —

               atzīt, ka preces muitas tarifu klasifikācija ir jānosaka atbilstoši precei raksturīgajām iezīmēm, kas nozīmē, ka tā ir automātiska datu apstrādes iekārta un tādējādi ir klasificējama Kombinētās nomenklatūras pozīcijā 8471;

               —

               vai, pakārtoti, atzīt, ka prece ir jāklasificē, atsaucoties uz tās būtiskajām iezīmēm, kā skaitļojamā ierīce saskaņā ar Kombinētās nomenklatūras pozīciju 8470;

               —

               atzīt, ka atbilstoši pieņemtajiem Kopienu preču muitas tarifu klasifikācijas noteikumiem šīs preces būtiskās iezīmes nav tādas kā drošības iekārtai vai ierīcei, kas ļauj piekļūt datiem, kuri tiek glabāti automātiskās datu apstrādes ierīcē vai citādi;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai šādu muitas nodevu, ko tā ir samaksājusi par preču importu Kopienā, kopš stājās spēkā Komisijas lēmums, un procentus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pieteikumā prasītāja lūdz atcelt Komisijas lēmumu, par kuru prasītāju elektroniskās sarakstes veidā 2007. gada 30. martā informēja Revenue Commissioners, atbildot uz prasītājas pieteikumu sniegt saistošu izziņu par tarifu drošības ierīcei, kas ir savienojama ar automātisko datu apstrādes ierīci, sauktu “SID 800 Product”.
   Prasītāja apgalvo, ka lēmumā, kas vispirms tika paziņots Revenue Commissioners un vēlāk pašai prasītājai, prasītājas prece nebija klasificēta, atsaucoties uz preces objektīvajām iezīmēm un īpašībām, un tajā tarifu klasifikācija bija noteikta, pieļaujot būtisku juridisku kļūdu.
   Prasītāja turklāt norāda, ka pareizā preces muitas tarifu klasifikācija, atsaucoties uz preces raksturīgajām iezīmēm, būtu saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa (1) pozīciju 8471 kā automātiska datu apstrādes iekārta, jo prece atbilst 8471 pozīcijas 5. piezīmes (B) punktam par šādu klasifikāciju vai pati par sevi ir automātika datu apstrādes iekārta.
   Pakārtoti, prasītāja uzskata, ka pareizā preces muitas tarifu klasifikācija, atsaucoties uz preces raksturīgajām iezīmēm, būtu Kopienas Muitas kodeksa pozīcijā 8470 kā skaitļojamā ierīce vai iekārta.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Komisija, izskatot tās lūgumu izsniegt saistošu izziņu par preces tarifu, pamatojoties uz preces īpašībām, kā automātikai datu apstrādes ierīcei, neievēroja pareizu procedūru un pārsniedza pilnvaras.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.).


title: Lieta C-639/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-456/15 Foodcare sp. z o.o./EUIPO 2016. gada 9. decembrī iesniedza Foodcare sp. z o.o.

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-456/15 Foodcare sp. z o.o./EUIPO2016. gada 9. decembrī iesniedza Foodcare sp. z o.o.

   (Lieta C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foodcare sp. z o.o. (pārstāvis – M. Żabińska, radca prawny)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Dariusz Michalczewski

   Tiesa (desmitā palāta) ar 2017. gada 11. maija rīkojumu nosprieda, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: lieta T-123/09: Prasība, kas celta 2009. gada 28. martā — Ryanair/Komisija

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/45

         Prasība, kas celta 2009. gada 28. martā — Ryanair/Komisija
   (lieta T-123/09)
   2009/C 141/96
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ryanair Ltd, Dublina (Īrija) (pārstāvji — E. Vahida un I.-G. Metaxas-Maragkidis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši EKL 230. un 231. pantam daļu no Komisijas 2008. gada 12. novembra lēmuma valsts atbalsta lietā C26/2008 (300 miljonu euro aizdevums Alitalia S.p.A.) atzīt par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl ar to nav likts atgūt atbalstu no Alitalia tiesību un pienākumu pārņēmējiem un Itālijai ir noteikts papildu termiņš tās lēmuma izpildei;

               —

               atbilstoši EKL 230. un 231. pantam atzīt, ka 2008. gada 12. novembra lēmums valsts atbalsta lietā N510/2008 (Alitalia S.p.A aktīvu pārdošana) nav spēkā;

               —

               piespriest Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus; un

               —

               veikt visus citus pasākumus, ko Pirmās instances tiesa uzskatītu par vajadzīgiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apstrīd divu Komisijas 2008. gada 12. novembra lēmumu likumību valsts atbalsta lietā C26/2008 (ex NN 31/08), kas attiecas uz Alitalia piešķirto 300 miljonu euro aizdevumu, par kuru paziņots ar dokumentu Nr. C(2008) 6743 (1), un lietā N510/2008 Nr. C(2008) 6745, galīgā redakcija, kas attiecas uz Alitalia aktīvu pārdošanas procedūru, tiktāl, ciktāl Komisija uzskatīja, ka minētās procedūras rezultātā valsts atbalsts netika piešķirts ar nosacījumu, ka Itālijas iestādes izpildīs atsevišķas saistības.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda šādus pamatus.
   Attiecībā uz pirmo apstrīdēto lēmumu prasītāja apgalvo, ka tas daļēji nav spēkā, jo ar to netiek noteikts no Alitalia tiesību un pienākumu pārņēmējiem atgūt aizdevumu un ar to Itālijai tiek noteikts papildu termiņš aizdevuma atgūšanai.
   Attiecībā uz otro apstrīdēto lēmumu prasītāja apgalvo, ka, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru, kaut arī pastāvēja būtiskas grūtības, Komisija ir pieņēmusi nepilnīgu un nepietiekamu lēmumu un ir pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības, kas paredzētas EKL 88. panta 2. punktā. Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisijas kompetencē nebija pieņemt nosacītu lēmumu par atbalsta neesamību, veicot tikai sākotnēju pārbaudi. Prasītāja turklāt norāda, ka Komisija nav pārbaudījusi visas attiecīgās pasākumu pazīmes un to kontekstu. Prasītāja uzskata, ka Komisija konkrēti nav pārbaudījusi, vai Itālijā notikušās ārkārtas maksātnespējas administrēšanas procedūras kā tādas rezultātā tika piešķirts atbalsts un vai Itālijas valdība bija manipulējusi ar tiesību aktiem, lai atbalstītu Compagnia Aerea Italiana plānu.
   Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā tādas iespējamās alternatīvas Alitalia aktīvu pārdošanai kā likvidācijas procedūra tiesā vai akciju nodošana. Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija Alitalia aktīvu pārdošanai nav piemērojusi principu par ieguldītāju, kurš darbojas tirgus ekonomikā, nepārbaudot īpaši to, kā cenu ietekmē tiešs nosacījums par pakalpojuma sniegšanas turpinātību un netiešs nosacījums, ka Alitalia pasažieru pārvadājumu darbības pircējam ir jābūt Itālijas uzņēmumam, nekonstatējot, ka Alitalia aktīvu pārdošanas procedūra bija acīmredzami nepiemērota, nepārbaudot īsto cenu, ko piedāvājusi CAI, un nenosakot kritērijus Alitalia aktīvu tirgus cenas noteikšanai.
   Papildus prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, identificējot to lietas dalībnieku, kam ir jāatmaksā aizdevums, kam bija jābūt CAI, ņemot vērā Alitalia un Compagnia Aerea Italiana pakalpojumu turpinātību. Prasītāja visbeidzot norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

      (1)  OV 2009 L 52, 3. lpp.


title: lieta C-492/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 14. oktobra Finanzgericht Baden - Württemberg lēmumu lietā Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (agrāk - Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) pret Finanzamt Emmendingen

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 14. oktobra Finanzgericht Baden - Württemberg lēmumu lietā Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (agrāk - Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) pret Finanzamt Emmendingen
   (lieta C-492/04)
   (2005/C 31/21)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā ir iesniegts izskatīšanai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 14. oktobraFinanzgericht Baden - Württemberg lēmumu lietā Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (agrāk - Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) pret Finanzamt Emmendingen, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 1. decembrī.

      Finanzgericht Baden - Württemberg lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai EK līguma 57. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka par kapitāla aprites ar trešajām valstīm ierobežojumiem, kas “pastāv”1993. gada 31. decembrī, ir uzskatāmi tādi, attiecībā uz kuriem valsts likumdevējs šajā termiņā jau ir pabeidzis likumdošanas procesu, vai tādi, kas jau šajā termiņā saskaņā ar valsts tiesību normām bija piemērojami attiecīgajos gadījumos?

               2)

               Vai EK līguma 56. panta 1. punkts, skatīts kopā ar 58. pantu, ir jāinterpretē tā, ka tie aizliedz daļēji aplikt ar nodokļiem kā ienākumu izmaksas procentu maksājumus, ko kapitālsabiedrības ar juridisko adresi dalībvalstī veic aizdevuma devējam trešajā valstī, kas vienlaikus ir arī kapitālsabiedrības dalībnieks, jo tas ir brīvas kapitāla aprites starp dalībvalsti un trešo valsti patvaļīga diskriminācija vai slēpta ierobežošana?


title: lieta T-72/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OHMI), ko Deutsche Telekom AG iesniedza 2005. gada 17. februārī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/23

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OHMI), ko Deutsche Telekom AG iesniedza 2005. gada 17. februārī
   (lieta T-72/05)
   (2005/C 115/45)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 17. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Deutsche Telekom AG, Bonna (Vācija), kuru pārstāv J.-C. Gēderts [J.-C. Gaedertz] un D.R. Maršoleks [D.R. Marschollek], Rechtsanwälte.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2004. gada 15. decembra lēmumu;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “Telekom Global Net” attiecībā uz 9., 16., 35., 36., 38., 39., 41. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem (elektroniskie instrumenti, iespiedprodukcija, reklāma, finanšu un nekustamā īpašuma lietas, telekomunikācijas, transportēšana un uzglabāšana, izglītošana, datorprogrammēšanas pakalpojumi [..]) — pieteikums Nr. 2 168 169

               Pārbaudītāja lēmums:

               Pieteikumu attiecībā gandrīz uz visām 9., 38. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Prasītājas apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

                           —

                           Pieteiktā preču zīme attiecībā uz 9., 38. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem nav aprakstoša Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē.

                           —

                           Pieteiktajai preču zīmei ir pietiekama atšķirtspēja Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē


title: Lieta C-18/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/27

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsson un L. Lozano Palacios)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atstājot spēkā Ley 48/2003, de 26 de noviembre, de régimen económico y de prestación de servicios de los puertos de interés general [2003. gada 26. novembra Likuma Nr. 48/2003 par vispārējām interesēm kalpojošo ostu finansēšanas un pakalpojumu sniegšanas kārtību] un it īpaši tā 24. panta 5. punktu un 27. panta 1., 2. un 4. punktu, kuros paredzēta ostas nodevu atlaižu un atbrīvojumu sistēma, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Kopienu tiesībās un, it īpaši, Padomes 1986. gada 22. decembra Regulas (EEK) Nr. 4055/86, ar ko brīvas pakalpojumu sniegšanas principu piemēro jūras pārvadājumiem starp dalībvalstīm un starp dalībvalstīm un trešām valstīm (1), 1. pantā noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Spānijas tiesību aktos paredzēta virkne ostas nodevu atbrīvojumu un atlaižu. Šos atbrīvojumus un atlaides paredz atbilstoši kuģu atiešanas un piestāšanas ostām, un to rezultātā tiek piemēroti izdevīgāki tarifi, pirmkārt, satiksmei starp Spānijas arhipelāgiem vai ar Seūtu [Ceuta] un Melilju [Melilla], otrkārt, satiksmei starp šīm ostām un Eiropas Savienības ostām un, treškārt, starp Eiropas Savienības ostām. Tādēļ Komisija minētos tiesību aktus uzskata par diskriminējošiem.
   Uz attiecīgo ostu īpašo ģeogrāfisko izvietojumu norādījusī Spānijas Karaliste nav pamatojusi nedz pasākuma vajadzību, nedz samērīgumu. Neraugoties uz [Spānijas] apņemšanos izdarīt grozījumus attiecīgajos tiesību aktos, Komisijai nav zināms par to, ka būtu pieņemts kāds likums, ar kuru pārkāpums tiktu izbeigts.

      (1)  OV L 378, 1. lpp.


title: Lieta C-181/06: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā ( Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Deutsche Lufthansa AG / Ana — Aeroportos de Portugal SA (Gaisa transports — Lidostas — Lidlauka sniegtie pakalpojumi — Nodevas noteikšana par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/11

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā (Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Deutsche Lufthansa AG/Ana — Aeroportos de Portugal SA

   (Lieta C-181/06) (1)

   (Gaisa transports - Lidostas - Lidlauka sniegtie pakalpojumi - Nodevas noteikšana par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību)
   (2007/C 199/18)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

      Atbildētāja: Ana — Aeroportos de Portugal SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Administrativo e Fiscal — Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās (OV 272, 36. lpp.) 16. panta 3. punkta interpretācija — Pieeja lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās — Nodevas noteikšana par pieeju pakalpojumu uz zemes un uzraudzības tirgum
   Rezolutīvā daļa
   Kopienu tiesības iestājas pret tādu valsts tiesisko regulējumu kā 1999. gada 30. jūlija reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktā un 1990. gada 21. marta dekrēta-likuma Nr. 102/90 ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu-likumu Nr. 280/99, 18. panta 2. punktā noteiktais, izņemot, ja šajos tiesību aktos paredzētā nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību ir jāmaksā kā atlīdzība par visiem vai daļu no Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās pielikuma 1. punktā noteiktajiem pakalpojumiem un tā nav otrreizēja tādu pakalpojumu aplikšana ar nodokli, par kuriem jau atlīdzināts ar citas nodevas vai nodokļa palīdzību. Gadījumā, ja iesniedzējtiesas veiktās pārbaudes rezultātā izradītos, ka nodeva, par kuru ir runa pamata prāvā, ir nodeva par pieeju lidostas objektiem, šai tiesai jāpārliecinās, vai attiecīgā nodeva ievēro atbilstības, objektivitātes, atklātuma un nediskriminācijas kritērijus, kā tie ir definēti Direktīvas 96/67 16. panta 3. punktā.

      (1)  OV C 154, 1.7.2006.


title: Lieta C-601/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 11. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/80/EK — 12. panta 2. punkts — Taisnīgu un samērīgu kompensāciju garantējošas valstu kompensācijas sistēmas tīšos, vardarbīgos noziegumos cietušajiem — Valsts sistēma, kas neaptver visa veida tīšus, vardarbīgus noziedzīgus nodarījumus, kuri izdarīti valsts teritorijā

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/2

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 11. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-601/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/80/EK - 12. panta 2. punkts - Taisnīgu un samērīgu kompensāciju garantējošas valstu kompensācijas sistēmas tīšos, vardarbīgos noziegumos cietušajiem - Valsts sistēma, kas neaptver visa veida tīšus, vardarbīgus noziedzīgus nodarījumus, kuri izdarīti valsts teritorijā)
   (2016/C 462/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Traversa un F. Moro)

      Atbildētāja: Itālijas Repulika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz G. Palatiello un E. De Bonis, avvocati dello Stato)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – E. Moro, M. Chavrier un K. Pleśniak)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka pārrobežu situācijās pastāv sistēma, kādā maksājama kompensācija personām, kas cietušas visa veida tīšos, vardarbīgos noziegumos, kuri izdarīti tās teritorijā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumu, kas noteikts Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem 12. panta 2. punktā;

               2)

               Itālijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta T-496/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā  – Berry Investments /Padome

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Berry Investments/Padome
   (Lieta T-496/14)
   2014/C 292/65
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Libērija) (pārstāvji – V. Christianos un S. Paliou, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai summu EUR 4 36  357,19 apmērā kā kompensāciju par zaudējumiem, kas tai radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ, kopā ar procentiem, sākot no dienas, kad prasītājai tika prettiesiski atsavināti tās depozīti (29.3.2013.), līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai, kā arī nokavējuma procentus, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai;

               —

               pakārtoti, piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai 4/5 no iepriekš minētās summas, t.i., summu EUR 3 49  085,75 apmērā kā kompensāciju par zaudējumiem, kas tai radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ, kopā ar procentiem, sākot no dienas, kad prasītājai tika prettiesiski atsavināti tās depozīti (29.3.2013.), līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai, kā arī nokavējuma procentus, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai;

               —

               pakārtoti iepriekšējam, noteikt summu, kas atbildētājai jāsamaksā prasītājai kā kompensācija par zaudējumiem, kas tai radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai summu EUR 50  000 apmērā kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas prasītājai radīts vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma dēļ;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai summu EUR 50  000 apmērā kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas prasītājai radīts tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpuma dēļ, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai lūdz Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, kurai ir jurisdikcija saskaņā ar LESD 268. pantu, piespriest atlīdzināt zaudējumus, kas tai esot radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ.
   Prasītāja apgalvo, ka šie zaudējumi tika radīti, kad atbildētāja, pārsniedzot savas kompetences robežas un rīkojoties pretēji sekundārajiem tiesību aktiem un vispārējiem Savienības tiesību principiem, noteica un tādējādi izraisīja prasītājas bankas depozītu Cyprus Popular Bank Public Co Ltd. (Laiki Τrapeza) samazinājumu un katrā ziņā veicināja to.
   It īpaši prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir izdarījusi šādus pamattiesību un vispārējo Savienības tiesību principu pārkāpumus:

               —

               pirmkārt, tiesību uz īpašumu pārkāpums;

               —

               otrkārt, vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums un

               —

               treškārt, tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums;

               —

               prasītāja apgalvo, ka ir izpildīti judikatūrā paredzētie atbildētājas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās nosacījumi saistībā ar zaudējumu atlīdzību.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 22. novembris ) lietā E-17/11 – Aresbank SA pret Landsbankinn hf. , Fjármálaeftirlitið (Finanšu uzraudzības iestāde) un Islandi (Direktīva 94/19/EK – Direktīva 2000/12/EK – Direktīva 2006/48/EK – Pieļaujamība – Valstu tiesību akti, ar ko pielāgo EEZ tiesību aktus, kas regulē iekšējas situācijas – Noguldījuma jēdziens – Starpbanku aizdevumi – Kredītiestāžu darbības sākšanas un veikšanas atļauju savstarpēja atzīšana – EEZ Apvienotās komitejas lēmumu piemērošana)

text:
               14.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 75/13

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 22. novembris)
   lietā E-17/11

      Aresbank SA pret Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Finanšu uzraudzības iestāde) un Islandi
   (Direktīva 94/19/EK – Direktīva 2000/12/EK – Direktīva 2006/48/EK – Pieļaujamība – Valstu tiesību akti, ar ko pielāgo EEZ tiesību aktus, kas regulē iekšējas situācijas – Noguldījuma jēdziens – Starpbanku aizdevumi – Kredītiestāžu darbības sākšanas un veikšanas atļauju savstarpēja atzīšana – EEZ Apvienotās komitejas lēmumu piemērošana)
   2013/C 75/07
   Lietā E-17/11 Aresbank SA pret Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Finanšu uzraudzības iestāde) un Islandi, pēc Hæstiréttur Íslands (Islandes Augstākā tiesa) LŪGUMA Tiesai, ievērojot 34. pantu Līgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, sniegt Padomes Direktīvas 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām 1. panta 1. punktā lietotā termina noguldījums interpretāciju, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Páll Hreinsson, 2012. gada 22. novembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Padomes Direktīvas 94/19/EK 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līdzekļi, ko aizdevēja kredītiestāde nodod aizņēmēja kredītiestādei un kas kopā ar atsevišķi norunātajiem procentiem jāatmaksā noteiktā dienā, ir jāuzskata par noguldījumu minētās tiesību normas izpratnē. Šis nosacījums ir spēkā pat tad, kad līdzekļi nav noguldīti aizdevējas kredītiestādes speciālā kontā, aizņēmēja kredītiestāde nav izsniegusi speciālus dokumentus, ar ko reģistrēta līdzekļu saņemšana, nav maksājusi prēmijas attiecībā uz šiem līdzekļiem Noguldītāju un investoru garantiju fondā un līdzekļi netika reģistrēti aizņēmējas kredītiestādes uzskaitē kā noguldījums.
               Tomēr līdzekļi, kas tiek pārskaitīti no vienas kredītiestādes otrai kredītiestādei saskaņā ar aizdevuma līgumu, ir uzskatāmi par noguldījumiem, ko nesedz Direktīvā 94/19/EK paredzētās garantijas sistēmas. Tādēļ saskaņā ar šo direktīvu šie līdzekļi nav atmaksājami. Tādējādi ir atšķirība starp atbilstīgo noguldījumu funkcionālo definīciju saskaņā ar Direktīvu 94/19/EK, kas ir balstīta uz 1. panta 1. punktu, interpretējot to kopsakarā ar 2. pantu, un tehnisko definīciju, kas ietver noguldījumus, ko nesedz Direktīvā 94/19/EK paredzētās garantijas sistēmas un kas tādēļ nav atmaksājami. Jautājums par to, vai šajā gadījumā ir jāpiemēro noguldījuma tehniskā vai funkcionālā definīcija saskaņā ar valsts tiesību aktiem, jāizvērtē valsts tiesai.

               2.

               Lai noteiktu, vai aizdevums, kura puses ir EEZ kredītiestādes, ir noguldījums Direktīvas 94/19/EK 1. panta 1. punkta nozīmē, nav svarīgi, ka aizņēmējas bankas domicila valsts ir izmantojusi Direktīvas 94/19/EK 7. panta 2. punktā minētās pilnvaras noguldījumu garantijas neattiecināt uz finanšu iestāžu noguldījumiem.

               3.

               Ja kredītiestādei, kas aizdod līdzekļus starpbanku tirgū, ir pilnvaras pieņemt noguldījumus no sabiedrības locekļiem, kvalificējot starpbanku aizdevumu, ko šāda iestāde sniegusi citai kredītiestādei, kā noguldījumu Direktīvas 94/19/EK 1. panta 1. punkta izpratnē, nav nekādas nozīmes faktam, ka iestāde nepieņem šādus noguldījumus, bet finansē savu darbību no bankas īpašnieka iemaksām, kā arī emitējot finanšu instrumentus, pēc tam atkal aizdodot šo naudu starpbanku tirgū, ja vien atļauju iestādei sākt un veikt kredītiestādes darbību nav atcēlusi kompetentā iestāde.


title: Lieta T-346/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. maijā  – Yanukovych /Padome

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. maijā – Yanukovych/Padome
   (Lieta T-346/14)
   2014/C 253/52
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis – T. Beazley, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 66, 26. lpp.), [kuru īsteno ar] Padomes 2014. gada 14. aprīļa [Īstenošanas] lēmumu 2014/216/KĀDP (OV L 111, 91. lpp.), kā arī Padomes 2014. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 66, 1. lpp.), [ko īsteno ar] Padomes 2014. gada 14. aprīļa [Īstenošanas] Regulu (ES) Nr. 381/2014 (OV L 111, 33. lpp.), ciktāl tie attiecas uz prasītāju; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības Padome (turpmāk tekstā – “Padome”) nav izvēlējusies pareizu juridisko pamatu lēmuma un regulas pieņemšanai. Pamats tiek pamatots tostarp ar šādiem argumentiem: a) lēmumā neesot tikuši izpildīti nosacījumi tam, lai Padome varētu pamatoties uz LES 29. pantu. Tostarp: i) Padome savus skaidri norādītos mērķus (konsolidēt tiesiskumu un cilvēktiesības Ukrainā) faktiski neesot varējusi pamatot, jo turpinājumā tā norādīja šo mērķu norādīšanas pamatus (kas ir saistīti ar apgalvoto Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to prettiesisku pārskaitīšanu ārpus Ukrainas, ko prasītājs noliedz), kas neesot bijuši saderīgi un neesot atbilduši nedz norādītajiem, nedz jebkādiem citiem atbilstošiem LES 21. panta mērķiem. ii) Lēmums un Regula esot pretrunā citiem atbilstošiem mērķiem, kas norādīti [LES] 21. pantā, ciktāl ar tiem neesot tikusi “konsolidēta un atbalstīta demokrātija [..] [un] starptautisko tiesību principi”, it īpaši veicot kļūdainu vērtējumu un rīkojoties, pamatojoties uz to, ka likumīgās un demokrātiskās vēlēšanās ievēlēts Ukrainas prezidents, prasītājs, bija “agrākais prezidents”, kas esot pretrunā Ukrainas un starptautiskajām tiesībām, un atbalstot tā saucamo “pagaidu prezidentu un valdību”, kuri neesot tikuši ievēlēti likumīgās un demokrātiskās vēlēšanās un kuri šo savu varu esot ieguvuši, laiku pa laikam izmantojot prettiesisku spēku, pārkāpjot tiesiskumu, demokrātijas principus un starptautiskās tiesības. b) Neesot tikuši izpildīti nosacījumi, lai pamatotos uz LESD 215. pantu, jo neesot ticis pieņemts spēkā esošs lēmums atbilstoši LESD V sadaļas 2. nodaļai. c) Neesot pastāvējusi pietiekama saikne LESD 215. panta izpratnē, lai uz to varētu atsaukties attiecībā uz prasītāju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras. Padome, ieviešot Lēmumu (un līdz ar to arī Regulu), patiesībā esot vēlējusies iegūt Ukrainas tā sauktā “pagaidu režīma” labvēlību, lai Ukraina turpinātu veidot ciešākas saiknes ar Savienību (demokrātiskās vēlēšanās ievēlētais Ukrainas prezidents un viņa valdība bija atteikušies veidot šādas ciešākas saiknes), nevis sasniegt Lēmuma un Regulas preambulas apsvērumos minētos mērķus.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav norādījusi pamatojumu. Pamatojums Lēmumā un Regulā, lai iekļautu prasītāju [sarakstā], (papildus tam, ka tas ir kļūdains), esot formāls, nepiemērots un neesot konkrēts, kā tas ir prasīts.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājs nav atbildis norādītajiem kritērijiem tam, lai persona tiktu iekļauta sarakstā attiecīgajā laikā. Padome tostarp neesot iesniegusi atbilstošu informāciju, bet, ciktāl viņam ir zināms, a) kāda tiesa vai atbilstošā iestāde nevienā brīdī nav identificējusi prasītāju kā personu, kas ir atbildīga par Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos vai to prettiesisku pārskaitīšanu, un b) attiecīgajā laikā pret prasītāju netika uzsākts nekāds kriminālprocess Ukrainā, lai izmeklētu noziegumus saistībā ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to prettiesisku pārskaitīšanu uz ārvalstīm.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, iekļaudama prasītāju to personu sarakstā, kurām ir piemērojami strīdīgie pasākumi. Padomei tostarp neesot bijuši un katrā ziņā neesot bijuši “konkrēti” pierādījumi tam, ka pieņēmumi attiecībā uz prasītāju bija “materiāli pareizi”, un kļūdaini esot balstījusies uz prettiesiskā tā sauktā “pagaidu režīma” apgalvojumiem, kurš vēlējies uzurpēt varu, un ir acīmredzami centusies sniegt šādus apgalvojumus nepiemērotiem mērķiem.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un/vai ka viņam tikušas liegtas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Padome tostarp neesot iesniegusi prasītājam pilnu pamatojumu, tostarp pret viņu izvirzītos pierādījumus, un nav sniegusi viņam precīzu informāciju un materiālus, ar ko būtu attaisnota viņa līdzekļu iesaldēšana, un viņam esot nācies celt prasību netaisnīgi īsā laikposmā.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktam, ciktāl tostarp ierobežojošie pasākumi esot nepamatots un nesamērīgs šo tiesību ierobežojums.


title: Lieta T-198/12 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 15. maija rīkojums — Vācija/Komisija (Pagaidu noregulējums — Antimona, arsēna, bārija, svina un dzīvsudraba robežvērtības rotaļlietās — Komisijas atteikums apstiprināt dažus Vācijas Federatīvās Republikas valdības paziņotos noteikumus par minēto vielu robežvērtību atstāšanu spēkā — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Pieņemamība — Steidzamība — Fumus boni juris — Interešu izsvēršana)

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/23

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 15. maija rīkojums — Vācija/Komisija
   (Lieta T-198/12 R)
   (Pagaidu noregulējums - Antimona, arsēna, bārija, svina un dzīvsudraba robežvērtības rotaļlietās - Komisijas atteikums apstiprināt dažus Vācijas Federatīvās Republikas valdības paziņotos noteikumus par minēto vielu robežvērtību atstāšanu spēkā - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Pieņemamība - Steidzamība - Fumus boni juris - Interešu izsvēršana)
   2013/C 189/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un A. Wiedmann)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Patakia un G. Wilms)

      Priekšmets

   Pieteikums, lai provizoriski tiktu akceptēts atstāt spēkā Vācijas iestāžu paziņotās valsts tiesību normas par antimona, arsēna, bārija, svina un dzīvsudraba robežvērtībām rotaļlietās līdz brīdim, kad Vispārējā tiesa pieņems nolēmumu pamatlietā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Komisija atļauj atstāt spēkā Vācijas Federatīvās Republikas paziņotās valsts tiesību normas par antimona, arsēna, bārija, svina un dzīvsudraba robežvērtībām rotaļlietās līdz brīdim, kad Vispārējā tiesa pieņems nolēmumu pamatlietā;

               2)

               pārējā daļā pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-242/12: Prasība, kas celta 2012. gada 4. jūnijā — SNCF /Komisija

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/11

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. jūnijā — SNCF/Komisija
   (Lieta T-242/12)
   2012/C 273/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Parīze, Francija) (pārstāvji — P. Beurier, O. Billard un V. Landes, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2012. gada 9. marta Lēmumu C(212) 1616, galīgā redakcija, ar kuru par neatbilstoši iekšējam tirgum tiek atzīts valsts atbalsts, kuru Francijas Republika piešķīra par labu Sernam SCS
       (1), tai skaitā prasītājai par labu Sernam īstenojot rekapitalizāciju, sniedzot garantijas un atsakoties no prasījuma tiesībām.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1)

               Pirmajā pamatā tiek apgalvots, ka esot pārkāptas atbildētājas tiesības uz aizstāvību ar to, ka, apstrīdētajā lēmumā ieņemot tādu nostāju, kura nebija lēmumā par procedūras uzsākšanu, Komisija neļāva prasītājai lietderīgi darīt zināmu savu viedokli par šādas nostājas atbilstību.

               2)

               Ar otro pamatu tiek norādīts uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, jo ar lēmumu “Senam 2” (2) esot radīta tāda situācija, kurā prasītājai radās tiesiska paļāvība par to, ka Sernam aktīvu pārdošana “vienā partijā” izbeigšana ir leģitīma.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts rūpības pienākums un pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo Komisija esot pieņēmusi lēmumu gandrīz septiņus gadus pēc Sernam aktīvu pārdošanas “vienā partijā” izbeigšanas.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, jo Komisija ir uzskatījusi, ka lēmuma “Senam 2” 3. panta 2. punktā norādītie nosacījumi nav izpildīti. Šis pamats tiek izklāstīts sešās daļās, kuras balstītas uz kļūdām tiesību piemērošanā, kuras Komisija esot pieļāvusi, uzskatot:

                           —

                           ka Sernam aktīvu pārdošanas “vienā partijā” izbeigšana nenotika pirms 2005. gada 30. jūnija;

                           —

                           ka tā nav pārdošana;

                           —

                           ka tā ir visas (aktīvu un pasīvu) Sernam SA nodošana;

                           —

                           ka tie bija ne tikai Sernam SA aktīvi, bet arī papildu 50 miljoni eiro;

                           —

                           ka [pārdošana] nav notikusi pārskatāmas un atklātas procedūras rezultātā;

                           —

                           un ka aktīvu pārdošanas mērķis nav ticis ievērots.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Komisija ir uzskatījusi, ka pienākums atgūt valsts atbalstu 41 miljona eiro apmērā ir nodots Financière Sernam un tā meitas uzņēmumiem, lai gan Financière Sernam nevar uzskatīt par šī atbalsta saņēmēju, jo tā samaksāja tirgus cenu par Sernam“vienas partijas” aktīviem.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka neesot norādīts pamatojums un esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Komisija uzskatīja, ka vienošanās protokolā par Sernam aktīvu pārdošanu “vienā partijā” paredzētie pasākumi ir valsts atbalsts, lai gan par to iegādi samaksātā tirgus cena izrietēja no atklāta, pārskatāma un nediskriminējoša uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus, un ka tā ir daudz zemāka par likvidācijas izmaksām, kuras prasītājai būtu jāsedz gadījumā, ja Sernam tiktu juridiski likvidēta.

      (1)  Valsts atbalsts Nr. C 37/2008 — Francija — Lēmuma “Senam 2” pieteikums — SA. 12522.

      (2)  Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmums 2006/367/EK par valsts atbalstu, ko daļēji īstenojusi Francija par labu uzņēmumam Sernam [izziņots ar dokumenta numuru K(2004) 3940] (OV 2006, L 140, 1. lpp.).


title: Lieta C-555/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. oktobrī iesniedza Tribunal Arbitral (Portugāle) — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited u.c.

text:
               18.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 15/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. oktobrī iesniedza Tribunal Arbitral (Portugāle) — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited u.c.
   (Lieta C-555/13)
   2014/C 15/11
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Merck Canada Inc

      Atbildētājas: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) 13. pantu var interpretēt tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka, izmantojot papildu aizsardzības sertifikātu zālēm, izgudrojuma patenta izmantošanas ekskluzīvo tiesību termiņš ir lielāks par piecpadsmit gadiem, skaitot no datuma, kad izsniegta pirmā atļauja laist attiecīgās zāles Kopienas tirgū (neskaitot šī 13. panta 3. punktā paredzēto termiņa pagarinājumu)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regula (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (kodificēta versija) (OV L 152, 1. lpp.).


title: Lieta C-463/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 3. septembra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 24. panta 1. punkts, 25. panta b) punkts, 62. panta 2. punkts, 63. pants un 64. panta 1. punkts — Jēdziens “pakalpojumu sniegšana” — Abonentlīgums konsultāciju pakalpojumu sniegšanai — Nodokļa iekasējamības gadījums — Pierādījuma par faktisku pakalpojumu sniegšanu nepieciešamība — Nodokļa iekasējamība

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/11

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 3. septembra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-463/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 24. panta 1. punkts, 25. panta b) punkts, 62. panta 2. punkts, 63. pants un 64. panta 1. punkts - Jēdziens “pakalpojumu sniegšana” - Abonentlīgums konsultāciju pakalpojumu sniegšanai - Nodokļa iekasējamības gadījums - Pierādījuma par faktisku pakalpojumu sniegšanu nepieciešamība - Nodokļa iekasējamība)
   (2015/C 354/13)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad – Varna

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 24. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “pakalpojumu sniegšana” ietilpst abonentlīgumi par konsultāciju, tostarp juridiska, komerciāla un finanšu rakstura konsultāciju, sniegšanu, ar kuriem pakalpojuma sniedzējs ir piekritis sniegt klientam pakalpojumus līguma darbības laikā;

               2)

               attiecībā uz tādiem abonentlīgumiem par konsultāciju pakalpojumiem kā pamatlietā Direktīvas 2006/112 62. panta 2. punkts, 63. pants un 64. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļa iekasējamības gadījums un nodokļa iekasējamība iestājas, izbeidzoties konkrētam laikposmam, attiecībā uz kuru bija panākta vienošanās par samaksu, neatkarīgi no tā, vai un cik bieži klients ir izmantojis pakalpojumu sniedzēja sniegtos pakalpojumus.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.