title: Lieta C-202/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 30. martā likvidējamā ABLV Bank, AS iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-758/18 ABLV Bank/VNV

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 30. martā likvidējamā ABLV Bank, AS iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-758/18 ABLV Bank/VNV
      (Lieta C-202/21 P)
      (2021/C 217/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: likvidējamā ABLV Bank, AS (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Vienotā noregulējuma valde (VNV) un Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atzīt par spēkā neesošu VNV 2018. gada 17. oktobra lēmumu attiecībā uz ABLV Bank, AS;

                  —

                  piespriest VNV atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar šo apelācijas tiesvedību;

                  —

                  ciktāl Tiesa nevar izspriest šo lietu pēc būtības, nodot to atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīspadsmit pamatus.
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi VNM regulas (1) 70. panta 4. punktu.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētais spriedums ir balstīts uz Deleģētās regulas 2015/63 (2) 12. panta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz Deleģētās regulas 2017/2361 (3) 7. panta nozīmīgumu Deleģētās regulas 2015/63 12. panta 2. punkta interpretēšanā.
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz to, kā pareizi ir interpretējams un piemērojams princips par nepamatotas iedzīvošanās aizliegumu.
      Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa nav izskatījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz šajā lietā piemērojamo tiesību normu.
      Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo ir paudusi uzskatu, ka apstāklis, ka saskaņā ar VNV Lēmumu SRB/ES/SRF/2018/03 VNV atmaksā ex ante iemaksas, kuras – kā teikts šajā pašā lēmumā – maksājamas uz tiesību normu pamata, šajā lietā neesot nozīmīgs, jo tā esot vienkārši prakse.
      Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz Deleģētās regulas 2015/63 17. panta interpretāciju un nozīmīgumu šajā lietā.
      Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz to, cik juridiski nozīmīga ir neatsaucamu maksājumu saistību esamība.
      Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo nav izskatījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītos pamatus saistībā ar lūgumu atmaksāt par 2015. gadu veikto iemaksu atlikumu.
      Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principiem.
      Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz samērīguma principa piemērošanu.
      Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētais spriedums ir balstīts uz principa nemo auditur nepareizu piemērošanu.
      Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētais spriedums ir balstīts uz (LESD 296. pantā ietvertās) pamatojuma norādīšanas prasības kļūdainu piemērošanu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (3)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2017/2361 (2017. gada 14. septembris) par Vienotās noregulējuma valdes administratīvo izdevumu segšanai paredzēto iemaksu galīgo sistēmu (OV 2017, L 337, 6. lpp.).


title: Lieta C-212/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 2. aprīlī Eiropas Investīciju banka iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-9/19 ClientEarth/EIB

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 2. aprīlī Eiropas Investīciju banka iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-9/19 ClientEarth/EIB
      (Lieta C-212/21 P)
      (2021/C 217/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Investīciju banka (EIB) (pārstāvji: T. Gilliams, G. Faedo un K. Carr)

         Pārējās lietas dalībnieces: ClientEarth un Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu, kā tas ir izteikts tā rezolutīvajā daļā;

                  —

                  ja Tiesa uzskatītu, ka lietas stāvoklis to pieļauj, noraidīt pirmajā instancē celto prasību;

                  —

                  piespriest ClientEarth segt abu pušu tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan apelācijas tiesvedībā, gan arī tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda trīs apelācijas sūdzības pamatus.
      Pirmkārt, ar pārsūdzēto spriedumu EIB aizstāvība attiecībā uz tās neatkarību finanšu operāciju jomā esot kļūdaini atzīta par nepieņemamu. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā ES primāro tiesību normas, kas atbalsta EIB aizstāvību, esot nepareizi piemērojusi pienākumu norādīt pamatojumu un sagrozījusi EIB atbildi uz ClientEarth lūgumu veikt iekšējo pārskatīšanu atbilstoši Orhūsas regulas 10. pantam (1). Rezultātā Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi jēdziena “administratīvs akts” definīciju Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
      Otrkārt, ar pārsūdzēto spriedumu esot kļūdaini nospriests, ka EIB direktoru padomes 2018. gada 12. aprīļa lēmums, ar kuru ir apstiprināts biomasas elektrostacijas Kurtišā (Spānija) celtniecības projekta finansējuma priekšlikums, ir administratīvais akts, kurš ir “juridiski saistošs un kam ir ārēja ietekme” Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi ES primāro tiesību pārākuma pār ES sekundārajām tiesībām un starptautiskiem nolīgumiem principu, neesot ievērojusi LESD 271. panta c) punktu un 263. panta ceturto daļu un esot nepareizi piemērojusi LESD 263. pantu.
      Treškārt, ar pārsūdzēto spriedumu esot kļūdaini nospriests, ka EIB direktoru padomes 2018. gada 12. aprīļa lēmums esot “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” pieņemts administratīvais akts Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē. Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā iekļauto definīciju, neesot identificējusi attiecīgā lēmuma pareizo juridisko pamatu un esot nesaskanīgi interpretējusi Orhūsas regulu Orhūsas konvencijas gaismā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).


title: Lieta C-223/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 6. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-9/19 ClientEarth/EIB

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 6. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-9/19 ClientEarth/EIB
      (Lieta C-223/21 P)
      (2021/C 217/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Blanc un G. Gattinara)

         Pārējās lietas dalībnieces: ClientEarth un Eiropas Investīciju banka (EIB)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  piespriest ClientEarth atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija norāda trīs apelācijas sūdzības pamatus.
      Tiesību kļūdas, piemērojot saskanīgas interpretācijas principu attiecībā uz Orhūsas konvenciju un interpretējot Orhūsas konvencijas 2. un 9. pantu (pirmais pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 107. un 125.–126. punktu).
      Tiesību kļūda, interpretējot Orhūsas regulas (1) 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu attiecībā uz jēdzienu “administratīvs akts”. Šis pamats ir sadalīts trīs daļās:

                  —

                  tiesību kļūda, interpretējot Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā iekļauto jēdzienu “tiesību akti” (šī otrā pamata daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 121.–124. punktu);

                  —

                  tiesību kļūda, interpretējot Orhūsas regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā iekļauto jēdzienu “pasākums, kam ir individuāls raksturs” (šī otrā pamata daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 126.–142. punktu);

                  —

                  tiesību kļūda, interpretējot tajā pašā tiesību normā iekļautos vārdus “kas ir juridiski saistošs un kam ir ārēja ietekme” (šī otrā pamata daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 149.–173. punktu).

            LESD 271. panta c) punkta pārkāpums (šis apelācijas sūdzības pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 89.–92., 150.–152. un 169.–171. punktu).

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).


title: Lieta C-228/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità di Dublino/CZA

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità di Dublino/CZA

      (Lieta C-228/21)
      (2021/C 217/41)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità di Dublino

         Pretkasācijas sūdzības iesniedzējs: CZA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai regulas 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka prasībā, kas ir celta tiesā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 604/2013 (1) 27. pantu, lai apstrīdētu lēmumu par pārsūtīšanu, kuru dalībvalsts ir pieņēmusi saskaņā ar regulas 26. pantā paredzēto mehānismu un pamatojoties uz minētās regulas 18. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto atpakaļuzņemšanas pienākumu, var atsaukties vienīgi uz apstākli, ka valsts, kas ir pieņēmusi lēmumu par pārsūtīšanu, nav piegādājusi regulas 4. panta 2. punktā paredzēto informatīvo bukletu?

                  2)

                  Vai regulas 27. pants, to skatot kopā ar šīs regulas 18. un 19. apsvērumu un 4. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja ir konstatēts 4. pantā paredzēto pienākumu pārkāpums, efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis liek tiesai pieņemt nolēmumu atcelt lēmumu par pārsūtīšanu?

                  3)

                  Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša, vai regulas 27. pants, to skatot kopā ar šīs regulas 18. un 19. apsvērumu un 4. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja ir konstatēts 4. pantā paredzēto pienākumu pārkāpums, efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis liek tiesai pārbaudīt minētā pārkāpuma būtiskumu, ņemot vērā prasītāja apgalvotos apstākļus, un ļauj apstiprināt lēmumu par pārsūtīšanu ikreiz, kad nav konstatēti iemesli citāda satura lēmuma par pārsūtīšanu pieņemšanai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).


title: Lieta C-229/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. aprīlī iesniedza Cour d’appel de Bruxelles (Beļģija) – Le Port de Bruxelles/Infrabel SA et Région de Bruxelles-Capitale/Infrabel SA

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. aprīlī iesniedza Cour d’appel de Bruxelles (Beļģija) – Le Port de Bruxelles/Infrabel SA et Région de Bruxelles-Capitale/Infrabel SA

      (Lieta C-229/21)
      (2021/C 217/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d’appel de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Le Port de Bruxelles, Région de Bruxelles-Capitale

         Atbildētāja: Infrabel SA

         Pārējie lietas dalībnieki: Région de Bruxelles-Capitale, Le Port de Bruxelles, Lineas SA

         Prejudiciālais jautājums

      Ja iekšzemes osta, kas ietilpst pamattīklā, jau ir savienota ar ceļu un dzelzceļu tīklu, vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1315/2013 (2013. gada 11. decembris) par Savienības pamatnostādnēm Eiropas transporta tīkla attīstībai un ar ko atceļ Lēmumu Nr. 661/2010/ES (1) 15. pantā, lasot to atsevišķi vai kopsakarā ar citām šīs regulas normām, ir noteikts pienākums saglabāt un apsaimniekot abus šos savienojumus, vai arī aizliegums demontēt kādu no šiem savienojumiem, pa ja tas nav ticis apsaimniekots?

         (1)  OV 2013, C 348, 1. lpp.


title: Lieta C-235/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. aprīlī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – RAIFFEISEN LEASING, trgovina in leasing d. o. o./Slovēnijas Republika

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. aprīlī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – RAIFFEISEN LEASING, trgovina in leasing d. o. o./Slovēnijas Republika
      (Lieta C-235/21)
      (2021/C 217/43)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Iesniedzējtiesa

         Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: RAIFFEISEN LEASING, trgovina in leasing d. o. o.

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai rakstveida līgums var tikt uzskatīts par rēķinu PVN direktīvas (1) 203. panta izpratnē vienīgi tad, ja tas satur visas norādes, kas attiecībā uz rēķinu ir noteiktas PVN direktīvas 3. nodaļā (“Rēķinu piesūtīšana”);
                  vai, ja atbilde ir noliedzoša,

                  2)

                  Kādas ir norādes vai apstākļi, pamatojoties uz kuriem rakstveida līgums katrā ziņā var tikt uzskatīts (arī) par rēķinu, kas rada pienākumu maksāt PVN saskaņā ar PVN direktīvas 203. pantu;
                  vai, konkrētāk,

                  3)

                  Vai par rakstveida līgumu, kuru ir noslēguši divi PVN maksātāji un kura priekšmets ir preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana, var tikt uzskatīts rēķins PVN direktīvas 203. panta izpratnē, ja no tā izriet pārdevēja vai pakalpojuma sniedzēja kā līgumslēdzējās puses skaidra un objektīvi atpazīstama griba izrakstīt rēķinu par konkrēto darījumu, kas pircējam varētu ļaut pamatoti pieņemt, ka tas uz tā pamata var atskaitīt kā priekšnodokli samaksāto PVN?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-239/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 14. aprīlī Petr Fryč iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 11. februāra rīkojumu lietā T-92/20 Fryč/Komisija

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/33

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 14. aprīlīPetr Fryč iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 11. februāra rīkojumu lietā T-92/20 Fryč/Komisija
      (Lieta C-239/21 P)
      (2021/C 217/44)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Petr Fryč (pārstāve: Š. Oharková, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

                  —

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu nospriest, ka lieta ir jānodod atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā un ka Vispārējai tiesai ir jāizskata arī argumenti, kas ietverti 2020. gada 2. oktobra replikas rakstā, jo pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa tos vienkārši esot ignorējusi.

                  —

                  Gadījumā, ja lieta netiks nodota atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz, lai Tiesa atzītu, ka Eiropas Savienības iestādes ir būtiski pārkāpušas savus pienākumus un viņam radījušas zaudējumus, jo:

                              a)

                              Eiropas Komisija esot pieņēmusi [Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu – VGAR], pārsniedzot tostarp juridisko pilnvarojumu, kurš izriet no Līgumiem, nenodrošinot konstitucionālo principu ievērošanu attiecībā uz iejaukšanās konkurencē, kam ir ietekme uz kopējo tirgu, izņēmuma raksturu un pamatotību, kā arī prettiesiski pieļaujot valsts atbalsta īstenošanu [darbības programmas “Uzņēmējdarbība un inovācijas” (turpmāk tekstā – “darbības programma”)] ietvaros, nodarot kaitējumu apelācijas sūdzības iesniedzēja saimnieciskajai darbībai;

                              b)

                              Eiropas Komisija ar 2007. gada 3. decembra lēmumu esot pieņēmusi darbības programmu, kas neatbilst Līgumiem un [Eiropas Savienības] Pamattiesību hartai, ka arī neesot publicējusi šo lēmumu;

                              c)

                              Eiropas Komisija neesot atbilstoši izskatījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzību par darbības programmas nelikumību, jo neesot nedz pārbaudījusi apstākļus, kādos tika noteikta un īstenota darbības programma, nedz arī pienācīgi pamatojusi lēmumu noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzību;

                              d)

                              Vispārējā tiesa esot atteikusies izskatīt lietu pēc būtības saistībā ar prasību atzīt VGAR par spēkā neesošu un noraidījusi prasību kā daļēji acīmredzami nepamatotu, tādējādi pārkāpjot savu likumisko pienākumu nodrošināt samērīguma principa ievērošanu, un, izvēloties pārāk formālu vienpusēju pieeju, esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzēja konstitucionālās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu.

                  —

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu atzīt, ka Komisijai trīs dienu laikā no spriedumā stāšanās likumīgā spēkā dienas viņam ir jāizmaksā summa 4 800 000 EUR apmērā kā iepriekš izklāstītā veidā viņam radīto zaudējumu atlīdzība.

                  —

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izmaksas, kas viņam jāmaksā pārstāvim.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus pamatus:

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz šobrīd piemērotās valsts atbalsta shēmas sekām, kas izraisot mākslīgas un kaitīgas izmaiņas visā ekonomikas struktūrā. Šādā veidā tiekot radīti vesela tirgus darbības traucējumi un izraisīti ekonomisko tiesību pārkāpumi, jo veiksmi tirgū vispirms jau nosaka iespēja izmantot valsts atbalstu, par ko lēmums ir pieņemts politiski, nevis atbilstoši tiesību aktiem.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz Komisijas kontroles darbības neesamību. Valsts atbalsta shēma tādējādi kļūstot par neaizpildītu vekseli izpildes iestādēm, kuras par atbilstošu kopējam tirgum var atzīt jebkuras no uzskaitītajām vai vēlāk pašas norādītajām nozarēm.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz kļūdu, nosakot prasības celšanas noilguma termiņa sākuma datumu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs bija pārliecināts, ka Eiropas Savienībā darbojas mehānisms, kas nodrošina, ka Komisija nepārtraukti pārbauda, vai valsts atbalsts, kas atzīts par saderīgu ar LESD (Līgums par Eiropas Savienības darbību) 107. pantu, neietekmē kopējo tirgu, kā norādīts LESD 108. panta 1. punktā. Tādēļ viņš lūdza Komisiju pārbaudīt situāciju no skatupunkta, ka Čehijas Republikai ir piešķirts valsts atbalsts darbības programmas ietvaros. Komisija noraidīja šo lūgumu, no kā apelācijas sūdzības iesniedzējs secina, ka LESD 108. pantā paredzētā kontroles sistēma nedarbojas. Apelācijas sūdzības iesniedzējs iespēju celt prasību Eiropas Savienības Tiesā uzskatīja par pēdējo izmantojamo iespēju, ticot, ka viņam tas nebūs jādara. Viņš esot darījis visu iespējamo, lai norādītu Komisijai uz trūkumiem darbības programmas izveidē un īstenošanā, un tādēļ nevar apgalvot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs būtu pieļāvis bezdarbību, noilguma termiņam ritot.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz sevišķu tiesisko interesi. Neatkarīgi no tā, vai Tiesa lems, ka attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesībām celt prasību ir iestājies noilgums, viņš ir pārliecināts, ka, ņemot vērā izskatāma jautājuma nozīmi ne tikai valsts, bet arī visas Eiropas līmenī, Tiesai būtu jāatbild uz jautājumu par to, kurš ir atbildīgs par neatbilstīgu politiku dotāciju jomā, proti, vai atbildīga ir Savienība, vai arī dalībvalsts.


title: Lieta C-242/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 13. aprīlī Évariste Boshab iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 3. februāra spriedumu lietā T-111/19 Evariste Boshab/Eiropas Savienības Padome

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/34

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 13. aprīlīÉvariste Boshab iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 3. februāra spriedumu lietā T-111/19 Evariste Boshab/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-242/21 P)
      (2021/C 217/45)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Évariste Boshab (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan, A. Guillerme, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 3. februāra spriedumu lietā Évariste Boshab/Eiropas Savienības Padome (T-111/19), kas tika paziņots 2021. gada 3. februārī;

                  —

                  izskatīt lietu pēc būtības un atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1940 (2018. gada 10. decembris), ciktāl tajā ir saglabāts apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds ar 8. numuru Lēmuma 2010/788/KĀDP pielikumā, kā arī Padomes Īstenošanas Regulu (ES) 2018/1931 (2018. gada 10. decembris), ciktāl tajā ir saglabāts apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds ar 8. numuru Regulas (EK) Nr. 1183/2005 (1) I pielikumā;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar apelāciju apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 3. februāra spriedumu lietā T-111/19 Évariste Boshab/Eiropas Savienības Padome, tās pamatošanai izvirzot divus pamatus, kas ir balstīti uz tiesību uz aizstāvību neievērošanu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
      Runājot par pirmo pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi viņa tiesības uz aizstāvību un it īpaši viņa tiesības tikt uzklausītam, ciktāl Vispārējā tiesa:

                  —

                  esot uzskatījusi, ka novēlotais Eiropas Savienības Padomes paziņojums, nedodot apelācijas sūdzības iesniedzējam iespēju iesniegt apsvērumus pirms lēmuma par attiecīgo ierobežojošo pasākumu pagarināšanu pieņemšanas, nav tiesību tikt uzklausītam neievērošana, jo lēmums neesot uzskatāms par jaunu apstākli, un

                  —

                  neesot izdarījusi vajadzīgos secinājumus no fakta, ka Padome šajā lietā neveica nekādu pārbaudi.

            Runājot par otro pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ciktāl tā:

                  —

                  neesot ņēmusi vērā, ka ierobežojošajiem pasākumiem ir aizsargājošs un pēc definīcijas pagaidu raksturs un to spēkā esamība vienmēr ir atkarīga no tā, vai faktiskie un juridiskie apstākļi, uz kuru pamata tie tika pieņemti, joprojām pastāv un vai to saglabāšana ir nepieciešama, lai sasniegtu izvirzīto mērķi;

                  —

                  neesot konstatējusi, ka Padomes iesniegtā informācija nekādā ziņā nevarētu attaisnot jebkādu rīcību, kura atbilst kritērijiem iekļaušanai strīdīgajos sarakstos, proti, darbības, kas ir uzskatāmas par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem, un

                  —

                  neesot kritizējusi to, ka Padome nepārbaudīja apelācijas sūdzības iesniedzēja sniegto informāciju pārskatīšanas procedūras kontekstā un uz tās pamata neveica pārbaudi.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1183/2005 (2005. gada 18. jūlijs), ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku; OV 2005, L 193, 1. lpp.


title: Lieta C-259/21: Prasība, kas celta 2021. gada 22. aprīlī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/35

      Prasība, kas celta 2021. gada 22. aprīlī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-259/21)
      (2021/C 217/46)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: I. Liukkonen un I. Terwinghe)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Padomes Regulas (ES) 2021/92 (2021. gada 28. janvāris), ar ko 2021. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi, 15.–17. un 20. pantu un 59. panta 2. punktu (1);

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Parlamenta ieskatā jomu regulējošie leģislatīvie akti, proti, Regulas (ES) 2019/1241 (2) 10. panta 4. punkts un 15. pants un Regulas (ES) 2019/472 (3) 9. pants paredz, ka tādi pasākumi kā šajā prasībā minētie ir jāpieņem ar LESD 290. pantā minētiem deleģētajiem aktiem.
      Savas prasības atbalstam Parlaments izvirza divus pamatus. Pirmais pamats ir par procedūras nelikumību un ļaunprātīgu izmantošanu, jo apstrīdētie pasākumi esot bijuši jāievieš ar LESD 290. pantā minētajiem deleģētajiem aktiem, nevis ar LESD 43. panta 3. punkta procedūru. Otrais pamats ir par lojālas sadarbības neievērošanu, pārkāpjot LES 13. panta 2. punktu. Padome, pieņemdama apstrīdētos noteikumus saskaņā ar procedūru, kas nav paredzēta tiesību aktos, kuru līdzautore tā ir, liedza Parlamentam kontroles tiesības, kas tam būtu bijušas, ja tiktu izmantota parastā procedūra.

         (1)  OV 2021, L 31, 31. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/1241 (2019. gada 20. jūnijs) par zvejas resursu saglabāšanu un jūras ekosistēmu aizsardzību ar tehniskiem pasākumiem un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 2019/2006, (EK) Nr. 1224/2009 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1380/2013, (ES) 2016/1139, (ES) 2018/973, (ES) 2019/472 un (ES) 2019/1022 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 894/97, (EK) Nr. 850/98, (EK) Nr. 2549/2000, (EK) Nr. 254/2002, (EK) Nr. 812/2004 un (EK) Nr. 2187/2005 (OV 2019, L 198, 105. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/472 (2019. gada 19. marts), ar ko izveido daudzgadu plānu krājumiem, kurus zvejo rietumu ūdeņos un blakusesošajos ūdeņos, un zvejniecībām, kuras šos krājumus izmanto, un ar ko groza Regulas (ES) 2016/1139 un (ES) 2018/973 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007 un (EK) Nr. 1300/2008 (OV 2019, L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-193/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Andreas Stihl/EUIPO – Giro Travel Company (Pelēkās un oranžās krāsas kombinācija) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības preču zīme, ko veido oranžās un pelēkās krāsas kombinācija – Absolūts atteikuma pamats – Regulas (EK) Nr. 40/94 4. panta un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Pietiekami skaidrs un precīzs grafisks attēlojums – Nepieciešamība pēc sistemātiska izkārtojuma, kurā attiecīgās krāsas ir sakārtotas iepriekš noteiktā un nemainīgā veidā)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/37

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Andreas Stihl/EUIPO – Giro Travel Company (Pelēkās un oranžās krāsas kombinācija)
      (Lieta T-193/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības preču zīme, ko veido oranžās un pelēkās krāsas kombinācija - Absolūts atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 40/94 4. panta un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Pietiekami skaidrs un precīzs grafisks attēlojums - Nepieciešamība pēc sistemātiska izkārtojuma, kurā attiecīgās krāsas ir sakārtotas iepriekš noteiktā un nemainīgā veidā)
      (2021/C 217/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Andreas Stihl AG & Co. KG (Waiblingen, Vācija) (pārstāvji: S. Völker, M. Pemsel un C. Eulenpesch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard-Monguiral un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Giro Travel Company SRL (Roman, Rumānija) (pārstāve: C. Frisch, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 200/2017-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Giro Travel Company un Andreas Stihl.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2018. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 200/2017-2.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Andreas Stihl AG & Co. KG tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Giro Travel Company SRL sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-282/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (“Halloumi”) (Eiropas Savienība preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927” – Agrāka Eiropas Savienības kolektīva vārdiska preču zīme “HALLOUMI” – Relatīvs atteikuma pamats – Ļaunticība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/38

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (“Halloumi”)
      (Lieta T-282/19) (1)

      (Eiropas Savienība preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927” - Agrāka Eiropas Savienības kolektīva vārdiska preču zīme “HALLOUMI” - Relatīvs atteikuma pamats - Ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
      (2021/C 217/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosija, Kipra) (pārstāvji S. Malynicz QC, S. Baran, barrister un V. Marsland, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grieķija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 15. februāra lēmumu lietā R 2295/2017-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi un Filotas Bellas & Yios.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-515/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Būvēšanas klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta) (Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots būvēšanas klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta – Spēkā neesamības pamats – Aizsardzības nosacījumu neievērošana – Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Ražojuma izskata iezīmes, ko nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija – Ražojuma izskata iezīmes, kurām ir jābūt obligāti atveidotām atbilstoši to formai un precīziem izmēriem, lai tās nodrošinātu savienojumu ar citiem ražojumiem – Dizainparaugi, kuru mērķis ir ļaut samontēt vai savienot vairākus savstarpēji aizstājamus ražojumus moduļu sistēmā – Regulas Nr. 6/2002 8. panta 1.–3. punkts)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/39

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Būvēšanas klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta)
      (Lieta T-515/19) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots būvēšanas klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta - Spēkā neesamības pamats - Aizsardzības nosacījumu neievērošana - Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Ražojuma izskata iezīmes, ko nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija - Ražojuma izskata iezīmes, kurām ir jābūt obligāti atveidotām atbilstoši to formai un precīziem izmēriem, lai tās nodrošinātu savienojumu ar citiem ražojumiem - Dizainparaugi, kuru mērķis ir ļaut samontēt vai savienot vairākus savstarpēji aizstājamus ražojumus moduļu sistēmā - Regulas Nr. 6/2002 8. panta 1.–3. punkts)
      (2021/C 217/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lego A/S (Billund, Dānija) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Delta-Sport Handelskontor GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: C. Klawitter un L.-E. Appel, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 10. aprīļa lēmumu lietā R 31/2018-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Delta Sport Handelskontor un Lego.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas trešās padomes 2019. gada 10. aprīļa lēmumu lietā R 31/2018–3.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  EUIPO un Delta Sport Handelskontor GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katrs sedz pusi Lego A/S tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 305, 9.9.2019.


title: Lieta T-588/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (“Power Stars”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Power Stars” – Daļēja atcelšanas atzīšana – Daļēja faktiskas izmantošanas neesamība – Faktiskas izmantošanas pierādījums – Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts) – Pienākums norādīt pamatojumu – Regulas Nr. 207/2009 75. panta 1. punkta pirmais teikums (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums) – Tiesības tikt uzklausītam – Regulas Nr. 207/2009 75. panta 1. punkta otrais teikums (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums))

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/40

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (“Power Stars”)
      (Lieta T-588/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Power Stars” - Daļēja atcelšanas atzīšana - Daļēja faktiskas izmantošanas neesamība - Faktiskas izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts) - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. panta 1. punkta pirmais teikums (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums) - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 207/2009 75. panta 1. punkta otrais teikums (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums))
      (2021/C 217/51)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Austrija) (pārstāvis: M. Ringer, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Walicka un S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Vācija) (pārstāve: K. Mandel, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 13. jūnija lēmumu lietā R 2038/2018-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp adp Gauselmann un Novomatic.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Novomatic AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 337, 7.10.2019.


title: Lieta T-798/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Bennahmias/Parlaments (Institucionālās tiesības – Noteikumi par Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām – Parlamentārās palīdzības piemaksa – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Pierādīšanas pienākums – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesību kļūda – Kļūda faktos – Samērīgums)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/40

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Bennahmias/Parlaments
      (Lieta T-798/19) (1)

      (Institucionālās tiesības - Noteikumi par Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Pierādīšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesību kļūda - Kļūda faktos - Samērīgums)
      (2021/C 217/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-Luc Bennahmias (Marseļa, Francija) (pārstāvji: J.-M. Rikkers, J.-L. Teheux, M. Ganilsy un C. De Kuyper, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Lorenz un M. Ecker)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 16. septembra lēmumu piedzīt no prasītāja 29 806 EUR, kas nepamatoti samaksāti kā parlamentārās palīdzības piemaksa, un ar to saistīto 2019. gada 19. septembra paziņojumu par parādu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jean-Luc Bennahmias sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta T-799/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Bennahmias/Parlaments (Institucionālās tiesības – Noteikumi par Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām – Parlamentārās palīdzības piemaksa – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Pierādīšanas pienākums – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesību kļūda – Kļūda faktos – Samērīgums)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/41

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Bennahmias/Parlaments
      (Lieta T-799/19) (1)

      (Institucionālās tiesības - Noteikumi par Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Pierādīšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesību kļūda - Kļūda faktos - Samērīgums)
      (2021/C 217/53)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-Luc Bennahmias (Marseļa, Francija) (pārstāvji: J.-M. Rikkers, J.-L. Teheux, M. Ganilsy un C. De Kuyper, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Lorenz un M. Ecker)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 16. septembra lēmumu piedzīt no prasītāja 15 105 EUR, kas nepamatoti samaksāti kā parlamentārās palīdzības piemaksa, un ar to saistīto 2019. gada 19. septembra paziņojumu par parādu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jean-Luc Bennahmias sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta T-93/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Albert Darboven Holding/EUIPO (“WINDSOR-CASTLE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “WINDSOR – CASTLE” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspēja – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Cildinošs raksturs)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/41

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Albert Darboven Holding/EUIPO (“WINDSOR-CASTLE”)
      (Lieta T-93/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “WINDSOR – CASTLE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspēja - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Cildinošs raksturs)
      (2021/C 217/54)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Albert Darboven Holding GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: A. Thünken, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Schäfer, A. Söder un D. Hanf)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 19. decembra lēmumu lietā R 2448/2018-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “WINDSOR–CASTLE” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 19. decembra lēmumu lietā R 2448/2018-1.

                  2)

                  EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 114, 6.4.2020.


title: Lieta T-168/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Creaton South-East Europe/EUIPO – Henkel (“CREATHERM”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CREATHERM” reģistrācijas pieteikums – Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “CERETHERM” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/42

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Creaton South-East Europe/EUIPO – Henkel (“CREATHERM”)
      (Lieta T-168/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CREATHERM” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “CERETHERM” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 217/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Creaton South-East Europe Kft. (Lenti, Ungārija) (pārstāvji: J. Muyldermans un P. Maeyaert, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: E. Markakis un V. Ruzek, pārstāvji)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Henkel AG & Co. KGaA (Diseldorfa, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 15. janvāra lēmumu lietā R 1090/2019-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Henkel un Creaton South-East Europe.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Creaton South-East Europe Kft. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 191, 8.6.2020.


title: Lieta T-175/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (“SANOLIE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SANOLIE” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SANODIN” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/43

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (“SANOLIE”)
      (Lieta T-175/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SANOLIE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SANODIN” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 217/56)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis: R. Guerras Mazón, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Palmero Cabezas)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sanolie (Stambula, Turcija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 2405/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Laboratorios Ern un Sanolie.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Laboratorios Ern, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 175, 25.5.2020.


title: Lieta T-354/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24 marta spriedums – Kfz-Gewerbe/EUIPO – The Blink Fish (Zivs attēls) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlota zivs – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “BLINKA” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Apzīmējumu līdzības neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Pienākums norādīt pamatojumu – Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/43

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24 marta spriedums – Kfz-Gewerbe/EUIPO – The Blink Fish (Zivs attēls)
      (Lieta T-354/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlota zivs - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “BLINKA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums)
      (2021/C 217/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wirtschaftsgesellschaft des Kfz-Gewerbes mbH (Bonna, Vācija) (pārstāvis: N. Hebeis, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Lapinskaite, J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: The Blink Fish Srl (Milāna, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 6. aprīļa lēmumu lietā R 2333/2019-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Wirtschaftsgesellschaft des Kfz-Gewerbes un The Blink Fish.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Wirtschaftsgesellschaft des Kfz-Gewerbes mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 262, 10.8.2020.


title: Lieta T-374/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – KM/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Pārdzīvojušais laulātais – Apgādnieka zaudējuma pensija – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pants – Atbilstības nosacījumi – Laulības ilgums – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzīga attieksme – Nediskriminācijas vecuma dēļ princips – Samērīgums)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/44

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedums – KM/Komisija
      (Lieta T-374/20) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pārdzīvojušais laulātais - Apgādnieka zaudējuma pensija - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pants - Atbilstības nosacījumi - Laulības ilgums - Iebilde par prettiesiskumu - Vienlīdzīga attieksme - Nediskriminācijas vecuma dēļ princips - Samērīgums)
      (2021/C 217/58)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KM (pārstāvis: M. Müller-Trawinski, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un T. Bohr)

         Lietas dalībnieki, kas iestājušies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: M. Windisch un U. Rösslein), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un M. Alver)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas 2019. gada 7. oktobra lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas lūgums piešķirt viņai apgādnieka zaudējuma pensiju un, otrkārt, uzdot Komisijai pieņemt jaunu lēmumu, ar ko viņai tiktu piešķirta apgādnieka zaudējuma pensija.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 7. oktobra lēmumu, ar kuru noraidīts KM lūgums piešķirt viņai apgādnieka zaudējuma pensiju.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina KM tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.

         (1)  OV C 255, 3.8.2020.


title: Lieta T-11/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 26. marta rīkojums – Paravan/EUIPO – paragon (“Paragon”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/45

      Vispārējās tiesas 2021. gada 26. marta rīkojums – Paravan/EUIPO – paragon (“Paragon”)
      (Lieta T-11/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 217/59)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Paravan GmbH (Pfronstetten-Aichelau, Vācija) (pārstāvji: I. Jung un L. Delpy, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: paragon GmbH & Co. KGaA (Delbrūka, Vācija) (pārstāve: A. Wulff, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 29. oktobra lēmumu lietā R 28/2019-4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Paravan GmbH un paragon GmbH & Co. KGaA.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību attiecībā uz prasību.

                  2)

                  Paravan GmbH un paragon GmbH & Co. KGaA sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 68, 2.3.2020.


title: Lieta T-158/21: Prasība, kas celta 2021. gada 24. martā – Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/Komisija

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/45

      Prasība, kas celta 2021. gada 24. martā – Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/Komisija
      (Lieta T-158/21)
      (2021/C 217/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Citizens’ Committee of the European Citizens’ Initiative “Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (Cîrţa, Rumānija) (pārstāvis: T. Hieber, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 14. janvāra paziņojumu par Eiropas pilsoņu iniciatīvu “Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe”, C(2021)171 final;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tā apgalvo, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Ar otro pamatu tā apgalvo, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pēc sekmīgās Eiropas pilsoņu iniciatīvas “Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” iesniegšanas atteikdamās pieņemt tiesību akta priekšlikumu.


title: Lieta T-168/21: Prasība, kas celta 2021. gada 30. martā – Magnetec/EUIPO (“Lichtblau”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/46

      Prasība, kas celta 2021. gada 30. martā – Magnetec/EUIPO (“Lichtblau”)
      (Lieta T-168/21)
      (2021/C 217/61)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Magnetec GmbH (Langenselbold, Vācija) (pārstāvji: M. Kloth, R. Briske un D. Habel, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības (atsevišķas) krāsas preču zīmes “Lichtblau” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 022 608

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 18. janvāra lēmums lietā R 217/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp EUIPO apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 49. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 33. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-169/21: Prasība, kas celta 2021. gada 26. martā – The Smiley Company/EUIPO – SC Ha Ha Ha Production (“SMILEY”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/46

      Prasība, kas celta 2021. gada 26. martā – The Smiley Company/EUIPO – SC Ha Ha Ha Production (“SMILEY”)
      (Lieta T-169/21)
      (2021/C 217/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: The Smiley Company SPRL (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: B. Fontaine, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: SC Ha Ha Ha Production SRL (Calinesti, Rumānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SMILEY” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 569 641

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 15. janvāra lēmums lietā R 2936/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-170/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. martā – Ben Ali/Padome

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/47

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. martā – Ben Ali/Padome
      (Lieta T-170/21)
      (2021/C 217/63)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francija) (pārstāvis: A. de Saint Remy, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt Mehdi Ben Ali prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  izskatīt lietu steidzamības kārtā atbilstoši piemērojamajām procesuālo tiesību normām;

                  —

                  katram gadījumam veikt Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantā minēto procesa organizatorisko pasākumu nolūkā panākt, ka Komisija dara pieejamus “visus dokumentus saistībā ar [apstrīdētās regulas] pieņemšanu”;

                  —

                  ar tūlītēju iedarbību atcelt attiecībā uz prasītāju pieņemto Padomes Lēmumu (KĀDP) 2021/55 – kas paziņots ar 2021. gada 25. janvāra vēstuli SGS 21/0041, kura 2021. gada 26. janvārī nosūtīta ar ierakstītu pasta sūtījumu un saņemta 2021. gada 29. janvārī – par viņa vārda un uzvārda saglabāšanu to personu, pret kurām vērsti ierobežojošie pasākumi, sarakstā, kas ietverts Eiropas Savienības Padomes Lēmuma 2011/72/KĀDP pielikumā, kurš grozīts ar Padomes Lēmumu 2021/55/KĀDP, [kā arī] Padomes Regulas (ES) Nr. 101/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Tunisijā, kas īstenota ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/49, I pielikumā un, otrkārt, atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/49, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 101/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Tunisijā;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei samaksāt Mehdi Ben Ali kopumā 150 000 EUR kā atlīdzinājumu par visu viņam jebkāda veidā nodarīto kaitējumu;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei samaksāt Mehdi Ben Ali30 000 EUR par viņa aizstāvības izmaksām saistībā ar šīs prasības uzturēšanu, kas saskaņā ar Reglamenta 91. pantu ir atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – aizstāvības izmaksas;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pietiekams tiesiskais pamats. Prasītājs apgalvo, ka sankcija ir attaisnojama vienīgi ar tās spēju sasniegt mērķus, kuru vārdā tā ir apstiprināta, un ka neesot pietiekami tikai konstatēt miera apdraudējumu. Taču šajā lietā Eiropas Savienības Padome nelabvēlīgos pasākumus esot attaisnojusi ar mērķi – Tunisijas ekonomikas un tās sabiedrības ilgtspējīga attīstība. Tādējādi Padomes piemērotā sankcija esot paredzēta nevis tam, lai nostiprinātu vai atjaunotu mieru, bet gan lai veicinātu Tunisijas ekonomikas un demokrātiskas sabiedrības attīstību. Līdz ar to šī sankcija esot jāatceļ vai jāgroza.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Pirmkārt, lēmuma pieņemšanas stadijā piemērotajās procedūrās neesot ievērotas viņa pamattiesības, jo neesot nodrošināts līdzsvars starp norādītajiem iemesliem un individuālo tiesību ievērošanu. Otrkārt, stadijā, kad sarakstā tika iekļauts viņa vārds, neesot ievērotas viņa tiesības, jo izmantotās procedūras neesot pietiekamas, proti, tajās viņam neesot bijis iespējams izmantot savas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību. Treškārt, īstenošanas stadijā izmantotajā atkāpju procedūrā neesot ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu. Prasītājs šajā ziņā norāda uz to, ka trūkst attiecīga Tunisijas valsts lēmuma ar nozīmīgo faktisko apstākļu izklāstu, pamatojoties uz kuru, viņš varētu tikt iekļauts strīdīgajā sarakstā.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Prasītājs norāda, ka acīmredzamā kļūda ir pieļauta ar to, ka trūkst pierādījumu par viņa dalību jebkādās prettiesiskās darbībās saistībā ar Tunisijas valsts naudas līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos vai noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju. Turklāt arī izvirzītā apsūdzība – par līdzdalību valsts amatpersonas statusa ļaunprātīgā izmantošanā – neesot balstīta uz pierādījumiem.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Apvienoto Nāciju Organizācijas Pretkorupcijas konvencijas 31., 46. un 55. pants. Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka saskaņā ar šīm normām naudas līdzekļu iesaldēšanas un konfiskācijas pasākumi esot veicami, pamatojoties uz pieprasījumu iesniegušās valsts lēmumu vai uz nozīmīgo faktisko apstākļu izklāstu, ko sniegusi šī pati pieprasījumu iesniegusī valsts, kā arī tās aprakstu par pieprasītajiem pasākumiem. Viņš norāda, ka ierobežojošie pasākumi attiecībā pret viņu esot noteikti, neievērojot šos kritērijus.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā par attiecībā uz prasītāju noteikto pasākumu samērīgumu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot nepareizi izmantotas pilnvaras.


title: Lieta T-173/21: Prasība, kas celta 2021. gada 31. martā – Novelis Deutschland/EUIPO – Cuki Cofresco (Grila paplāte)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/49

      Prasība, kas celta 2021. gada 31. martā – Novelis Deutschland/EUIPO – Cuki Cofresco (Grila paplāte)
      (Lieta T-173/21)
      (2021/C 217/64)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novelis Deutschland GmbH (Göttingen, Vācija) (pārstāvis: U. Herberth, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Cuki Cofresco Srl (Volpiano, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 516836-0007 (Grila paplāte)

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2021. gada 1. februāra lēmums lietā R 1856/2019-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt pieteikumu par Kopienas dizainparauga spēkā neesamības atzīšanu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-182/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. aprīlī – PKK/Padome

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/50

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. aprīlī – PKK/Padome
      (Lieta T-182/21)
      (2021/C 217/66)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kurdistan Workers’ Party (PKK) (pārstāvji: A. van Eik un T. Buruma)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) Nr. 2021/142 un Padomes Īstenošanas regulu 2021/138, ciktāl tie attiecas uz PKK (a.k.a. KADEK a.k.a. KONGRA-GEL);

                  —

                  papildus prasītāja lūdz piespriest atmaksāt tiesāšanās izdevumus ar procentiem, kas tiks aprēķināti vēlāk.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 (1) un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 (2) neesot spēkā, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, jo ar tiem tiekot pārkāpts tiesiskās drošības princips un/vai Padomes Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 2. punkts (3) un/vai Padomes Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punkts. (4) Prasītāja apgalvo, ka Padome neesot norādījusi skaidru un precīzu PKK konceptualizāciju.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 neesot spēkā, ciktāl tiek attiecas uz prasītāju, jo prasītāju nevarot kvalificēt par grupu vai organizāciju, kas iesaistīta terora aktos, kā tas ir definēts Padomes Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 3. punktā.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 neesot spēkā, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, jo neesot pieņemts kompetentās iestādes lēmums Padomes Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 4. punkta izpratnē.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 neesot spēkā tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, jo Padome neesot veikusi pienācīgu pārskatīšanu, kā tas tiek prasīts Padomes Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 6. punktā.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 neesot spēkā tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, jo lēmums un regula neatbilst samērīguma un subsidiaritātes prasībām.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 neesot spēkā tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, jo tie neatbilstot pienākumam norādīt pamatojumu atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pantam.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/142 un Padomes Īstenošanas regula 2021/138 neesot spēkā tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, jo ar tiem tiekot pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2019/142 (2021. gada 5. februāris), ar ko groza un atjaunina to personu, grupu un vienību sarakstu, kurām piemēro 2., 3. un 4. pantu Kopējā nostājā 2001/931/KĀDP par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu, un atceļ Lēmumu (KĀDP) 2020/1132 (OV 2021, L 43, 14. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2021/138 (2021. gada 5. februāris), ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar ko atceļ Īstenošanas regulu (ES) 2020/1128 (OV 2021, L 43, 1. lpp.).

         (3)  Padomes Kopējā nostāja 2001/931 (2001. gada 27. decembris) par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu (OV 2001, L 344, 93. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 2580/2001 (2001. gada 27. decembris) par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (OV 2001, L 344, 70. lpp.).


title: Lieta T-183/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. aprīlī – QP u.c./Padome u.c.

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/51

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. aprīlī – QP u.c./Padome u.c.
      (Lieta T-183/21)
      (2021/C 217/67)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: QP un 15 citi prasītāji (pārstāve: N. de Montigny, advokāte)

         Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) un EULEX Kosovo

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
      galvenokārt:

                  —

                  saistībā ar darba attiecībām:

                              —

                              attiecībā uz visiem prasītājiem:

                                          —

                                          pārkvalificēt prasītāju līgumattiecības par darba līgumu uz nenoteiktu laiku;

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem izmaksāt kompensāciju prasītājiem saistībā ar dalības valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā neesamību, kas jānosaka, pamatojoties uz piemērojamo tiesisko regulējumu;

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;

                                          —

                                          noteikt termiņu, kādā lietas dalībniekiem ir jāaprēķina minētā kompensācija, kas ir jānosaka, pamatojoties uz šajā jomā piemērojamo tiesisko regulējumu, atbilstoši principiem, kurus Vispārējā tiesa noteiks pieņemamajā lēmumā;

                              —

                              attiecībā uz prasītājiem, kuru līgumattiecības ir beigušās ar atbildētāju vienpusēju lēmumu:

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem izmaksāt kompensāciju par uzteikumu:

                                                      —

                                                      prasītājam QP: 42 092,50 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam QT: 69 880,54 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam QU: 53 749,17 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam QV: 57 159,69 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam QY: 63 298,15 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam RB: 55 303,02 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam RD: 55 373,64 EUR.

                                                      —

                                                      prasītājam RF: 40 201,21 EUR.

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem izmaksāt katram no turpmāk minētajiem prasītājiem kompensāciju par nelikumīgu atlaišanu, kas novērtēta ex aequo et bono12 500 EUR apmērā par katru nostrādāto gadu:

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem izmaksāt katram no prasītājiem QP, QR, QS, QT, QU, QV, QW, QY, QZ, RA, RB, RC, RD un RE atalgojuma, kas saņemts nepietiekamā apmērā, atšķirību kopš algas pārklasificēšanas datuma, kas tika veikta 2012. gada 1. septembrī;

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;

                  —

                  saistībā ar citām tiesībām:

                              —

                              konstatēt, ka prasītāji bija jāpieņem darbā kā viena no trim atbildētājiem pagaidu darbiniekiem un atzīt, ka trīs pirmie atbildētāji bez objektīva pamatojuma esot izturējušies pret prasītājiem prettiesiski un diskriminējoši attiecībā uz viņu atalgojumu, viņu tiesībām uz pensiju un saistītajām priekšrocībām, kā arī attiecībā uz nodarbinātības nākotnē garantiju;

                              —

                              piespriest pirmajiem trim atbildētājiem atlīdzināt katram prasītājam nodarīto kaitējumu saistībā ar to, ka neesot ticis piemērots atalgojums, tiesības uz pensiju, pabalstiem un priekšrocībām, kas izriet no Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības piemērošanas, ko izraisīja prettiesiskās attieksmes radītā nevienlīdzība;

                              —

                              piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;

                              —

                              noteikt termiņu, kādā lietas dalībniekiem ir jāizvērtē minētā kompensācija, ņemot vērā pakāpi un līmeni, kuros prasītāji bija attiecīgi jāpieņem darbā, vidējo atalgojuma pieaugumu, viņu attiecīgās karjeras attīstību, pabalstus, kādus viņiem bija jāsaņem saskaņā ar šiem pagaidu darbinieka līgumiem, un salīdzināt iegūtos rezultātus ar prasītāju faktiski saņemto atalgojumu.

            pakārtoti:

                  —

                  piespriest pirmajiem trim atbildētājiem saistībā ar to ārpuslīgumisko atbildību izmaksāt kompensāciju prasītājiem viņu pamattiesību neievērošanas dēļ, kas novērtēta ex aequo et bono20 000 EUR apmērā par katru nostrādāto gadu;

                  —

                  piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;
                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota tiesību ļaunprātīga izmantošana, noslēdzot secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, un samērīguma principa pārkāpums. Prasītāji atsaucas uz viņu līgumiem piemērojamo materiālo tiesību piemērošanu un lūdz pārkvalificēt viņu darba līgumus iestādēs par darba līgumiem uz nenoteiktu laiku, kā arī izmaksāt sociālās tiesības ar atpakaļejošu spēku un attiecībā uz dažiem prasītājiem – izmaksāt kompensāciju par uzteikumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa pārkāpums. Prasītāji uzskata, ka atbildētāju noteiktās tiesību normas attiecībā uz individuālu starptautiska darba līgumu noslēgšanu ir, pirmkārt, diskriminējošas salīdzinājumā ar pārējo Savienības darbinieku pieņemšanas darbā nosacījumiem, otrkārt, neskaidras un, visbeidzot, pretējas Eiropas sabiedriskās kārtības noteikumiem, tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartā nostiprinātajām vērtībām un principiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvota tiesiskā nedrošība un tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots apspriešanās ar personāla pārstāvjiem principa pārkāpums.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots Eiropas labas administratīvās prakses kodeksa pārkāpums.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots tiesību uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos pārkāpums.


title: Lieta T-187/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. aprīlī – Firearms United Network u.c./Eiropas Komisija

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/53

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. aprīlī – Firearms United Network u.c./Eiropas Komisija
      (Lieta T-187/21)
      (2021/C 217/68)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Firearms United Network (Varšava, Polija), Tomasz Walter Stępień (Żelechów, Polija), Michał Budzyński (Cegłów, Polija), Andrzej Marcjanik (Złotokłos, Polija) (pārstāvis: E. Woźniak, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
      Atzīt par spēkā neesošu un atcelt Komisijas Regulu (ES) 2021/57 (2021. gada 25. janvāris), ar ko attiecībā uz svinu skrotīs mitrājos vai to tuvumā groza XVII pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (1).

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2) noteikumu (16. pants, 17. panta 1. punkts, 21. panta 1. punkts, 45. panta 1. punkts un 48. panta 1. punkts) pārkāpumu, ierobežojot brīvību uzsākt un veikt saimniecisku darbību saistībā ar šaušanu; ierobežojot īpašuma tiesības, kā arī šaujamieroču, svinu saturošas munīcijas, objektu, kas var būt par šautuvēm, lietošanu un turēšanu; diskriminējot sporta šāvējus un medniekus; ierobežojot brīvību pārvietoties ar svinu saturošu munīciju; ieviešot prezumpciju, ka personas, kuras pārvietojas pa mitrāju teritoriju ar svinu saturošu munīciju, ir vainojamas šaušanā ar svinu saturošu munīciju mitrājos un tātad ir personas, kuras pārkāpj noteikto aizliegumu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz Līguma par Eiropas Savienību (3) noteikumu (2. pants, 3. panta 2. un 3. punkts) pārkāpumu, neievērojot brīvību un tiesības veikt medību un sporta šaušanas darbības; neievērojot tiesiskuma principu, ieviešot prezumpciju par to, ka personas, kuras pārvietojas pa mitrāju teritoriju ar svinu saturošiem ieročiem, ir vainojamas šaušanā ar svinu saturošu munīciju mitrājos; iedragājot drošības sajūtu, ieviešot noteikumus, kas neļauj identificēt mitrāju teritorijas un tātad aizlieguma teritoriālo piemērojamību, un līdz ar to neļauj pielāgoties spēkā esošo noteikumu prasībām.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz Līguma par Eiropas Savienību noteikumu (5. panta 2., 3. un 4. punkts) pārkāpumu, pārkāpjot kompetences piešķiršanas principu, kā pamatā ir darbības, ko pienācīgi būtu varējusi uzņemties dalībvalstis, kā arī darbības formas un tvēruma paplašināšana, pārsniedzot to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu Līgumu mērķus.

                  4.

                  Ceturtais pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana, pieņemot regulu, kuras mērķis ir būtiski ierobežot civilajām vajadzībām veiktu šaušanu civilajām Eiropas Savienības teritorijā.

         (1)  OV 2021, L 24, 19. lpp.

         (2)  OV 2012, L 326, 391. lpp.

         (3)  OV 2016, L 202, 13. lpp.


title: Lieta T-188/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. aprīlī – Lück/EUIPO – R.H. Investment (“MALLE”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/54

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. aprīlī – Lück/EUIPO – R.H. Investment (“MALLE”)
      (Lieta T-188/21)
      (2021/C 217/69)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jörg Lück (Hilden, Vācija) (pārstāvis: L. Becker, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: R.H. Investment UG (haftungsbeschränkt) (Erlangen, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MALLE” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 2 631 166

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 21. decembra lēmums lietā R 1393/2020-5

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu kopā ar Anulēšanas nodaļas 2020. gada 18. maija lēmumu;

                  —

                  piespriest personai, kas iestājusies lietā, segt visus tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-190/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. aprīlī – RI u.c./Padome u.c.

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/55

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. aprīlī – RI u.c./Padome u.c.
      (Lieta T-190/21)
      (2021/C 217/70)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: RI un 15 citi prasītāji (pārstāve: N. de Montigny, advokāte)

         Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) un EULEX Kosovo

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
      galvenokārt:

                  —

                  saistībā ar darba attiecībām:

                              —

                              pārkvalificēt prasītāju līgumattiecības par darba līgumu uz nenoteiktu laiku;

                              —

                              piespriest atbildētājiem izmaksāt kompensāciju par uzteikumu:

                                          —

                                          prasītājam RW: 65 726,17 EUR.

                                          —

                                          prasītājam RZ: 84 748,27 EUR.

                              —

                              piespriest atbildētājiem izmaksāt prasītājiem kompensācijas saistībā ar dalības valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā neesamību, kuras jānosaka, pamatojoties uz piemērojamo tiesisko regulējumu;

                              —

                              piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;

                              —

                              noteikt termiņu, kādā lietas dalībniekiem ir jāizvērtē minētā kompensācija, kas ir jānosaka;

                  —

                  saistībā ar citām tiesībām:

                              —

                              konstatēt, ka prasītāji bija jāpieņem darbā kā viena no trim atbildētājiem pagaidu darbinieki un atzīt, ka trīs pirmie atbildētāji bez objektīva pamatojuma esot izturējušies pret prasītājiem prettiesiski un diskriminējoši attiecībā uz viņu atalgojumu, viņu tiesībām uz pensiju un saistītajām priekšrocībām, kā arī attiecībā uz nodarbinātības nākotnē garantiju;

                              —

                              piespriest pirmajiem trim atbildētājiem atlīdzināt katram prasītājam nodarīto kaitējumu saistībā ar to, ka neesot ticis piemērots atalgojums, tiesības uz pensiju, pabalstiem un priekšrocībām, kas izriet no Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības piemērošanas, ko izraisīja prettiesiskās attieksmes radītā nevienlīdzība;

                              —

                              piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;

                              —

                              noteikt termiņu, kādā lietas dalībniekiem ir jāizvērtē minētā kompensācija, ņemot vērā pakāpi un līmeni, kuros prasītāji bija attiecīgi jāpieņem darbā, vidējo atalgojuma pieaugumu, viņu attiecīgās karjeras attīstību, pabalstus, kādus viņiem bija jāsaņem saskaņā ar šiem pagaidu darbinieka līgumiem, un salīdzināt iegūtos rezultātus ar prasītāju faktiski saņemto atalgojumu.

            pakārtoti:

                  —

                  piespriest pirmajiem trim atbildētājiem saistībā ar to ārpuslīgumisko atbildību izmaksāt kompensāciju prasītājiem viņu pamattiesību neievērošanu dēļ, kas novērtēta ex aequo et bono20 000 EUR apmērā par katru nostrādāto gadu;

                  —

                  piespriest atbildētājiem samaksāt viņiem procentus par šīm summām;

            piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti lietā T-183/21 QP u.c./Padome u.c.


title: Lieta T-192/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Laboratorios Ern/EUIPO – Beta Sports (“META”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/56

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Laboratorios Ern/EUIPO – Beta Sports (“META”)
      (Lieta T-192/21)
      (2021/C 217/71)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāve: T. González Martínez, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Beta Sports LLC (Coconut Creek, Florida, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “META” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 973 308

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 22. janvāra lēmums lietā R 1152/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 17 973 308 “META” reģistrācijas pieteikumu 5. klasei;

                  —

                  piespriest atbildētājam un attiecīgajā gadījumā personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-194/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Fidia farmaceutici/EUIPO – Stelis Biopharma (“HYALOSTEL ONE”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/57

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Fidia farmaceutici/EUIPO – Stelis Biopharma (“HYALOSTEL ONE”)
      (Lieta T-194/21)
      (2021/C 217/72)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fidia farmaceutici SpA (Abano Terme, Itālija) (pārstāvji: R. Kunz-Hallstein un H. Kunz-Hallstein, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Stelis Biopharma ltd. (Karnataka, Indija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “HYALOSTEL ONE”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 399 649, ko attiecina uz Eiropas Savienību

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 27. janvāra lēmums lietā R 831/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; pakārtoti, ja otra procesa Apelācijas padomē dalībniece iestāsies lietā, piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, solidāri atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 165. panta 1. punkta pārkāpums un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 32. panta f) punkta un 39. panta 5. punkta pārkāpums;

                  —

                  tiesību tikt uzklausītam pārkāpums un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punktā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-196/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Lea Nature Services/EUIPO – Debonair Trading Internacional (“SO…?”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/58

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Lea Nature Services/EUIPO – Debonair Trading Internacional (“SO…?”)
      (Lieta T-196/21)
      (2021/C 217/73)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lea Nature Services (Periņī, Francija) (pārstāvis: F. Drageon, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Debonair Trading Internacional Lda (Funšala, Portugāle)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “SO…?” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 17 473 513

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 11. februāra lēmums lietā R 1235/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei segt tiesāšanās izdevumus, kas tiem radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-197/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Lea Nature Services/EUIPO – Debonair Trading Internacional (“SO…?”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/59

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Lea Nature Services/EUIPO – Debonair Trading Internacional (“SO…?”)
      (Lieta T-197/21)
      (2021/C 217/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lea Nature Services (Periņī, Francija) (pārstāvis: F. Drageon, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Debonair Trading Internacional Lda (Funšala, Portugāle)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SO…?” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 485 078

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 11. februāra lēmums lietā R 1234/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei segt tiesāšanās izdevumus, kas tiem radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-198/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Ancor Group/EUIPO – Cody’s Drinks International (“CODE-X”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/59

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. aprīlī – Ancor Group/EUIPO – Cody’s Drinks International (“CODE-X”)
      (Lieta T-198/21)
      (2021/C 217/75)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ancor Group GmbH (Igersheim, Vācija) (pārstāvji: J. Wachsmuth un W. Berlit, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Cody’s Drinks International GmbH (Brēmene, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CODE–X” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 893 826

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 4. februāra lēmums lietā R 208/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atstāt spēkā Iebildumu nodaļas 2018. gada 28. novembra lēmumu, ar kuru noraidīti iebildumi pret Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 17 893 826 reģistrācijas pieteikumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.