title: Lieta C-590/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. novembrī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/24

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. novembrī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-590/16)
   (2017/C 030/29)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāves – Flavia Tomat un Aikaterini Kyratsou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 258. pantam atzīt, ka, pieņemot un paturot spēkā tiesisko regulējumu, ar kuru sabiedrības “Katastimata Aforologiton Eidon A.E.” degvielas uzpildes stacijās, kuras atrodas Kipi pie Evras [Kipoi, Evros], Kakavjas [Kakavia] un Evzoni [Evzonoi] – kas visas ir vietas, kuras robežojas ar trešām valstīm, proti, attiecīgi ar Turciju, Albāniju un Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku – esošajās robežšķērsošanas vietās, tiek veikta naftas produktu piegāde, nepiemērojot akcīzes nodokli, Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2008/118/EK (1) 7. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Atbilstoši 2014. gada 1. septembra argumentētajam atzinumam, ko Komisija nosūtīja Grieķijas iestādēm, Grieķija, akceptējot to, ka sabiedrības “Katastimata Aforologiton Eidon A.E.” pārvaldītajās degvielas uzpildes stacijās, kuras atrodas Kipi pie Evras, Kakavjas un Evzoni esošajās robežšķērsošanas vietās tiek piegādāti naftas produkti, kuriem netiek piemērots akcīzes nodoklis, nav izpildījusi Direktīvā 2008/118 par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu paredzētos pienākumus, jo Grieķija neuzskata, ka šāda šo piegāde būtu faktiska nodošana patēriņam. Degvielas tieša piegāde transportlīdzekļiem šajās degvielas uzpildes stacijas ir nodošana patēriņam un ir apliekama ar akcīzes nodokli.

               2.

               Savienības likumdevējs ir skaidri noteicis atkāpes no pamatprincipa, ka nodoklis ir jāmaksā patēriņa dalībvalstī. Eksportam uz trešo valsti paredzētu vienkāršotu procedūru piemērošana ar akcīzes nodokli apliekamu naftas produktu piegādei ir pretēja Direktīvai 2008/118, jo tā neietilpst nevienas no tās attiecīgajām tiesību normām piemērošanas jomā.

      (1)  OV 2009, L 9, 12. lpp.


title: Lieta C-466/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/25

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-466/10)
   ()
   2010/C 317/44
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Patakia un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, izmantojot sarunu procedūru, iepriekš nepublicējot paziņojumu par publisko iepirkumu attiecībā uz bīstamu medicīnisku infekciozu veselības aprūpes iestāžu atkritumu pārstrādi, kas ietilpst Atikas 1. D.Y.P.E. (reģionālā veselības aprūpes administrācija) kompetencē, Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2004/18/EK 28. pantā paredzētos pienākumus tiktāl, ciktāl nav izpildīts neviens no 31. pantā paredzētajiem izņēmuma nosacījumiem, un it īpaši 31. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, kuri attaisno atkāpi no vispārējās normas un šajā pašā pantā paredzētās izņēmuma procedūras izmantošanu;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               pēc tai nosūtītas sūdzības Eiropas Komisija pārbaudīja medicīnas preču piegādātāju komisijas uzaicinājumu piedalīties sarunu procedūrā, iepriekš nepublicējot paziņojumu par publisko iepirkumu attiecībā uz bīstamu medicīnisku infekciozu veselības aprūpes iestāžu atkritumu pārstrādi, kas ietilpst Atikas 1. D.Y.P.E. (reģionālā veselības aprūpes administrācijas) kompetencē.

               2)

               Komisija atgādina, ka paziņojuma par publisko iepirkumu publicēšana, kurā ir norādīti konkrēti definēti un skaidri nosacījumi, ir vispārēja norma un ka sarunu procedūra, iepriekš nepublicējot paziņojumu par publisko iepirkumu, ir atļauta tikai izņēmuma kārtā, konkrēti noteiktos gadījumos, kas ir minēti Direktīvas 2004/18/EK 30. un 31. pantā un kuri ir jāinterpretē šauri, tai pat laikā pierādīšanas pienākums par izņēmuma apstākļiem, kas attaisno faktiski pastāvošo atkāpi, ir tam, kurš atsaucas uz šiem noteikumiem.

               3)

               šajā sakarā Komisija uzskata, ka, lai gan līgumslēdzēja iestāde atsaucās uz izņēmuma procedūru, kas ir paredzēta Direktīvas 2004/18/EK 31. panta 1. punkta c) apakšpunktā, no minētā uzaicinājuma izriet, ka tā nav pierādījusi, ka minētajā noteikumā paredzētie nosacījumi ir izpildīti un tie pamato šīs procedūras izmantošanu.

               4)

               Komisija uzskata, ka, izmantojot sarunu procedūru, iepriekš nepublicējot paziņojumu par publisko iepirkumu, līgumslēdzēja iestāde nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti Direktīvas 28. pantā, jo nav izpildīti nosacījumi nevienam no Direktīvas 31. pantā paredzētajiem izņēmumiem, it īpaši 31. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, kuri attaisnotu atkāpi no vispārējās normas un šajā pantā paredzētās izņēmuma procedūras izmantošanu.


title: Lieta C-505/11 P: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 8. maija rīkojums — ThyssenKrupp Elevator AG /Eiropas Komisija

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 8. maija rīkojums — ThyssenKrupp Elevator AG/Eiropas Komisija
   (Lieta C-505/11 P) (1)

   2012/C 303/40
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011.


title: Lieta T-225/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. maijā – QuaMa Quality Management/ITSB – Microchip Technology (“medialbo”)

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/21

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. maijā – QuaMa Quality Management/ITSB – Microchip Technology (“medialbo”)
   (Lieta T-225/15)
   (2015/C 228/26)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: QuaMa Quality Management GmbH (Glashütten, Vācija) (pārstāvis –C. Russ, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Microchip Technology, Inc. (Chandler, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “medialbo” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 454 766

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 19. februāra lēmums apvienotajās lietās R 1809/2014-4 un R 1680/2014-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 41. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta F-12/06: Prasība, kas celta  2006. gada 3. februārī  —  Suleimanova  pret Reģionu Komiteju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 3. februārī — Suleimanova pret Reģionu Komiteju
   (Lieta F-12/06)
   (2006/C 86/88)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Karina Suleimanova (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Reģionu Komiteja
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu par prasītājas, Eiropas Kopienu ierēdnes, iecelšanu amatā, ciktāl tajā atbilstoši Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantam noteikta amata pakāpe;

               —

               piespriest Reģionu Komitejai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, konkursa, kura paziņojums tika publicēts 2004. gada 1. maijā, laureāte, tika pieņemta darbā pēc tam, kad stājās spēkā Padomes 2004. gada 22. marta Regula (EK, Euratom) Nr. 723/2004, ar ko groza Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (1).
   Savā prasības pieteikumā prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka apstrīdētajā lēmumā nav ievēroti likumības ietvari, ko nosaka konkursa paziņojums. Pamatojoties uz Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantu, viņa tika pieņemta darbā ar pakāpi, kas ir par vienu pakāpi zemāka, nekā tā, kas norādīta konkursa paziņojumā.
   Prasītāja tāpat uzskata, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj Civildienesta noteikumu 5., 29. un 31. pantu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu. Viena un tā paša konkursa vai vienlīdzīgas pakāpes konkursu laureāti tika klasificēti dažādos līmeņos, attiecībā no tā, vai viņi tika pieņemti darbā pirms vai pēc Regulas Nr. 723/2004 spēkā stāšanās.
   Turklāt prasītāja visbeidzot atsaucas uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, ciktāl viņai bija likumīgas tiesības sagaidīt, ka viņu pieņems darbā tajā pakāpē, kas norādīta konkursa paziņojumā amatam, uz ko viņa kandidēja.

      (1)  OV L 124, 27.4.2004., 1. lpp.


title: Lieta T-267/06: Prasība, kas celta 2006. gada 25. septembrī — Itālijas Republika pret Komisiju

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/41

         Prasība, kas celta 2006. gada 25. septembrī — Itālijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-267/06)
   (2006/C 281/73)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 27. jūlija Lēmumu K (2006) 3331, par kuru paziņots 2006. gada 28. jūlijā, daļā, kurā no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus Itālijas Republikas izdevumus, kurs tā attiecināja uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, izdevumus un maksājumus lietā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība tiek celta pret Komisijas 2006. gada 27. jūlija lēmumu C (2006) 3331 daļā, kurā no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus Itālijas Republikas izdevumus, kurs tā attiecināja uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu.
   Savas prasības pamatojumam, prasītāja norāda uz pārkāpumu un/vai nepareizu piemērošanu attiecībā uz:

               —

               Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regulas (EEK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp.), pielikuma 4. punkta iv) daļu;

               —

               Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulas (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (OV L 297, 1. lpp.) 23., 24. un 30. panta 1. un 2. punktu;

               —

               Komisijas 1997. gada 16. aprīļa Regulas (EK) Nr. 659/1997, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2200/96 piemērošanai intervences pasākumiem augļu un dārzeņu nozarē (OV L 100, 22. lpp.), 17. panta 2. un 3. punktu;

               —

               Komisijas 2000. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 562/2000, kas nosaka sīki izstrādātus noteikumus par Padomes Regulas (EK) Nr. 1254/1999 piemērošanu attiecībā uz liellopu gaļas iepirkšanu (OV L 68, 22. lpp.), 4. panta 3. punktu, 8. pantu un 24. panta 3. punktu, kā arī Regulas III pielikuma 2. punkta a) apakšpunktu.


title: Lieta C-192/11: Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 26. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2009/147/EK — Savvaļas putnu aizsardzība — Aizsardzības režīma apjoms — Atkāpes no direktīvā paredzētajiem aizliegumiem)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/6

         Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 26. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-192/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2009/147/EK - Savvaļas putnu aizsardzība - Aizsardzības režīma apjoms - Atkāpes no direktīvā paredzētajiem aizliegumiem)
   2012/C 73/10
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un S. Petrova)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Szpunar)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvas 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību (OV L 20, 7. lpp.) 1. un 5. panta un 9. panta 1. un 2. punkta pārkāpums — Piemērošanas joma — Aizsardzības attiecināšana tikai uz valsts teritorijā sastopamām putnu sugām — Atkāpes no direktīvā paredzētajiem aizliegumiem nosacījumu nepareiza noteikšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot aizsardzību visām dalībvalstu Eiropas teritorijā sastopamajām savvaļas putnu sugām, kuru aizsardzība ir paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvā 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību, un pareizi nedefinējot nosacījumus atkāpju no šajā direktīvā paredzētajiem aizliegumiem noteikšanai, Polijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 1. un 5. pantā un 9. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 16.07.2011.


title: lieta C-436/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Hof van Beroep te Antwerpen 2005. gada 29. novembra  spriedumu lietā 1.  Lucien De Graaf,  2.  Gudula Daniels  pret  Belgische Staat

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van Beroep te Antwerpen2005. gada 29. novembra spriedumu lietā 1. Lucien De Graaf, 2. Gudula Daniels pret Belgische Staat

   (lieta C-436/05)
   (2006/C 36/49)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Hof van Beroep te Antwerpen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 29. novembra spriedumu lietā 1. Lucien De Graaf, 2. Gudula Daniels pret Belgische Staat un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 5. decembrī.

      Hof van Beroep te Antwerpen lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Regula Nr. 1408/71 (1) ir piemērojama attiecībā uz papildu krīzes iemaksu (ACB), ko nosaka valsts likumdevējs un kas paredzēta, lai nodrošinātu alternatīvu finansējumu sociālajai nodrošināšanai?

               2.

               Vai saskaņā ar EKL 39. pantu Beļģija var pieprasīt fiziskai personai, kura dzīvo Beļģijā, bet (gandrīz pilnībā) veic savu profesionālo darbību citā dalībvalstī, maksāt papildu krīzes iemaksu sociālā nodrošinājuma finansēšanai, ja attiecīgajai personai ir pienākums maksāt sociālās nodrošināšanas maksājumus nevis Beļģijā, bet savā nodarbinātības valstī, kamēr visiem pārējiem dzīvesvietas valsts pilsoņiem, uz kuriem attiecas papildu krīzes maksājums, ir pienākums veikt sociālās nodrošināšanas iemaksas Beļģijā?

               3.

               Vai EKL 39. pants ļauj dalībvalstij radīt atšķirību, saskaņā ar ko iedzīvotāji pierobežas rajonos, kas strādā citā dalībvalstī, tiek aplikti ar nodokļiem ievērojami lielākā apmērā nekā iedzīvotāji, kuri nedzīvo pierobežas rajonos un kas arī strādā citā dalībvalstī?

               4.

               Vai dalībvalsts pilsonis, kurš veic savu profesionālo darbību gandrīz pilnībā citā dalībvalstī (A), var atsaukties uz “vislabvēlīgākās attieksmes” principu, ja dalībvalsts nodrošina labvēlīgāku nodokļu režīmu pārējiem iedzīvotājiem, kas arī gandrīz visu savu profesionālo darbību veic trešajā dalībvalstī (B)?

               5.

               Vai EKL 39. pants vai kāds cits noteikums liedz dzīvesvietas valstij atteikt nodokļu atlaidi par slimības apdrošināšanas prēmiju iedzīvotājam, kurš savu profesionālo darbību gandrīz pilnībā veic citā dalībvalstī, kur tamlīdzīgas tiesības uz atlaidi ir pieejamas gan dzīvesvietas valsts iedzīvotājiem, gan tiem, kas nodarbinātības valstī neizmanto tiesības uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos?

               6.

               Vai EKL 39. pants vai kāds cits noteikums liedz dzīvesvietas valstij attiecināt uz nodokļu atlaidi par slimības apdrošināšanas prēmiju nosacījumu inter alia, ka slimības apdrošināšanas polisei jābūt noslēgtai ar vietējo slimokasi, ko atzinusi dzīvesvietas valsts, ja saskaņā ar dzīvesvietas valsts tiesisko regulējumu dzīvesvietas valsts iedzīvotājiem, kas izmanto savas tiesības uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, juridiski nav iespējams noslēgt papildu slimības apdrošināšanas līgumus ar kādu no šīm slimokasēm?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, OV L 149, 2. lpp.


title: Lieta T-78/11 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. decembra rīkojums — Lenz /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Tādu izdevumu atlīdzināšana, kas ir saistīti ar ārstēšanos pie “Heilpraktiker” — Pienākums norādīt pamatojumu — Faktu sagrozīšana)

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. decembra rīkojums — Lenz/Komisija
   (Lieta T-78/11 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Tādu izdevumu atlīdzināšana, kas ir saistīti ar ārstēšanos pie “Heilpraktiker” - Pienākums norādīt pamatojumu - Faktu sagrozīšana)
   2013/C 32/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Erika Lenz (Osnabrika, Vācija) (pārstāvji — V. Lenz un J. Römer, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. decembra spriedumu lietā F-80/09 Lenz/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Erika Lenz sedz pati savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 103, 02.04.2011.


title: Lieta C-449/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. augustā iesniedza Corte d’appello di Genova (Itālija) – Kerly Del Rosario Martinez Silva/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Comune di Genova

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. augustā iesniedza Corte d’appello di Genova (Itālija) – Kerly Del Rosario Martinez Silva/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Comune di Genova

   (Lieta C-449/16)
   (2016/C 410/08)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte d’appello di Genova

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kerly Del Rosario Martinez Silva

      Atbildētāji: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Comune di Genova

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds pabalsts, kāds ir paredzēts Likuma Nr. 448/1998 65. pantā un kura nosaukums ir “pabalsts ģimenēm ar vismaz trim nepilngadīgiem bērniem”, ir ģimenes pabalsts Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) 3. panta 1. punkta j) apakšpunkta izpratnē?

               2)

               Ja atbilde ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2011/98/ES (2) 12. panta 1. punkta e) apakšpunktā noteiktais vienlīdzīgas attieksmes princips nepieļauj tādu tiesību normu kā Itālijas tiesību norma, uz kuras pamata trešās valsts darba ņēmējs, kuram ir “vienota darba atļauja” (kuras termiņš pārsniedz sešus mēnešus), nevar izmantot šo “pabalstu ģimenēm ar vismaz trim nepilngadīgiem bērniem”, lai gan viņš dzīvo kopā ar trim vai vairāk nepilngadīgiem bērniem un viņa ienākumi ir mazāki par likumā noteikto robežu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/98/ES par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi (OV L 343, 1. lpp.).


title: Lieta C-510/08: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 22. aprīļa spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vera Mattner/Finanzamt Velbert (Kapitāla brīva aprite — EKL 56. un 58. pants — Īpašuma maiņas nodoklis par dāvinājumiem — Zemes gabals, uz kura ir uzcelta ēka — Tiesības uz atlaidi no apliekamās bāzes — Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/10

      Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 22. aprīļa spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vera Mattner/Finanzamt Velbert

      (Lieta C-510/08) (1)

      (Kapitāla brīva aprite - EKL 56. un 58. pants - Īpašuma maiņas nodoklis par dāvinājumiem - Zemes gabals, uz kura ir uzcelta ēka - Tiesības uz atlaidi no apliekamās bāzes - Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)
      (2010/C 161/12)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Düsseldorf

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Vera Mattner

         Atbildētājs: Finanzamt Velbert

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Düsseldorf — EKL 39. un 43. panta, kā arī EKL 56. panta saistībā ar EKL 58. pantu interpretācija — Tādi valsts tiesību akti par zemes īpašuma dāvinājuma nodokli, kas nosaka ar nodokli neapliekamo daļu EUR 1 100 apmērā, ja dāvinātājs un ieguvējs dzīvo citā dalībvalstī, bet EUR 205 000 apmērā, ja vai nu dāvinātājs, vai ieguvējs dzīvo valsts teritorijā

         Rezolutīvā daļa:

      EKL 56. un 58. panta kopējie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kas attiecībā uz dāvinājuma nodokļa aprēķināšanu paredz, ka, dāvinot šīs valsts teritorijā esošu nekustamo īpašumu, ja dāvinātāja un apdāvinātā dzīvesvieta dāvinājuma izdarīšanas datumā ir citā dalībvalstī, ar nodokli apliekamās bāzes atlaide ir mazāka nekā atlaide, kāda tiktu piemērota, ja vismaz vienas šādas personas dzīvesvieta šajā datumā būtu bijusi pirmajā dalībvalstī.

         (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta T-581/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. oktobrī – Syndial/Komisija

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/71

         Prasība, kas celta 2015. gada 1. oktobrī – Syndial/Komisija
   (Lieta T-581/15)
   (2015/C 398/85)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Syndial SpA – Attività Diversificate (San Donato Milanese, Itālija) (pārstāvji – L. Acquarone un S. Grassi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt un/vai grozīt Eiropas Komisijas 2015. gada 3. augusta paziņojumu – Ģenerālsekretariāts Ref. Ares(20015)3238796 “Ģenerālsekretariāta lēmums Komisijas vārdā, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1049/2001 īstenošanas noteikumu 4. pantu” saistībā ar “Atkārtotu pieteikumu par piekļuvi dokumentiem atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1049/2001 – GESTDEM 2015/2796”, ar kuru apstiprināts atteikums, ko Eiropas Komisijas Vides ģenerāldirektorāts ar 2015. gada 16. jūnija paziņojumu ENV.D.2/MC/vf/ARES(2015) paudis attiecībā uz pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, ko Syndial SpA bija iesniegusi ar 2015. gada 6. maija paziņojumu INAMB-10/15, kas tika iesniegts ar 2015. gada 8. maija apstiprinātu elektroniskā pasta vēstuli, un līdz ar to atzīt Syndial tiesības iepazīties ar dokumentiem saistībā ar pārkāpuma procedūru Nr. 2009/4426, uzdodot pilnībā vai daļēji iesniegt aktus un dokumentus, kas minēti pieteikumā par piekļuvi dokumentiem, kurš iesniegts ar iepriekš minēto 2015. gada 6. maija paziņojumu INAMB-10/15, kurš tika iesniegts ar 2015. gada 8. maija apstiprinātu elektroniskā pasta vēstuli, kā arī atzīt Syndial tiesības tikt formāli uzklausītai Komisijā, lai noskaidrotu un apstiprinātu attiecīgajā pārkāpuma procedūrā pieejamo informāciju.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka šajā lietā nav tikušas atbilstoši izvērtētas tā iebilduma robežas, ko Komisija bija izvirzījusi attiecībā uz piekļuvi dokumentiem saistībā ar pārkāpuma procedūru Nr. 2009/4426, un kuru veido Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pēdējā daļā paredzētās “sevišķās sabiedrības intereses”.

                           —

                           Sanācijas projekts, kurš ir ticis atļauts un šobrīd jau ir realizēts un kurš tieši Syndial (kas ir teritorijas īpašniece) bija jāīsteno Cengio teritorijā, pilnībā atbilst Kopienu principiem to teritoriju atjaunošanai un sanācijai, kuras ir skāris agrākais piesārņojums.

                           —

                           Nostāja, ko Itālijas Republika bija paudusi procedūrā Nr. 2009/4426, šķiet, negaidītā veidā ziedo valsts līmenī izvirzītās sabiedrības intereses aklai sekošanai Komisijas paustajiem iebildumiem, aizmirstot to, ka procedūra, kuras noslēgumā tika saņemta teritorijas sanācijas projekta atļauja, tika īstenota atbilstoši valsts līmenī paredzētajai atļauju izsniegšanas kārtībai tieši tajā ministrijā, kura šobrīd ir apstrīdējusi tās spēkā esamību. Līdz ar to atļauja Syndial pārbaudīt, vai atbilstība Kopienu principiem joprojām tiek pareizi kontrolēta, ir atbilstošas un pamatotas sabiedrības intereses 4. panta 2. punkta izpratnē.

                           —

                           Interese, ar kuru ir pamatoti Syndial pieteikumi, nav privāttiesiska rakstura – kas arī būtu leģitīma interese – bet ietver publiska rakstura interesi, kas ir atbilstošāka un kuras mērķis ir efektīvi aizsargāt attiecīgās Kopienu procedūras un valsts administratīvās rīcības (kas ir tieši aizsargātas atbilstoši, pirmkārt, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantam un, otrkārt, – Itālijas Republikas Konstitūcijas 97. pantam) pareizību un pienācīgu norisi, kas ir saistīta ne tikai ar personu (kuras tieši interesē to lēmumu sekas, kas tiks pieņemti pārkāpuma procedūrā) tiesībām uz aizstāvību, bet it īpaši ar pamattiesībām saņemt informāciju vides jomā, ko apstiprina Savienības tiesību principi (LESD 191. panta 2. punkts un 3. punkta pirmā daļa apvienojumā ar LESD 11. pantā paredzēto principu, kas tostarp ir ticis īstenots ar Eiropas Savienības pievienošanos 1998. gada 27. jūnija Orhūsas konvencijai).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana

                           —

                           Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā paredzētā vispārīgā nepubliskošanas prezumpcija “neizslēdz minēto ieinteresēto personu tiesības pierādīt, ka uz attiecīgo dokumentu, kura publiskošana ir pieprasīta, minētais pieņēmums neattiecas vai ka pastāv sabiedrības prioritāras intereses, kas pamato dokumenta publiskošanu atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktam” (skat. Vispārējās tiesas 2015. gada 25. marta spriedumu lietā T-456/13, 64. punkts).

                           —

                           Šajā lietā runa ir par pieteikumiem par piekļuvi dokumentiem, kuru publiskošana nav pretrunā nekādām sabiedrības interesēm, bet patiesībā pat veicina to īstenošanu, jo, tikai iepazīstoties ar tiem, varēs tikt izsecināti derīgie elementi, lai ne tikai no tehniskā un juridiskā viedokļa atspēkotu pārkāpuma procedūrā izvirzītos iebildumus, bet arī lai pierādītu īstenotās procedūras spēkā esamību pilnīgā saskaņā ar kompetentajām struktūrām, lai izvēlētos projektu, kurš ir vispiemērotākais Cengio teritorijas, kas agrāk bija ACNA sastāvdaļa, sanācijai, atbilstoši Kopienu principiem to teritoriju sanācijai, kuras ir skāris agrākais piesārņojums, un vides pasākumu ilgstpējības jomā, kā arī lai īstenotu šo projektu.

                           —

                           Piekļuvi bija iespējams ierobežot tikai ar tiem dokumentiem, kas ir iekļauti Itālijas Republikas lietas materiālos, pirms tam aizklājot dokumentus, kas jau ir bijuši iekļauti procedūras materiālos.


title: Lieta C-556/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/20

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-556/07)
   (2008/C 37/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Nolin, M. van Heezik, pārstāvji)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Atzīt, ka, izvairoties apmierinošā veidā kontrolēt, inspicēt un uzraudzīt zvejas darbības, īpaši attiecībā uz aizliegumu atsevišķu sugu ķeršanai izmantot driftertīklus, un nenodrošinot, ka tiek veikti attiecīgi pasākumi pret atbildīgajiem Kopienu noteikumu par driftertīklu izmantošanu pārkāpējiem, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Regulas 2847/1993 (1) 2. pantu un 31. panta 1. un 2. punktu un Regulas 2371/2002 (2) 23. panta 1. un 2. punktu, 24. pantu un 25. panta 1. un 2. punktu.

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu prasību Komisija pārmet atbildētājai nepareizu Kopienu tiesiskā regulējuma attiecībā uz zvejniecību piemērošanu. Šī nepareizā piemērošana, no vienas puses, izpaužas kā fakts, ka Francijas iestādes neuzskata “thonaille” veida tīklus par driftertīkliem, lai gan pēc tehniskajiem rādītājiem “thonaille” veida tīklus varētu uzskatīt par šādiem tīkliem, ko aizliedz Kopienu tiesiskais regulējums. Faktam, ka “thonaille” veida tīklus iespējams stabilizēt ar peldošā enkura palīdzību, šajā sakarā nav nozīmes, ja šī stabilizācija neparedz, ka “thonaille” veida tīkli nevar dreifēt ar jūras straumju vai vēja palīdzību, bet tikai tie tiek noturēti ar pludiņiem un atsvariem, lai optimizētu to efektivitāti un novērstu, ka tie atrodas horizontāli zem ūdens virsmas.
   Pienākumu neizpilde, no otras puses, izpaužas kā efektīvas kontroles sistēmas neesamība attiecībā uz to, kā tiek ievērots aizliegums izmantot driftertīklus atsevišķu sugu ķeršanai, un kā nevēršanās pret konstatētajiem pārkāpumiem. Kontrole tiekot veikta tikai pār valsts tiesību, kas ir elastīgākas nekā Kopienu tiesības, ievērošanu un valsts tiesību pārkāpumu gadījumos piemērotās sankcijas esot vieglas un nepietiekoši preventīvas.

      (1)  Padomes 1993. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai (OV L 261, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (OV L 358, 59. lpp.).


title: Lieta C-583/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-289/11, T-290/11 un T-521/11 Deutsche Bahn AG u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 15. novembrī iesniedza Deutsche Bahn AG u.c.

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-289/11, T-290/11 un T-521/11 Deutsche Bahn AG u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 15. novembrī iesniedza Deutsche Bahn AG u.c.
   (Lieta C-583/13 P)
   2014/C 24/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße mbH (DUSS) (pārstāvji — W. Deselaers, E. Venot, J. Brückner, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Spānijas Karaliste, Eiropas Savienības Padome, EBTA Uzraudzības iestāde

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedumu apvienotās lietās T-289/11, T-290/11 un T-521/11;

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 14. marta Lēmumu C(2011) 1774, 2011. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2365 un 2011. gada 14. jūlija Lēmumu C(2011) 5230 par pārbaužu veikšanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 20. panta 4. punktam Deutsche Bahn AG, kā arī visos tās meitasuzņēmumos (lietas COMP/39.678 un COMP/39.731), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas pamato apelācijas sūdzību ar četriem pamatiem:

               pirmkārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi pamattiesības uz mājokļa neaizskaramību un atbilstīgo Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru. Ņemot vērā tieši šo pamattiesību aizskāruma apmēru un kaitējuma neatgriezenisko raksturu, nav samērīgi, ka Komisija, rīkojoties kā pilnvarotā izmeklēšanas iestāde, kurai ir plaša rīcības brīvība, veic pārbaudes bez iepriekšējas tiesas sankcijas.

               Otrkārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi pamattiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā. Tikai pārbaude tiesā a posteriori Komisijas pārbaužu gadījumā nenodrošina attiecīgajiem uzņēmumiem efektīvu pārbaudi tiesā.

               Treškārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini klasificējusi dokumentus par apgalvotajiem konkurences tiesību pārkāpumiem kā nejaušiem atklājumiem, kuri ir iegūti pārbaudē ārpus izmeklēšanas, lai gan šos dokumentus bija aizliegts izmantot. Komisijas pārstāvji pirms šīs pārbaudes veikšanas tika informēti par aizdomām ārpus izmeklēšanas priekšmeta. Tādējādi Komisija mākslīgi radīja iespēju un, iespējams, prettiesiski paplašināja Tiesas noteikto izņēmumu par nejaušiem atklājumiem, (1) kas ir jāinterpretē šauri.

               Visbeidzot, Vispārējā tiesa nav ievērojusi normas par pierādīšanas pienākumu. Šķiet loģiski vai vismaz nevar tikt izslēgts, ka atsevišķi dokumenti tika iegūti kā šķietami “nejauši atklājumi”, vienīgi pateicoties Komisijas pārstāvju prettiesiskai informācijai, proti, par jomu ārpus izmeklēšanas priekšmeta. Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējām nav iespējams pierādīt šādu cēloņsakarību un tā kā šis apstāklis nav tām piedēvējams, būtu jāprasa pierādīšanas pienākuma pāreja, tādēļ Komisija ir jāsniedz pierādījumi, ka šie dokumenti tiešām ir nejaušu atklājumu rezultāts.

      (1)  Tiesas 1989. gada 17. oktobra spriedums lietā 85/87 Dow Benelux/Komisija, Recueil, 3137. lpp.


title: Lieta C-92/11: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — RWE Vertrieb AG/Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV (Direktīva 2003/55/EK — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Direktīva 93/13/EEK — 1. panta 2. punkts un 3.–5. pants — Līgumi, kas noslēgti starp komersantiem un patērētājiem — Vispārīgi nosacījumi — Negodīgi noteikumi — Komersanta vienpusēji veiktas pakalpojuma cenas izmaiņas — Atsauce uz obligātu tiesisko regulējumu, kas ir pieņemts attiecībā uz citu patērētāju kategoriju — Direktīvas 93/13 piemērojamība — Vienkāršas un skaidri saprotamas valodas prasība un pārskatāmības pienākums)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — RWE Vertrieb AG/Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV

   (Lieta C-92/11) (1)

   (Direktīva 2003/55/EK - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīva 93/13/EEK - 1. panta 2. punkts un 3.–5. pants - Līgumi, kas noslēgti starp komersantiem un patērētājiem - Vispārīgi nosacījumi - Negodīgi noteikumi - Komersanta vienpusēji veiktas pakalpojuma cenas izmaiņas - Atsauce uz obligātu tiesisko regulējumu, kas ir pieņemts attiecībā uz citu patērētāju kategoriju - Direktīvas 93/13 piemērojamība - Vienkāršas un skaidri saprotamas valodas prasība un pārskatāmības pienākums)
   2013/C 156/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: RWE Vertrieb AG

      Atbildētāja: Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) 1. panta 2. punktu un 3. un 5. panta interpretācija, ņemot vērā šīs direktīvas pielikuma 1. punkta j) apakšpunktu un 2. punkta b) apakšpunkta otro teikumu –Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV L 176, 57. lpp.) 3. panta 3. punkta interpretācija, to skatot saistībā ar A pielikuma b) un c) punktu — Noteikums, ar kuru pakalpojumu sniedzējam ir dotas tiesības vienpusēji grozīt pakalpojuma cenu, atsaucoties uz imperatīvu tiesisko regulējumu, kas ir paredzēts attiecībā uz citu patērētāju kategoriju — Direktīvas 93/13/EEK piemērojamība — Prasības saistībā ar vienkāršas un skaidri saprotamas valodas un pārskatāmības pienākumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva ir piemērojama vispārīgiem darījumu noteikumiem, kas ir iestrādāti starp komersantu un patērētāju noslēgtajos līgumos, kuros ir pārņemta citai līgumu kategorijai piemērojama valsts tiesību norma un uz kuriem šis valsts tiesiskais regulējums neattiecas.

               2)

               Direktīvas 93/13 3. un 5. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai novērtētu, vai līguma standartnoteikums, ar kuru piegādes uzņēmums sev rezervē tiesības mainīt gāzes piegādes izmaksas, atbilst vai neatbilst labticības, līdzsvarotības un pārskatāmības prasībām, kuras ir noteiktas šajās normās, būtiska nozīme ir:

                           —

                           tam, vai līgumā pārskatāmi ir norādīts šo izmaksu maiņas iemesls un veids, lai tādējādi patērētājs uz skaidru un saprotamu kritēriju pamata varētu paredzēt eventuālās šo izmaksu izmaiņas. Informācijas neesamība par šo jautājumu pirms līguma noslēgšanas principā nav kompensējama tikai ar to, ka patērētāji līguma izpildes laikā laikus tiks informēti par izmaksu izmaiņām un par to tiesībām izbeigt līgumu gadījumā, ja tie nevēlas piekrist šai izmaiņai, un

                           —

                           tam, vai patērētājam piešķirtās uzteikuma tiesības konkrētajos apstākļos var faktiski izmantot.

                     Iesniedzējtiesai tas ir jānovērtē, ņemot vērā visus šīs lietas konkrētos apstākļus, ieskaitot visus vispārīgos darījumu noteikumos esošos patēriņa līgumu noteikumus, kuros ietilpst apstrīdētais noteikums.

      (1)  OV C 211, 16.7.2011.


title: Lieta C-476/08 P: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 3. decembra spriedums — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE /Eiropas Komisija (Apelācijas sūdzība — Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 un Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 — Publiskā iepirkuma līgumi, kuru slēgšanas tiesības Kopienu iestādes piešķīrušas uz sava rēķina — Kļūda novērtēšanas komitejas ziņojumā — Pienākums pamatot pretendenta piedāvājuma noraidīšanu)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/14

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 3. decembra spriedums — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Eiropas Komisija
   (Lieta C-476/08 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 un Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 - Publiskā iepirkuma līgumi, kuru slēgšanas tiesības Kopienu iestādes piešķīrušas uz sava rēķina - Kļūda novērtēšanas komitejas ziņojumā - Pienākums pamatot pretendenta piedāvājuma noraidīšanu)
   2010/C 24/23
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (pārstāvis — N. Korogiannakis, dikigoros)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Wilderspin un E. Manhaeve)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 10. septembra spriedumu lietā T-59/05 Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2004. gada 23. novembra lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja piedāvājums, kas iesniegts saistībā ar konkursu par Lauksaimniecības ģenerāldirektorāta finansiālās informācijas sistēmas izstrādi un uzturēšanu, kā arī atbalsta pakalpojumiem, kā arī lēmumu tiesības noslēgt līgumu piešķirt citam pretendentam — Pienākums pamatot pretendenta piedāvājuma noraidīšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības pieteikumu noraidīt;

               2)

               Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta C-336/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums ( Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kabel Deutschland Vertrieb und Service GmbH & Co. KG / Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk (Direktīva 2002/22/EK — 31. panta 1. punkts — Pamatotas apraides saistības ( must carry ) — Valsts tiesiskais regulējums, kas analogo kabeļtīklu operatoriem savos kabeļtīklos liek iekļaut visas televīzijas programmas, kuras atļautas zemes apraidē — Samērīguma princips)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/14

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums (Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kabel Deutschland Vertrieb und Service GmbH & Co. KG/Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk

   (Lieta C-336/07) (1)

   (Direktīva 2002/22/EK - 31. panta 1. punkts - Pamatotas apraides saistības (“must carry’) - Valsts tiesiskais regulējums, kas analogo kabeļtīklu operatoriem savos kabeļtīklos liek iekļaut visas televīzijas programmas, kuras atļautas zemes apraidē - Samērīguma princips)
   (2009/C 44/23)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Hannover
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Kabel Deutschland Vertrieb und Service GmbH & Co. KG

      Atbildētāja: Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk

      Piedaloties: Norddeutscher Rundfunk, Zweites Deutsches Fernsehen, ARTE GEIE, Bloomberg LP, Mitteldeutscher Rundfunk, MTV Networks Germany GmbH, kā VIVA Plus Fernsehen GmbH tiesību pārņēmējai, VIVA Music Fernsehen GmbH & Co. KG, MTV Networks Germany GmbH, kā MTV Networks GmbH & Co. oHG tiesību pārņēmējai, Westdeutscher Rundfunk, RTL Television GmbH, RTL II Fernsehen GmbH & Co. KG, VOX Film und Fernseh-GmbH & Co. KG, RTL Disney Fernsehen GmbH & Co. KG, SAT. 1 Satelliten-Fernsehen GmbH e.a., Regio.TV GmbH, Eurosport SA, TM-TV GmbH & Co. KG, ONYX Television GmbH, Radio Bremen, Hessischer Rundfunk, Nederland 2, Hamburg 1 Fernsehen Beteiligungs GmbH & Co. KG, Turner Broadcasting System Deutschland GmbH, n-tv Nachrichtenfernsehen GmbH & Co. KG, Bayerischer Rundfunk, Deutsches Sportfernsehen GmbH, NBC Europe GmbH, BBC World, Mediendienst Borkum — Kurverwaltung NSHB Borkum GmbH, Friesischer Rundfunk GmbH, Home Shopping Europe GmbH & Co. KG, Euro News SA, Reise-TV GmbH & Co. KG, SKF Spielekanal Fernsehen GmbH, TV 5 Europe, DMAX TV GmbH & Co. KG, iepriekš XXP TV — Das Metropolenprogramm GmbH & Co. KG, RTL Shop GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Hannover — Lūgums interpretēt 31. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (“Universālā pakalpojuma” direktīva) (OV L 108, 51. lpp.) — Valsts tiesiskais regulējums, kurā analogā kabeļtīkla operatoram ir noteikts pienākums iekļaut savā kabeļtīklā visas televīzijas programmas, kas jau ir zemes apraidē, un paredzēts, ka kanālu nepietiekamības gadījumā kompetentajai valsts iestādei ir jānosaka pretendentu klasifikācija atbilstoši prioritārai secībai, kas izraisa visu attiecīgā kabeļtīkla operatora pieejamo kanālu noslogotību.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               31. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (“Universālā pakalpojuma” direktīva) ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kas kabeļtīkla operatoram savā analogajā kabeļtīklā liek iekļaut televīzijas kanālus un pakalpojumus, kas jau ir zemes apraidē, kā rezultātā tiek noslogota vairāk nekā puse no šajā tīklā pieejamajiem kanāliem, un kurā kanālu nepietiekamības gadījumā ir noteikta pretendentu klasifikācija atbilstoši prioritārai secībai, kas izraisa visu šajā tīklā pieejamo kanālu noslogotību, tiktāl, ciktāl šādas saistības nerada nepamatotas ekonomiskas sekas, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               “televīzijas pakalpojumu” jēdziens Direktīvas 2002/22 31. panta 1. punkta nozīmē ietver tādus telemediju pakalpojumus kā televeikals tiktāl, ciktāl ir izpildīti šajā noteikumā paredzētie nosacījumi, kas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 247, 20.10.2007.


title: Lieta C-351/05: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 31. maija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Igaunijas Republiku

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/33

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 31. maija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Igaunijas Republiku
   (Lieta C-351/05) (1)

   (2006/C 224/68)

      Tiesvedības valoda — igauņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-100/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. septembra rīkojums — CFE pret Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu, kā arī savvaļas faunas un floras aizsardzība — Lēmums 2004/813/EK — Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam — Tieši skarta persona — Nepieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/48

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. septembra rīkojums — CFE pret Komisiju
   (Lieta T-100/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, kā arī savvaļas faunas un floras aizsardzība - Lēmums 2004/813/EK - Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam - Tieši skarta persona - Nepieņemamība)
   (2006/C 294/102)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Compagnie d'entreprises CFE SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — B. Louveaux un J. van Ypersele, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek un F. Simonetti)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/813/EK, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 387, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja atlīdzina gan savus, gan arī Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.04.2005.


title: Lietas T-311/99 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/44

         Lietas T-311/99 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/103)

      (Tiesvedības valoda: holandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas otrās palātas (paplašinātais sastāvs) priekšsēdētājs 2004. gada 11. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-311/99, Tankstation Haarhuis B. V., ko atbalsta Nīderlandes Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 63, 4.3.2000.


title: Lieta C-215/10: Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums ( First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pacific World Limited, FDD International Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Mākslīgo plastmasas lējuma nagu komplekti — Regulas (EK) Nr. 1417/2007 spēkā esamība — Citādi plastmasas izstrādājumi (pozīcija 3926 ) — Manikīra vai pedikīra līdzekļi (pozīcija 3304 ) — Manikīra vai pedikīra komplekti un instrumenti (pozīcija 8214 )

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/7

         Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pacific World Limited, FDD International Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

   (Lieta C-215/10) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Mākslīgo plastmasas lējuma nagu komplekti - Regulas (EK) Nr. 1417/2007 spēkā esamība - Citādi plastmasas izstrādājumi (pozīcija 3926) - Manikīra vai pedikīra līdzekļi (pozīcija 3304) - Manikīra vai pedikīra komplekti un instrumenti (pozīcija 8214)
   2011/C 298/12
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Pacific World Limited un FDD International Limited

      Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Komisijas 2007. gada 28. novembra Regulas (EK) Nr. 1417/2007 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā interpretācija — Spēkā esamība saistībā ar mākslīgo plastmasas lējuma nagu klasifikāciju pozīcijā 3926 90 97 (citi plastmasas izstrādājumi)

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 2007. gada 28. novembra Regula (EK) Nr. 1417/2007 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir spēkā tiktāl, ciktāl tās pielikumā aprakstītie mākslīgie nagi un tādējādi arī mākslīgo nagu komplekti tajā ir klasificēti apakšpozīcijā 3926 90 97, kas ir paredzēta kombinētajā nomenklatūrā, kura ir iekļauta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, I pielikumā.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta T-720/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. oktobrī  – Rotenberg /Padome

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. oktobrī – Rotenberg/Padome
   (Lieta T-720/14)
   (2015/C 007/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Arkady Romanovich Rotenberg (Sanktpēterburga, Krievija) (pārstāvji – D. Pannick, QC, M. Lester, Barrister, S. Hey un H. Brunskill, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu 2014/508/KĀDP un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 826/2014, ciktāl šie pasākumi ir viņam piemērojami;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav spējusi sniegt atbilstošus vai pietiekamus iemeslus prasītāja iekļaušanai to personu, vienību un struktūru sarakstā, kam piemēro ierobežojošus pasākumus saistībā ar situāciju Ukrainā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome acīmredzami ir kļūdījusies, uzskatot, ka prasītāja gadījumā bija izpildīts kaut viens no kritērijiem, lai viņu iekļautu apstrīdēto pasākumu sarakstā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi datu aizsardzības principus.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav nodrošinājusi prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome nepamatoti un nesamērīgi ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības, tostarp tiesības uz īpašuma, uzņēmējdarbības un reputācijas aizsardzību.


title: Lieta T-464/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. oktobrī — Zeta Europe /ITSB ( Superleggera )

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/53

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. oktobrī — Zeta Europe/ITSB (“Superleggera”)
   (Lieta T-464/08)
   (2008/C 313/95)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zeta Europe B. V. (Het Ambacht, Nīderlande) (pārstāvji — V. Bilardo, C. Bacchini, M. Mazzitelli, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 17. jūlija lēmumu lietā R 666/2008-1 tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Superleggera” (Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5 456 207) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12., 18. un 25. klasē;

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt, jo tika konstatēts, ka attiecīgo preču zīmi veido īpašības vārds “superleggera” un tādēļ tas tiek saprasts kā preču svaru aprakstoša norāde;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kā arī 73. un 74. panta pārkāpums


title: Lieta T-485/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Olive Line International /ITSB — Knopf ( o-live )

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/57

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Olive Line International/ITSB — Knopf (“o-live”)
   (Lieta T-485/07)
   (2008/C 51/104)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olive Line International, SL, Madride (Spānija) (pārstāvis — P. Koch Moreno, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Reinhard Knopf, Malsch (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 26. septembra lēmums, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par Kopienas preču zīmes Nr. 3 219 193 reģistrāciju, neatbilst Regulai (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi;

               —

               piespriest atbildētājam vai, attiecīgā gadījumā, otram lietas dalībniekam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Reinhard Knopf

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “o-live” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 29., 30., 31. un 33. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 219 193

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts preču zīme “Olive lines” attiecībā uz tirdzniecības starpnieka komercdarbībām

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 4. punkta pārkāpums, jo pastāv sajaukšanas iespēja starp agrāko nereģistrēto preču zīmi, kurai ir ne tikai vietēja nozīme, un reģistrācijai pieteikto preču zīmi


title: Lieta C-453/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. augustā iesniedza High Court of Justice (England & Wales) , Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) — The Queen on application of Newby Foods Ltd/Food Standards Agency

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/42

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. augustā iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) — The Queen on application of Newby Foods Ltd/Food Standards Agency

   (Lieta C-453/13)
   2013/C 344/72
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Newby Foods Ltd

      Atbildētāja: Food Standards Agency

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vārdi “tiek zaudēta vai izmainīta muskuļu šķiedru struktūra” Regulas (EK) Nr. 853/2004 (1) I pielikuma 1.14. punktā nozīmē “jebkādi tiek zaudēta vai izmainīta muskuļu šķiedru struktūra”, kas ir redzams, izmantojot mikroskopijas standartmetodes? (Tie paši vārdi ir arī Regulas (EK) Nr. 999/2001 (2), kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1923/2006 (3), 3. panta n) punktā.)

               2)

               Vai gaļas produkts var tikt klasificēts kā gaļas izstrādājums atbilstīgi I pielikuma 1.15 punktam, ja ir zināmā mērā zaudēta vai izmainīta muskuļu šķiedru struktūra, kas ir saredzams, izmantojot mikroskopijas standartmetodes?

               3)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noraidoša un uz 2. jautājumu tā ir apstiprinoša, vai muskuļu šķiedru struktūras zaudējumu vai izmaiņu pakāpe, kas ir pietiekama, lai prasītu klasificēt gaļas produktu kā “MAG” atbilstīgi I pielikuma 1.14. punktam, ir tāda pati, kāda tiek prasīta 1.15. punktā svaigas gaļas īpašību iznīcināšanai?

               4)

               Cik lielā apmērā ir jābūt samazinātām svaigas gaļas īpašībām, pirms var teikt, ka tās ir iznīcinātas 1.15. punkta izpratnē?

               5)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noraidoša, bet atbilde uz 3. jautājumu arī ir noraidoša:

                           a)

                           Kāda apmēra izmaiņas muskuļu šķiedru struktūrā tiek prasītas, lai attiecīgo produktu klasificētu kā MAG?

                           b)

                           Kādus kritērijus būtu jāizmanto valsts tiesai, nosakot, vai gaļas muskuļu šķiedru struktūra ir tikusi izmainīta šādā apmērā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku (OV L 139, 55. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Regula (EK) Nr. 999/2001, ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai (OV L 147, 1. lpp.)

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1923/2006, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 999/2001, ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai (OV L 404, 30.12.2006., 1. lpp.)


title: Lieta C-17/07 P: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 28. februāra spriedums — Wineke Neirinck /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieks — Līgumdarbinieks — Infrastruktūras un loģistikas birojs Briselē — Darbā pieņemšanas procedūra — Kandidatūras noraidīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/6

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 28. februāra spriedums — Wineke Neirinck/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-17/07 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieks - Līgumdarbinieks - Infrastruktūras un loģistikas birojs Briselē - Darbā pieņemšanas procedūra - Kandidatūras noraidīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2008/C 107/09)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Wineke Neirinck (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, avocats)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)
   Priekšmets
   Apelācija, kas celta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. novembra spriedumu lietā T-494/04 Neirinck/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasītājas prasību, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu par viņas kandidatūras jurista amatam Infrastruktūras un loģistikas biroja Briselē nekustamā īpašuma nodaļā noraidīšanu un cita kandidāta iecelšanu šajā amatā, kā arī, otrkārt, piešķirt viņai zaudējumu atlīdzību — Interese celt prasību — Pienākums norādīt pamatojumu — Pierādījumu sagrozīšana — Pilnvaru pārsniegšana — Dienesta intereses un ierēdņu interešu ņemšanas vērā un labas pārvaldības princips
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. novembra spriedumu lietā T-494/04 Neirinck/Komisija, ciktāl ar to noraidīts pamats par pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 9. marta lēmumā, ar kuru Neirinck informēta par pagaidu darbinieka mutiskā pārbaudījuma neizturēšanu jurista amatam Infrastruktūras un loģistikas biroja Briselē nekustamā īpašuma nodaļā;

               2)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 27. aprīļa lēmumu, ar kuru Neirinck informēta, ka tā nav izturējusi līgumdarbinieku pieņemšanas darbā procedūras mutisko pārbaudījumu Infrastruktūras un loģistikas biroja Briselē nekustamā īpašuma nodaļā;

               4)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               5)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina visus Neirinck tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Eiropas Kopienu Tiesā un Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: Lieta C-437/05: Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 11. janvāra rīkojums ( Okresní soud v Českém Krumlově (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jan Vorel pret Nemocnice Český Krumlov (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Direktīva 93/104/EK un 2003/88/EK — Darba laika jēdziens — Laikposmi, kad medicīnas darbinieks dežūras laikā darba vietā neveic aktīvu darbību — Vērtējums — Ietekme uz ieinteresētās personas atalgojumu)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/12

         Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 11. janvāra rīkojums (Okresní soud v Českém Krumlově (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jan Vorel pret Nemocnice Český Krumlov

   (Lieta C-437/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Direktīva 93/104/EK un 2003/88/EK - “Darba laika” jēdziens - Laikposmi, kad medicīnas darbinieks dežūras laikā darba vietā neveic aktīvu darbību - Vērtējums - Ietekme uz ieinteresētās personas atalgojumu)
   (2007/C 56/20)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Iesniedzējtiesa
   Okresní soud v Českém Krumlově
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jan Vorel

      Atbildētājs: Nemocnice Český Krumlov

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Okresní soud v Českém Krumlově — Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvas 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem 2. panta 1) punkta un 18. panta interpretāciju (OV L 307, 18. lpp.) — Darba laika jēdziens — Valsts tiesību akti, kuros tiek uzskatīts, ka laikposmi, kad medicīnas darbinieks dežūras laikā darba vietā neveic aktīvu darbību, nav darba laiks
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva 93/104 par dažiem darba laika organizācijas aspektiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 22. jūnija Direktīvu 2000/34/EK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem ir interpretējama tādējādi, ka:

                           —

                           tās iestājas pret dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru netiek uzskatīts, ka dežūras, ko veic medicīnas darbinieki, kuru laikā viņiem ir fiziski jāatrodas darba vietā, bet kuru laikā viņi neveic nekādu reālu darbību, netiek uzskatītas par pilnībā ietilpstošām “darba laikā” minēto direktīvu izpratnē;

                           —

                           tās neiestājas pret tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā, lai noteiktu darbinieka atalgojumu un saistībā ar darbinieka veikto dežūru darba vietā, dažādā veidā tiek ņemti vērā periodi, kuros darbs tiek faktiski veikts, un kuros tas netiek veikts, ja šis regulējums kopumā nodrošina darbiniekiem ar šīm direktīvam piešķirtās tiesības saistībā ar darbinieku drošības un veselības efektīvas aizsardzības prasībām.

      (1)  OV C 36, 11.2.2006.


title: Lieta T-745/16: Prasība, kas celta 2016. gada 28. oktobrī – BPCE/ECB

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 28. oktobrī – BPCE/ECB
   (Lieta T-745/16)
   (2017/C 006/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BPCE (Parīze, Francija) (pārstāvji – A. Gosset-Grainville, C. Renner un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2016. gada 24. augusta Lēmumu Nr. ECB/SSM/2016-9695005MSXI0YEMGDF46/195;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 24. augusta lēmums, ar ko ir noraidīts prasītājas pieteikums atļaut tai no sviras rādītāja aprēķināšanas izslēgt riska darījumus attiecībā uz Caisse des dépôt et consignations, kuri izriet no novirzītajiem līdzekļiem, kas ir piesaistīti reglamentēto ietaupījumu ietvaros (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), esot pieņemts, pārkāpjot pilnvaras, jo ECB kompetencē nebija atteikties piešķirt lūgto izslēgšanu pēc tam, kad tā bija konstatējusi, ka ir izpildīti visi nosacījumi, kuri ir izvirzīti piemērojamajās Savienības tiesību normās.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā. Prasītāja uzskata, ka, pat pieņemot, ka ECB kompetencē bija pieņemt apstrīdēto lēmumu, minētais lēmums neesot spēkā, jo tajā esot pieļautas vairākas kļūdas tiesību piemērošanā gan saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulu (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 575/2013”), gan Eiropas Savienības likumdevēja nodomiem, jo ECB esot kļūdaini interpretējusi attiecīgo tiesisko regulējumu un tādējādi esot pieņēmusi lēmumu, kurš:

                           —

                           esot pretrunā noteikumu par sviras rādītāju mērķiem un nolūkam, jo esot ignorēts ne tikai pats tiesiskā regulējuma par sviras rādītāju mērķis, bet arī likumdevēja nodoms, kas pausts, pieņemot Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punktu;

                           —

                           grozot pamatnormu, ņemot vērā divus jaunus nosacījumus, kuri attiecīgajā normā nav ietverti;

                           —

                           atņemot Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punktam lietderīgo iedarbību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, it īpaši attiecībā uz reglamentētajiem ietaupījumiem novirzīto līdzekļu raksturu, attiecībā uz šo līdzekļu ierakstīšanas bankas bilancē sekām un attiecībā uz novirzīto summu korekcijas mehānisma sekām.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti vairāki Savienības tiesību vispārējie principi, proti, samērīguma princips, tiesiskās noteiktības princips un labas pārvaldības princips, jo ECB nav ievērojusi savu rūpības pienākumu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav sniegts pamatojums, jo ECB esot bijis pastiprināts pienākums norādīt pamatojumu, un minētais lēmums ir pamatots nepietiekamā un pārprotamā veidā.


title: Lieta T-818/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. novembrī – Netflix International un Netflix/Komisija

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. novembrī – Netflix International un Netflix/Komisija
   (Lieta T-818/16)
   (2017/C 030/59)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Netflix International BV (Amsterdama, Nīderlande) un Netflix, Inc. (Los Gatos, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – C. Alberdingk Thijm, S. van Schaik un S. van Velze, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 1. septembra lēmumu, ar ko Vācijas likums par pasākumiem, lai veicinātu Vācijas kino, tā septītajā versijā ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu (1), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas pārkāpums (2);

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi AVMPD 13. panta 1. punktu, nolemdama, ka Vācijas pasākums ir saderīgs ar šo pantu, to interpretējot atbilstoši piedāvātajam grozījumam.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi AVMPD 2. panta 1. punktu, 2. panta 2. punktu un 3. pantu, nolemdama, ka Vācijas pasākums nav pretrunā ar izcelsmes valsts principu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 110. panta pārkāpums.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi LESD 110. pantu, nolemdama, ka Vācijas pasākums nav diskriminējošs attiecībā pret ārpus Vācijas reģistrētiem audiovizuālo mediju pieprasījumpakalpojumu sniedzējiem, kuru mērķauditorija ir Vācijas skatītāji.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 56. panta pārkāpums.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi LESD 56. pantu, jo tā nav veikusi novērtējumu par to, vai Vācijas pasākums nav pretrunā ar pakalpojumu sniegšanas brīvību, taču tas ir pretrunā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LESD 49. panta pārkāpums.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi LESD 49. pantu, jo tā nav veikusi novērtējumu par to, vai Vācijas pasākums nav pretrunā brīvībai veikt uzņēmējdarbību, taču tas ir pretrunā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta pārkāpums.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi LESD 107. pantu secinādama, ka Vācijas pasākums ir valsts atbalsta veids, kuru var attaisnot ar kultūras mērķi un tas ir savienojams ar iekšējo tirgu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvoti būtisku procedūras noteikumu pārkāpumi.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi būtiskus procedūras noteikumus, neizpildīdama pamatojuma norādīšanas standartus, kas ir paredzēti LESD 296. panta 2. punktā, un pārkāpdama tiesības uz labu pārvaldību, kas ir noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā.

      (1)  Komisijas 2016. gada 1. septembra Lēmums (ES) 2016/2042 par atbalsta shēmu SA.38418 – 2014/C (ex 2014/N), ko Vācija plāno īstenot filmu producēšanas un izplatīšanas finansēšanai (izziņots ar dokumenta numuru C(2016) 5551) (OV 2016, L 314, 63. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 10. marta Direktīva 2010/13/ES, par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (“AVMPD”) (OV 2010, L 95, 1. lpp.).


title: lieta C-216/05: Prasība pret Īriju, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 17. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/10

         Prasība pret Īriju, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 17. maijā
   (lieta C-216/05)
   (2005/C 193/17)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 17. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Īriju, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Ksavjē Lūiss [Xavier Lewis], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nosakot personām iepriekšēju dalības maksu par pilnīgu un efektīvu piedalīšanos atsevišķos ietekmes uz vidi novērtējumos, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 6. un 8. pants Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1), kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (2);

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Īrijas teritorijas plānojuma tiesību aktos ir noteikts, ka plānošanas iestādes un plānošanas apelāciju padome var pieprasīt dalības maksu no personām par apsvērumu iesniegšanu vai viedokļa izteikšanu plānošanas procedūrās vai par apsvērumu iesniegšanu plānošanas apelāciju padomē. Komisija apgalvo, ka šādu dalības maksu iekasēšana ir Direktīvas 85/337/EEK, kurā izdarīti grozījumi ar Direktīvu 97/11/EK, pārkāpums, jo:

               —

               Direktīva nesatur nevienu tiesību normu, kas skaidri atļautu šādu maksājumu iekasēšanu;

               —

               šādi maksājumi ir pretrunā Direktīvas sistēmai un mērķim;

               —

               Direktīvas 6. panta 2. un 3. punkta tekstu nevar interpretēt tik plaši, kā to dara Īrija;

               —

               Īrija ierobežo tiesības, kas sabiedrībai paredzētas Direktīvas 6. panta 2. punktā.

      (1)  OV L 175, 05.07.1985., 40. lpp.

      (2)  OV L 73, 14.03.1997., 5. lpp.


title: Lieta T-679/13: Prasība, kas celta 2013. gada 16. decembrī — AEMN /Parlaments

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 16. decembrī — AEMN/Parlaments
   (Lieta T-679/13)
   2014/C 85/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alliance européenne des mouvements nationaux (AEMN) (Matzenheim, Francija) (pārstāvis — J.-P. Le Moigne, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2013. gada 7. oktobra lēmumu, kas daļēji pārņemts 2013. gada 14. oktobra lēmumā un kurā Eiropas Parlaments par 2012. gadu Alliance européenne des mouvements nationaux piešķīris galīgo pabalstu EUR 186 292,12 apmērā un tā rezultātā nolēmis, ka Alliance européenne des mouvements nationaux ir jāatmaksā summa EUR 45 476,00 apmērā, ņemot vērā, ka prasītājai apvienībai jau tika piešķirta summa EUR 231 412,80 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus un šajā saistībā pārskaitīt Alliance européenne des mouvements nationaux summu EUR 20 000,00 apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus, kas lielākoties ir identiski vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-678/13 AEMN/Parlaments.


title: Lieta T-524/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. decembrī — Meredith /ITSB ( BETTER HOMES AND GARDENS )

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/44

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. decembrī — Meredith/ITSB (“BETTER HOMES AND GARDENS”)
   (Lieta T-524/09)
   2010/C 51/81
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Meredith Corporation (Des Moines, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — R. N. Furneaux un E. A. Hardcastle, Solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 23. septembra lēmumu lietā R 517/2009-2 daļā, kurā ar to noraidīts attiecīgās Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē, līdz ar to pieņemot reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz šādiem pakalpojumiem;

               —

               apmierināt prasītājas prasījumus un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, ja tas apstrīdētu prasītājas prasījumus un noraidīt tā prasījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “BETTER HOMES AND GARDENS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35. un 36. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, nepiemērojot pareizos kritērijus, novērtējot, vai preču zīmei trūkst jebkādas atšķirtspējas, lai atšķirtu preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem ir iesniegts reģistrācijas pieteikums


title: Lieta T-459/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. augustā — Larrañaga Otaño /ITSB ( “GRAPHENE” )

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/32

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. augustā — Larrañaga Otaño/ITSB (“GRAPHENE”)
   (Lieta T-459/13)
   2013/C 313/61
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Joseba Larrañaga Otaño (San Sebastian, Spānija) un Mikel Larrañaga Otaño (San Sebastian) (pārstāvis — F. Bueno Salamero, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “GRAPHENE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 2., 6., 10. un 22. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 892 446

      Pārbaudītāja lēmums: preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-474/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. augustā – Société wallonne des aéroports/Komisija

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/28

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. augustā – Société wallonne des aéroports/Komisija
   (Lieta T-474/16)
   (2016/C 371/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société wallonne des aéroports SA (SOWEAR) (Namīra, Beļģija) (pārstāvji – A. Lepièce un H. Baeyens, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu prasītājas lūgumu apvienot šo lietu ar lietu T-818/14;

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

         tā rezultātā

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 1. oktobra Lēmuma Nr. SA.14093 par pasākumiem, kurus Beļģija īstenojusi Brussels South Charleroi Airport un Ryanair labā, 3., 4., 5. un 6. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, ko Komisija esot pieļāvusi, atbilstoši LESD 107. pantam pārbaudot maksas, ko Brussels South Charleroi Airport (BSCA) ir samaksājusi prasītājai, lai gan lēmumi ieguldīt, uzsākt lidostas infrastruktūru celtniecību un nodot tās BSCA, esot tikuši pieņemti pirms 2000. gada 12. decembra sprieduma Aéroports de Paris/Komisija (T-128/98, EU:T:2000:290), ko Tiesa atstājusi spēkā ar 2002. gada 24. oktobra spriedumu Aéroports de Paris/Komisija (C-82/01 P, EU:C:2002:617).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, ko Komisija esot pieļāvusi, kvalificējot Instrument Landing System (ILS, Instrumentālā nosēšanās sistēma) un skrejceļa apgaismošanas pakalpojumu kā aprīkojumu un saimnieciska rakstura pakalpojumus.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pamatojums, nosakot BSCA maksājamo gada tirgus maksu, esot balstīts uz kļūdainu metodi un kļūdainiem aprēķina faktoriem, kas būtiski ietekmē atbalsta summu, turklāt tajā acīmredzami nav norādīts pamatojums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, ko Komisija esot pieļāvusi, pirmkārt, maksu summā, kas atgūstama no BSCA, iekļaujot atbalstu, kas piešķirts drošības uzdevumam (jeb “ugunsdrošības un uzturēšanas” subsīdija) un, otrkārt, neņemot vērā “ugunsdrošības un uzturēšanas” subsīdijas samazinājumu 2014. un 2015. gadā.


title: lieta T-33/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Compañía Española de Tabaco en Rama, S.A. iesniedza 2005. gada 21. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/42

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Compañía Española de Tabaco en Rama, S.A. iesniedza 2005. gada 21. janvārī
   (lieta T-33/05)
   (2005/C 82/74)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Compañía Española de Tabaco en Rama, S.A., Navalmoraldelamata (Spānija), kuru pārstāv Madrides Advokātu kolēģijas advokāts Marcoa Araujo.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu lietā COMP/C.38.238/B.2 Raw Tobacco Spain daļā, kas attiecas uz prasītājām;

               2)

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā tiesvedībā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas lietā T-24/05 Standard Comercial u.c./Komisija (1).
   Visi pamati balstās uz samērīguma principu. Līdz ar to jo īpaši jāuzsver fakts, ka pārbaudītie darbības veidi attiecās uz tirgu EUR 25 000 000 apmērā, un ka soda naudas uzliktas tādā pašā apmērā. Konkrēti CETARSA ir pārsteigta par soda naudu, kas līdzinās 7,5 procentiem no tās 2003. gada apgrozījuma.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucās uz sekojošiem pamatiem:

               —

               vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, kas izriet no paaugstinātu sankciju piemērošanas pārstrādātajiem un simboliskas soda naudas uzlikšanas ražotājiem, balstoties uz abām nozarēm piemērojamiem argumentiem;

               —

               lietas apstākļu kļūdains novērtējums (nozares noteikumu oficiālais atbalsts saskaņā ar vienošanos starp ražotājiem un pārstrādātājiem, attiecīgā tirgus apmēra samazināšana, seku neesamība, utt.), kas pamatotu darbības novērtējumu kā “smagu” un nevis “ļoti smagu” pārkāpumu;

               —

               darbības ilguma kļūdains novērtējums;

               —

               prasītājas dalības inkriminētajās darbībās kļūdains novērtējums, kas tika veikts vienīgi balstoties uz prasītājas iegūto tirgus daļu, neņemot vērā citus tās situāciju raksturojošus elementus;

               —

               Komisijas lietotā metodoloģija, nosakot soda naudas pamata likmi mazo uzņēmumu, kāda ir prasītāja, gadījumā ir nesamērīga;

               —

               patvaļīga Komisijas rīcība, nosakot saudzēšanas režīmu, bez Komisijas pamatojuma šādai atšķirīgai attieksmi, tādējādi pieļaujot prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.

      (1)  Krājumā vēl nav publicēts.


title: Lieta C-156/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-156/17)
   (2017/C 168/34)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Köln-Aktienfonds Deka

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Citi lietas dalībnieki: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai EKL 56. pants (tagad – LESD 63. pants) nepieļauj situāciju, ka ārpus Nīderlandes reģistrētam ieguldījumu fondam netiek atmaksāts Nīderlandes dividenžu nodoklis, kas ieturēts no dividendēm, kuras attiecīgais fonds saņem no Nīderlandē reģistrētām uzņēmējsabiedrībām, tā iemesla dēļ, ka tam nav pienākums ieturēt Nīderlandes dividenžu nodokli, turpretim Nīderlandē reģistrētam fiskāla rakstura kolektīvo ieguldījumu uzņēmumam, kurš, ieturot Nīderlandes dividenžu nodokli, katru gadu saviem sertifikātu turētājiem vai dalībniekiem izmaksā ienākumus no ieguldījumiem, dividenžu nodoklis tiek atmaksāts?

               2.

               Vai EKL 56. pants (tagad – LESD 63. pants) nepieļauj situāciju, ka ārpus Nīderlandes reģistrētam ieguldījumu fondam Nīderlandes dividenžu nodoklis, kas ieturēts no dividendēm, kuras tas saņem no Nīderlandē reģistrētām uzņēmējsabiedrībām, netiek atmaksāts tā iemesla dēļ, ka tas nevar pierādīt, ka sertifikātu turētāji vai dalībnieki izpilda Nīderlandes tiesiskajā regulējumā izvirzītos nosacījumus?

               3.

               Vai EKL 56. pants (tagad – LESD 63. pants) nepieļauj situāciju, ka ārpus Nīderlandes reģistrētam ieguldījumu fondam tā iemesla dēļ, ka tas ienākumus no ieguldījumiem katru gadu pilnībā neizmaksā saviem sertifikātu turētājiem vai dalībniekiem vēlākais astotajā mēnesī pēc finanšu gada beigām, Nīderlandes dividenžu nodoklis, kas ieturēts no dividendēm, kuras attiecīgais fonds saņem no Nīderlandē reģistrētām uzņēmējsabiedrībām, netiek atmaksāts arī tajā gadījumā, ja fonda rezidences valstī saskaņā ar piemērojamo tiesisko regulējumu ieguldījumu fonda ienākumus no ieguldījumiem, ja tie netiek izmaksāti, a) uzskata par izmaksātiem un/vai b) rezidences valsts tos iekļauj sertifikātu turētāju vai dalībnieku nodokļu aprēķinā, it kā peļņa būtu izmaksāta, turpretim Nīderlandē reģistrētam fiskāla rakstura kolektīvo ieguldījumu uzņēmumam, kurš, ieturot Nīderlandes dividenžu nodokli, katru gadu ienākumus no ieguldījumiem pilnībā izmaksā saviem sertifikātu turētājiem vai dalībniekiem, dividenžu nodoklis tiek atmaksāts?


title: Lieta C-10/06 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Rafael de Bustamante Tello /Eiropas Savienības Padome (Apelācija — Ierēdņi — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētais nosacījums — Jēdziens darbs, kas veikts kādas citas valsts labā )

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Rafael de Bustamante Tello/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-10/06 P) (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētais nosacījums - Jēdziens “darbs, kas veikts kādas citas valsts labā’)
   (2008/C 22/11)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rafaels de Bustamante Tejo [Rafael de Bustamante Tello] (pārstāvji — R. Garsija-Galjardo Žilfurņjē [R. García-Gallardo Gil-Fournier], M. D. Domingess Peress [M. D. Domínguez Pérez] un A. Sajagess Toress [A. Sayagués Torres], abogados)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Simma [M. Simm] un D. Kanga Fano [D. Canga Fano], pārstāvji)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-368/03 de Bustamante Tello/Padome, ar kuru noraidīta prasība atcelt Padomes 2003. gada 28. jūlija lēmumu atteikt prasītājam Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā paredzēto ekspatriācijas pabalstu, kā arī ar to saistītos pabalstus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               de Bustamante Tejo atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta F-105/11: Prasība, kas celta 2011. gada 17. oktobrī — ZZ /Komisija

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 17. oktobrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-105/11)
   2012/C 6/47
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt OLAF ģenerāldirektora lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu pagarināt viņa pagaidu darbinieka līgumu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta b) punkta izpratnē

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt OLAF ģenerāldirektora 2011. gada 29. jūnija lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja sūdzība par viņa lūguma pagarināt viņa pagaidu darbinieka līgumu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta b) punkta izpratnē noraidījumu;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atcelt OLAF ģenerāldirektora 2011. gada 25. marta lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu pagarināt viņa pagaidu darbinieka līgumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-467/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Drex Technologies/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/34

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Drex Technologies/Padome
   (Lieta T-467/15) (1)

   (2016/C 410/53)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-486/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2007. gada 5. novembra rīkojumu — Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) / Consorzio Agrario di Ravenna Soc. Coop. arl

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2007. gada 5. novembra rīkojumu — Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)/Consorzio Agrario di Ravenna Soc. Coop. arl

   (Lieta C-486/07)
   (2008/C 22/47)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte suprema di cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

      Atbildētāja: Consorzio Agrario di Ravenna Soc. Coop. arl

   Prejudiciālais jautājums
   Vai, pamatojoties uz Kopienu regulām, kas bija spēkā lietas faktu norises laikā (1994.-1995. gads) attiecībā uz intervences aģentūru pārziņā esošās labības pārdošanu, paredzēto cenu samazinājumu mitruma satura dēļ, kas ir lielāks par mitruma saturu, kurš ir paredzēts standarta kvalitātei, attiecas arī uz kukurūzas pārdošanu?


title: Lieta C-257/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2006. gada 13. jūnija rīkojumu — Roby Profumi Srl pret Comune di Parma

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2006. gada 13. jūnija rīkojumu — Roby Profumi Srl pret Comune di Parma

   (Lieta C-257/06)
   (2006/C 212/24)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Roby Profumi Srl

      Atbildētāja: Comune di Parma

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Likuma Nr. 713/1986 10. panta 8. punkts, ko groza ar Dekrētu likumu Nr. 126/1997 9. panta 4. punktu, ir atbilstīgs EK līguma 28. pantam un Direktīvas 76/768/EEK (1), ko groza Direktīva 93/35/EEK (2), 7. pantam.

      (1)  OV L 262, 169. lpp.

      (2)  OV L 151, 32 lpp.