title: Lieta T-199/21: Prasība, kas celta 2021. gada 30. martā – EurO3zon/ECHA

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/60

      Prasība, kas celta 2021. gada 30. martā – EurO3zon/ECHA

      (Lieta T-199/21)
      (2021/C 217/76)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: EurO3zon (Zemst, Beļģija) (pārstāvji: I. de Seze, F. Puel un L. Marchal, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas izdoto aktu, ar kuru aptur prasītājas lietas materiālu par aktīvo vielu saistībā ar ozonu (O3) izvērtēšanu atbilstoši Biocīdu regulai (1) un šajā izvērtēšanas procedūrā ņem vērā arī cita prasītāja lietas materiālus; un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot rīkojusies ultra vires un tai neesot bijusi kompetence pieņemt apstrīdēto aktu, jo atbildētāja neesot ne tieši, ne netieši pilnvarota rīkoties saistībā ar aktīvo vielu saturošu biocīdu izvērtēšanu saskaņā ar Savienības tiesībām vai obligāto datu izpaušanu, nepastāvot tiesiskajam regulējumam.

                              —

                              Turklāt tiek apgalvots, ka atbildētājas minētais apstrīdētā akta pamatojums esot dokuments, kurā ir protokolēts Eiropas Komisijas un dalībvalstu, kas ir biocīdu komitejas sastāvā, konsenss; tam neesot nozīmes pēc būtības un tas arī neesot saturiski saistošs atbildētājai.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu un prasītājas tiesisko paļāvību.

                              —

                              Apstrīdētajā aktā neesot citētas vai norādītas atsauces uz tiesību normām, kas atbildētājai ļautu rīkoties tā, kā tā ir rīkojusies.

                              —

                              Tiek arī apgalvots, ka ar apstrīdēto aktu esot pārkāpta prasītājas tiesiskā paļāvība, jo ar to tiekot izdarīta atkāpe no tieši noteiktām tiesiskām un procesuālām darbībām, kas ir paredzētas Biocīdu regulā, it īpaši attiecībā uz tajā paredzētajiem saistošajiem termiņiem.

                              —

                              Prasītājas tiesiskā paļāvība arī esot tikusi pārkāpta ar apstrīdēto aktu, jo dokuments, uz kuru atbildētāja atsaucas kā uz akta pamatojumu, faktiski attiecoties uz procedūrām un situācijām, kuras neattiecas uz prasītājas situāciju. Prasītāja arī pārmet, ka apstrīdētais akts radot tiesisko nenoteiktību uzņēmējiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja pret prasītāju esot izrādījusi diskriminējošu attieksmi.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka apstrīdētā akta sekas esot tādas, ka uz prasītāju attiekšoties tādas procesuālās prasības un kavējumi, kas ir sekas, kuras līdzīgās situācijās neattiecas uz trešām personām.

                              —

                              Ar apstrīdēto aktu tiekot pārkāptas prasītājas ekskluzīvās tiesības attiecībā uz konfidenciālu informāciju un šī informācija tikšot izmantota trešo personu labā bez finansiālās kompensācijas, kas ir sekas, kuras līdzīgās situācijās neattiecas uz trešām personām.

                              —

                              Turklāt prasītāja pārmet, ka konfidenciāla biznesa informācija, kas ir iekļauta lietas materiālos par aktīvo vielu, esot tikusi izpausta trešām personām bez atļaujas un pretēji saistībām attiecībā konfidencialitāti, kas ir sekas, kuras līdzīgās situācijās neattiecas uz trešām personām.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā aktā neesot norādīts pamatojums, jo tajā neesot skaidri un nepārprotami atklāta Aģentūras argumentācija tādējādi, lai tā prasītājai ļautu noskaidrot pasākuma iemeslus un kompetentajai tiesai – veikt pārbaudi.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto aktu, atbildētāja esot pārkāpusi samērīguma principu, jo tā neesot veikusi atbilstošas darbības, lai sasniegtu šī akta leģitīmos mērķus, un esot pārsniegusi to, kas ir nepieciešams to sasniegšanai.

                              —

                              Turklāt tiek apgalvots, ka pasākumi, kas ieviesti ar apstrīdēto aktu, neesot mazāk apgrūtinoši attiecībā uz tā mērķu sasniegšanu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).


title: Lieta T-200/21: Prasība, kas celta 2021. gada 29. martā – JS/EDAU

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/61

      Prasība, kas celta 2021. gada 29. martā – JS/EDAU
      (Lieta T-200/21)
      (2021/C 217/77)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: JS (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EDAU 2021. gada 18. janvāra lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītāja sūdzība;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt arī EDAU 2021. gada 9. marta lēmumu, ar ko ir noraidīts lūgums pārskatīt šo sākotnējo lēmumu;

                  —

                  piespriest atlīdzināt prasītājam nodarīto kaitējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienīgo pamatu, ar ko tiek apgalvots Regulas 2018/1725 (1) 4. panta 1. punkta, 5., 19., 20. un 23. panta, nepieciešamības un samērīguma principu, kā arī ES Pamattiesību hartas 8. un 41. panta pārkāpums.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.).


title: Lieta T-201/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. aprīlī – Covington & Burling un Van Vooren/Komisija

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/62

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. aprīlī – Covington & Burling un Van Vooren/Komisija
      (Lieta T-201/21)
      (2021/C 217/78)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Covington & Burling (Saint-Josse-ten-Noode, Beļģija) un Bart Van Vooren (Meise, Beļģija) (pārstāvis: P. Diaz Gavier, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 12. marta lēmumu par atteikumu piešķirt piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem (1) atbilstoši Pārredzamības regulai;

                  —

                  uzdot Komisijai nekavējoties piešķirt piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt Covington gan tiesāšanās, gan pārējos ar šo lietu saistītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītāji izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, balstīdamās uz Pārredzamības regulas (2) 4. panta 3. punkta otro daļu, lai pamatotu tās atteikumu piešķirt piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pat tad, ja būtu piemērojama Pārredzamības regulas 4. panta 3. punkta otrā daļa vai jebkurš cits no tās 4. pantā minētajiem iemesliem, Komisija nav pierādījusi, kādā veidā pieprasītie dokumenti atbilst vajadzīgajiem nosacījumiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, balstīdamās uz Komiteju procedūras regulu (3), lai pamatotu tās atteikumu piešķirt piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, balstīdamās uz Komiteju standarta reglamentu, lai pamatotu tās atteikumu; un

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpti vispārējie pārredzamības principi un vājināta īstenošanas aktu demokrātiskā leģitimitāte.

         (1)  Redakcionāla piezīme: Pieprasījums attiecās uz dokumentiem saistībā ar komiteju procedūru, kuros bija dokumentēti noteiktu dalībvalstu balsojumi par Komisijas Regulas, ar ko attiecībā uz hidroksiantracēna atvasinājumus saturošām botāniskajām sugām groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1925/2006 III pielikumu, projektu.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV 2011, L 55, 13. lpp.).


title: Lieta T-202/21: Prasība, kas celta 2021. gada 13. aprīlī – Vita Zahnfabrik/EUIPO – VIPI Produtos Odontológicos (“VITABLOCS TriLuxe forte”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/63

      Prasība, kas celta 2021. gada 13. aprīlī – Vita Zahnfabrik/EUIPO – VIPI Produtos Odontológicos (“VITABLOCS TriLuxe forte”)
      (Lieta T-202/21)
      (2021/C 217/79)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vita Zahnfabrik H. Rauter GmbH & Co. KG (Bad Säckingen, Vācija) (pārstāvji: A. Theis un F. Hauck, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: VIPI Indústria, Comércio, Exportação E Importação De Produtos Odontológicos LTDA (Pirassununga, Brazīlija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “VITABLOCS TriLuxe forte” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 346 271

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 9. februāra lēmums lietā R 818/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai iebildumi pret starptautisko reģistrāciju Nr. 1 346 271 attiecībā uz Eiropas Savienības daļu tiktu pilnībā noraidīti un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei tiktu piespriests atlīdzināt procesa EUIPO izdevumus;

                  —

                  pakārtoti – atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 5. punkta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana.


title: Lieta T-205/21: Prasība, kas celta 2021. gada 15. aprīlī – Kewazo/EUIPO (“Liftbot”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/65

      Prasība, kas celta 2021. gada 15. aprīlī – Kewazo/EUIPO (“Liftbot”)
      (Lieta T-205/21)
      (2021/C 217/82)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kewazo GmbH (Garching, Vācija) (pārstāvis: P. Baronikians, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Liftbot” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 191 963

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 2. februāra lēmums lietā R 1160/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt EUIPO2020. gada 15. septembra noraidošo lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-209/21: Prasība, kas celta 2021. gada 17. aprīlī – Ignacio Carrasco/EUIPO – Santos Carrasco Manzano (“La Hoja del Carrasco”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/67

      Prasība, kas celta 2021. gada 17. aprīlī – Ignacio Carrasco/EUIPO – Santos Carrasco Manzano (“La Hoja del Carrasco”)
      (Lieta T-209/21)
      (2021/C 217/84)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ignacio Carrasco SL (Gihvelo, Spānija) (pārstāvis: J. L. Donoso Romero, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Santos Carrasco Manzano SA (Gihvelo, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme “La Hoja del Carrasco” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 15 670 813
      Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 10. februāra lēmums lietā R 175/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  līdz ar to pilnībā noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu;

                  —

                  piespriest EUIPO un Santos Carrasco Manzano SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-212/21: Prasība, kas celta 2021. gada 19. aprīlī – Groschopp/EUIPO (“Sustainability through Quality”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/67

      Prasība, kas celta 2021. gada 19. aprīlī – Groschopp/EUIPO (“Sustainability through Quality”)
      (Lieta T-212/21)
      (2021/C 217/85)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Groschopp AG Drives & More (Vīrzena, Vācija) (pārstāve: R. Schiffer, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Sustainability through Quality” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 158 368

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 11. februāra lēmums lietā R 1076/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-216/21: Prasība, kas celta 2021. gada 20. aprīlī – Ryanair un Malta Air/Komisija

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/68

      Prasība, kas celta 2021. gada 20. aprīlī – Ryanair un Malta Air/Komisija
      (Lieta T-216/21)
      (2021/C 217/86)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ryanair DAC (Swords, Īrija) un Malta Air ltd. (Pietà, Malta) (pārstāvji: F-C. Laprévote, E. Vahida, V. Blanc, S. Rating un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2020. gada 4. maija lēmumu par valsts atbalstu SA.57082 (2020/N) – France – Covid-19 – Cadre temporaire 107(3) (b) TFEU – Garantie et prêt d’actionnaire au bénéfice d’Air France (1); un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

                  —

                  Prasītājas turklāt ir lūgušas, lai to prasība tiktu izskatīta paātrinātā tiesvedībā, kas paredzēta Tiesas statūtu 23.a pantā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību, prasītājas izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi kļūdu, no apstrīdētā lēmuma piemērošanas jomas izslēdzot KLM un Air France-KLM.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras un nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un tās Pagaidu regulējumu, (i) atzīstot, ka ar atbalstu tiek novērsts nopietns traucējums Francijas tautsaimniecībā; (ii) pietiekami neizvērtējot, vai saņēmējam bija finansiālas grūtības; (iii) atzīstot, ka akcionāru aizdevums bija atbilstošs tolaik piemērojamajam Pagaidu regulējumam, un to uzskatot par parāda nevis kapitāla pasākumu; un (iv) neizpildot pienākumu izsvērt atbalsta labvēlīgo ietekmi ar tā nelabvēlīgajām sekām uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu (t.i., “samēra pārbaude”).

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi īpašas LESD normas un Savienības tiesību vispārīgos principus attiecībā uz diskriminācijas aizliegumu, pakalpojumu sniegšanas brīvību un uzņēmējdarbības brīvību, kas ir Savienības gaisa transporta tirgus liberalizācijas pamatā kopš 1980. gadu beigām (2). Savienības gaisa transporta tirgus liberalizācija ir ļāvusi attīstīties patiesi viseiropas zemu cenu aviokompānijām. Un tomēr atbildētāja neesot ņēmusi vērā Covid-19 krīzes radīto kaitējumu šādām viseiropas aviokompānijām un to nozīmi Francijas savienojamībai, atļaujot Francijai atbalstu piešķirt tikai Air France. Prasītājas turklāt apgalvo, ka LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir paredzēts izņēmums no valsts atbalsta aizlieguma atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam, bet tajā neesot paredzēts izņēmums no citiem LESD noteikumiem un principiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav uzsākusi formālo izmeklēšanas procedūru, neraugoties uz nopietnajām grūtībām, un ir pārkāpusi prasītāju procesuālās tiesības.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

         (1)  OV 2021, C 50, 3. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Savienībā (pārstrādātā versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2008, L 293, 3.–20. lpp.).


title: Lieta T-220/21: Prasība, kas celta 2021. gada 23. aprīlī – Thomas Henry/EUIPO (“Spicy Ginger”)

text:
               7.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/69

      Prasība, kas celta 2021. gada 23. aprīlī – Thomas Henry/EUIPO (“Spicy Ginger”)
      (Lieta T-220/21)
      (2021/C 217/87)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Thomas Henry GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch un N. Willich, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Spicy Ginger” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 093 014

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 12. februāra lēmums lietā R 435/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-248/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. maijā – Fibrecycle/EUIPO (“BACK-2-NATURE”)

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/30

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. maijā – Fibrecycle/EUIPO (“BACK-2-NATURE”)
      (Lieta T-248/21)
      (2021/C 252/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fibrecycle Pty Ltd (Helensvale, Austrālija) (pārstāvis: T. Stein, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “BACK-2-NATURE” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 485 655

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 3. marta lēmums lietā R 1699/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: SÝN hf. 2021. gada 9. jūlija prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-4/21) 2021/C 343/10

text:
               26.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/29

      SÝN hf. 2021. gada 9. jūlija prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
      (Lieta E-4/21)
      (2021/C 343/10)

         Sýn hf., ko pārstāv advokāte Dóra Sif Tynes, (ADVEL, Kalkofnsvegur 2, 101 Reikjavīka, Islande), 2021. gada 9. jūlijā cēla prasību EBTA Tiesā pret EBTA Uzraudzības iestādi.

         Sýn hf. lūdz EBTA Tiesu:

                  1.

                  anulēt EBTA Uzraudzības iestādes 2021. gada 26. marta Lēmumu Nr. 023/21/COL par atbalstu Farice ehf. investīcijām trešajā zemūdens kabelī;

                  2.

                  uzlikt par pienākumu EBTA Uzraudzības iestādei segt tiesāšanās izdevumus pilnā apmērā.

            Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

                  —

                     Sýn (“prasītājs”) ir elektronisko sakaru un plašsaziņas līdzekļu uzņēmums, kas darbojas visos telesakaru un apraides tirgos Islandē, un kura juridiskā adrese ir Suðurlandsbraut 8, Reikjavīkā. Uzņēmums aizsākās ar Íslandssími hf. un Tal hf. izveidi 90. gadu beigās pēc telesakaru pakalpojumu sniegšanas liberalizācijas Islandē. Prasītājs sniedz visaptverošus elektronisko sakaru pakalpojumus, tostarp datu centra pakalpojumus, izmantojot zīmolu Vodafone, ar Vodafone Group plc. noslēgtā partnerības nolīguma ietvaros.

                  —

                  Islandes un Fēru Salu puses 2002. gadā izveidoja Farice hf., lai sagatavotu, izbūvētu un ekspluatētu zemūdens elektronisko sakaru kabeļu sistēmu, kas nodrošina starptautisko savienojamību starp Islandi, Fēru salām un Apvienoto Karalisti.

                  —

                  Šis pieteikums ir prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu Nr. 023/21/COL (“apstrīdētais lēmums”). Apstrīdētais lēmums tika pieņemts 2021. gada 26. martā pēc Islandes iestāžu paziņojuma, kas tika iesniegts 2021. gada 23. martā.

                  —

                  Prasītājs lūdz atcelt apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz to, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                              —

                              neizpildīja savu pienākumu sākt oficiālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar 3. protokola I daļas 1. panta 2. punktu EBTA valstu Nolīgumā par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (“SCA”) izveidi, jo tai būtu bijis jābūt šaubām par pasākuma saderību ar EEZ līgumu;

                              —

                              neizpildīja savus pienākumus saskaņā ar SCA 16. pantu, proti, sniegt pienācīgu pamatojumu.


title: Lieta C-362/20: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Openbaar Ministerie, Federale Overheidsdienst Financiën/Profit Europe NV, Gosselin Forwarding Services NV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tirdzniecības politika – Regula (ES) Nr. 1071/2012 – Īstenošanas regula (ES) Nr. 430/2013 – Kopējais muitas tarifs – Tarifu klasifikācija – Kombinētā nomenklatūra – Apakšpozīcijas 7307 11 10, 7307 19 10 un 7307 19 90 – Tvērums – No Tiesas sprieduma izrietoša tarifu klasifikācija – Galīgie antidempinga maksājumi par kaļamā čuguna lietu vītņotu cauruļu savienotājelementu importu – Galīgo antidempinga maksājumu piemērojamība čuguna ar lodveida grafītu lietu vītņotu cauruļu savienotājelementiem)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/12

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Openbaar Ministerie, Federale Overheidsdienst Financiën/Profit Europe NV, Gosselin Forwarding Services NV

      (Lieta C-362/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tirdzniecības politika - Regula (ES) Nr. 1071/2012 - Īstenošanas regula (ES) Nr. 430/2013 - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Apakšpozīcijas 7307 11 10, 7307 19 10 un 7307 19 90 - Tvērums - No Tiesas sprieduma izrietoša tarifu klasifikācija - Galīgie antidempinga maksājumi par kaļamā čuguna lietu vītņotu cauruļu savienotājelementu importu - Galīgo antidempinga maksājumu piemērojamība čuguna ar lodveida grafītu lietu vītņotu cauruļu savienotājelementiem)
      (2021/C 349/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Openbaar Ministerie, Federale Overheidsdienst Financiën

         Atbildētājas apelācijas tiesvedībā: Profit Europe NV, Gosselin Forwarding Services NV

         Rezolutīvā daļa

      Komisijas Regula (ES) Nr. 1071/2012 (2012. gada 14. novembris), ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas un Taizemes izcelsmes kaļamā čuguna vītņotu cauruļu savienotājelementu importu, kā arī Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 430/2013 (2013. gada 13. maijs), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas un Taizemes izcelsmes kaļamā čuguna vītņotu cauruļu savienotājelementu importam, un izbeidz procedūru attiecībā uz Indonēziju – redakcijā pirms grozījumiem, kas tajā izdarīti ar 2019. gada 14. februāra Īstenošanas regulu (ES) 2019/262 –, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šīm regulām ieviestie pagaidu un galīgie antidempinga maksājumi ir piemērojami Ķīnas izcelsmes čuguna ar lodveida grafītu lietu vītņotu cauruļu savienotājelementiem.

         (1)  OV C 399, 23.11.2020.


title: Apvienotās lietas C-584/20 P un C-621/20 P: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Landesbank Baden-Württemberg (C-584/20 P), Vienotā noregulējuma valde/Landesbank Baden-Württemberg (C-621/20 P) (Apelācija – Banku savienība – Vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – Ex ante iemaksu aprēķins par 2017. gadu – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmuma autentiskuma apliecināšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Konfidenciāla informācija – Deleģētās regulas (ES) 2015/63 tiesiskums)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/13

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Landesbank Baden-Württemberg (C-584/20 P), Vienotā noregulējuma valde/Landesbank Baden-Württemberg (C-621/20 P)
      (Apvienotās lietas C-584/20 P un C-621/20 P) (1)

      (Apelācija - Banku savienība - Vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - Ex ante iemaksu aprēķins par 2017. gadu - Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmuma autentiskuma apliecināšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Konfidenciāla informācija - Deleģētās regulas (ES) 2015/63 tiesiskums)
      (2021/C 349/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

      (Lieta C-584/20 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, V. Di Bucci un A. Steiblytė)

         Pārējie lietas dalībnieki: Landesbank Baden-Württemberg (pārstāvji: H. Berger un M. Weber, Rechtsanwälte), Vienotā noregulējuma valde (VNV) (pārstāvji: K.-P. Wojcik, P. A. Messina, J. Kerlin un H. Ehlers, kuriem palīdz H.-G. Kamann un P. Gey, Rechtsanwälte un F. Louis, advokāts)

         Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis: J. Rodríguez de la Rúa Puig)

         Persona, kas iestājušās lietā Landesbank Baden-Württemberg atbalstam: Fédération bancaire française (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti),
      (Lieta C-621/20 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vienotā noregulējuma valde (VNV) (pārstāvji: K. P. Wojcik, P. A. Messina, J. Kerlin un H. Ehlers, kuriem palīdz H. G. Kamann un P. Gey, Rechtsanwälte un F. Louis, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Landesbank Baden-Württemberg (pārstāvji: H. Berger un M. Weber, Rechtsanwälte), Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, V. Di Bucci un A Steiblytė)

         Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis: J. Rodríguez de la Rúa Puig)

         Persona, kas iestājusies lietā Landesbank Baden-Württemberg atbalstam: Fédération bancaire française, Parīze (Francija), ko pārstāv A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 23. septembra spriedumu Landesbank Baden-Württemberg/VNV (T-411/17, EU:T:2020:435).

                  2)

                  Atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 11. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par aprēķinu attiecībā uz ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl tas attiecas uz Landesbank Baden-Württemberg.

                  3)

                  Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 11. aprīļa izpildsesijā pieņemtā lēmuma par aprēķinu attiecībā uz ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl tas attiecas uz Landesbank Baden-Württemberg, sekas paliek spēkā līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kas nevar pārsniegt sešus mēnešus no šā sprieduma pasludināšanas dienas, stāsies spēkā jauns Vienotās noregulējuma valdes lēmums, ar kuru tiks noteiktas šīs kredītiestādes ex ante iemaksas Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu.

                  4)

                  Eiropas Komisija savus tiesāšanas izdevumus gan saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedību sedz pati.

                  5)

                  Vienotā noregulējuma valde sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā gan ar tiesvedību pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedību, kā arī atlīdzina Landesbank Baden-Württemberg tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē.

                  6)

                  Landesbank Baden-Württemberg, Fédération bancaire française un Spānijas Karaliste savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību sedz pašas.

         (1)  OV C 423, 7.12.2020.

         OV C 443, 21.12.2020.


title: Lieta C-709/20: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Appeal Tribunal (Northern Ireland) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CG/The Department for Communities in Northern Ireland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – Dalībvalsts pilsonis, kurš neveic saimniecisku darbību un uzturas citas dalībvalsts teritorijā, pamatojoties uz valsts tiesībām – LESD 18. panta pirmā daļa – Nediskriminācija pilsonības dēļ – Direktīva 2004/38/EK – 7. pants – Nosacījumi, lai iegūtu tiesības uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus – 24. pants – Sociālās palīdzības pabalsti – Jēdziens – Vienlīdzīga attieksme – Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos – Pārejas periods – Valsts tiesību norma, ar ko no sociālās palīdzības pabalsta saņemšanas tiek izslēgti Savienības pilsoņi, kuriem ir uzturēšanās tiesības uz noteiktu laiku saskaņā ar valsts tiesībām – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 1., 7. un 24. pants)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/14

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Appeal Tribunal (Northern Ireland) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CG/The Department for Communities in Northern Ireland

      (Lieta C-709/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - Dalībvalsts pilsonis, kurš neveic saimniecisku darbību un uzturas citas dalībvalsts teritorijā, pamatojoties uz valsts tiesībām - LESD 18. panta pirmā daļa - Nediskriminācija pilsonības dēļ - Direktīva 2004/38/EK - 7. pants - Nosacījumi, lai iegūtu tiesības uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus - 24. pants - Sociālās palīdzības pabalsti - Jēdziens - Vienlīdzīga attieksme - Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos - Pārejas periods - Valsts tiesību norma, ar ko no sociālās palīdzības pabalsta saņemšanas tiek izslēgti Savienības pilsoņi, kuriem ir uzturēšanās tiesības uz noteiktu laiku saskaņā ar valsts tiesībām - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 1., 7. un 24. pants)
      (2021/C 349/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Appeal Tribunal (Northern Ireland)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CG

         Atbildētāja: The Department for Communities in Northern Ireland

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā uzņemošās dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru no sociālās palīdzības pabalstu saņemšanas tiek izslēgti ekonomiski neaktīvi Savienības pilsoņi, kam nav pietiekamu līdzekļu un kam minētā dalībvalsts, pamatojoties uz valsts tiesībām, ir piešķīrusi pagaidu uzturēšanās tiesības, lai gan šie pabalsti tiek garantēti attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem, kuri ir tādā pašā situācijā.
      Tomēr, ja Savienības pilsonis saskaņā ar valsts tiesībām likumīgi uzturas citā dalībvalstī, kas nav tā, kuras pilsonis viņš ir, valsts iestādēm, kuru kompetencē ir piešķirt sociālās palīdzības pabalstus, ir jāpārbauda, vai atteikums piešķirt šādus pabalstus, pamatojoties uz šo tiesisko regulējumu, nepakļauj attiecīgo pilsoni un viņa apgādībā esošos bērnus konkrētam un pastāvošam viņu pamattiesību, kas ir nostiprinātas Hartas 1., 7. un 24. pantā, pārkāpšanas riskam. Ja šim pilsonim nav nekādu līdzekļu, lai apmierinātu savas un savu bērnu vajadzības, un viņš ir izolēts, šīm iestādēm ir jāpārliecinās, ka gadījumā, ja tiek atteikts sociālās palīdzības pabalsts, minētais pilsonis tomēr var dzīvot kopā ar saviem bērniem piemērotos apstākļos. Veicot šo pārbaudi, minētās iestādes var ņemt vērā visus valsts tiesībās paredzētos palīdzības pasākumus, kurus attiecīgais pilsonis un viņa bērni faktiski var izmantot.

         (1)  OV C 110, 29.3.2021.


title: Lieta C-244/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. aprīlī iesniedza Tribunalul Giurgiu (Rumānija) – C.I.I./Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Tribunalul Giurgiu

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. aprīlī iesniedza Tribunalul Giurgiu (Rumānija) – C.I.I./Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Tribunalul Giurgiu

      (Lieta C-244/21)
      (2021/C 349/18)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Giurgiu

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: C.I.I.

         Atbildētāja: Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Tribunalul Giurgiu

      Ar 2021. gada 1. jūlija rīkojumu Tiesa (desmitā palāta) atzina, ka tai acīmredzami nav kompetences lemt par prejudiciālo jautājumu, ko Tribunalul Giurgiu (Rumānija) iesniedza ar 2021. gada 9. aprīļa lēmumu.


title: Lieta C-321/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 21. maijā Ryanair DAC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-378/20 Ryanair/Komisija (SAS, Dānija; Covid-19)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 21. maijāRyanair DAC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-378/20 Ryanair/Komisija (SAS, Dānija; Covid-19)
      (Lieta C-321/21 P)
      (2021/C 349/21)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ryanair DAC (pārstāvji: E. Vahida un F. C. Laprévote, avocats, S. Rating, abogado, I.-G. Metaxas-Maranghidis, dikigoros, un V. Blanc, avocate)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Francijas Republika, SAS AB

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  saskaņā ar LESD 263. un 264. pantu atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2020. gada 15. aprīļa Lēmumu C(2020) 2416 final par valsts atbalstu SA.56795 (2020/N) – Dānija – SAS Covid-19 pandēmijas radītā kaitējuma kompensēšana; un

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Ryanair tiesāšanās izdevumus, un personām, kas iestājušās lietā pirmajā instancē un šajā apelācijas tiesvedībā, piespriest segt savus tiesāšanās izdevumus (ja tādi būtu) pašām.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus.
      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par to, ka Komisija nav izpildījusi prasību, ka atbilstoši LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktam piešķirts atbalsts nedrīkst būt paredzēts kaitējuma novēršanai tikai vienam cietušajam.
      Otrais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus, piemērojot LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu un samērīguma principu attiecībā uz Covid-19 pandēmijas radīto kaitējumu SAS.
      Trešais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par nediskriminācijas principa neattaisnotu pārkāpumu.
      Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības pārkāpumu.
      Piektais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru.
      Sestais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus, nenorādot pamatojumu.


title: Lieta C-336/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 27. maijā iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – L GmbH/F GmbH, BW, SW

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 27. maijā iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – L GmbH/F GmbH, BW, SW
      (Lieta C-336/21)
      (2021/C 349/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Korneuburg

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L GmbH

         Atbildētājas apelācijas tiesvedībā: F GmbH, BW, SW

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājam nav pienākuma maksāt šīs regulas 7. pantā paredzēto kompensāciju, ja tas pasažieru galamērķi sasniedz ar 7 stundu un 41 minūtes nokavējumu, jo lidojuma, kas norisinājās pirms iepriekšējā lidojuma, laikā zibens spēriens izraisīja bojājumus lidmašīnā; ja pēc nosēšanās piesaistītais tāda uzņēmuma tehniķis, kuram gaisa pārvadātājs uzticējis veikt tehnisko apkopi, konstatē tikai mazus, lidmašīnas darbībspēju neietekmējošus bojājumus (“some minor findings”); ja iepriekšējais lidojums tika veikts, taču pirms iepriekšējā lidojuma veiktās pārbaudes laikā izrādījās, ka lidmašīna tuvākajā laikā vairs nav izmantojama, un tādēļ gaisa pārvadātājs sākotnēji paredzētās, bojātās lidmašīnas vietā izmantoja aizstājējlidmašīnu, ar kuru veiktajā reisā izlidošana notika ar 7 stundu un 40 minūšu nokavējumu?

                  2.

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par vienu no gaisa pārvadātāja veicamajiem iespējamajiem pasākumiem ir uzskatāms arī piedāvājums pasažieriem veikt pārrezervāciju uz citu lidojumu, ar kuru viņi savu galamērķi būtu sasnieguši ar mazāku nokavējumu, lai gan gaisa pārvadātājs lidojumu veica nevis ar vairs neizmantojamo lidmašīnu, bet gan ar aizstājējlidmašīnu, ar kuru pasažieri savu galamērķi sasniedza ar lielāku nokavējumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-353/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 4. jūnijā Ryanair DAC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-388/20 Ryanair/Komisija (Finnair I; Covid-19)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/18

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 4. jūnijāRyanair DAC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-388/20 Ryanair/Komisija (Finnair I; Covid-19)
      (Lieta C-353/21 P)
      (2021/C 349/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ryanair DAC (pārstāvji: E. Vahida un F. C. Laprévote, avocats, S. Rating, abogado, I.-G. Metaxas-Maranghidis, dikigoros, un V. Blanc, avocate)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Somijas Republika

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  saskaņā ar LESD 263. un 264. pantu atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2020. gada 18. maija Lēmumu C(2020) 3387 final par valsts atbalstu SA.56809 (2020/N) – Somija Covid-19: valsts garantija Finnair; un

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Ryanair tiesāšanās izdevumus, un personām, kas iestājušās lietā pirmajā instancē un šajā apelācijas tiesvedībā piespriest segt savus tiesāšanās izdevumus (ja tādi būtu) pašām.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus.
      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami ir sagrozījusi faktus, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.
      Otrais pamats: Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesības, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par nediskriminācijas principa neattaisnotu pārkāpumu.
      Trešais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju pamatu par brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības pārkāpumu.
      Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru.
      Piektais pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzami sagrozījusi faktus, nenorādot pamatojumu.


title: Lieta C-363/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. jūnijā iesniedza Corte dei Conti (Itālija) – Ferrovienord SpA/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. jūnijā iesniedza Corte dei Conti (Itālija) – Ferrovienord SpA/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT

      (Lieta C-363/21)
      (2021/C 349/25)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte dei Conti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ferrovienord SpA

         Atbildētājs: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT

         Pārējās lietas dalībnieces: Procura generale della Corte dei conti un Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EKS 2010 (1) tiešas piemērojamības noteikumam un tās pašas regulas un Direktīvas 2011/85 (2) lietderīgās iedarbības principam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ierobežo kompetentās valsts tiesas jurisdikciju pār EKS 2010 pareizu piemērošanu tikai, lai piemērotu valsts tiesību aktus par valsts izdevumu ierobežošanu, apdraudot [Savienības tiesību] regulējuma galveno lietderīgo iedarbību, proti, liedzot pārbaudīt budžeta saldo pārskatāmību un uzticamību, lai pārliecinātos par Itālijas konverģenci attiecībā uz [vidēja termiņa budžeta mērķim (VTBM)]?

                  2)

                  Vai EKS 2010 tiešas piemērojamības noteikumam un tās pašas regulas un Direktīvas 2011/85 lietderīgās iedarbības principam no organizatīvā sadalījuma starp budžeta iestādēm un kontroles iestādēm viedokļa ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ierobežo kompetentās valsts tiesas nolēmuma par EKS 2010 pareizu piemērošanu sekas tikai, lai piemērotu valsts tiesību aktus par valsts izdevumu ierobežošanu, apdraudot jebkādu neatkarīgu kontroli pār Itālijas valsts pārvaldes iestāžu (kā tas kvalificēts [Savienības tiesību] nolūkos) kontu subjektīvas darbības jomas noteikšanu, lai pārbaudītu Itālijas konverģenci attiecībā uz VTBM?

                  3)

                  Vai tiesiskuma principam, kas izpaužas kā tiesību aizsardzības tiesā efektivitāte un tiesību aizsardzības līdzekļu līdzvērtība, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas:

                              a)

                              liedz jebkādā veidā pārbaudīt tiesā, vai [Itālijas Valsts statistikas institūts (ISTAT)] pareizi piemēro EKS 2010, lai noteiktu S.13 sektora perimetru, un tātad pārliecināties par budžeta saldo pareizību, pārskatāmību un uzticamību, lai pārbaudītu Itālijas konverģenci attiecībā uz VTBM (tiesību aizsardzības efektivitātes principa pārkāpums);

                              b)

                              ja par pareizu – arī ar autentiskas likuma interpretācijas starpniecību – tiktu uzskatīta valsts pārvaldes iestāžu atbildētāju ierosinātā tiesību normas interpretācija, pakļauj prasītāju dubultam pārsūdzības tiesā slogam un no tā izrietošiem nolēmumu kolīzijas riskiem saistībā ar [Savienības] tiesiskā statusa pastāvēšanu, padarot faktiski neiespējamu tās tiesību efektīvu aizsardzību savlaicīgi – laikā, kas prasīts no tā izrietošo pienākumu izpildei (proti, finanšu gads), un likvidējot tiesisko drošību par valsts pārvaldes iestāžu statusa pastāvēšanu;

                              c)

                              aizvien, ja par pareizu – arī ar autentiskas likuma interpretācijas starpniecību – tiktu uzskatīta valsts pārvaldes iestāžu atbildētāju ierosinātā tiesību normas interpretācija, paredz, ka par budžeta darbības jomas noteikšanas pareizību spriež cita tiesa, nevis tā, kurai Itālijas Konstitūcijā ir rezervēta jurisdikcija budžeta tiesību jomā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (OV 2013, L 174, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2011/85/ES (2011. gada 8. novembris) par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām (OV 2011, L 306, 41. lpp.).


title: Lieta C-364/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. jūnijā iesniedza Corte dei Conti (Itālija) – Federazione Italiana Triathlon/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell'Economia e delle Finanze

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. jūnijā iesniedza Corte dei Conti (Itālija) – Federazione Italiana Triathlon/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell'Economia e delle Finanze

      (Lieta C-364/21)
      (2021/C 349/26)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte dei Conti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Federazione Italiana Triathlon

         Atbildētāji: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT un Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Otra puse: Procura generale della Corte dei conti

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EKS 2010 (1) tiešas piemērojamības noteikumam un tās pašas regulas un Direktīvas 2011/85 (2) lietderīgās iedarbības principam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ierobežo kompetentās valsts tiesas jurisdikciju pār EKS 2010 pareizu piemērošanu tikai, lai piemērotu valsts tiesību aktus par valsts izdevumu ierobežošanu, apdraudot [Savienības tiesību] regulējuma galveno lietderīgo iedarbību, proti, liedzot pārbaudīt budžeta saldo pārskatāmību un uzticamību, lai pārliecinātos par Itālijas konverģenci attiecībā uz [vidēja termiņa budžeta mērķim (VTBM)]?

                  2)

                  Vai EKS 2010 tiešas piemērojamības noteikumam un tās pašas regulas un Direktīvas 2011/85 lietderīgās iedarbības principam no organizatīvā sadalījuma starp budžeta iestādēm un kontroles iestādēm viedokļa ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ierobežo kompetentās valsts tiesas nolēmuma par EKS 2010 pareizu piemērošanu sekas tikai, lai piemērotu valsts tiesību aktus par valsts izdevumu ierobežošanu, apdraudot jebkādu neatkarīgu kontroli pār Itālijas valsts pārvaldes iestāžu (kā tas kvalificēts [Savienības tiesību] nolūkos) kontu subjektīvas darbības jomas noteikšanu, lai pārbaudītu Itālijas konverģenci attiecībā uz VTBM?

                  3)

                  Vai tiesiskuma principam, kas izpaužas kā tiesību aizsardzības tiesā efektivitāte un tiesību aizsardzības līdzekļu līdzvērtība, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas:

                              a)

                              liedz jebkādā veidā pārbaudīt tiesā, vai [Itālijas Valsts statistikas institūts (ISTAT)] pareizi piemēro EKS 2010, lai noteiktu S.13 sektora perimetru, un tātad pārliecināties par budžeta saldo pareizību, pārskatāmību un uzticamību, lai pārbaudītu Itālijas konverģenci attiecībā uz VTBM (tiesību aizsardzības efektivitātes principa pārkāpums);

                              b)

                              ja par pareizu – arī ar autentiskas likuma interpretācijas starpniecību – tiktu uzskatīta valsts pārvaldes iestāžu atbildētāju ierosinātā tiesību normas interpretācija, pakļauj prasītāju dubultam pārsūdzības tiesā slogam un no tā izrietošiem nolēmumu kolīzijas riskiem saistībā ar [Savienības] tiesiskā statusa pastāvēšanu, padarot faktiski neiespējamu tās tiesību efektīvu aizsardzību savlaicīgi – laikā, kas prasīts no tā izrietošo pienākumu izpildei (proti, finanšu gads), un likvidējot tiesisko drošību par valsts pārvaldes iestāžu statusa pastāvēšanu;

                              c)

                              aizvien, ja par pareizu – arī ar autentiskas likuma interpretācijas starpniecību – tiktu uzskatīta valsts pārvaldes iestāžu atbildētāju ierosinātā tiesību normas interpretācija, paredz, ka par budžeta darbības jomas noteikšanas pareizību spriež cita tiesa, nevis tā, kurai Itālijas Konstitūcijā ir rezervēta jurisdikcija budžeta tiesību jomā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (OV 2013, L 174, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2011/85/ES (2011. gada 8. novembris) par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām (OV 2011, L 306, 41. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-804/18 un C-341/19: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Arbeitsgericht Hamburg, Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IX/WABE eV (C-804/18) un MH Müller Handels GmbH/MJ (C-341/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 2000/78/EK – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Aizliegums diskriminēt reliģijas vai uzskatu dēļ – Privātuzņēmuma iekšējās kārtības noteikums, ar kuru darba vietā ir aizliegts redzamā veidā nēsāt jebkādas politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmes vai nēsāt uzkrītošas un lielizmēra politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmes – Tieša vai netieša diskriminācija – Samērīgums – Reliģijas brīvības un citu pamattiesību līdzsvarošana – Darba devēja pieņemtās neitralitātes politikas leģitimitāte – Nepieciešamība pierādīt ekonomiskā kaitējuma darba devējam esamību)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/2

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Arbeitsgericht Hamburg, Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IX/WABE eV (C-804/18) un MH Müller Handels GmbH/MJ (C-341/19)
      (Apvienotās lietas C-804/18 un C-341/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Aizliegums diskriminēt reliģijas vai uzskatu dēļ - Privātuzņēmuma iekšējās kārtības noteikums, ar kuru darba vietā ir aizliegts redzamā veidā nēsāt jebkādas politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmes vai nēsāt uzkrītošas un lielizmēra politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmes - Tieša vai netieša diskriminācija - Samērīgums - Reliģijas brīvības un citu pamattiesību līdzsvarošana - Darba devēja pieņemtās neitralitātes politikas leģitimitāte - Nepieciešamība pierādīt ekonomiskā kaitējuma darba devējam esamību)
      (2021/C 349/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Arbeitsgericht Hamburg, Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: IX (C-804/18), MH Müller Handels GmbH (C-341/19)

         Atbildētājas: WABE eV (C-804/18), MJ (C-341/19)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 1. pants un 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmuma iekšējās kārtības noteikums, ar kuru darbiniekiem darba vietā ir aizliegts nēsāt jebkādas redzamas politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmes, attiecībā uz darbiniekiem, kuri ievēro noteiktus reliģiskos noteikumus par apģērba nēsāšanu, nav tieša diskriminācija reliģijas vai uzskatu dēļ šīs direktīvas izpratnē, ja šis noteikums tiek piemērots vispārēji un nediferencēti.

                  2)

                  Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atšķirīga attieksme, kas netieši balstīta uz reliģiju vai uzskatiem un kas izriet no uzņēmuma iekšējās kārtības noteikuma, ar kuru darbiniekiem darba vietā ir aizliegts nēsāt jebkādas redzamas politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmes, var tikt attaisnota ar darba devēja gribu īstenot politiskās, filozofiskās un reliģiskās neitralitātes politiku attiecībā pret saviem klientiem vai pakalpojumu lietotājiem, ja vien, pirmkārt, šī politika atbilst patiesām šī darba devēja vajadzībām, kas tam ir jāpierāda, tostarp ņemot vērā šo klientu vai pakalpojumu lietotāju leģitīmās vēlmes, kā arī nelabvēlīgās sekas, kādas šim darba devējam iestātos šādas politikas neesamības gadījumā, ņemot vērā tā darbības raksturu vai tās kontekstu, otrkārt, šī politika ir piemērota, lai nodrošinātu darba devēja neitralitātes politikas pareizu piemērošanu, un tas nozīmē, ka šī politika patiešām tiek īstenota saskanīgi un sistemātiski un, treškārt, šajā noteikumā paredzētais aizliegums nēsāt jebkādu redzamu politiskās, filozofiskās un reliģiskās pārliecības zīmi, aptver to, kas ir strikti nepieciešams, ņemot vērā tādu nelabvēlīgo seku reālo apjomu un smagumu, kuras darba devējs vēlas novērst ar šādu aizliegumu.

                  3)

                  Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka netieša diskriminācija reliģijas vai uzskatu dēļ, kas izriet no tāda uzņēmuma iekšējās kārtības noteikuma, ar kuru darba vietā ir aizliegts nēsāt redzamas politiskas, filozofiskas vai reliģiskas pārliecības zīmes ar mērķi nodrošināt neitralitātes politiku šajā uzņēmumā, var tikt attaisnota vienīgi tad, ja šāds aizliegums attiecas uz jebkādu redzamu politisko, filozofisko vai reliģisko uzskatu paušanas formu. Aizliegums, kas attiecas tikai uz uzkrītošu un apjomīgu politiskās, filozofiskās vai reliģiskās pārliecības zīmju nēsāšanu, var tikt uzskatīts par tiešu diskrimināciju reliģijas vai uzskatu dēļ, un tas katrā ziņā nevar tikt attaisnots, balstoties uz šo pašu tiesību normu.

                  4)

                  Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību normas, kas aizsargā reliģijas brīvību, var tikt ņemtas vērā kā labvēlīgākas tiesību normas šīs direktīvas 8. panta 1. punkta izpratnē, veicot pārbaudi par tādas atšķirīgas attieksmes piemērotību, kura netieši balstīta uz reliģiju vai uzskatiem.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.

         OV C 255, 29.7.2019.


title: Lieta C-453/19 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – Deutsche Lufthansa AG/Eiropas Komisija, Land Rheinland-Pfalz, Ryanair DAC (Apelācija – Valsts atbalsts – Atbalsts lidostām un lidsabiedrībām – Lēmums, ar kuru pasākumi Frankfurtes Hānas lidostas atbalstam atzīti par valsts atbalstu, kas saderīgs ar iekšējo tirgu, un ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība par labu šo lidostu izmantojošajām lidsabiedrībām – Prasības atcelt tiesību aktu nepieņemamība – LESD 263. panta ceturtā daļa – Fiziskas vai juridiskas personas, kuras attiecīgais lēmums neskar tieši un individuāli – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – Deutsche Lufthansa AG/Eiropas Komisija, Land Rheinland-Pfalz, Ryanair DAC

      (Lieta C-453/19 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts lidostām un lidsabiedrībām - Lēmums, ar kuru pasākumi Frankfurtes Hānas lidostas atbalstam atzīti par valsts atbalstu, kas saderīgs ar iekšējo tirgu, un ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība par labu šo lidostu izmantojošajām lidsabiedrībām - Prasības atcelt tiesību aktu nepieņemamība - LESD 263. panta ceturtā daļa - Fiziskas vai juridiskas personas, kuras attiecīgais lēmums neskar tieši un individuāli - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)
      (2021/C 349/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG (pārstāvis: A. Martin-Ehlers, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un S. Noë), Land Rheinland-Pfalz (pārstāvis: C. Koenig, profesors), Ryanair DAC (pārstāvji: G. Berrisch, advokāts, D. Vasbeck, advokāts, un B. Byrne, solicitor)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Deutsche Lufthansa AG sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas, Land Rheinland-Pfalz un Ryanair DAC tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 263, 5.8.2019.


title: Lieta C-535/19: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Augstākās tiesas (Senāta) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personu brīva pārvietošanās – Savienības pilsonība – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Slimības pabalsti – Jēdziens – 4. pants un 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts – Direktīva 2004/38/EK – 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Tiesības uzturēties ilgāk par trim mēnešiem – Nosacījums par visaptveroša veselības apdrošināšanas seguma esamību – 24. pants – Vienlīdzīga attieksme – Ekonomiski neaktīvs dalībvalsts pilsonis, kas likumīgi uzturas citas dalībvalsts teritorijā – Uzņēmējas dalībvalsts atteikums iekļaut šo personu savā publiskajā veselības apdrošināšanas sistēmā)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/4

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Augstākās tiesas (Senāta) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A
      (Lieta C-535/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personu brīva pārvietošanās - Savienības pilsonība - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Slimības pabalsti - Jēdziens - 4. pants un 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts - Direktīva 2004/38/EK - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Tiesības uzturēties ilgāk par trim mēnešiem - Nosacījums par visaptveroša veselības apdrošināšanas seguma esamību - 24. pants - Vienlīdzīga attieksme - Ekonomiski neaktīvs dalībvalsts pilsonis, kas likumīgi uzturas citas dalībvalsts teritorijā - Uzņēmējas dalībvalsts atteikums iekļaut šo personu savā publiskajā veselības apdrošināšanas sistēmā)
      (2021/C 349/04)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         piedaloties: Latvijas Republikas Veselības ministrijai

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulu (EK) Nr. 988/2009, 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts finansētie veselības aprūpes pakalpojumi, kurus, individuāli un rīcības brīvības ietvaros neizvērtējot personiskās vajadzības, piešķir personām, kas ietilpst valsts tiesību aktos noteiktajās saņēmēju kategorijās, ir “slimības pabalsti” šīs tiesību normas izpratnē, kuri tādējādi ietilpst Regulas Nr. 883/2004, kas grozīta ar Regulu Nr. 988/2009, piemērošanas jomā.

                  2)

                  Regulas Nr. 883/2004, kas grozīta ar Regulu Nr. 988/2009, 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru no tiesībām tikt iekļautam uzņēmējas dalībvalsts publiskajā veselības apdrošināšanas sistēmā, lai izmantotu šīs valsts finansētos veselības aprūpes pakalpojumus, ir izslēgti ekonomiski neaktīvi Savienības pilsoņi – citas dalībvalsts pilsoņi, kuriem saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004, kas grozīta ar Regulu Nr. 988/2009, 11. panta 3. punkta e) apakšpunktu ir piemērojami uzņēmējas dalībvalsts tiesību akti un kuri izmanto savas tiesības uzturēties tās teritorijā saskaņā ar šīs direktīvas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
                  Regulas Nr. 883/2004, kas grozīta ar Regulu Nr. 988/2009, 4. pants un 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts, kā arī Direktīvas 2004/38 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem savukārt tiek pieļauts, ka šādu Savienības pilsoņu iekļaušana šajā sistēmā nav bezmaksas, lai izvairītos no tā, ka minētie pilsoņi kļūst par pārmērīgu slogu uzņēmējas dalībvalsts publiskajām finansēm.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Lieta C-758/19: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Protodikeio Athinon (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OH/ID (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 268., 270., 340. un 343. pants – Protokols (Nr. 7) par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā – 11., 17. un 19. pants – Bijušais Eiropas Komisijas loceklis – Imunitāte pret tiesvedību – Prasība par ārpuslīgumisko atbildību – Imunitātes atņemšana – Eiropas Savienības Tiesas jurisdikcija)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Protodikeio Athinon (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OH/ID
      (Lieta C-758/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 268., 270., 340. un 343. pants - Protokols (Nr. 7) par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā - 11., 17. un 19. pants - Bijušais Eiropas Komisijas loceklis - Imunitāte pret tiesvedību - Prasība par ārpuslīgumisko atbildību - Imunitātes atņemšana - Eiropas Savienības Tiesas jurisdikcija)
      (2021/C 349/06)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Protodikeio Athinon

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OH

         Atbildētājs: ID

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Savienības Tiesai ir ekskluzīva jurisdikcija, izslēdzot valsts tiesu jurisdikciju, izskatīt prasību par ārpuslīgumisko atbildību, ko bijušais Eiropas Komisijas pagaidu darbinieks cēlis prettiesiskas rīcības dēļ, kurā viņš vaino šīs iestādes, kuras līdzstrādnieks viņš bija, locekli, un šīs rīcības rezultātā minētā iestāde esot izbeigusi darba tiesiskās attiecības ar šo darbinieku. Šāda prasība ir jāvērš nevis pret attiecīgo Komisijas locekli, bet pret Eiropas Savienību, ko pārstāv Komisija.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.


title: Lieta C-848/19 P: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – Vācijas Federatīvā Republika/Polijas Republika, Eiropas Komisija, Latvijas Republika, Lietuvas Republika (Apelācija – LESD 194. panta 1. punkts – Solidaritātes princips enerģētikas jomā – Direktīva 2009/73/EK – Dabasgāzes iekšējais tirgus – 36. panta 1. punkts – Pēc Vācijas regulatīvās iestādes lūguma pieņemts Eiropas Komisijas lēmums, ar ko pārskata nosacījumus gāzes vada OPAL atbrīvojumam attiecībā uz noteikumiem par trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu – Atcelšanas prasība)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/7

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – Vācijas Federatīvā Republika/Polijas Republika, Eiropas Komisija, Latvijas Republika, Lietuvas Republika
      (Lieta C-848/19 P) (1)

      (Apelācija - LESD 194. panta 1. punkts - Solidaritātes princips enerģētikas jomā - Direktīva 2009/73/EK - Dabasgāzes iekšējais tirgus - 36. panta 1. punkts - Pēc Vācijas regulatīvās iestādes lūguma pieņemts Eiropas Komisijas lēmums, ar ko pārskata nosacījumus gāzes vada OPAL atbrīvojumam attiecībā uz noteikumiem par trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu - Atcelšanas prasība)
      (2021/C 349/08)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un D. Klebs, kuriem palīdz H. Haller, T. Heitling, L. Reiser un V. Vacha, Rechtsanwälte)

         Pārējās lietas dalībnieces: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, M. Kawnik un M. Nowacki), Eiropas Komisija (pārstāves: O. Beynet un K. Herrmann), Latvijas Republika (pārstāvji: sākotnēji K. Pommere, V. Soņeca un E. Bārdiņš, vēlāk – K. Pommere, V. Kalniņa un E. Bārdiņš), Lietuvas Republika (pārstāvji: R. Dzikovič un K. Dieninis)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Polijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Latvijas Republika, Lietuvas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 27, 27.1.2020.


title: Lieta C-851/19 P: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – DK/Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (Apelācija – Civildienests – Disciplinārlieta – Disciplinārsods – Šī soda noteikšana – Ieturējumi no pensijas apmēra – Notiesājošs spriedums krimināllietā un civiltiesiska soda noteikšana valstu tiesās – Atlīdzības par Eiropas Savienībai nodarīto morālo kaitējumu pilnīga vai daļēja samaksa – Šādas atlīdzības samaksas ietekmes neesamība – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 10. pants – Vienlīdzīgas attieksmes princips – Samērīguma princips)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/8

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums – DK/Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)
      (Lieta C-851/19 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Disciplinārlieta - Disciplinārsods - Šī soda noteikšana - Ieturējumi no pensijas apmēra - Notiesājošs spriedums krimināllietā un civiltiesiska soda noteikšana valstu tiesās - Atlīdzības par Eiropas Savienībai nodarīto morālo kaitējumu pilnīga vai daļēja samaksa - Šādas atlīdzības samaksas ietekmes neesamība - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 10. pants - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Samērīguma princips)
      (2021/C 349/09)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: DK (pārstāvji: sākotnēji S. Orlandi un T. Martin, vēlāk – S. Orlandi, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spáč)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  DK atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 68, 2.3.2020.


title: Lieta C-30/20: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Juzgado de lo Mercantil n°2 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RH/AB Volvo, Volvo Group Trucks Central Europ GmbH, Volvo Lastvagnar AB, Volvo Group España SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – 7. panta 2. punkts – Jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu – Kaitējuma materializēšanās vieta – Aizliegta vienošanās, kas atzīta par pretēju LESD 101. pantam un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. pantam – Starptautiskās un teritoriālās jurisdikcijas noteikšana – Jurisdikciju koncentrēšana par labu specializētai tiesai)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Juzgado de lo Mercantil no2 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RH/AB Volvo, Volvo Group Trucks Central Europ GmbH, Volvo Lastvagnar AB, Volvo Group España SA

      (Lieta C-30/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - 7. panta 2. punkts - Jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu - Kaitējuma materializēšanās vieta - Aizliegta vienošanās, kas atzīta par pretēju LESD 101. pantam un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. pantam - Starptautiskās un teritoriālās jurisdikcijas noteikšana - Jurisdikciju koncentrēšana par labu specializētai tiesai)
      (2021/C 349/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Mercantil n 2 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: RH

         Atbildētājas: AB Volvo, Volvo Group Trucks Central Europ GmbH, Volvo Lastvagnar AB, Volvo Group España SA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tirgū, kuru ietekmējušas koluzīvas vienošanās par preču cenu noteikšanu un paaugstināšanu, starptautiska un teritoriāla jurisdikcija, lai, pamatojoties uz kaitējuma materializēšanās vietu, izskatītu prasību par tāda kaitējuma atlīdzinājumu, kas nodarīts ar šīm LESD 101. pantam pretrunā esošās vienošanās darbībām, ir vai nu tiesai, kuras teritoriālajā piekritībā uzņēmums, kas uzskata, ka tam nodarīts kaitējums, ir nopircis preces, kuras ietekmējušas šīs vienošanās, vai arī – ja šis uzņēmums veicis pirkumus vairākās vietās – tiesai, kuras teritoriālajā piekritībā atrodas šī uzņēmuma juridiskā adrese.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-60/20: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Administratīvās apgabaltiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAS “Latvijas dzelzceļš”/Valsts dzelzceļa administrācija (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dzelzceļa pārvadājumi – Direktīva 2012/34/ES – Vienotā Eiropas dzelzceļa telpa – 13. panta 2. un 6. punkts – Piekļuve apkalpes vietām un ar dzelzceļu saistītajiem pakalpojumiem – Regula (ES) 2017/2177 – Apkalpes vietu rekonversija – Regulatīvās iestādes prerogatīvas)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/9

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Administratīvās apgabaltiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAS “Latvijas dzelzceļš”/Valsts dzelzceļa administrācija
      (Lieta C-60/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dzelzceļa pārvadājumi - Direktīva 2012/34/ES - Vienotā Eiropas dzelzceļa telpa - 13. panta 2. un 6. punkts - Piekļuve apkalpes vietām un ar dzelzceļu saistītajiem pakalpojumiem - Regula (ES) 2017/2177 - Apkalpes vietu rekonversija - Regulatīvās iestādes prerogatīvas)
      (2021/C 349/11)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā apgabaltiesa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VAS “Latvijas dzelzceļš”

         Atbildētāja: Valsts dzelzceļa administrācija

         piedaloties: AS “Baltijas Ekspresis”

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/34/ES (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu, 13. panta 2. un 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums nediskriminējošā veidā sniegt visiem dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem piekļuvi tām apkalpes vietām šīs direktīvas 3. panta 11. punkta izpratnē, kuras ir minētas tās II pielikuma 2. punktā, nevar tikt uzlikts šādu apkalpes vietu īpašniekiem, kuri nav to operatori.

                  2)

                  Direktīvas 2012/34 13. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams situācijā, kad tādas ēkas īpašnieks, kurā ir ierīkota izmantošanā esoša apkalpes vieta šīs direktīvas 3. panta 11. punkta izpratnē, vēlas izbeigt nomas līgumu attiecībā uz šo ēku, lai izmantotu to pats savām vajadzībām.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-190/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DocMorris NV/Apothekerkammer Nordrhein (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Cilvēkiem paredzētas zāles, kam vajadzīga ārsta recepte – Direktīva 2001/83/EK – Piemērojamība – Aptiekas reklāma pa pastu, kuras mērķis ir nevis ietekmēt klienta izvēli attiecībā uz konkrētām zālēm, bet gan izvēlēties konkrētu aptieku – Reklāmas loterija – Preču brīva aprite – Valsts tiesiskais regulējums – Aizliegums ārstniecības līdzekļu jomā piedāvāt, reklamēt vai piešķirt priekšrocības un citas reklāmas dāvanas – Tirdzniecības noteikumi, uz kuriem neattiecas LESD 34. pants)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/10

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DocMorris NV/Apothekerkammer Nordrhein

      (Lieta C-190/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Cilvēkiem paredzētas zāles, kam vajadzīga ārsta recepte - Direktīva 2001/83/EK - Piemērojamība - Aptiekas reklāma pa pastu, kuras mērķis ir nevis ietekmēt klienta izvēli attiecībā uz konkrētām zālēm, bet gan izvēlēties konkrētu aptieku - Reklāmas loterija - Preču brīva aprite - Valsts tiesiskais regulējums - Aizliegums ārstniecības līdzekļu jomā piedāvāt, reklamēt vai piešķirt priekšrocības un citas reklāmas dāvanas - Tirdzniecības noteikumi, uz kuriem neattiecas LESD 34. pants)
      (2021/C 349/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DocMorris NV

         Atbildētāja: Apothekerkammer Nordrhein

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2012/26/ES (2012. gada 25. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nav piemērojama tādam valsts tiesiskajam regulējumam, ar kuru aptiekai, kas pārdod zāles pa pastu, ir aizliegts organizēt reklāmas darbību reklāmas loterijas veidā, kura dalībniekiem sniedz iespēju iegūt ikdienas dzīvē lietojamus priekšmetus, kas nav zāles, un dalība šajā loterijā ir atkarīga no cilvēkiem paredzētu zāļu, kam vajadzīga ārsta recepte, pasūtījuma veikšanas, pievienojot tam šo recepti.

                  2)

                  LESD 34. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā šāds valsts tiesiskais regulējums.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta C-241/20: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Tribunal de première instance du Luxembourg (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BJ/État belge (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – Kapitāla brīva aprite – Ienākuma nodoklis – Tiesību akti, kas vērsti uz dubultas nodokļu uzlikšanas novēršanu – Saņemtie ienākumi dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas valsts – Atbrīvojuma aprēķina kartība dzīvesvietas dalībvalstī – Konkrētu nodokļu priekšrocību daļējs zaudējums)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/10

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Tribunal de première instance du Luxembourg (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BJ/État belge

      (Lieta C-241/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Kapitāla brīva aprite - Ienākuma nodoklis - Tiesību akti, kas vērsti uz dubultas nodokļu uzlikšanas novēršanu - Saņemtie ienākumi dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas valsts - Atbrīvojuma aprēķina kartība dzīvesvietas dalībvalstī - Konkrētu nodokļu priekšrocību daļējs zaudējums)
      (2021/C 349/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de première instance du Luxembourg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BJ

         Atbildētāja: État belge

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums, kura piemērošanas rezultātā šajā dalībvalstī dzīvojošs nodokļu maksātājs, aprēķinot ienākuma nodokli minētajā dalībvalstī, daļēji zaudē daļu no tajā piešķirtajām nodokļu priekšrocībām tādēļ, ka šis nodokļu maksātājs, pamatojoties uz to, ka šis nodokļu maksātājs saņem atlīdzību par algotu profesionālu darbību citā dalībvalstī, kas tajā ir apliekama ar nodokli un atbrīvota no nodokļa pirmajā dalībvalstī atbilstoši divpusējai konvencijai par dubultas aplikšanas ar nodokli novēršanu.

                  2)

                  Tas, ka attiecīgais nodokļu maksātājs dzīvesvietas dalībvalstī nesaņem būtiskus ienākumus, neietekmē atbildi, kas sniegta uz pirmo prejudiciālo jautājumu, ja šī dalībvalsts viņam var piešķirt attiecīgās nodokļu priekšrocības.

                  3)

                  Apstāklis, ka saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu starp dzīvesvietas dalībvalsti un nodarbinātības dalībvalsti attiecīgais nodokļu maksātājs, apliekot ar nodokli viņa ienākumus, ko viņš ir guvis otrajā dalībvalstī, ir izmantojis nodokļu priekšrocības, kas paredzētas tās nodokļu tiesību aktos, neietekmē uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, jo ne šī konvencija, ne šīs dzīvesvietas dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums neparedz, ka šīs nodokļu priekšrocības jāņem vērā un tās neietver konkrētas priekšrocības, uz kurām šim nodokļu maksātājam principā ir tiesības dzīvesvietas dalībvalstī.

                  4)

                  Tas, ka nodarbinātības dalībvalstī attiecīgais nodokļu maksātājs ir saņēmis nodokļa samazinājumu vismaz tādā apmērā, kas atbilst nodokļu priekšrocībām, kuras viņš ir zaudējis dzīvesvietas dalībvalstī, neietekmē uz pirmo prejudiciālo jautājumu sniegto atbildi.

                  5)

                  LESD 63. panta 1. punkts un 65. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums, kura piemērošanas rezultātā šajā dalībvalstī dzīvojošs nodokļu maksātājs zaudē daļu no tās piešķirtajām nodokļu priekšrocībām tādēļ, ka šis nodokļu maksātājs gūst ienākumus no dzīvokļa, kas tam pieder citā dalībvalstī, un kuriem nodoklis ir piemērojams citā dalībvalstī, bet kuri saskaņā ar divpusējo nodokļu konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu ir atbrīvoti no nodokļa pirmajā dalībvalstī.

         (1)  OV C 297, 7.9.2020.


title: Lieta C-370/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. jūnijā iesniedza Landgericht München (Vācija) – DOMUS-SOFTWARE-AG/Marc Braschoß Immobilien GmbH

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. jūnijā iesniedza Landgericht München (Vācija) – DOMUS-SOFTWARE-AG/Marc Braschoß Immobilien GmbH

      (Lieta C-370/21)
      (2021/C 349/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht München

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: DOMUS-SOFTWARE-AG

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Marc Braschoß Immobilien GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2011/7/ES (1) 6. panta 1. un 2. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 3. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka periodisku tādu atlīdzības prasījumu gadījumā, kas izriet no vienotām līgumattiecībām, tiesības saņemt fiksētu summu vismaz 40 EUR apmērā pastāv par katru atlīdzības prasījumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (pārstrādāta versija) (OV 2011, L 48, 1. lpp.).


title: Lieta C-378/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūnijā iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – P GmbH

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūnijā iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – P GmbH

      (Lieta C-378/21)
      (2021/C 349/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: P GmbH

         Atbildētāja iestāde: Finanzamt Österreich

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar PVN direktīvas (1) 203. pantu pievienotās vērtības nodoklis ir jāmaksā rēķina izrakstītājam, ja – tādā situācijā kā izskatāmajā lietā – nepastāv nodokļu ieņēmumu zaudējuma risks, jo pakalpojumu saņēmēji ir galapatērētāji, kuriem nav tiesību atskaitīt PVN?

                  2)

                  Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un tādējādi rēķina izrakstītājam saskaņā ar PVN direktīvas 203. pantu ir jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis:

                              a.

                              Vai pakalpojumu saņēmējam izrakstītus rēķinus var nekoriģēt, ja, no vienas puses, nepastāv nodokļu ieņēmumu zaudējuma risks, un, no otras puses, rēķinu koriģēšana ir faktiski neiespējama?

                              b.

                              Vai pievienotās vērtības nodokļa koriģēšanu nepieļauj apstāklis, ka galapatērētāji nodokli ir samaksājuši, veicot maksu par pakalpojumu, un tādējādi nodokļa maksātājs pievienotās vērtības nodokļa koriģēšanas rezultātā iedzīvotos?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-380/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 18. janvārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Ryanair DAC

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 18. janvārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Ryanair DAC

      (Lieta C-380/21)
      (2021/C 349/29)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Ryanair DAC

         Prejudiciālais jautājums

      Vai [Regulas Nr. 1408/71 (1) redakcijā ar grozījumiem] 14. panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) punktā ietvertais jēdziens “persona[, kas] galvenokārt strādā tajā dalībvalstī, kurā dzīvo” var tikt interpretēts atbilstoši – tiesu iestāžu sadarbības civillietās un jurisdikcijas attiecībā uz individuāliem darba līgumiem jomā – Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2) 19. panta 2. punkta a) apakšpunktā izmantotajam formulējumam “vieta, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu”, kas saskaņā ar šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motīvu izklāstā atreferēto Tiesas judikatūru arī attiecas uz aviācijas jomu un apkalpes locekļiem (Regula (EEK) Nr. 3922/91 (3))?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 1971, L 149, 2. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).

         (3)  Padomes Regula (EEK) Nr. 3922/91 (1991. gada 16. decembris) par tehnisko prasību un administratīvo procedūru saskaņošanu civilās aviācijas jomā (OV 1991, L 373, 4. lpp.).


title: Lieta C-405/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūnijā iesniedza Višje sodišče v Mariboru (Slovēnija) – FV/NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR d.d.

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūnijā iesniedza Višje sodišče v Mariboru (Slovēnija) – FV/NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR d.d.

      (Lieta C-405/21)
      (2021/C 349/30)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Iesniedzējtiesa

         Višje sodišče v Mariboru

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: FV

         Atbildētāja: NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR d.d.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1) 3. panta 1. punkts, to skatot kopā ar 8. un 8.a pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesību normas, kurās “godprātības” un “ievērojamas nelīdzsvarotības” nosacījumi ir definēti kā alternatīvi (kā nošķirti, autonomi un savstarpēji neatkarīgi nosacījumi), tādējādi, ka lēmuma pieņemšanai par līguma noteikuma negodīgumu ir pietiekami, ka pastāv izšķiroši fakti, kuri norāda tikai uz viena no minētajiem diviem nosacījumiem izpildi?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-245/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – Benavides Torres/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Venecuēlā – Līdzekļu iesaldēšana – To personu, vienību un struktūru saraksti, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja vārda iekļaušana sarakstos – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Labas pārvaldības princips – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Kļūda vērtējumā)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/24

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – Benavides Torres/Padome
      (Lieta T-245/18) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Venecuēlā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksti, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāja vārda iekļaušana sarakstos - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Kļūda vērtējumā)
      (2021/C 349/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Antonio José Benavides Torres (Karakasa, Venecuēla) (pārstāvji: L. Giuliano un F. Di Gianni, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: S. Kyriakopoulou, V. Piessevaux, P. Mahnič un A. Antoniadis)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/90 (2018. gada 22. janvāris), ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2017/2074 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2018, L 16 I, 14. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/88 (2018. gada 22. janvāris), ar ko īsteno Regulu (ES) 2017/2063 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2018, L 16 I, 6. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Antonio José Benavides Torres atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 200, 11.6.2018.


title: Lieta T-246/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – Moreno Pérez/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Venecuēlā – Līdzekļu iesaldēšana – To personu, vienību un struktūru saraksti, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja vārda iekļaušana sarakstos – Prasītāja vārda saglabāšana sarakstos – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Labas pārvaldības princips – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Kļūda vērtējumā)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/24

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – Moreno Pérez/Padome
      (Lieta T-246/18) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Venecuēlā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksti, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāja vārda iekļaušana sarakstos - Prasītāja vārda saglabāšana sarakstos - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Kļūda vērtējumā)
      (2021/C 349/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Maikel José Moreno Pérez (Karakasa, Venecuēla) (pārstāvji: L. Giuliano un F. Di Gianni, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: S. Kyriakopoulou, P. Mahnič un A. Antoniadis)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/90 (2018. gada 22. janvāris), ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2017/2074 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2018, L 16 I, 14. lpp.), un Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1656 (2018. gada 6. novembris), ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2017/2074 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2018, L 276, 10. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/88 (2018. gada 22. janvāris), ar ko īsteno Regulu (ES) 2017/2063 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2018, L 16 I, 6. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/1653 (2018. gada 6. novembris), ar ko īsteno Regulu (ES) 2017/2063 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2018, L 276, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Maikel José Moreno Pérez atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 200, 11.6.2018.