title: Lieta C-219/15: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Rūpniecības politika — Direktīva 93/42/EEK — Medicīnas ierīču atbilstības pārbaudes — Ražotāja noteikta pilnvarotā iestāde — Šīs iestādes pienākumi — Krūšu implanti ar trūkumiem — Ražošana, izmantojot silikonu — Pilnvarotās iestādes atbildība

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH

   (Lieta C-219/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Rūpniecības politika - Direktīva 93/42/EEK - Medicīnas ierīču atbilstības pārbaudes - Ražotāja noteikta pilnvarotā iestāde - Šīs iestādes pienākumi - Krūšu implanti ar trūkumiem - Ražošana, izmantojot silikonu - Pilnvarotās iestādes atbildība)
   (2017/C 112/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Elisabeth Schmitt

      Atbildētāja: TÜV Rheinland LGA Products GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, II pielikuma tiesību normas, tās skatot šīs direktīvas 11. panta 1. un 10. punkta, kā arī 16. panta 6. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka pilnvarotajai iestādei vispārīgi nav pienākuma, iepriekš par to nepaziņojot, veikt ierīču pārbaudi un/vai ražotāja komercdarbības dokumentu pārbaudi. Tomēr, ja pastāv norādes, kas liecina par to, ka medicīnas ierīce, iespējams, neatbilst no Direktīvas 93/42, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1882/2003, izrietošajām prasībām, šai iestādei ir pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu tās pienākumus, kas paredzēti šīs direktīvas 16. panta 6. punktā un tās II pielikuma 3.2., 3.3., 4.1.–4.3. un 5.1. iedaļā;

               2)

               Direktīva 93/42, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1882/2003, ir jāinterpretē tādējādi, ka pilnvarotās iestādes iesaistīšanās EK atbilstības deklarācijas procedūras ietvaros ir paredzēta, lai aizsargātu medicīnas ierīču galalietotājus. Uz nosacījumiem, pie kādiem tādu šīs iestādes pienākumu vainojama neizpilde, kuri tai šīs procedūras ietvaros ir noteikti šai direktīvā, var izraisīt tās atbildības iestāšanos pret šiem galalietotājiem, attiecas valsts tiesības, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principu.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: lieta T-458/05: Prasība, kas celta  2005. gada 30. decembrī  —  Tegometall International  pret ITSB

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/46

         Prasība, kas celta 2005. gada 30. decembrī — Tegometall International pret ITSB
   (lieta T-458/05)
   (2006/C 60/87)
   Valoda, kurā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tegometall International AG (Lengwil, Šveice) (pārstāvis — H. Timmann, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Wuppermann AG (Leverkusen, Vācija)
   Prasītājas prasījumi

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju otrās padomes 2005. gada 21. oktobra lēmumu, kas paziņots 2005. gada 2. novembrī, lietā R 1063/2004-2, ko groza 2005. gada 16. novembra Lēmuma grozījumi, kas paziņoti 2005. gada 23. novembrī,

                           —

                           grozīt un 2003. gada 23. jūlija pieteikumu atzīt par spēkā neesošu Kopienas preču zīmi Nr. 001 227 743 noraidīt;

                           —

                           alternatīvi, atcelt un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Apelāciju otrai padomei;

               —

               piespriest pieteikuma par spēkā neesamību iesniedzējai atlīdzināt spēkā neesamības procesa, apelāciju procesa un tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “TEK”, attiecībā uz 6. un 20. klasē ietilpstošajām precēm (plaukti, plauktu daļas, jo īpaši, iekarināmie plauktu grozi, dažādas iepriekš minētās preces no metāla, proti, ne no koka) — Kopienas preču zīme Nr. 1 227 743

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja
   Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Wuppermann AG

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu atzīst par spēkā neesošu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padomes konstatētie lietas apstākļi nepamato preču zīmes izslēgšanu. Turklāt Apelāciju padome ir pārkāpusi prasītājas tiesības tikt uzklausītai.


title: lieta C-137/05: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste iesniedza 2005. gada 24. martā

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/16

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste iesniedza 2005. gada 24. martā
   (lieta C-137/05)
   (2005/C 132/30)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 24. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kuru pārstāv K. Džeksons [C. Jackson], kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Padomes 2004. gada 13. decembra Regulu (EK) Nr. 2252/2004 par drošības elementu un biometrijas standartiem dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos (1);

               2)

               saskaņā ar EKL 231. pantu atzīt, ka pēc Pasu Regulas atcelšanas un līdz jaunu noteikumu pieņemšanai šajā jautājumā tās noteikumi paliek spēkā, izņemot tos noteikumus, ar kuriem Apvienoto Karalisti izslēdz no dalības Pasu Regulas piemērošanā;

               3)

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Apvienotajai Karalistei tika liegta iespēja piedalīties Padomes 2004. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2252/2004 par drošības elementu un biometrijas standartiem dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos (Pasu Regula) pieņemšanā, kaut arī tā Protokola, ar ko Eiropas Savienības sistēmā integrē Šengenas acquis (Šengenas Protokols) 5. panta 1. punktā un Protokola par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju 3. panta 1. punkta ir paudusi vēlmi iesaistīties. Pasu Regulas atcelšana tiek lūgta, pamatojot šo lūgumu ar to, ka Apvienotās Karalistes izslēgšana no tās pieņemšanas ir būtisku procesuālo noteikumu un/vai EKL pārkāpums EKL 230. panta otrās daļas izpratnē.

               2.

               Galvenais Apvienotās Karalistes arguments ir tāds, ka, šādi izslēdzot Apvienoto Karalisti no Pasu Regulas pieņemšanas, Padome ir rīkojusies saskaņā ar kļūdainu saistības starp Šengenas Protokola 5. un 4. pantu interpretāciju. Jo īpaši tiek uzsvērts:

                           a)

                           Padomes interpretācija, saskaņā ar ko Šengenas Protokola 5. pantā paredzētās tiesības iesaistīties attiecas tikai uz tādiem pasākumiem, kas ir pamatoti ar tādiem Šengenas acquis noteikumiem, kuros Apvienotā Karaliste piedalās saskaņā ar Padomes lēmumu, kas pieņemts pamatojoties uz 4. pantu, ir pretrunā šo pantu struktūrai un tekstam, 5. panta īstenošanas mehānismam un Deklarācijai par 5. pantu, kas pievienots Amsterdamas Līguma Nobeiguma aktam;

                           b)

                           Šengenas Protokola 5. panta Padomes interpretācija nav nepieciešama Protokola par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju 7. panta īstenošanai, saskaņā ar ko tas “neskar” Šengenas protokolu. Šāda interpretācija nav nepieciešama arī, lai saglabātu Šengenas acquis vienotību. Kā acquis nodrošināšanas līdzeklim tā negatīvās sekas attiecībā uz Apvienoto Karalisti būtu ārkārtīgi nesamērīgas.

                           c)

                           Ņemot vērā Padomes praksē lietotos plašos un nekonkrētos uz Šengenas acquis pamatoto pasākumu jēdzienus, Šengenas Protokola 5. pantā Padomes interpretācijā paredzētais mehānisms būtu pretējs tiesiskas noteiktības pamatprincipam un principiem, kas regulē pastiprināto sadarbību.

               3.

               Pakārtoti, Apvienotā Karaliste uzskata, ka, ja saistības starp Šengenas Protokola 5. un 4. pantu Padomes interpretācija izrādītos pareiza, tad tiktu noteikts šaurāks pasākuma jēdziens, kas pamatots ar Šengenas acquis 5. pantu, proti, ka pasākums, kas ir nesaraujami saistīts ar Protokolu; un Pasu Regula nav šāds pasākums.

      (1)  OV L 385, 1. lpp.


title: Lieta T-391/09: Prasība, kas celta 2009. gada 5. oktobrī — Evonik Degussa un AlzChem Hart /Komisija

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/24

         Prasība, kas celta 2009. gada 5. oktobrī — Evonik Degussa un AlzChem Hart/Komisija
   (Lieta T-391/09)
   2009/C 297/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Evonik Degussa GmbH, Essen (Vācija) un AlzChem Hart GmbH, Trostberg (Vācija) (pārstāvji — C. Steinle, O. Andresen un I. Hermeneit, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmumu C(2009) 5791, galīgā redakcija, (lieta COMP/39.396 — Reaģenti uz kalcija karbonāta un magnija bāzes tērauda un gāzes rūpniecībai) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti, samazināt minētā lēmuma 2. panta g) un h) apakšpunktā prasītājām uzliktā naudas soda apmēru,

               —

               pakārtoti, ja tiks noraidīts pirmais prasījums, grozīt Lēmuma 2. panta g) un h) apakšpunktu tādējādi, ka SKW Stahl-Metallurgie GmbH tiktu atzīts par solidāri atbildīgu par visu prasītājām uzliktā naudas soda summu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmumu C(2009) 5791, galīgā redakcija, lietā COMP/39.396 — Reaģenti uz kalcija karbonāta un magnija bāzes tērauda un gāzes rūpniecībai. Apstrīdētajā lēmumā prasītājām un citiem uzņēmumiem tika uzlikts naudas sods par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Pēc Komisijas domām, prasītājas bija ilgstošas aizliegtās vienošanās dalībnieces kalcija karbonāta un magnija nozarē EEZ, izņemot Spāniju, Portugāli, Īriju un Apvienoto Karalisti, ko esot veidojusi tirgu sadale, vienošanās par kvotām, klientu sadale, cenu noteikšana un apmaiņa ar konfidenciālu informāciju par cenām, klientiem un pārdoto apjomu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas, pirmkārt, apgalvo, ka tās nav pārkāpušas EKL 81. pantu. Šajā sakarā tās it īpaši apgalvo, ka tās nevar būt atbildīgas par bijušās meitas sabiedrības SKW Stahl-Metallurgie GmbH izdarīto pārkāpumu, jo nedz prasītājas, nedz sabiedrības, kuru tiesību pārņēmējas ir prasītājas, nebija ekonomiski vienotas ar šo meitas sabiedrību. Turklāt prasītāja apgalvo, ka sabiedrībām, kuru tiesību pārņēmējas ir prasītājas, nebija noteicošas ietekmes uz SKW Stahl-Metallurgie GmbH. Tādejādi atbildētāja katrā ziņā esot pārkāpusi personiskās atbildības, nevainīguma prezumpcijas, vainas principa un vainīguma prasības principu.
   Turpinājumā prasītājas lūdz atcelt arī tām uzlikto naudas sodu. Šajā sakarā tās apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā tika pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta 3. punkts un Pamatnostādnes (2), un arī tika pārkāpts Paziņojums par sadarbību (3), vienlīdzīgas attieksmes princips un samērīguma princips.
   Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi savu EKL 253. pantā noteikto pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar tās konstatējumu par SKW Stahl-Metallurgie GmbH solidāro atbildību.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Pamatnostādnes naudas soda noteikšanas procesam saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).

      (3)  Komisijas Paziņojums par naudas soda atcelšanu un samazināšanu karteļu lietās (OV 2002, C 45, 3. lpp.).


title: Lieta C-246/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 26. maija Verwaltungsgerichtshof rīkojumu lietā 1) Turn- und Sportunion Waldburg pret Finanzlandesdirektion für Oberösterreich un 2) Edith Barris pret Finanzlandesdirektion für Tirol

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 26. maija Verwaltungsgerichtshof rīkojumu lietā 1) Turn- und Sportunion Waldburg pret Finanzlandesdirektion für Oberösterreich un 2) Edith Barris pret Finanzlandesdirektion für Tirol
   (Lieta C-246/04)
   (2004/C 251/03)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 26. maija Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa) (Austrija) rīkojumu lietā 1) Turn- und Sportunion Waldburg pret Finanzlandesdirektion für Oberösterreich un 2) Edith Barris pret Finanzlandesdirektion für Tirol, ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 10. jūnijā.
   Verwaltungsgerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai tiesība, ko dalībvalsts bauda saskaņā ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma: vienota aprēķinu bāze – (“Direktīva”) 13. panta C. punktu, piešķirt nodokļa maksātājiem tiesības, neskatoties uz Direktīvas 13. panta B. punkta b) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa par nekustamā īpašuma iznomāšanu vai izīrēšanu, izvēlēties aplikšanu ar nodokli, ir izpildāma vienādi vai arī dalībvalsts ir tiesīga diferencēt, atkarībā no apgrozījuma veida vai ar nodokli apliekamo personu grupas?

               2)

               Vai Direktīvas 13. panta B. punkta b) apakšpunkts kopā ar C. punkta a) apakšpunktu atļauj dalībvalstīm pieņemt tiesisko regulējumu, tādu kā Umsatzsteuergesetz 1994 (Likums par apgrozījuma nodokli; turpmāk tekstā “UStG 1994”) 6. panta 1. punkta 14. apakšpunkts kopā ar UStG 1994 5. panta 1. daļas 16. apakšpunktu, saskaņā ar kuru iespēja izvēlēties apgrozījuma nodokli par iznomāšanu un izīrēšanu ir ierobežota tādā veidā, ka bezpeļņas sporta klubiem nav šādas izvēles iespējas?

               3)

               Vai Direktīvas 13. panta B. punkta b) apakšpunkts kopā ar C. punkta a) apakšpunktu atļauj dalībvalstīm pieņemt tiesisko regulējumu, tādu kā UStG 1994 2. panta 5. daļas 2. apakšpunkts kopā ar Liebhabereiverordnung (likums par darbībām, kas veiktas bez peļņas gūšanas nolūka) 1. panta 2. daļas 1. apakšpunktu, redakcijā, kas publicēta BGBl Nr. 33/1993, saskaņā ar kuru nepastāv iespēja izvēlēties apgrozījuma nodokli par izīrēšanu vai iznomāšanu, ja izīrēšana vai iznomāšana paredzamā laika periodā nerada vispārēju peļņu vai ienākumu uzkrājumu un ja tā skar privātai dzīvesvietai izmantojamu ēku?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas C-186/11 un C-209/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 24. janvāra spriedums ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stanleybet International LTD (C-186/11), William Hill Organization Ltd (C-186/11), William Hill plc (C-186/11), Sportingbet plc (C-209/11)/ Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon, Ypourgos Politismou (EKL 43. un 49. pants — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības azartspēļu norises nodrošināšanai, pārvaldībai, organizēšanai un rīkošanai vienam uzņēmumam, kas ir biržā kotēta akciju sabiedrība — Azartspēļu reklāma un paplašināšanās citās Eiropas Savienības dalībvalstīs — Valsts kontrole)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 24. janvāra spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stanleybet International LTD (C-186/11), William Hill Organization Ltd (C-186/11), William Hill plc (C-186/11), Sportingbet plc (C-209/11)/Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon, Ypourgos Politismou

   (Apvienotās lietas C-186/11 un C-209/11) (1)

   (EKL 43. un 49. pants - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības azartspēļu norises nodrošināšanai, pārvaldībai, organizēšanai un rīkošanai vienam uzņēmumam, kas ir biržā kotēta akciju sabiedrība - Azartspēļu reklāma un paplašināšanās citās Eiropas Savienības dalībvalstīs - Valsts kontrole)
   2013/C 71/04
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Stanleybet International LTD (C-186/11), William Hill Organization Ltd (C-186/11), William Hill plc (C-186/11), Sportingbet plc (C-209/11)

      Atbildētāji: Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon, Ypourgos Politismou

      Piedaloties: Organismos prognostikon agonon podosfairou AE (OPAP)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias Athina — LESD 49. un 56. panta (iepriekš — EKL 43. un 49. pants) interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā azartspēļu ierobežošanas nolūkā ekskluzīvas tiesības saistībā ar azartspēļu norises nodrošināšanu, pārvaldību, organizēšanu un rīkošanu ir paredzēts piešķirt tikai vienam uzņēmumam, kas izveidots akciju sabiedrības formā un kotēts biržā — Šīs sabiedrības īstenota spēļu reklāma un darbības paplašināšana, to veicot citās Savienības valstīs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietās, saskaņā ar kuru ekskluzīvas tiesības saistībā ar azartspēļu norises nodrošināšanu, pārvaldību, organizēšanu un rīkošanu ir piešķirtas vienam uzņēmumam, ja, pirmkārt, šis tiesiskais regulējums patiešām neatbilst rūpēm samazināt spēļu iespējas un saskaņoti un sistemātiski ierobežot darbības šajā jomā un, otrkārt, ja netiek nodrošināta stingra valsts iestāžu kontrole pār azartspēļu nozares ekspansiju tikai, ciktāl tas ir nepieciešams, lai apkarotu ar šīm spēlēm saistīto noziedzību, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               valsts tiesiskā regulējuma azartspēļu organizēšanas jomā nesaderības ar Līguma noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību gadījumā valsts iestādes pārejas periodā nevar pārtraukt izskatīt tādus pieteikumus, kuri tiek apspriesti pamatlietās un kuri attiecas uz atļauju piešķiršanu azarstpēļu nozarē;

               3)

               pamatlietās esošajos apstākļos kompetentās valsts iestādes var izvērtēt tajās iesniegtos pieteikumus par atļaujas [izsniegšanu] azartspēļu organizēšanai atkarībā no patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzības līmeņa, kuru tās vēlas nodrošināt, bet pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem.

      (1)  OV C 186, 25.6.2011.

      OV C 194, 2.7.2011.


title: Lieta T-364/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. decembra rīkojums — Arla Foods /ITSB — Artax (Lactofree)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/69

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. decembra rīkojums — Arla Foods/ITSB — Artax (Lactofree)

   (Lieta T-364/11) (1)

   2013/C 26/136
   Tiesvedības valoda — vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta C-276/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. maijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra (Spānija) — Pablo Acosta Padín/Hijos de J. Barreras S.A.

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. maijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra (Spānija) — Pablo Acosta Padín/Hijos de J. Barreras S.A.

   (Lieta C-276/13)
   2013/C 207/54
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Pablo Acosta Padín

      Atbildētājs: Hijos de J. Barreras S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 101. pantam (iepriekš — EK līguma 81. pants, to aplūkojot kopsakarā ar tā 10. pantu) un LES 4. panta 3. punktam atbilst tāds tiesiskais regulējums kā tas, kas ir ieviests ar Noteikumiem par pārstāvju tiesā atlīdzības tarifiem, proti, ar [2003. gada] 7. novembra Karaļa dekrētu Nr. 1373/2003, kurā to atlīdzībai ir noteikts minimālais tarifs vai skala, kuru var palielināt vai samazināt tikai 12 % apmērā, un dalībvalsts iestādēm, tostarp tiesām, nav faktiskas iespējas atkāpties no tiesību aktos noteiktajā skalā paredzētājām minimālajām likmēm, ja rodas ārkārtēji apstākļi?

               2)

               Vai saistībā ar iepriekš minētā tarifa piemērošanu, lai nepiemērotu ar to noteiktās minimālās likmes, par ārkārtējiem apstākļiem var uzskatīt to, ka, piemērojot skalu vai tarifu, saņemamā atlīdzības summa ir būtiski nesamērīga ar faktiski veikto darbu?

               3)

               Vai ar LESD 56. pantu (iepriekš — [EKL] 49. pants) ir saderīgi Noteikumi par pārstāvju tiesā atlīdzības tarifiem, proti, [2003. gada] 7. novembra Karaļa dekrēts Nr. 1373/2003?

               4)

               Vai šis tiesiskais regulējums atbilst nepieciešamības un samērīguma nosacījumiem, kuri ir noteikti Direktīvas 2006/123/EK (1) 15. panta 3. punktā?

               5)

               Vai Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pants, piešķirot tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, ietver tiesības uz efektīvu aizstāvību, attiecīgajai personai iebilstot pret pārstāvim tiesā noteikto atlīdzību, kas ir nesamērīgi liela un neatbilst faktiski veiktajam darbam?

               6)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā — vai Spānijas Ley de Enjuiciamiento Civil [Civilprocesa likuma] noteikumi, kuros zaudējušajai pusei liegts apstrīdēt pārstāvja tiesā atlīdzības apmēru tādēļ, ka tā tos uzskata par nesamērīgi lielu un neatbilstošu faktiski veiktajam darbam, atbilst Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.).


title: Lieta C-519/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. oktobrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) – Superfoz – Supermercados Lda/Fazenda Pública

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. oktobrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) – Superfoz – Supermercados Lda/Fazenda Pública

   (Lieta C-519/16)
   (2017/C 006/33)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Superfoz – Supermercados Lda

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 882/2004 (1) 27. panta 10. punkts vai jebkura cita Savienības tiesību norma vai vispārējais princips, ko Eiropas Savienības Tiesa uzskata par piemērojamu, var tikt interpretēti tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesību norma, ar kuru tiek izveidota nodeva, lai finansētu oficiālas pārtikas nekaitīguma kontroles, kas tiek uzlikta tikai pārtikas vai jaukto mazumtirdzniecības uzņēmumu īpašniekiem, lai arī ar minēto nodevu netiek finansēta neviena specifiska oficiāla kontrole, kas tiek veikta šo nodokļa maksātāju dēļ vai viņiem par labu?

               2)

               Vai atbilde būtu citāda, ja tiktu paredzēts, ka tiem pašiem nodokļa maksātājiem nodevas vietā būtu jāveic finanšu iemaksas valsts iestādei, lai segtu pārtikas kvalitātes kontroļu izmaksas, kaut gan tās vienīgais mērķis ir noteikt atbildību par minēto kontroļu finansēšanu visiem pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmumiem?

               3)

               Vai ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, ciktāl tas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir noteiktu saimnieciskās darbības subjektu atbrīvojums no pārtikas nekaitīguma nodevas, kas tiek uzlikta tikai noteiktiem pārtikas vai jauktajiem mazumtirdzniecības uzņēmumiem (galvenokārt lieliem pārtikas mazumtirdzniecības uzņēmumiem), un ir paredzēta, lai finansētu oficiālo kontroļu pārtikas nekaitīguma, dzīvnieku aizsardzības un veselības un augu aizsardzības un veselības jomā veikšanu, vai vismaz tad, kad minētais atbrīvojums no nodevas ir valsts atbalsts, par kuru ir jādara zināms Eiropas Komisijai LESD 108. panta 3. punkta izpratnē?

               4)

               Vai Eiropas Savienības tiesību principiem, galvenokārt vienlīdzības, nediskriminācijas, konkurences (tostarp “atgriezeniskās diskriminācijas” aizlieguma) principiem un darījumdarbības brīvībai pretrunā ir valsts tiesību norma, ar kuru:

                           a.

                           pienākums maksāt [PNNM] ir uzlikts tikai lieliem pārtikas mazumtirdzniecības uzņēmumiem?

                           b.

                           no [PNNM] piemērošanas jomas ir izslēgti uzņēmumi vai mikrouzņēmumi, kuru tirdzniecības platība ir mazāka nekā 2 000 m2, kas nav iekļauti grupā vai nepieder uzņēmumam, kurš izmanto vienu vai vairākas preču zīmes un kuram kopējā valsts līmenī piederošā tirdzniecības platība ir vienāda vai lielāka nekā 6 000 m2?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV 2004, L 165, 1. lpp.).


title: Lieta C-464/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 20. jūlija rīkojumu lietā T-674/15 Pénzügyi Ismeretterjesztő és Érdek-képviseleti Egyesület (PITEE)/Eiropas Komisija 2016. gada 18. augustā iesniedza Pénzügyi Ismeretterjesztő és Érdek-képviseleti Egyesület (PITEE)

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 20. jūlija rīkojumu lietā T-674/15 Pénzügyi Ismeretterjesztő és Érdek-képviseleti Egyesület (PITEE)/Eiropas Komisija 2016. gada 18. augustā iesniedza Pénzügyi Ismeretterjesztő és Érdek-képviseleti Egyesület (PITEE)

   (Lieta C-464/16 P)
   (2016/C 402/22)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Pénzügyi Ismeretterjesztő és Érdek-képviseleti Egyesület (PITEE) (pārstāvis – D. Lazar, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 20. jūlija rīkojumu T-674/15;

               2)

               atcelt Komisijas 2015. gada 9. oktobra Lēmumu (Ares(2015)4207700) un 2015. gada 14. augusta Lēmumu (Ares(2015)3532556), ar kuriem prasītājai liegta piekļuve dokumentiem;

               3)

               noteikt Komisijai pienākumu dot prasītājai piekļuvi visiem Ungārijas valdības dokumentiem par EU Pilot procesu 6874/14/JUST (CHAP(2015)00353 un CHAP(2015)00555) neatkarīgi no tā, vai šie dokumenti jau ir pieejami vai arī ir jādara tai zināmi nākotnē;

               4)

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība par minēto rīkojumu būtībā ir pamatota šādi.
   Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru lietas dalībnieks Tiesas statūtu izpratnē neatkarīgi no sava statusa nedrīkstot pats uzstāties tiesas priekšā, bet tas esot jādara ar trešās personas starpniecību (1).
   Turklāt advokāti, kas juridiskas personas sabiedrību struktūrās īsteno vadības funkcijas, nevarot to intereses pārstāvēt Savienības tiesā (2).
   Tiesas pastāvīgā judikatūra esot pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam, kā arī Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 3. punktam.
   No Tiesas judikatūras neesot saprotams, kādu leģitīmu mērķi Tiesa ar savu statūtu interpretāciju cenšoties sasniegt. Turklāt neesot skaidrs, kādā interpretācijas ceļā Tiesa izdara secinājumu, ka pilnvarotajai personai procesā ir jābūt neatkarīgai trešajai personai. Statūtos šāda formulējuma katrā ziņā neesot.
   Tiesas statūti būtu jāinterpretē tādējādi, ka ikviens lietas dalībnieks un ikviena juridiska persona var brīvi izvēlēties savus pilnvarotos pārstāvjus.

      (1)  Rīkojumi, 1996. gada 5. decembris, Lopes/Tiesa, C-174/96 P, EU:C:1996:473, 11. punkts; 2007. gada 21. novembris, Correia de Matos/Parlaments, C-502/06 P, nav publicēts, EU:C:2007:696, 11. punkts; 2010. gada 29. septembris, EREF/Komisija, C-74/10 P un C-75/10 P, nav publicēts, EU:C:2010:557, 54. punkts.

      (2)  Rīkojumi, 1999. gada 8. decembris, Euro-Lex/ITSB (“EU-LEX”), T-79/99, EU:T:1999:312, 29. punkts; 2005. gada 13. janvāris, Sulvida/Komisija, T-184/04, EU:T:2005:7, 10. punkts, un 2012. gada 30. novembris, Activa Preferentes/Padome, T-437/12, nav publicēts, EU:T:2012:638, 7. punkts.


title: Lieta C-332/06 P: Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 11. oktobra spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — ELVGF — Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma neatbilstības Kopienu noteikumiem dēļ)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/13

         Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 11. oktobra spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-332/06 P) (1)

   (Apelācija - ELVGF - Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma neatbilstības Kopienu noteikumiem dēļ)
   (2007/C 297/20)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — V. Kontolaimos un I. Chalkias, pārstāvji)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un H. Tserepa-Lacombe, pārstāvji)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-251/04 Grieķija/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Lēmumu 2004/457/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (paziņots ar Nr. C(2004)1706) (OV L 156, 48. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 224, 16.9.2006.


title: Lieta C-480/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 9. septembrī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Sysmex Europe GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 9. septembrī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Sysmex Europe GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen

   (Lieta C-480/13)
   2013/C 352/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Sysmex Europe GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 2005. gadā prece Kombinētās nomenklatūras (1) pozīcijā 3212 bija jāklasificē kā krāsa vai krāsviela, kas sastāv no šķīdinātājiem un polimetīna substances, kurai var būt zināma — katrā ziņā uz tekstilmateriāliem nepastāvīga — krāsojoša iedarbība, taču klasificējamā precē tās funkcija ir iegūt informāciju par paraugšķīdumā (iepriekš apstrādātas asinis) esošajām daļiņām (baltajiem asinsķermenīšiem) tādā veidā, ka substance jonisku nogulšņu veidā pie noteiktām daļiņu sastāvdaļām (nukleīnskābes) veido molekulāras struktūras, kuras, apstarojot ar noteikta viļņu garuma lāzergaismu, uz ierobežotu laiku kļūst fluorohromas, un šis stāvoklis un tā apmērs tiek mērīts ar speciālu fotošūnu?

      (1)  Kombinētā nomenklatūra Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2004. gada 7. septembra Regulu (EK) Nr. 1810/2004 par grozījumiem Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā (OV L 327, 1. lpp.).


title: Lieta T-269/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 21. marta spriedumu lietā F-94/11 Brune /Komisija 2013. gada 19. maijā iesniedza Markus Brune

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/45

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 21. marta spriedumu lietā F-94/11 Brune/Komisija 2013. gada 19. maijā iesniedza Markus Brune

   (Lieta T-269/13 P)
   2013/C 207/76
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Markus Brune (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – H. Mannes, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja, kurš uztur pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2013. gada 21. marta spriedumu lietā F-94/11;
               pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ izskatīšanai Civildienesta tiesā;

               —

               piespriest atbildētājai apelācijas instancē un atbildētājai atlīdzināt apelācijas tiesvedības tiesāšanās izdevumus un tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus pamatus:

               1)

               Tiek apgalvots, ka ir trūkumi tiesneša vērtējumā, pārbaudot pienākumu veikt atkārtotu eksāmenu.

                           —

                           Pārsūdzētajā spriedumā neesot ņemts vērā, ka mutvārdu eksāmena atkārtota kārtošana, izpildot Civildienesta tiesas 2010. gada 29. septembra spriedumu lietā F-5/08 Brune/Komisija (turpmāk tekstā — “spriedums lietā Brune”), pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes un vērtējuma objektivitātes principus un LESD 266. pantu;

                           —

                           sprieduma pamatojums ietverot nepareizus tiesiskus vērtējumus un kļūdainu, daļēji pretrunīgu faktu vērtējumu — it īpaši attiecībā uz LESD 266. panta nosacījumiem, diskriminācijas aizliegumu un vienotu vērtēšanas kritēriju prasību.

               2)

               Tiek apgalvots, ka kļūdaini neesot ņemtas vērā alternatīvas risinājumu iespējas.

                           —

                           Pārsūdzētajā spriedumā ar tiesiski nepareizu pamatojumu esot noraidītas alternatīvas risinājuma, izpildot spriedumu Brune, iespējas, kas atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai šajā gadījumā būtu atbilstošas;

                           —

                           pārbaudot alternatīvas risinājuma iespējas, spriedums it īpaši esot pamatots uz vienlīdzības un vērtējuma objektivitātes principa, Civildienesta noteikumu 27. panta un paziņojuma par konkursu nepareizu interpretāciju.

               3)

               Pakārtoti, tiek apgalvots, ka esot nepareizi novērtētas procesuālās kļūdas, sagatavojot atkārtotu eksāmenu.

                           —

                           Paskaidrojumi spriedumā par laicīgu uzaicinājumu, atbilstošu informāciju par atlases komisijas sastāvu un informāciju par piemērojamām tiesībām ietverot būtiskas kļūdas attiecībā uz faktu vērtējumu un atbildētāja organizēšanas pienākuma vērtējumu;

                           —

                           spriedumā neesot novērtēts, vai, ņemot vērā to, ka vienlaikus notiekošā procedūrā citai kandidātei ir sniegta papildu informācija, pret apelācijas sūdzības iesniedzēju ir bijusi nevienlīdzīgā attieksme;

                           —

                           attiecībā uz iebildumu par atlases komisijas neobjektivitāti spriedumā esot pārbaudīta tikai apelācijas sūdzības iesniedzēja diskriminācijas pamatlietā pierādījumu neesamība, neaplūkojot bažas par atkārtotā eksāmena neobjektivitāti.

               4)

               Tiek apgalvots, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja trešais, ceturtais un piektais prasījums ir kļūdaini noraidīti kā nepieņemami.

                           —

                           Spriedumā neesot ņemta vērā iespēja izdarīt vispārējus secinājumus, kam nav ES iestādes konkrēta pienākuma raksturs;

                           —

                           spriedumā esot interpretēta prasība atlīdzināt radošos kaitējumu tādējādi, ka netiek prasīta zaudējumu atlīdzība, lai gan tas esot ticis skaidri paskaidrots tiesas sēdē;

                           —

                           spriedumā neesot ņemts vērā LESD 266. pantā noteiktais pienākums pēc iestādes iniciatīvas atlīdzināt radušos kaitējumu arī tad, ja tas nav tieši prasīts.

               5)

               Tiek apgalvots, ka ir pieņemts diskriminējošs lēmums par izdevumiem.

         Pārsūdzētajā spriedumā apelācijas sūdzības iesniedzējs esot diskriminēts salīdzinājumā ar tiesvedību lietā F-42/11 Honnefelder/Komisija, jo tajā nav pārbaudīts apstāklis, kas šajā spriedumā ir atzīts par būtisku Reglamenta 87. panta 2. punkta izpratnē, par labu apelācijas sūdzības iesniedzējam.


title: Lieta T-713/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 16. marta rīkojums – Pharm-a-care Laboratories/ITSB – Pharmavite (“VITAMELTS”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/16

         Vispārējās tiesas 2016. gada 16. marta rīkojums – Pharm-a-care Laboratories/ITSB – Pharmavite (“VITAMELTS”)
   (Lieta T-713/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 175/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pharm-a-care Laboratories Pty. Ltd (Sidneja, Austrālija) (pārstāvis – I. A. De Freitas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – E. Zaera Cuadrado)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Pharmavite LLC (Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 10. septembra lēmumu lietā R 2649/2014–1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Pharmavite LLC un Pharm-a-care Laboratories Pty. Ltd.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Pharm-a-care Laboratories Pty. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 10. maijā lietā C-400/99 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Pasākumi, kas attiecas uz jūras transporta uzņēmumiem — Valsts pakalpojuma līgumi — Atbalsta neesamība, esošs atbalsts vai jauns atbalsts — EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšana — Apturēšanas pienākums)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 10. maijā
   lietā C-400/99 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Pasākumi, kas attiecas uz jūras transporta uzņēmumiem - Valsts pakalpojuma līgumi - Atbalsta neesamība, esošs atbalsts vai jauns atbalsts - EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšana - Apturēšanas pienākums)
   (2005/C 171/01)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-400/99 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 1999. gada 18. oktobrī cēla Itālijas Republika (pārstāvji — U. Leanca [U. Leanza], I. Braguļja [I. Braguglia], kam palīdz P. G. Ferri [P. G. Ferri] un M. Fjorilli [M. Fiorilli]) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — E. de Persio [E. De Persio], kā arī D. Triantafillu [D. Triantafyllou] un V. di Buči [V. Di Bucci]), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētāji P. Jāns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] un A. Ross [A. Rosas], tiesneši Ž.-P. Puisošē [J.-P. Puissochet] (referents) un R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr] un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 10. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Komisijas lēmums, kas paziņots Itālijas iestādēm, nosūtot 1999. gada 6. augustā vēstuli Nr. SG (99) D/6463, un ar ko uzsāk EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar valsts atbalstu Nr. C 64/99 (iepriekš Nr. NN 68/99) ir atceļams tiktāl, ciktāl līdz brīdim, kad Itālijas iestādēm bija paziņots lēmums par procedūras izbeigšanu attiecībā uz konkrēto uzņēmumu (Komisijas 2001. gada 21. jūnija Lēmums C(2001) 1684 vai Komisijas 2004. gada 16. marta Lēmums C(2004) 470), tajā bija noteikts apturēt nodokļu režīmu, kas piemērots degvielas un eļļas piegādei Gruppo Tirrenia di Navigazione kuģiem;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 20, 22.01.2000.


title: Lieta T-384/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. novembra rīkojums — Abruzzo /Komisija

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/43

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. novembra rīkojums — Abruzzo/Komisija
   (Lieta T-384/05) (1)

   (2009/C 6/84)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 330, 24.12.2005.


title: Lieta C-286/11 P: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/ Tomkins plc (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Vara un vara sakausējumu savienotājelementu Eiropas tirgus — Mātessabiedrības atbildība, kas izriet vienīgi no tās meitassabiedrības pārkāpjošās rīcības — Ne ultra petita princips — Spriedumā par meitassabiedrību pasludinātas atcelšanas sekas attiecībā uz mātessabiedrības juridisko situāciju)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/4

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Tomkins plc

   (Lieta C-286/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Vara un vara sakausējumu savienotājelementu Eiropas tirgus - Mātessabiedrības atbildība, kas izriet vienīgi no tās meitassabiedrības pārkāpjošās rīcības - Ne ultra petita princips - Spriedumā par meitassabiedrību pasludinātas atcelšanas sekas attiecībā uz mātessabiedrības juridisko situāciju)
   2013/C 71/06
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, V. Bottka un R. Sauer)

      Otra lietas dalībniece: Tomkins plc (pārstāvji — K. Bacon, barrister, S. Jordan, solicitor)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-382/06 Tomkins/Komisija, ar kuru daļēji atcelts Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmums 2007/691/EK par procedūru saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta Nr. COMP/F/1/38.121 — Fitingi [Savienotājelementi]) (paziņots ar numuru C(2006) 4180) attiecībā uz aizliegtu vienošanos par cenu, atlaižu un atmaksājumu noteikšanu, cenu paaugstināšanas mehānismu ieviešanu, klientu sadali un komerciālās informācijas apmaiņu Eiropas vara savienotājelementu, it īpaši vara sakausējumu tirgū (OV L 283, 63. lpp.), un samazināts Tomkins plc uzliktā naudas soda apmērs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta C-520/11: Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Lēmums 2009/726/EK — Neizpilde — Piena un piena produktu imports — Izcelsme — Saimniecības, kurās pastāv sūkļveida encefalopātijas gadījumu risks — Valsts aizlieguma pasākumi)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/8

         Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-520/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Lēmums 2009/726/EK - Neizpilde - Piena un piena produktu imports - Izcelsme - Saimniecības, kurās pastāv sūkļveida encefalopātijas gadījumu risks - Valsts aizlieguma pasākumi)
   2013/C 260/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Jimeno Fernández un D. Bianchi)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un S. Menez, kā arī C. Candat un R. Loosli-Surrans)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LES 4. panta 3. punkta un LESD 288. panta pārkāpums — Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmuma 2009/726/EK par pagaidu aizsardzības pasākumiem, ko veikusi Francija, lai neļautu tās teritorijā ievest pienu un piena produktus no saimniecībām, kurās apstiprināts klasiskās skrepi slimības gadījums (OV L 258, 27. lpp.), neizpilde

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neizpildot Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmumu 2009/726/EK par pagaidu aizsardzības pasākumiem, ko veikusi Francija, lai neļautu tās teritorijā ievest pienu un piena produktus no saimniecībām, kurās apstiprināts klasiskās skrepi slimības gadījums, Francijas Republika nav izpildījusi LES 4. panta 3. punktā un LESD 288. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 362, 10.12.2011.


title: Lieta T-438/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. jūnijā  – Silec Cable un General Cable /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/44

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. jūnijā – Silec Cable un General Cable/Komisija
   (Lieta T-438/14)
   2014/C 282/58
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Silec Cable (Montereau Fault Yonne, Francija) un General Cable Corp. (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – I. Sinan, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Lēmuma C (2004) 2139, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru, lieta COMP/AT.39610 – Elektrokabeļi (turpmāk tekstā – “lēmums”), 1. pantu, ciktāl tas ir piemērojams attiecībā uz Silec Cable un General Cable;

               —

               pakārtoti, grozīt lēmuma 2. pantu un samazināt Silec Cable un General Cable uzliktā naudas soda apmēru, ņemot vērā prasības pamatošanai izvirzītos argumentus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā un neizpildīja savu pierādīšanas pienākumu saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1/2003 2. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā un neievēroja pierādīšanas pienākuma un nevainīguma prezumpcijas principus, apgalvojot, ka Silec Cable bija pozitīvs pienākums publiski distancēties no apgalvotās aizliegtās vienošanās.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā un neievēroja vienlīdzīgas attieksmes principu, secinot, ka Silec Cable tieši piedalījās apgalvotajā aizliegtajā vienošanās no 2005. gada 30. novembra.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā un neievēroja vienlīdzīgas attieksmes principu, izturoties pret Silec Cable savādāk un nekonsekventi salīdzinājumā ar attieksmi pret citiem lēmuma adresātiem.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva vismaz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un neievēroja vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus, neraksturojot Silec Cable kā blakus dalībnieku.


title: Lieta T-643/13: Prasība, kas celta 2013. gada 3. decembrī — Rogesa /Komisija

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/39

         Prasība, kas celta 2013. gada 3. decembrī — Rogesa/Komisija
   (Lieta T-643/13)
   2014/C 45/69
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Vācija) (pārstāvji –S. Altenschmidt un P. Schütter, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 25. septembra lēmumu (GestDem Nr. 2013/1504);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus:

               1)

               Tiesības uz piekļuvi strīdīgajiem dokumentiem un atteikuma pamatu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. pantam nepastāvēšana.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar Regulas Nr. 1367/2006 (2) 3. panta pirmo teikumu, ko lasa kopā ar Regulas Nr. 1049/2001 2. panta 1. punktu, jo tai esot tiesības piekļūt pieprasītajiem dokumentiem un nepastāvot piekļuves atteikuma pamati.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka pieprasītajos dokumentos nav iekļauta informācija, kuras izpaušana var kaitēt komerciālajām interesēm Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmā ievilkuma izpratnē, un ka katrā ziņā iepazīšanās ar šiem dokumentiem ir saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm.

                           —

                           Vēl prasītāja apgalvo, ka nepastāv arī atteikuma pamati atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktam, jo lēmuma pieņemšanas process, uz kuru atsaucas Komisija, apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī jau esot bijis pabeigts. Attiecīgais Komisijas Lēmums (2013/448/ES) tika pieņemts jau 2013. gada 5. septembrī.

                           —

                           Tāpat prasītāja apgalvo, ka Komisijai katrā ziņā bija jāpiešķir daļēja piekļuve, vajadzības gadījumā aizkrāsojot identificējošo informāciju. Tādēļ ar Komisijas lēmumu esot pārkāpts arī Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts, kā arī samērīguma princips atbilstoši LESD 5. panta 4. punktam.

               2)

               Procesuālo noteikumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 8. pants, jo Komisija neesot ievērojusi tajā noteiktos termiņus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).


title: Lietas C-146/03 P izslēgšana no reģistra

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/19

      Lietas C-146/03 P
       (1)
      izslēgšana no reģistra

   (2005/C 45/37)

      (tiesvedības valoda - angļu)

   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 17. novembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-146/03 P Philip Morris International Inc./Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Lieta C-411/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-468/14 Holistic Innovation Institute/Komisija 2016. gada 22. jūlijā iesniedza Holistic Innovation Institute, SLU

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/10

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-468/14 Holistic Innovation Institute/Komisija 2016. gada 22. jūlijā iesniedza Holistic Innovation Institute, SLU

      (Lieta C-411/16 P)
      (2016/C 364/05)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Holistic Innovation Institute, SLU (pārstāvis – J. J. Marín López, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  prasījums Tiesai atcelt Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-468/14 Holistic Innovation Institute, SLU/Komisija tiktāl, ciktāl ar to ir atzīts, ka prasība atcelt Komisijas 2014. gada 13. marta Lēmumu ARES (2014) 710158, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējai ir atteikta dalība “eDIGIREGION” projektā, Vispārējā tiesā ir tikusi iesniegta novēloti;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā pēc būtības spriestu par prasību atcelt tiesību aktu, ko Holistic Innovation Institute, SLU ir cēlusi par Komisijas 2014. gada 13. marta Lēmumu ARES (2014) 710158, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējai ir atteikta dalība “eDIGIREGION” projektā;

                  —

                  prasījums Tiesai atcelt Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-468/14 Holistic Innovation Institute, SLU/Komisija tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība atlīdzināt kaitējumu, un atzīt, ka Komisijai ir jāatlīdzina apelācijas sūdzības iesniedzējai kaitējums atbilstoši prasībā paredzētajiem nosacījumiem, vai arī, ja Tiesa apmierinātu divus iepriekš norādītos prasījumus, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā no jauna spriestu par prasītājas prasību atlīdzināt kaitējumu.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo pārsūdzētajā spriedumā neesot apstiprināts, ka prasības atcelt apstrīdēto lēmumu oriģināls, kas Vispārējās tiesa kancelejā ir saņemts 2014. gada 6. jūnijā (pārsūdzētā sprieduma 29. punkts), 2014. gada 2. jūnijā ir ticis nosūtīts no Pozuelo de Alarcón (Madride), kur atrodas prasītājas juridiska adrese, ar ierakstītu vēstuli ar paziņojumu par saņemšanu.

                  2.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo, nesniedzot pamatojumu, pārsūdzētajā spriedumā esot norādīts, pirmkārt, ka prasības oriģinālā ir bijis atrodams nevis advokāta pašrocīgs paraksts, bet gan minētā paraksta kopija (30. punkts), un, otrkārt, tiek liegtas visas tiesiskās sekas prasības oriģinālam, kuru advokāts ir parakstījis ar ciparsertifikāta palīdzību (35. punkts).

                  3.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo ar pārsūdzēto spriedumu, uzskatot, ka prasītājas prasība atcelt tiesību aktu ir tikusi iesnigta pēc paredzētā termiņa (29., 34. un 35. punkts), esot pārkāptas pamattiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kuras ir paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmajā daļā, to aplūkojot Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punkta un Eiropas Cilvēktiesību Tiesas judikatūras par minētā 6. panta 1. punkta interpretāciju gaismā.

                  4.

                  Pārsūdzētajā spriedumā esot tikusi pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl ar to 55., 59., 63. un 64. punktā (saistībā ar materiālo kaitējumu) un 77. un 84. punktā (saistībā ar morālo kaitējumu) ir noraidīta prasītājas celtā prasība par kaitējuma atlīdzību.


title: Lieta C-160/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. aprīlī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) — Bawaria Motors Spółka z o. o./Minister Finansów

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. aprīlī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) — Bawaria Motors Spółka z o. o./Minister Finansów

   (Lieta C-160/11)
   2011/C 204/25
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bawaria Motors Spółka z o.o.

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 26. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 313. panta 1. punkta un 314. panta noteikumi, skatot tos kopā ar 136. un 315. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar tiem lietotu preču piegādes gadījumā īpašais “peļņas daļas režīms” tirgotājiem, kas ir nodokļu maksātāji, var tikt piemērots arī tad, ja tie no jauna pārdod iegādātos pasažieru transportlīdzekļus un citus mehāniskos transportlīdzekļus, kuriem saskaņā ar Polijas valsts tiesību noteikumiem, kas paredzēti finanšu ministra 2008. gada 28. novembra noteikumu par Likuma par nodokli precēm un pakalpojumiem tiesību normu piemērošanu (Dz.U. Nr. 212, 1336. paragrāfs ar grozījumiem) 13. punkta pirmās daļas 5) apakšpunktā, tika piemērots atbrīvojums no nodokļa par pasažieru transportlīdzekļu un citu mehānisko transportlīdzekļu piegādi, kuru veica nodokļu maksātāji, kuriem par šo transportlīdzekļu iegādi saskaņā ar 2004. gada 11. marta Likuma par nodokli precēm un pakalpojumiem (Dz.U. Nr. 54, 535. paragrāfs ar grozījumiem) 86. panta 3. punktu bija tiesības tikai uz daļēju priekšnodokļa atskaitīšanu, ja šie pasažieru transportlīdzekļi un mehāniskie transportlīdzekļi ir lietotas preces Likuma par nodokli precēm un pakalpojumiem 43. panta 2. punkta un Direktīvas 2006/112/EK 311. panta 1. punkta 1) apakšpunkta izpratnē?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lietas T-103/04 izslēgšana no reģistra

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/41

         Lietas T-103/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 57/70)

      tiesvedības valoda -franču

   2004. gada 23. novembrī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas ceturtā palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-103/04 Peter Ritzmann / Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta T-22/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. janvārī — Fomanu /ITSB ( “Qualität hat Zukunft” )

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. janvārī — Fomanu/ITSB (“Qualität hat Zukunft”)
   (Lieta T-22/12)
   2012/C 80/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fomanu AG (Neustadt a.d. Waldnaab, Vācija) (pārstāvis — T. Raible, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 27. oktobra lēmumu lietā R 1518/2011-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus un tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Qualität hat Zukunft” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 40. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgā Kopienas preču zīme esot atšķirtspējīga


title: Lieta C-258/08: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 3. jūnija spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ladbrokes Betting & Gaming Ltd, Ladbrokes International Ltd/Stichting de Nationale Sporttotalisator (EKL 49. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums — Azartspēles — Azartspēļu rīkošana internetā — Tiesiskais regulējums, ar ko atļauju paredz piešķirt tikai vienam uzņēmējam — Atteikums piešķirt azartspēļu rīkošanas atļauju uzņēmējam, kurš šādu atļauju ir saņēmis citās dalībvalstīs — Pamatojums — Samērīgums — Katra konkrētā pasākuma, ar kuru veic valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, pārbaude)

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/5

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 3. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ladbrokes Betting & Gaming Ltd, Ladbrokes International Ltd/Stichting de Nationale Sporttotalisator

   (Lieta C-258/08) (1)

   (EKL 49. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums - Azartspēles - Azartspēļu rīkošana internetā - Tiesiskais regulējums, ar ko atļauju paredz piešķirt tikai vienam uzņēmējam - Atteikums piešķirt azartspēļu rīkošanas atļauju uzņēmējam, kurš šādu atļauju ir saņēmis citās dalībvalstīs - Pamatojums - Samērīgums - Katra konkrētā pasākuma, ar kuru veic valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, pārbaude)
   2010/C 209/06
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ladbrokes Betting & Gaming Ltd, Ladbrokes International Ltd

      Atbildētājs: Stichting de Nationale Sporttotalisator

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — EKL 49. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko aizliedz organizēt azartspēles un rīkot derības, ja nav saņemta atļauja, un iespējamās atļaujas izsniegšanu paredz tikai vienam uzņēmumam, lai aizsargātu sabiedrības intereses un veselību — Atteikums piešķirt atļauju uzņēmumam (internetā), kurš jau ir saņēmis atļauju citās dalībvalstīs, tostarp dalībvalstī, kur ir tā juridiskā adrese — Svarīgi vispārējo interešu iemesli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā, kas vērsts uz spēļu atkarības ierobežošanu, kā arī krāpšanas apkarošanu un kas patiesi veicina attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma mērķu sasniegšanu, var tikt uzskatīts par tādu, kas ierobežo ar derībām saistītas darbības saskaņotā un sistemātiskā veidā arī tad, ja ekskluzīvās atļaujas īpašniekam vai īpašniekiem ir atļauts savu azartspēļu piedāvājumu padarīt atraktīvu tirgū ar jaunu azartspēļu ieviešanu un reklāmu. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai ar nelegālajām spēlēm saistītas darbības attiecīgajā dalībvalstī var radīt ievērojamu problēmu, kuru risināt varētu legālo spēļu izplatība un vai šī izplatība nepastāv tādā apmērā, lai to varētu uzskatīt par nesavienojamu ar mērķi ierobežot minēto atkarību;

               2)

               piemērojot dalībvalsts tiesisko regulējumu azartspēļu jomā, kas atbilst EKL 49. pantam, valsts tiesai konkrētā gadījumā nav vienmēr jāpārbauda, vai izpildes pasākums, kas orientēts uz minētā tiesiskā regulējuma ievērošanu ir piemērots regulējumā izvirzītā mērķa sasniegšanai un vai tas atbilst samērīguma principam, ja šis pasākums ir nepieciešams, lai nodrošinātu šī tiesiskā regulējuma lietderīgo iedarbību, un tas neietver nekādus papildu ierobežojumus salīdzinājumā ar tiem, kas izriet no šī tiesiskā regulējuma. Turklāt iesniedzējtiesā izskatāmās lietas risinājumu neietekmē apstāklis, ka šis izpildes pasākums tika pieņems valsts iestāžu iejaukšanās rezultātā, lai nodrošinātu valsts tiesiskā regulējuma ievērošanu vai arī pēc privātpersonas pieprasījuma civilprocesa ietvaros nolūkā aizsargāt tiesības, kas tai pienākas saskaņā ar minēto tiesisko regulējumu;

               3)

               EKL 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā, atbilstoši kuram azartspēļu organizēšanai un rīkošanai ir piemērojama ekskluzīvo tiesību sistēma, saskaņā ar kuru atļauja tiek piešķirta tikai vienam uzņēmējam un saskaņā ar kuru jebkuram citam uzņēmējam, tostarp arī citā dalībvalstī reģistrētam uzņēmējam, ir aizliegts attiecīgās dalībvalsts teritorijā ar interneta starpniecību piedāvāt pakalpojumus, uz kuriem attiecas šī sistēma.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta C-460/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/19

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-460/08)
   (2008/C 327/32)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Atzīt., ka, paredzot savā tiesiskajā regulējumā prasību par Grieķijas pilsonības esamību, lai veiktu kapteiņa un kapteiņa palīga (kapteiņa vietnieka) pienākumus uz visiem kuģiem, kas kuģo ar Grieķijas karogu, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti saskaņā ar EKL 39. pantu;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamatojuma nenorādīšana atbilstoši EK līguma 39. panta 4. punktam, jo kuģu kapteiņi un palīgi (kapteiņa vietnieki) parasti nepilda publiskās varas prerogatīvas.


title: Lieta T-243/07: Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Polija/Komisija (Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Pieņemamie pasākumi jaunu dalībvalstu pievienošanās dēļ — 2003. gada Pievienošanās akts — Lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšana un to likvidēšanas finansiālās sekas — Primāro tiesību normas izvirzītais mērķis — Lēmums 2007/361/EK)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/11

         Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Polija/Komisija
   (Lieta T-243/07) (1)

   (Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Pieņemamie pasākumi jaunu dalībvalstu pievienošanās dēļ - 2003. gada Pievienošanās akts - Lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšana un to likvidēšanas finansiālās sekas - Primāro tiesību normas izvirzītais mērķis - Lēmums 2007/361/EK)
   2012/C 138/17
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji — sākotnēji E. Ośniecka-Tamecka, vēlāk — T. Nowakowski, vēlāk — M. Dowgielewicz, un visbeidzot M. Szpunar, B. Majczyna un D. Krawczyk)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Tserepa-Lacombe un A. Szmytkowska)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas atbalstam: Lietuvas Republika (pārstāvji — D. Kriaučiūnas un R. Krasuckaitė); un Slovākijas Republika (pārstāvji — sākotnēji J. Čorba, vēlāk — B. Ricziová un M. Kianička)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 4. maija Lēmumu 2007/361/EK par lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšanu un to likvidēšanas finansiālajām sekām sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 138, 14. lpp.) daļā, kas attiecas uz Polijas Republiku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2007. gada 4. maija Lēmumu 2007/361/EK par lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšanu un to likvidēšanas finansiālajām sekām sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos daļā, kas attiecas uz Polijas Republiku;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Polijas Republikas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Slovākijas Republika un Lietuvas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.


title: Lieta T-153/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. novembra spriedums – Cantina Broglie 1/ITSB – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (“ZENATO RIPASSA”) (Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “ZENATO RIPASSA” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “RIPASSO” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/28

      Vispārējās tiesas 2014. gada 27. novembra spriedums – Cantina Broglie 1/ITSB – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (“ZENATO RIPASSA”)
      (Lieta T-153/11) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ZENATO RIPASSA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “RIPASSO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2015/C 016/45)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cantina Broglie 1 Srl (Peschiera del Garda, Itālija) (pārstāvis – A. Rizzoli, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Bullock)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (Verona, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 16. decembra lēmumu lietā R 183/2010–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona un Zenato Azienda Vitivinicola Srl

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Cantina Broglie 1 Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 139, 7.5.2011.


title: Lieta T-228/15: Prasība, kas celta 2015. gada 8. maijā – Grupo de originacion y analisis/ITSB – Bankinter (“BK PARTNERS”)

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/39

         Prasība, kas celta 2015. gada 8. maijā – Grupo de originacion y analisis/ITSB – Bankinter (“BK PARTNERS”)
   (Lieta T-228/15)
   (2015/C 213/64)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grupo de originacion y analisis, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji – A. Burgueño Minguela un H. Pequerul Palenciano, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Bankinter, SA (Madride, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “BK PARTNERS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 550 051

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 5. marta lēmums lietā R 1329/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-243/15: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 8. novembra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lesoochranárske zoskupenie VLK/Obvodný úrad Trenčín Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — 6. panta 3. punkts — Orhūsas konvencija — Sabiedrības dalība lēmumu pieņemšanā un iespēja vērsties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem — 6. un 9. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 47. pants — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Nožogojuma uzstādīšanas projekts — Aizsargātā teritorija Strážovské vrchy — Administratīvais atļaujas piešķiršanas process — Vides aizsardzības organizācija — Pieteikums par procesa dalībnieka statusa atzīšanu — Noraidīšana — Vēršanās tiesā

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/16

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 8. novembra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lesoochranárske zoskupenie VLK/Obvodný úrad Trenčín

   (Lieta C-243/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - 6. panta 3. punkts - Orhūsas konvencija - Sabiedrības dalība lēmumu pieņemšanā un iespēja vērsties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem - 6. un 9. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Nožogojuma uzstādīšanas projekts - Aizsargātā teritorija Strážovské vrchy - Administratīvais atļaujas piešķiršanas process - Vides aizsardzības organizācija - Pieteikums par procesa dalībnieka statusa atzīšanu - Noraidīšana - Vēršanās tiesā)
   (2017/C 006/20)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Lesoochranárske zoskupenie VLK

      Atbildētājs: Obvodný úrad Trenčín

      Piedaloties: Biely potok a.s.

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, lasot to kopsakarā ar Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas parakstīta 1998. gada 25. jūnijā Orhūsā un kura Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, 9. panta 2. un 4. punktu, ciktāl tas aptver tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, nodrošinot plašas iespējas vērsties tiesu iestādēs, attiecībā uz tiesībām, kuras vides aizsardzības organizācijai, kas atbilst šīs konvencijas 2. panta 5. punktā minētajām prasībām, izriet no Savienības tiesībām, šajā gadījumā – no Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK, 6. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar minētās konvencijas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā netiek pieļauta tāda valsts procesuālo tiesību normu interpretācija, saskaņā ar kuru prasība par lēmumu, ar kuru šādai organizācijai ir atteikts projekta, kas īstenojams atbilstoši šai direktīvai aizsargātā teritorijā, atļaujas piešķiršanas administratīvā procesa dalībnieces statuss, nav noteikti jāizskata šī procesa, kurš var tikt galīgi izbeigts, pirms ir ticis pieņemts galīgais tiesas nolēmums par dalībnieka statusu, norises laikā un tā ir automātiski noraidīta no brīža, kad šis projekts tiek atļauts, šai organizācijai uzliekot pienākumu celt cita veida prasību, lai iegūtu šo statusu un lai pakļautu pārbaudei tiesā to, vai kompetentās valsts iestādes ir izpildījušas to pienākumus, kas izriet no minētās direktīvas 6. panta 3. punkta.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lieta T-733/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. oktobrī – European Dynamics Luxembourg un Evropaïki Dynamiki/Parlaments

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/42

      Prasība, kas celta 2014. gada 18. oktobrī – European Dynamics Luxembourg un Evropaïki Dynamiki/Parlaments
      (Lieta T-733/14)
      (2015/C 016/66)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: European Dynamics Luxembourg SA (Luksemburga, Luksemburga) un Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – E. Veletsanou un M. Sfyri, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasītāju prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto Parlamenta 2014. gada 18. septembra lēmumu D(2014)38802, ar kuru Parlaments noraidīja prasītāju piedāvājumu attiecībā uz 3. daļu konkursa procedūrā Nr. 2014/S 066–111912 “PE/ITEC-ITS14 – External provision of IT services”, un

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji ir norādījuši sekojošo.
      Prasītāji uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ atbilstoši LESD 263. pantam, jo Parlaments nav izpildījis pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl tas ir sniedzis nepietiekamu pamatojumu attiecībā uz prasītāju tehnisko piedāvājumu, ar kuru tie bija piedalījušies attiecīgajā publiskā iepirkuma procedūrā.
      Prasītāji apgalvo, ka pamatojums, kas ir ticis sniegts attiecībā uz to tehniskā piedāvājuma un citu pretendentu saistībā ar attiecīgā publiskā iepirkuma 3. daļu tehniskā piedāvājuma novērtējumu, saistībā ar atsevišķiem piešķiršanas apakškritērijiem nav devis tiem iespēju saprast to piedāvājumam piešķirtā novērtējuma pamatojumu, kā arī citu pretendentu iesniegto piedāvājumu raksturlielumus un priekšrocības. Prasītāji apgalvo, ka, ja tiem būtu bijis pieejams atbilstošs pamatojums attiecībā uz to tehniskā piedāvājuma novērtējumu, tie būtu varējuši labāk nodrošināt savu aizstāvību.
      Prasītāji arī norāda, ka Parlaments saistībā ar pretendentu iesniegto finanšu piedāvājumu novērtējuma metodi nav ņēmis vērā līguma dokumentus (publiskā iepirkuma specifikācijas un papildu norādes), kurus tas pats bija sagatavojis un kas tam bija saistoši. Tādējādi Parlaments ir pārkāpis arī Finanšu regulu un tās īstenošanas regulu, saskaņā ar kurām līgumslēdzējai iestādei publiskā iepirkuma procedūra ir jāīsteno atbilstoši līguma dokumentiem un, ievērojot Savienības tiesību vispārējos principus.


title: Lieta T-441/08: Prasība, kas celta 2008. gada 26. septembrī — ICO Services Ltd /Parlaments un Padome

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 26. septembrī — ICO Services Ltd/Parlaments un Padome
   (Lieta T-441/08)
   (2009/C 6/68)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ICO Services Limited, Slough (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Tupper, Solicitor)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 230. panta un EKL 231. panta noteikumiem, atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 30. jūnija Lēmumu Nr. 626/2008/EK par sistēmu atlasi mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) nodrošināšanai un atļauju piešķiršanu šīm sistēmām;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un izdot jebkurus citus rīkojumus, kādus Pirmās instances tiesa atzīst par vajadzīgiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar prasību, kas celta, pamatojoties uz EKL 230. pantu, prasītāja lūdz atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 30. jūnija Lēmumu Nr. 626/2008/EK par sistēmu atlasi mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) nodrošināšanai un atļauju piešķiršanu šīm sistēmām (1).
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav nedz iztirzātas, nedz ņemtas vērā no Starptautiskās Telekomunikāciju savienības (“ITU”) un Eiropas Pasta un telesakaru administrāciju konferences regulējumiem izrietošās MSP sistēmas agrākās tiesības uz frekvenču joslas platumu 2 GHz spektrā. Turklāt prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma rezultātā tai tiek atņemtas īpašumtiesības, kuras tā ieguvusi saskaņā ar starptautiskajām tiesībām un kuras ļauj prasītājai piedāvāt MSP [pakalpojumus] visā pasaulē bez nelikumīga traucējuma. Prasītāja apgalvo, ka faktiski tā ir vienīgais operators ar sistēmu (“ICO-P”), kas sniedz MSP pakalpojumus 2 GHz frekvenču joslā. Prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā tiek mēģināts piešķirt frekvences 2 GHz frekvenču joslā, pienācīgā kārtā neatzīstot ICO-P tiesības, kā rezultātā tiek panākts, ka ES dalībvalstis nepilda Līgumā paredzētos pienākumus attiecībā uz atbilstošajiem ITU noteikumiem.
   Prasītāja bez tam apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā netiek ņemta vērā prasītājas tiesību esamība un paredzēts izveidot sistēmu, ar kuru tiek aizskartas prasītājas tiesības izmantot 2 GHz spektru. Turklāt tiek apgalvots, ka ar lēmumu tiek ļoti apdraudēti ievērojami prasītājas līdzšinējie ieguldījumi un prasītājai tiek likts piedalīties ES konkursa procedūrā, vienlaikus iejaucoties tās ikdienas darbā.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, atbildētāji esot rīkojušies nesamērīgi un diskriminējoši, aizskarot prasītājas tiesisko paļāvību. Prasītāja apgalvo, ka, aizskarot tās tiesības un/vai tiesisko paļāvību, apstrīdētais lēmums tiek pamatots ar pieņēmumu, ka sadalei ir pieejams viss 2 GHz spektrs, jo tajā ir paredzēta MSP operatoru atlase un atļaujas došana attiecībā uz visā 2 GHz spektrā esošo frekvenču diapazona izmantošanu.
   Turklāt tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu, pārkāpjot Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 1. protokola 1. pantu un starptautiskās tiesības, tiek aizskartas prasītājas tiesības netraucēti baudīt ITU kārtotajā Master International Frequency Register [Galvenajā starptautiskajā frekvenču reģistrā] ITU atzītās reģistrācijas rezultātā ICO-P sistēmai piešķirtās priekšrocības un citas tamlīdzīgas īpašumtiesības.

      (1)  OV L 172, 15. lpp.


title: Lieta T-87/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. novembra spriedums — Scil proteins /ITSB — Indena ( affilene ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes affilene reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka vārdiska preču zīme AFFILIN — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/26

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. novembra spriedums — Scil proteins/ITSB — Indena (“affilene”)
   (Lieta T-87/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “affilene’ reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka vārdiska preču zīme “AFFILIN’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2009/C 6/52)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Scil proteins GmbH, Halle (Vācija) (pārstāvji — V. Dalichau un I.-M. Helbig, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Indena SpA, Milāna (Itālija)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 10/2006-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Scil proteins GmbH un Indena SpA

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2007. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 10/2006-2 atcelt tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīti iebildumi attiecībā uz šādām precēm: “ārstniecības augu ekstrakti izmantošanai kosmētikas un pārtikas rūpniecībā, bet ne diagnostikas nolūkā”;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta F-33/13: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 20. marta rīkojums – Marcuccio /Komisija Civildienests — Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts — Prasības pieteikums, kas ir iesniegts pa faksu prasības celšanas termiņā — Advokāta pašrocīgs paraksts, kas atšķiras no paraksta pa pastu nosūtītajā prasības pieteikuma oriģinālā — Novēlota prasība — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/55

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 20. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-33/13)
   (Civildienests - Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts - Prasības pieteikums, kas ir iesniegts pa faksu prasības celšanas termiņā - Advokāta pašrocīgs paraksts, kas atšķiras no paraksta pa pastu nosūtītajā prasības pieteikuma oriģinālā - Novēlota prasība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 421/78
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvji – G. Cipressa un L. Mansullo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums izmaksāt kompensāciju par neizmantotām atvaļinājuma dienām viņa slimības atvaļinājuma laikā no 2002. gada 4. janvāra līdz 2005. gada 31. maijam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta C-600/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. decembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/11

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. decembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-600/10)
   2011/C 80/21
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Mölls, pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atstājot spēkā noteikumus, saskaņā ar kuriem dividendes, kas tiek iemaksātas pensijas fondos, uz kuriem attiecas ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums, kā arī procenti, kas tiek iemaksāti šādos fondos un pensijas kasēs, uz kurām attiecas ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums, nodokļu ziņā tiek aplūkoti nelabvēlīgāk salīdzinājumā ar dividendēm, kā arī procentiem, kas tiek iemaksāti pensijas fondos un pensijas kasēs, uz kurām attiecas neierobežots pienākums maksāt nodokļus, Vācijas Federatīvā Republika ir pārkāpusi LESD 63. pantā un EEZ līguma 40. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šīs prasības priekšmets ir Vācijas tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru dividendes, kas iemaksātas pensijas fondos, uz kuriem attiecas ierobežots pienākums maksāt nodokļus (proti, nerezidenti), kā arī šajos fondos un pensijas kasēs, uz kurām attiecas ierobežots pienākums maksāt nodokļus, iemaksātie procenti tiek aplūkoti nodokļu ziņā nelabvēlīgāk salīdzinājumā ar dividendēm un procentiem, kas iemaksāti pensijas fondos un pensijas kasēs, uz kurām attiecas neierobežots pienākums maksāt nodokļus (proti, rezidenti).
   Pensijas fondi nerezidenti un pensijas kases nerezidentes salīdzinājumā ar līdzīgiem iekšzemes veidojumiem tiek diskriminēti trijos aspektos.
   Procenti, kas iemaksāti pensijas kasēs, netiek aplikti ar nodokli par ienākumiem no kapitāla vai sabiedrību nodokli, ja procentu saņēmēja pensijas kase rezidente ir atbrīvota no nodokļiem. Tā attiecīgajiem ienākumiem nepiemēro nevienu nodokli. Savukārt attiecībā uz pensijas kasēm nerezidentēm šajā sakarā nav paredzēts nekāds atbrīvojums no nodokļa par ienākumiem no kapitāla, kādēļ tās tiek apliktas ar nodokli 25 % apmērā no bruto summas papildus solidaritātes maksājumam.
   Lai apliktu ar nodokli pensijas fondos iemaksātās dividendes, pensijas fondi rezidenti nodokli par ienākumiem no to kapitāla varot iekļaut nodokļu aprēķināšanas un noteikšanas procesā.. Tas, pirmkārt, ļaujot atskaitīt uzņēmējdarbības izdevumus un aplikt ar nodokli tikai neto ienākumus. Otrkārt, nodoklis par ienākumiem no kapitāla tiekot piemērots kopējiem ienākumiem, kādēļ esot piemērojama sabiedrību nodokļa parastā likme 15 %. Savukārt pensijas fondi nerezidenti nevarot saņemt šādu pielāgojumu: saskaņā ar apstrīdēto valsts tiesisko regulējumu jebkāda uzņēmējdarbības izdevumu atskaitīšana tiem ir liegta, ieskaitot tos izdevumus, kas tieši saistīti ar iekšzemes ienākumiem.
   Visbeidzot attiecībā uz pensijas fondos iemaksāto procentu aplikšanu ar nodokli juridiskā situācija esot būtībā tāda pati kā attiecībā uz pensijas fondu gūtajām dividendēm: tāpat kā attiecībā uz dividendēm pensijas fondi nerezidenti esot nelabvēlīgākā situācijā gan atskaitāmo uzņēmējdarbības izdevumu, gan nodokļa likmes ziņā.
   Kā uzskata Komisija, šī nevienlīdzīgā attieksme pret pensijas fondiem nerezidentiem un pensijas kasēm nerezidentēm nav saderīga ar kapitāla brīvu apriti. Katrā ziņā šī nevienlīdzīgā attieksme neesot objektīvi pamatota.
   LESD 63. pants aizliedz jebkādus pasākumus, kas ierobežo kapitāla pārrobežu kustību salīdzinājumā ar kapitāla iekšzemes kustību. Šajā sakarā LESD 65. panta 1. punkta a) apakšpunkts neesot jāinterpretē tādējādi, ka tiesiskais regulējums, kurā nodokļu maksātāji tiek nošķirti atkarībā no to dzīvesvietas vai kapitāla ieguldījuma vietas, būtu automātiski saderīgs ar Līgumu. Šo noteikumu ierobežo LESD 65. panta 3. punkts, kurā ir paredzēts, ka šī panta 1. punktā paredzētajiem pasākumiem nebūtu jābūt ne patvaļīgas diskriminācijas līdzeklim, ne slēptam kapitāla un maksājumu brīvas aprites, kā to nosaka 63. pants, ierobežojumam. Lai šāds nošķīrums varētu tikt uzskatīts par saderīgu ar Savienības tiesībām, atšķirīgai attieksmei ir jāattiecas uz situācijām, kuras nav objektīvi salīdzināmas, vai tai jābūt pamatotai ar primāru vispārējo interešu iemesliem. Turklāt, lai to varētu pamatot, atšķirīgajai attieksmei nebūtu jāpārsniedz tas, kas ir nepieciešams ar attiecīgo tiesisko regulējumu iecerētā mērķa sasniegšanai.
   Kas attiecas uz uzņēmējdarbības izdevumu atskaitāmību, Komisija apgalvo, ka aplikšanas ar nodokli ienākumu gūšanas vietā ietvaros dalībvalstīm ir jāraugās, ka tiek ievērots Līgumā nostiprinātais diskriminācijas aizliegums. Šajā sakarā ienākumu gūšanas valsts nevarot atsaukties uz citas dalībvalsts vienpusējiem noteikumiem, lai izvairītos no sava pienākuma. Vācija nenorāda, ka būtu noslēgusi konvencijas ar citām dalībvalstīm, saskaņā ar kurām pēdējās minētās veiktu uzņēmējdarbības izmaksu atskaitīšanu Vācijas vietā. Pat ja pieņemtu, ka šāda konvencija tika noslēgta, tas neļautu lielākajā daļā gadījumu sasniegt šo mērķi, it īpaši, kad attiecīgie ienākumi citā dalībvalstī ir atbrīvoti no nodokļa vai ja nodokļu maksātājs kopumā negūst nekādu peļņu. Turklāt, piemērojot nodokļu aplikšanas metodi, uzņēmējdarbības izdevumu atskaitīšana rezidences valstī neaizstāj izdevumu atskaitīšanu ienākumu gūšanas valstī. Tā rezultātā abas valstis principā apliek ar nodokli vienus un tos pašus ienākumus. Kādēļ tiek garantēta nevis kopējo ienākumu, bet neto ienākumu aplikšana ar nodokli tikai tad, ja abas valstis piemēro savus noteikumus par uzņēmējdarbības izdevumu atskaitīšanu. Tā atskaitīšana ienākumu gūšanas valstī nenovedot pie izdevumu divkāršas ņemšanas vērā, bet gluži pretēji nodrošinot arī vienlīdzīgu attieksmi ar pilnībā iekšzemes situācijām.


title: Lieta T-193/11: Prasība, kas celta 2011. gada 31. martā — Ahoua-N’Guetta u.c./Padome

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 31. martā — Ahoua-N’Guetta u.c./Padome
   (Lieta T-193/11)
   2011/C 152/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Timothée Ahoua-N’Guetta (Abidžana, Kotdivuāra) Jacques André Monoko Daligou (Abidžana), Bruno Walé Ekpo (Abidžana), Félix Tano Kouakou (Abidžana), Hortense Sess (Abidžana) un Joséphine Suzanne Ebah (Abidžana) (pārstāvis — J.-C. Tchikaya, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru, un Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā, tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītājiem;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāju izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir identiski vai līdzīgi lietas T-118/11 Attey/Padome ietvaros minētajiem.


title: Lieta C-26/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedumu lietā T-481/11 Spānija/Komisija 2015. gada 22. janvārī iesniedza Spānijas Karaliste

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedumu lietā T-481/11 Spānija/Komisija 2015. gada 22. janvārī iesniedza Spānijas Karaliste
   (Lieta C-26/15 P)
   (2015/C 089/14)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               apmierināt šo kasācijas sūdzību un atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 13. novembra spriedumu lietā T-481/11 Spānija/Komisija;

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011 (1), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari, I pielikuma [B daļas] 2 daļas VI iedaļas D punkta piekto ievilkumu;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz pienākuma norādīt pamatojumu apjomu. Motīvi, uz kuriem balstās Vispārējā tiesa, neatbilst prasībai par to, ka Regulas pamatojumam jābūt skaidram un tajā nevar būt neskaidrības, lai tas atbilstu LESD 296. panta prasībām. Faktiski Vispārējā tiesa ir aizpildījusi robus apstrīdētās Regulas pamatojumā un aizstājusi apstrīdētā tiesību akta pamatojumu ar savu pamatojumu.

      Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu. Motīvi, kurus Vispārējā tiesa norādījusi šajā ziņā, nav balstīti uz piemērotiem kritērijiem, lai veiktu salīdzinājumu. Vispārējā tiesa balsta savu argumentāciju uz apgalvoti vispārzināmu faktu, kuram trūkst faktiskā un zinātniskā pamatojuma, proti, faktu par atšķirību starp augļiem ar biezu mizu un plānu mizu un citrusaugļu iekļaušanu pirmajā kategorijā.

      Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz tiesas pārbaudi par samērīguma principu. Vispārējās tiesas pārbaude attiecībā uz iestādes noteikto preču tirdzniecības ierobežojumu ir jāveic, ņemot vērā Komisijas novērtējuma brīvības apmēru. Vispārējā tiesa tomēr nav veikusi savu tiesas pārbaudi atbilstoši judikatūrai Tetra Laval
       (2). Pirmkārt, tā nav pienācīgi pārbaudījusi to apstākļu attiecināmību un piemērotību, uz kuriem ir balstīts pieņemtais lēmums, saistībā ar iemesliem, kuri attaisno aizliegumu. Otrkārt, tā nav korekti analizējusi secinājumus, kas izriet no šiem apstākļiem, tādējādi aizliegums pārsniedz to, kas nepieciešams īstenojamā mērķa sasniegšanai.

      (1)  OV L 157, 1. lpp.

      (2)  2005. gada 15. februāra spriedums Komisija/Tetra Laval (C-12/03 P, EU:C:2005:87, 39. punkts).


title: Lieta T-417/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. janvāra rīkojums — Fédération Internationale des Maisons de l'Europe /Komisija

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/63

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. janvāra rīkojums — Fédération Internationale des Maisons de l'Europe/Komisija
   (Lieta T-417/03) (1)

   (2008/C 64/102)

      Tiesvedības valoda — franču

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 59, 6.3.2004.