title: Lieta C-484/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. novembrī iesniedza Landgericht München I (Vācija) – Tobias Mc Fadden / Sony Music Entertainment Germany GmbH

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. novembrī iesniedza Landgericht München I (Vācija) – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH

   (Lieta C-484/14)
   (2015/C 046/25)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht München I

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Tobias Mc Fadden

      Atbildētāja: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1

                  Pirmais jautājums:

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpašielektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) (1) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa, aplūkojot to kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 2. panta a) punktu un Direktīvas 98/34/EK 1. panta 2. punktu redakcijā, kas izriet no Direktīvas 98/48/EK (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka “parasti [sniedz] par atlīdzību” nozīmē, ka valsts tiesai jākonstatē, vai

                           a.

                           konkrētā persona, kas balstās uz pakalpojuma sniedzēja statusu, šo konkrēto pakalpojumu parasti sniedz par atlīdzību,
                           vai

                           b.

                           tirgū vispār ir tādi pakalpojuma sniedzēji, kas šo pakalpojumu vai līdzīgus pakalpojumus sniedz par atlīdzību,
                           vai

                           c.

                           vairums šo vai līdzīgu pakalpojumu tiek piedāvāti pret atlīdzību?

               2

                  Otrais jautājums:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka “piekļuves nodrošināšana komunikāciju tīklam” nozīmē, ka direktīvai atbilstošai nodrošināšanai svarīgi ir vienīgi tas, ka piekļuve komunikāciju tīklam (piemēram, internetam) ir sekmīgi nodrošināta?

               3

                  Trešais jautājums:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa, aplūkojot to kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 2. panta b) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz “sniegt” Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 2. panta b) punkta izpratnē pietiek, ka informācijas sabiedrības pakalpojums tiek tikai faktiski padarīts pieejams, tātad konkrētajā gadījumā tiek nodrošināts atvērts WLAN, vai tomēr ir nepieciešama, piemēram, arī “reklamēšana”?

               4

                  Ceturtais jautājums:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka “nav atbildīgs par pārraidīto informāciju” nozīmē, ka autortiesību pārkāpuma dēļ cietušās personas varbūtējie prasījumi pret piekļuves nodrošinātāju par atturēšanos no darbības, kaitējuma atlīdzību, brīdināšanas izdevumu un tiesas izdevumu samaksu ir neiespējami principā vai katrā ziņā tikai attiecībā uz pirmo konstatēto autortiesību pārkāpumu?

               5

                  Piektais jautājums:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa kopsakarā ar 12. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis valsts tiesai tiesvedībā, kurā prasība tiek izskatīta pēc būtības, nedrīkst ļaut pieņemt pret piekļuves nodrošinātāju vērstu rīkojumu, saskaņā ar kuru turpmāk tam ir jāatturas no iespējas sniegšanas trešajām personām, lai tās, izmantojot konkrētu interneta kontu, padarītu pieejamu elektroniskai izgūšanai tiešsaistes apmaiņas platformās konkrētu, ar autortiesībām aizsargātu darbu?

               6

                  Sestais jautājums:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatlietas apstākļos Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikums ir mutatis mutandis jāpiemēro prasījumam par atturēšanos no darbības?

               7

                  Septītais jautājums:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa, aplūkojot to kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 2. panta b) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka vienīgās uz pakalpojuma sniedzēju attiecināmās prasības ir tās, ka pakalpojuma sniedzējs ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas sniedz informācijas sabiedrības pakalpojumu?

               8

                  Astotais jautājums:

               Ja atbilde uz septīto jautājumu ir noliedzoša, kādas papildu prasības, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 2. panta b) punkta interpretāciju, ir izvirzāmas pakalpojuma sniedzējam?

               9

                  Devītais jautājums:

                           a)

                           Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 12. panta 1. punkta teikuma pirmā daļa, ņemot vērā pamattiesībās noteikto intelektuālā īpašuma, kas izriet no tiesībām uz īpašumu (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 2. punkts), aizsardzību, kā arī šajās direktīvās paredzētos noteikumus par intelektuālā īpašuma, it īpaši autortiesību, aizsardzību:

                                       —

                                       Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā;

                                       —

                                       Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu,

                                 kā arī, ņemot vērā informācijas brīvību un Savienības pamattiesībās paredzēto darījumdarbības brīvību (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pants),
                           ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts tiesas nolēmumu tiesvedībā, kurā prasība tiek izskatīta pēc būtības, ja šajā nolēmumā piekļuves nodrošinātājam, viņam sedzot izdevumus, tiek piespriesta turpmāka atturēšanās no iespējas sniegšanas trešajām personām, lai tās, izmantojot konkrētu interneta kontu, padarītu pieejamu elektroniskai izgūšanai tiešsaistes apmaiņas platformās konkrētu, ar autortiesībām aizsargātu darbu vai tā daļas, un līdz ar to piekļuves nodrošinātājam ir ļauts izvēlēties, kādus konkrētus tehniskos pasākumus viņš veic, lai izpildītu šo rīkojumu?

                           b)

                           Vai tas pats attiecas arī uz situāciju, kurā piekļuves nodrošinātājs faktiski var izpildīt tiesas noteikto aizliegumu tikai tādējādi, ka tas atslēdz interneta kontu vai nosaka tam paroles aizsardzību, vai arī visos kārtējos ziņojumos pārbauda, vai konkrēts, ar autortiesībām aizsargāts darbs atkal netiek pretlikumīgi pārraidīts, un tas jau ir zināms pašā sākumā, nevis noskaidrojās tikai piespiedu izpildes vai soda noteikšanas procedūrā?

      (1)  OV L 178, 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīva 98/48/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 217, 18. lpp.)


title: Lieta T-191/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. aprīlī – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/33

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. aprīlī – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija
   (Lieta T-191/16)
   (2016/C 251/39)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāve – E. Tzannini, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt šo prasību;

               —

               atcelt apstrīdēto tiesību aktu, proti, Eiropas Komisijas 2016. gada 16. februāra Lēmumu C(2016) 1080 “par kopsummas EUR 109 415,20 atgūšanu kopā ar procentiem no LITO HOSPITAL FOR WOMEN AE”;

               —

               atzīt, ka darba laiks, ko prasītājas darbinieki veltījuši projekta izpildei, atbilst prasības pieteikuma faktu izklāstā norādītājam;

               —

               ņemt vērā prasītājas argumentus, ja tiktu atzīts, ka 2009. gada 5. novembra dokumentā norādītās summas ir jāatmaksā;

               —

               atcelt apstrīdēto tiesību aktu arī daļā par trešo iemaksu, kas nav veikta;

               —

               iespējami atmaksājamās summas ieskaita veidā kompensēt ar šo jau desmit gadus apturēto un joprojām nesamaksāto trešo iemaksu;

               —

               uzskatīt šo prasību par notikumu, kas aptur trešās iemaksas prasījuma noilgumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Pirmkārt, Eiropas Komisija esot rīkojusies prettiesiski un tai neesot bijis iespējams šīs lietas apstākļos pieņemt tiesību aktu, kas apstrīdams saskaņā ar LESD 263. pantu.

               2.

               Otrkārt, Eiropas Komisija neesot ņēmusi vērā tai iesniegtos pierādījumus.

               3.

               Treškārt, Eiropas Komisija neesot ņēmusi vērā visas procedūras norises gaitā norādītos faktiskos apstākļus.

               4.

               Ceturtkārt, tā esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.

               5.

               Piektkārt, Līguma noteikums par to, ka paveiktais darbs pierādāms tikai vienā noteiktā veidā, esot negodīgs.

               6.

               Sestkārt, Komisijas prasījumam esot iestājies noilgums.


title: Lieta C-345/09: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 14. oktobra spriedums ( Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — J. A. van Delft, J. C. Ramaer, J. M. van Willigen, J. F. van der Nat, C. M. Janssen, O. Fokkens/College van zorgverzekeringen (Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — III sadaļas 1. nodaļa — 28., 28.a un 33. pants — Regula (EEK) Nr. 574/72 — 29. pants — Personu brīva pārvietošanās — LESD 21. un 45. pants — Veselības apdrošināšanas pakalpojumi — Vecuma pensijas vai darba nespējas pensijas saņēmēji — Dzīvesvieta dalībvalstī, kas nav pensijas maksātājvalsts — Tādu pabalstu natūrā sniegšana dzīvesvietas valstī, kuri ir jāsedz pensijas maksātājvalstij — Reģistrācijas dzīvesvietas valstī neesamība — Iemaksu veikšanas pienākums pensijas maksātājvalstī — Izmaiņas pensijas maksātājvalsts tiesiskajā regulējumā — Veselības apdrošināšanas turpinātība — Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/17

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 14. oktobra spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — J. A. van Delft, J. C. Ramaer, J. M. van Willigen, J. F. van der Nat, C. M. Janssen, O. Fokkens/College van zorgverzekeringen

   (Lieta C-345/09) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - III sadaļas 1. nodaļa - 28., 28.a un 33. pants - Regula (EEK) Nr. 574/72 - 29. pants - Personu brīva pārvietošanās - LESD 21. un 45. pants - Veselības apdrošināšanas pakalpojumi - Vecuma pensijas vai darba nespējas pensijas saņēmēji - Dzīvesvieta dalībvalstī, kas nav pensijas maksātājvalsts - Tādu pabalstu natūrā sniegšana dzīvesvietas valstī, kuri ir jāsedz pensijas maksātājvalstij - Reģistrācijas dzīvesvietas valstī neesamība - Iemaksu veikšanas pienākums pensijas maksātājvalstī - Izmaiņas pensijas maksātājvalsts tiesiskajā regulējumā - Veselības apdrošināšanas turpinātība - Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)
   2010/C 346/28
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: J. A. van Delft, J. C. Ramaer, J. M. van Willigen, J. F. van der Nat, C. M. Janssen, O. Fokkens

      Atbildētāja: College van zorgverzekeringen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Centrale Raad van Beroep — EK līguma, Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), 28., 28.a, 33. panta, kā arī VI pielikuma R iedaļas 1. punkta a) un b) apakšpunkta un Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 74, 1. lpp.), 29. panta interpretācija — Pensijas saņēmēji — Pienākums reģistrēties Veselības aprūpes apdrošināšanas padomē Nīderlandē — Pienākums veikt iemaksas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               28., 28.a un 33. pants Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, skatot kopā ar 29. pantu Padomes 1972. gada 21. marta Regulā (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2007. gada 19. marta Regulu (EK) Nr. 311/2007, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā apspriestais, kurā ir paredzēts, ka pensionāriem, kuri saņem pensiju saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem un kuri dzīvo citā dalībvalstī, kurā viņiem atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 28. un 28. a pantam ir tiesības uz šīs dalībvalsts kompetentās institūcijas sniegtajiem slimības pabalstiem natūrā, attiecībā uz minētajiem pabalstiem ir jāveic iemaksas atskaitījuma no minētās pensijas veidā, pat ja viņi nav reģistrējušies savas dzīvesvietas dalībvalsts kompetentajā institūcijā;

               2)

               LESD 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā apspriestais, kurā paredzēts, ka pensionāriem, kuri saņem pensiju saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem un dzīvo citā dalībvalstī, kurā viņiem saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1992/2006, 28. un 28.a pantu ir tiesības uz šīs dalībvalsts kompetentās institūcijas sniegtajiem slimības pabalstiem natūrā, attiecībā uz minētajiem pabalstiem ir jāveic iemaksas atskaitījuma no minētās pensijas veidā pat tad, ja viņi nav reģistrējušies savas dzīvesvietas dalībvalsts kompetentajā institūcijā.
               Tajā pašā laikā LESD 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts šāds valsts tiesiskais regulējums tiktāl, ciktāl — kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai — ar to tiek veicināta vai paredzēta nepamatota atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem attiecībā uz turpinātību tādai vispārējai aizsardzībai pret slimības risku, uz kuru viņiem bija tiesības saskaņā ar apdrošināšanas līgumiem, kuri bija noslēgti līdz šī tiesiskā regulējuma spēkā stāšanās brīdim.

      (1)  OV C 11, 16.01.2010.


title: Lieta C-136/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 21. janvāra spriedumu lietā T-509/11 Makhlouf/Padome 2015. gada 20. martā iesniedza Mohammad Makhlouf

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 21. janvāra spriedumu lietā T-509/11 Makhlouf/Padome 2015. gada 20. martā iesniedza Mohammad Makhlouf

   (Lieta C-136/15 P)
   (2015/C 311/19)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mohammad Makhlouf (pārstāvis – G. Karouni, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               nospriest, ka nav spēkā Eiropas Savienības Padomes lēmumi un regulas, uz ko attiecas šī apelācijas sūdzība, ciktāl šie lēmumi un regulas skar apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam radušies saistībā ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, kuru Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, piemērojot noteikumus saistībā ar pienākumu, kas gulstas uz Padomi.
   Konkrētāk runājot, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir balstījusies uz Padomes norādīto pamatojumu, kas esot nepilnīgs un vispārīgs – tas viņam neesot ļāvis identificēt konkrētos iemeslus, kuru dēļ viņš ir iekļauts sarakstā. Rezultātā apelācijas sūdzības iesniedzējs neesot varējis nodrošināt pienācīgu aizstāvību, jo tas nav zinājis par faktiem, kas viņam tiek pārmesti saistībā ar vēršanos pret demonstrantiem, režīma atbalstīšanu vai labuma gūšanu no režīma.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot acīmredzami nepareizi izpratusi tās pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā esot centusies labot Padomes bezdarbību, savā spriedumā kļūdaini un pirmo reizi atsaucoties uz faktu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs “gūst labumu no režīma īstenotās politikas”.
   Tādējādi apstāklis, ka Padomes sniegtajā pamatojumā nav skaidri un precīzi norādīts inkriminētais fakts, uz kura pamata ir pieņemts ierobežojošais pasākums, esot būtiski aizskāris apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesību uz aizstāvību īstenošanu.


title: Lieta T-100/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. februārī – Tecalan /ITSB – Ensinger  ( “TECALAN” )

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. februārī – Tecalan/ITSB – Ensinger (“TECALAN”)
   (Lieta T-100/14)
   2014/C 112/66
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tecalan GmbH (Grünberg, Vācija) (pārstāvis – S. Holthaus, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Ensinger GmbH (Nufringen, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 11. decembra lēmumu lietā R 2308/2012-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “TECALAN” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 17. klasē (Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6 203 285)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Ensinger GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “TECADUR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 17. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-180/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 6. septembra rīkojums — Nickel Institute /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Noteiktu niķeļa karbonāta savienojumu kā bīstamu vielu klasifikācija, iepakojums un marķēšana — Direktīvas 2008/58/EK un 2009/2/EK — Direktīvas 67/548/EK trīsdesmitais un trīsdesmit pirmais pielāgojums tehnikas attīstībai — Piekļuves daļējs atteikums — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/24

      Vispārējās tiesas 2012. gada 6. septembra rīkojums — Nickel Institute/Komisija
      (Lieta T-180/10) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Noteiktu niķeļa karbonāta savienojumu kā bīstamu vielu klasifikācija, iepakojums un marķēšana - Direktīvas 2008/58/EK un 2009/2/EK - Direktīvas 67/548/EK trīsdesmitais un trīsdesmit pirmais pielāgojums tehnikas attīstībai - Piekļuves daļējs atteikums - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2012/C 331/45)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nickel Institute (Toronto, Kanāda) (pārstāvji — sākotnēji K. Nordlander, avocat, un H. Pearson, solicitor, vēlāk K. Nordlander)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver un P. Costa de Oliveira)

         Personas, kas iestājušās lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvji — J. Heliskoski un M. Pere) un Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk, K. Petkovska, C. Meyer-Seitz un S. Johannesson)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 8. februāra lēmumu [SG.E3/HP/psi — Ares(2010)65824], ar kuru Nickel Institute tiek liegta neierobežota piekļuve atsevišķiem iekšējiem dokumentiem, konkrētāk, Komisijas Juridiskā dienesta atzinumiem, kuri pieņemti divos secīgos procesos, kuru rezultātā tostarp noteikti niķeļa karbonāta savienojumi tika klasificēti Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīvas 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV 196, 1. lpp.) I pielikumā.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

                  2)

                  piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt pusi no Nickel Institute tiesāšanās izdevumiem;

                  3)

                  Nickel Institute sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem;

                  4)

                  Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Lieta T-408/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Roca Sanitario /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/55

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Roca Sanitario/Komisija
   (Lieta T-408/10)
   ()
   2010/C 301/88
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Roca Sanitario, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji — J. Folguera Crespo un M. Merola, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 23. jūnija lēmuma 1., 2. un 4. pantu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Roca Sanitario;

               —

               samazināt Roca Sanitario uzliktā naudas soda apmēru atbilstoši šajā prasībā norādītajam tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa to uzskata par pamatotu atbilstoši tajā izvirzītajiem pamatiem un citiem pamatiem, ko Vispārējā tiesa var izvērtēt;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja Vispārējā tiesa taisītu spriedumu par citām prasībām, ko iesniegušas Roca France vai Laufen Austria, piešķirot Eiropas Komisijas 2010. gada 23. jūnija lēmumā par šo sabiedrību izdarīto pārkāpumu, par kuriem tās atbild solidāri ar Roca Sanitario, uzliktā naudas soda samazinājumu, atzīt, ka Roca Sanitario ir tiesības uz vienlīdzīgu solidāri maksājamā naudas soda apmēra samazinājumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Roca Sanitario tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-364/10 Duravit u.c./Komisija un lietā T-368/10 Rubinetteria Cisal/Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi šajās lietās izvirzītajiem.
   Prasītāja it īpaši apgalvo, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, nosakot tās solidāro atbildību par Roca France un Laufe Austria, iespējams, izdarītajiem pārkāpumiem, lielā mērā pārsniedzot maksimālo naudas soda apmēru, ko var noteikt saskaņā ar Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (1), 23. panta 2. punktu.
   Tāpat tā apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā bez pamatojuma nav ņemti vērā daudzi pierādījumi, ar kuriem tiek atspēkots vainas noteikšanā un naudas soda aprēķinā izmantotais pieņēmums, ka prasītāja ir izšķirošā veidā ietekmējusi Roca France un Laufe Austria.
   Prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāptas tiesības uz aizstāvību, jo tās atbildība ir pamatota ar faktiem un subjektīviem vērtējumiem, kas nebija norādīti paziņojumā par iebildumiem un attiecībā uz kuriem tai netika dota iespēja izteikt savu viedokli.

      (1)  OV L 1, 1. lpp.


title: Lieta T-151/05: Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko Nederlandse Vakbond Varkenhouders u.c. iesniedza 2005. gada 14. aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/24

         Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko Nederlandse Vakbond Varkenhouders u.c. iesniedza 2005. gada 14. aprīlī
   (Lieta T-151/05)
   (2005/C 171/40)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 14. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko cēla Nederlandse Vakbond Varkenhouders, reģistrēta Lunterenā (Lunteren) (Nīderlande), Mariuss Sheps [Marius Schep], ar dzīvesvietu Lopikā (Lopik) (Nīderlande), un Nederlandse Bond van Handelaren in Vee, reģistrēta `s-Gravenhage (Nīderlande), kuru pārstāv Johanness Knepelhauts [Johannes Kneppelhout] un Monika Šarlote van der Kādena [Monique Charlotte van der Kaden], kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par atcelšanu par pieņemamu un pamatotu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2004. gada 21. decembra Lēmumu, ar kuru koncentrācija ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. IV/M.3605-SOVION/HMG).
   Prasītāji norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EEK) Nr. 139/2004 (1) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK “Koncentrācijas regula”) 2., 6. un 8. pantu. Kā uzskata prasītāji, Komisija ir kļūdaini nolēmusi, ka norādītajai koncentrācijai nav nekādas ietekmes uz konkurenci dzīvo sivēnu un kaušanas zāģu iepirkšanas tirgū un ka attiecīgajā tirgū nepastāv dominējošs stāvoklis. Prasītāji norāda, ka Komisija apstrīdētā lēmuma apsvērumos ir piemērojusi nepareizu attiecīgā preču tirgus definīciju, jo ir iekļāvusi zāģu tirgu sivēnu tirgū. Turklāt Komisija ir nepareizi definējusi prasītāju ģeogrāfisko tirgu.
   Tāpat prasītāji norāda uz pamatošanas principa un pienācīgas rūpības principa pārkāpumu. Kā uzskata prasītāji, Komisija nav devusi prasītājiem pienācīgu iespēju paskaidrot savu nostāju un tai iesniegto informāciju ir atstājusi bez izskatīšanas.

      (1)  OV L 24, 1. lpp.


title: Lieta F-13/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – ZZ /Komisija

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/46

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-13/14)
   2014/C 102/68
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – S. Orlandi, advokāts)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīts lūgums pagarināt iepriekšēju atļauju, kas piešķirta attiecībā uz izdevumu saistībā ar logopēdiju atmaksu prasītāja dēlam viņa nopietnās slimības ārstēšanas ietvaros 2012. un 2013. gadā.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2013. gada 26. aprīļa lēmumu, ar kuru ir noraidīts lūgums pagarināt izdevumu saistībā ar logopēdiju atmaksu prasītāja dēlam viņa nopietnās slimības ārstēšanas ietvaros 2012. un 2013. gadā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-198/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2006. gada 14. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 1999/94/EK — Jauni vieglie automobiļi — informācija par degvielas ekonomiju un CO 2 emisijām)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/21

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2006. gada 14. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-198/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 1999/94/EK - Jauni vieglie automobiļi - informācija par degvielas ekonomiju un CO2 emisijām)
   (2006/C 331/37)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un F. Simonetti)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — C. Schiltz)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 13. decembra Direktīvas 1999/94/EK attiecībā uz patērētājiem domātas informācijas pieejamību par degvielas ekonomiju un CO2 emisijām saistībā ar jaunu vieglo automobiļu tirdzniecību (OV L 12, 16. lpp.) 9. pantā paredzētā ziņojuma nesagatavošana vai nepaziņošana Komisijai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepaziņojot ziņojumu, ko paredz Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 13. decembra Direktīvas 1999/94/EK attiecībā uz patērētājiem domātas informācijas pieejamību par degvielas ekonomiju un CO2 emisijām saistībā ar jaunu vieglo automobiļu tirdzniecību 9. pants, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: Lieta T-235/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – CEDC International /ITSB – Underberg  (Zāles stiebra pudelē forma) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Zāles stiebra pudelē forma — Agrāka valsts trīsdimensiju preču zīme — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants un 76. panta 1. un 2. punkts — Pierādījumu sniegšana pirmo reizi apelāciju padomē — Ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu piešķirtā rīcības brīvība — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/44

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – CEDC International/ITSB – Underberg (Zāles stiebra pudelē forma)
   (Lieta T-235/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Zāles stiebra pudelē forma - Agrāka valsts trīsdimensiju preču zīme - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants un 76. panta 1. un 2. punkts - Pierādījumu sniegšana pirmo reizi apelāciju padomē - Ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu piešķirtā rīcības brīvība - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 046/54)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Polija) (pārstāvji – M. Siciarek, G. Rząsa un J. Mrozowski, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Underberg AG (Dietlikon, Šveice) (pārstāvji – V. von Bomhard, A. Renck un J. Fuhrmann, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 26. marta lēmumu lietā R 2506/2010-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Przedsiębiorstwo Polmos Białystok (Spółka Akcyjna) un Underberg AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 26. marta lēmumu lietā R 2506/2010-4;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina CEDC International sp. z o.o. tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Underberg AG pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta C-82/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 25. februāra rīkojumu – Dimos Agios Nikalaos Kritis/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 25. februāra rīkojumu – Dimos Agios Nikalaos Kritis/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

   (Lieta C-82/09)
   2009/C 102/24
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Dimos Agios Nikalaos Kritis

      Atbildētājs: Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 2152/2003 3. panta a) un b) apakšpunktā paredzētās jēdzienu “mežs” un “meža zemes” definīcijas ir piemērojamas arī saistībā ar tādiem jautājumiem, kas attiecas uz “mežu” un “meža zemes” aizsardzību un vispārīgāk – uz apsaimniekošanu iepriekš minēto definīciju nozīmē, kuri nav tieši reglamentēti šajā regulā, bet ir paredzēti valsts tiesiskajā regulējumā?

               2)

               Apstiprinošas atbildes uz iepriekš uzdoto 1. jautājumu gadījumā: vai valsts tiesiskajā regulējumā par “mežu” un “meža zemēm” var noteikt arī tādas platības, kas Regulas Nr. 2152/2003 3. panta a) un b) apakšpunktā minēto definīciju nozīmē nav uzskatāmas par mežu vai meža zemēm?

               3)

               Apstiprinošas atbildes uz iepriekš uzdoto 2. jautājumu gadījumā: ja valsts tiesiskajā regulējumā par “mežu” un “meža zemi” var definēt platības, kas nav uzskatāmas par “mežu” vai “meža zemēm” Regulas Nr. 2152/2003 3. panta a) un b) apakšpunkta nozīmē, vai šāda definīcija var atšķirties no tām definīcijām, kas ir noteiktas iepriekš minētajā regulā, gan attiecībā uz regulā noteikto jēdziena “mežs” vai “meža zeme” veidojošajiem elementiem, gan arī attiecībā uz elementu, kas var būt kopēji ar regulu, kvantitatīvajiem lielumiem, vai arī šajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētajā definīcijā var iekļaut tādus jēdziena “mežs” vai “meža zemes” definīcijas elementus, kuri atšķiras no Regulā paredzētajiem, bet attiecībā uz tiem elementiem, kas ir kopīgi ar Regulā noteiktajiem, valsts tiesiskajā regulējumā var pilnībā neparedzēt to skaitliskos lielumus vai arī, ja tiek paredzēti skaitliskie lielumi, tie nedrīkst atšķirties no Regulā noteiktajiem skaitliskajiem lielumiem?


title: Lieta C-261/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-254/12 Kühne + Nagel International AG u.c./Eiropas Komisija 2016. gada 10. maijā iesniedza Kühne + Nagel International AG u.c.

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-254/12 Kühne + Nagel International AG u.c./Eiropas Komisija 2016. gada 10. maijā iesniedza Kühne + Nagel International AG u.c.
   (Lieta C-261/16 P)
   (2016/C 251/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (pārstāvji – U. Denzel, C. von Köckritz un C. Klöppner, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-254/12;

               —

               atzīt par spēkā neesošiem Komisijas 2012. gada 28. maija lēmuma lietā COMP/39462 – Kravu pārvadājumi, C(2012) 1959 final 1. panta 1. un 2. punktu, kā arī 2. un 3. pantu kā LESD 263. panta ceturtajai daļai pretrunā esošus, ciktāl tie atteicas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām;

               —

               atcelt vai būtiski samazināt minētajā lēmumā apelācijas sūdzības iesniedzējām uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza piecus pamatus.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi balstījusies uz to, ka rīcība pret NES un AMS bija pretrunā LESD 101. pantam. LESD 101. pants šai rīcībai neesot bijis piemērojams, jo ar to neesot bijis iespējams ietekmēt starpvalstu tirdzniecību.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējām uzliktā naudas soda apmērs esot ticis noteikts kļūdaini. Esot ticis konstatēts, ka rīcība ir pretrunā aizliegtās vienošanās regulējošiem noteikumiem attiecībā uz dažiem maksājumiem (“fees” vai “surcharges”). To ņemot vērā, Vispārējai tiesai uzliekamais naudas sods esot bijis jāaprēķina, pamatojoties tikai uz tobrīd no šiem maksājumiem saņemtajām summām. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka Komisija, iekļaujot naudas soda aprēķinā citas summas (it paši pārvadājumu maksu), ir pārkāpusi Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai 13. punktu. Tā kā Vispārējā tiesa netieši piemēroja to pašu metodi arī, īstenojot savu neierobežoto pārbaudes veikšanas kompetenci, tā šo kompetenci pati esot piemērojusi nepareizi.
   Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. K+N – atšķirībā no citiem pārvadātājiem – nedarbojas atbilstoši konsolidācijas modelim, bet no ekonomiskā aspekta vairāk nekā 90 % darījumos iesaistās kā klasisks starpnieks. Šo diezgan būtisko darbības modeļa atšķirību dēļ Vispārējai tiesai esot bijis jānošķir situācijas un tā neesot drīkstējusi vienādi rīkoties atšķirīgās situācijās. Vispārējai tiesai it īpaši esot bijis jāatceļ Komisijas veiktais naudas soda aprēķins un jāuzliek prasītājām naudas sods, pamatojoties tikai uz tobrīd no “fees” vai “surcharges” saņemtajām summām.
   Ceturtkārt, Vispārējās tiesas uzliktais naudas sods esot pilnīgi nesamērīgs. Vispārējās tiesas noteiktais naudas sods esot acīmredzami pārmērīgs un neesot attaisnojams ar preventīviem iemesliem.
   Piektkārt, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Air Transport Exemption un tādēļ esot kļūdaini atzinusi, ka NES un AMS ir piemērojams LESD 101. pants.


title: Lieta C-107/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. martā iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – UAB “Aviabaltika”/BAB Ūkio bankas

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. martā iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – UAB “Aviabaltika”/BAB Ūkio bankas

   (Lieta C-107/17)
   (2017/C 161/14)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: UAB “Aviabaltika”

      Otra lietas dalībniece kasācijas instancē: BAB “Ūkio bankas”

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Direktīvas 2002/47 (1) 4. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir paredzēts pienākums noteikt tādu tiesisko regulējumu, pamatojoties uz kuru finanšu nodrošinājums nenonāk nodrošinājuma ņēmēja (bankrotējošās bankas) bankrota mantas masā? Citiem vārdiem sakot, vai dalībvalstīm ir pienākums noteikt tādu tiesisko regulējumu, lai nodrošinājuma ņēmējs (banka) varētu de facto apmierināt savu prasījumu, kurš nodrošināts ar finanšu nodrošinājumu (bankas kontā esošiem līdzekļiem un prasījuma tiesībām uz tiem), neraugoties uz to, ka piespiedu izpildes gadījums iestājas pēc tam, kad jau ir sācies nodrošinājuma ņēmēja (bankas) likvidācijas process?

               2.

               Vai Direktīvas 2002/47 4. panta 1. un 5. punkts sistēmiski ir jāinterpretē tādējādi, ka tajās nodrošinājuma devējam ir piešķirtas tiesības prasīt, lai nodrošinājuma ņēmējs (banka) savu prasījumu, kas nodrošināts ar finanšu nodrošinājumu (bankas kontā esošiem līdzekļiem un prasījuma tiesībām uz tiem), vispirms apmierinātu no finanšu nodrošinājuma, un ka tajās ir noteikts attiecīgs finanšu nodrošinājuma ņēmēja pienākums šādu prasījumu izpildīt, neraugoties uz sākto tā likvidācijas procesu?

               3.

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, bet nodrošinājuma devējs apmierina nodrošinājuma ņēmēja ar finanšu nodrošinājumu nodrošināto prasījumu no citas savas mantas, – vai Direktīvas 2002/47 normas, it īpaši tās 4. un 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nodrošinājuma devējam arī būtu piemērojams izņēmums no nodrošinājuma ņēmēja (bankas) kreditoru vienlīdzības maksātnespējas procedūrā un būtu attiecībā pret citiem kreditoriem piešķirama prioritāte finanšu nodrošinājuma atgūšanā maksātnespējas procedūrā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 6. jūnija Direktīva 2002/47/EK par finanšu nodrošinājuma līgumiem, OV 2002, L 168, 43. lpp.


title: Lieta T-346/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 18. februāra rīkojums – IMS/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu un atlīdzināt zaudējumus — Direktīva 98/37/EK — Mašīnas ar CE marķējumu — Cilvēku drošības apdraudējums — Valsts aizlieguma pasākums — Komisijas atzinums, ar ko pasākumu atzīst par pamatotu — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdētā akta atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Nepieņemamība)

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/26

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 18. februāra rīkojums – IMS/Komisija
   (Lieta T-346/06) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu un atlīdzināt zaudējumus - Direktīva 98/37/EK - Mašīnas ar CE marķējumu - Cilvēku drošības apdraudējums - Valsts aizlieguma pasākums - Komisijas atzinums, ar ko pasākumu atzīst par pamatotu - Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdētā akta atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Nepieņemamība)
   2009/C 90/42
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industria Masetto Schio Srl (IMS), Schio (Itālija) (pārstāvji – F. Colonna un T. Romolotti, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – C. Zadra un D. Lawunmi)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Francijas Republika (pārstāvis – G. de Bergues)

      Priekšmets

   Pirmkārt, lūgums atcelt Komisijas 2006. gada 6. septembra atzinumu C(2006) 3914 par aizlieguma pasākumu, ko Francijas iestādes veikušas attiecībā uz IMS preču zīmes mehāniskajām presēm, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību, lai panāktu kompensāciju par prasītājas iespējami ciestajiem zaudējumiem pēc minētā atzinuma pieņemšanas.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par prasību par zaudējumu atlīdzību;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               3)

               Komisija sedz tiesāšanās izdevumus, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā. Attiecība uz pārējiem tiesāšanās izdevumiem Komisija un Industria Masetto Schio Srl (IMS) katra sedz pusi no tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 20, 27.01.2007.


title: Lieta T-875/16: Prasība, kas celta 2016. gada 12. decembrī – Falcon Technologies International/Komisija

text:
               13.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 12. decembrī – Falcon Technologies International/Komisija
   (Lieta T-875/16)
   (2017/C 046/26)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Falcon Technologies International LLC (Ras Al Khaimah, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji – R. Sciaudone un G. Arpea, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               uzdot Komisijai iesniegt Galīgo ziņojumu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas 2016. gada 14. oktobra lēmumu, ar kuru Komisija noraidīja prasītājas atkārtoti izteikto lūgumu saņemt piekļuvi dokumentam “Final report of an assessment of ICIM (NB 0425), carried out in the framework of the joint assessment process for notified bodies (DG (SANTE) 2015-7552)”.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus trīs pamatus:

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums.

                           —

                           Prasītāja, pirmkārt, pārmet, ka esot kļūdaini piemērots komerciālo interešu jēdziens Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmā ievilkuma izpratnē. No Galīgā ziņojuma, kas pieņemts skaidri noteiktā administratīvā kārtībā, kādā ICIM jāievēro pilnvarotajām iestādēm piemērojamais Īstenošanas regulas (ES) Nr. 920/2013 (2) regulējums, izrietošais secinājums neietverot nekādu tādu informāciju, kas parasti tiek uzskatīta par komerciālu. Lai kā arī nebūtu, no Galīgā ziņojuma izpaušanas it kā iespējami izrietošais kaitējums reputācijai pats par sevi vēl neesot pietiekams pamats, lai piemērotu Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā paredzēto atkāpi. Otrkārt, apstrīdētajā lēmumā nav skaidri, analītiski un viennozīmīgi izklāstīts, kāpēc Komisija uzskata, ka ICIM kaitētu FTI piekļuve Galīgajam ziņojumam, nedz arī darīts zināms rezultāts, kas iegūts, apgalvotās ICIM komerciālās intereses izsverot ar tās darījumu partneru – tostarp prasītājas – interesēm zināt pilnvarotās iestādes uzticamības un ticamības pakāpi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini izslēgta sevišķu sabiedrības interešu esamība un kļūdaini interpretēta un piemērota Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta beigu daļa.

                           —

                           Apstrīdētais lēmums esot jāatceļ tāpēc, ka Komisija ir izslēgusi, pirmkārt, ka pastāv kādas sevišķas sabiedrības intereses, kurās izpaušana būtu jāveic, un, otrkārt, ka pastāv kādas citas, pār Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā aizsargātajām interesēm pārākas sabiedrības intereses. Prasītāja uzskata, ka pretēji sprieduma Komisija/EnBW
                               (3) judikatūrai, Galīgā ziņojuma nozīmīgums saistībā ar tiesību aizsardzību valsts tiesās esot atstāts bez ievērības un neesot ņemts vērā kā sevišķas sabiedrības intereses. Lai kā arī nebūtu, apstrīdētais lēmums esot prettiesisks arī tāpēc, ka tajā kā sevišķas sabiedrības intereses nav izvērtētas arī konkurences un sabiedrības veselības aizsardzības intereses.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini interpretēts un piemērots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts.

                           —

                           Visbeidzot, Komisija neesot pienācīgi izvērtējusi iespēju piešķirt daļēju piekļuvi Galīgajam ziņojumam, un tādējādi pārkāpusi samērīguma principu. Komisijas izdarītajā administratīvajā secinājumā varētu tikt apslēpti sensitīvie vai objektīvi slepenie dati. Nekas neesot liedzis sagatavot Galīgā ziņojuma nekonfidenciālu redakciju, kas ļautu pietiekami labi saprast ICIM vērtējumu, vienlaikus neizpaužot tās iespējamos (lai arī mazticamos) komercnoslēpumus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (2)  Komisijas 2013. gada 24. septembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 920/2013 par pilnvaroto iestāžu iecelšanu un uzraudzību saskaņā ar Padomes Direktīvu 90/385/EEK par aktīvām implantējamām medicīnas ierīcēm un Padomes Direktīvu 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV 2013, L 253, 8. lpp.).

      (3)  Skat. Tiesas 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā C-365/12 P, Komisija/EnBW, 107. punkts.


title: Lieta T-224/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. septembra rīkojums — CEVA /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Īpašā pētniecības un tehnoloģiju attīstības programma enerģētikas, vides un ilgtspējīgas attīstības jomā — Projekts Protop — Dotācijas nolīgums — Pieprasījums atmaksāt avansa maksājumus, kas veikti pētniecības finansējuma līguma izpildes ietvaros — Apakšuzņēmuma līgums — Atgādinājuma vēstule — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. septembra rīkojums — CEVA/Komisija
   (Lieta T-224/09) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Īpašā pētniecības un tehnoloģiju attīstības programma enerģētikas, vides un ilgtspējīgas attīstības jomā - Projekts “Protop” - Dotācijas nolīgums - Pieprasījums atmaksāt avansa maksājumus, kas veikti pētniecības finansējuma līguma izpildes ietvaros - Apakšuzņēmuma līgums - Atgādinājuma vēstule - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
   2011/C 331/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Francija) (pārstāvis — J.-M. Peyrical, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Joris, pārstāvis, kam palīdz E. Bouttier, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 6. aprīļa atgādinājuma vēstuli, ar kuru tā lūdz prasītājam atmaksāt avansa maksājumu summu, kuru tā prasītājam ir izmaksājusi, izpildot dotācijas nolīgumu, kas noslēgts, lai īstenotu projektu saistībā ar īpašo pētniecības, tehniskās attīstības un demonstrācijas programmu, kuras nosaukums ir “Enerģētika, vide un ilgtspējīga attīstība”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta T-27/17: Prasība, kas celta 2017. gada 18. janvārī – Jalkh/Parlaments

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/29

         Prasība, kas celta 2017. gada 18. janvārī – Jalkh/Parlaments
   (Lieta T-27/17)
   (2017/C 070/38)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvillers, Francija) (pārstāvis – J.-P. Le Moigne, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 22. novembra lēmumu atcelt prasītāja deputāta imunitāti un apstiprināt [X] k-ga ziņojumu Nr. A8-3018/2016;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam izmaksāt J.–F. Jalkh naudas summu EUR 8 000 apmērā kā atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam izmaksāt J.–F. Jalkh naudas summu EUR 5 000 apmērā, atmaksājot atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza deviņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ticis ievērots Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Kopienās 9. pants. Prasītājs uzskata, ka Parlaments ir nepareizi piemērojis noteikumus attiecībā uz Francijas parlamenta deputātu imunitāti un ir apzināti sajaucis 7. protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 8. un 9. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka bija jāpiemēro Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Kopienās 9. pants. Kā norāda prasītājs, Francijas tiesu iestādes viņam pārmet izteikumus, kuru autors viņš nav, un par kuriem minētās iestādes nenoliedz, ka tie ir tikuši pausti saistībā ar viņa politisko darbību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ticis ievērots pats deputāta imunitātes koncepts. Prasītājs uzskata, ka Parlaments izliekas nezinām, ka deputāta imunitāte demokrātijā sniedz divkāršu imunitāti pret tiesvedību: atbrīvojumu no atbildības un neaizskaramību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pārkāpta Eiropas Parlamenta Juridiskās komitejas pastāvīgā prakse šādās jomās:

                           —

                           vārda brīvība,

                           —

                              fumus persecutionis.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav tikusi ievērota tiesiskā noteiktība Kopienu tiesību jomā un ir tikusi aizskarta tiesiskā paļāvība.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi aizskarta deputāta neatkarība.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas Eiropas Parlamenta Reglamenta normas par procedūru, kas var beigties ar deputāta pilnvaru atņemšanu (minētā reglamenta 3. panta 4. punkta jaunajā redakcijā otrā daļa). Kā norāda prasītājs, lai gan par viņam inkriminēto nodarījumu Francijas likumā ir paredzēts papildu sods – aizliegums kandidēt vēlēšanās, kas izraisa deputāta mandāta atņemšanu, Francijas valdība par to nav ziņojusi Parlamenta priekšsēdētājam, lai gan saskaņā ar procedūru tas ir prasīts, un neviena kompetentā Parlamenta struktūrvienība (priekšsēdētājs, Juridiskā komiteja, asambleja) viņam nav likusi par to atskaitīties. Ar šīs būtiskās formas prasības neizpildi pietiekot, lai padarītu ziņojumu un apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošiem.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību. Pēdējais minētais neesot ticis uzaicināts piedalīties Parlamenta plenārsēdē, kad tika balsots par pieteikumu par viņa imunitātes atcelšanu. Tādējādi viņa rīcībā esot bijušas tikai 10 minūtes, lai izklāstītu savus aizstāvības pamatus par divu lietu materiāliem attiecībā uz viņu Juridiskajā komitejā pēc tās darba laika beigām, ap plkst. 18.00.

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka procesam un pieteikumam par imunitātes atcelšanu neesot vispār nekāda pamata, jo:

                           —

                           vispirms – prasītājs neesot ne Front national (turpmāk tekstā – “FN”) un tās federāciju drukāto izdevumu atbildīgais sekretārs, ne FN federāciju interneta publikāciju atbildīgais sekretārs, ne līdz ar to arī 66. departamenta (Austrumpireneji) FN federāciju publikāciju atbildīgais sekretārs, tādējādi Parlamenta pieņemtais ziņojums šajā ziņā esot divkārši melīgs;

                           —

                           turpinājumā – viņš neesot strīdīgās brošūras autors, bet tās autori esot zināmi, taču pret viņiem process neesot ticis veikts, kamēr prasītājam esot tikusi atņemta imunitāte;

                           —

                           turklāt uzsākt pret ievēlētajiem pārstāvjiem procesu, aizbildinoties ar to, ka viņi savā programmā pieprasa izmaiņas spēkā esošajos tiesību aktos, esot ārkārtīgi bīstama antidemokrātiska novirze, jo sevišķi nopietni apdraudot uzskatu brīvību.


title: Lieta C-324/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 21. marta rīkojums ( Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Novontech-Zala kft / LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH (Reglamenta 99. pants — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 1896/2006 — Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra — Novēloti iebildumi — 20. pants — Pārskatīšana izņēmuma gadījumos — “Ārkārtas” vai “izņēmuma” apstākļu neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/45

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 21. marta rīkojums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Novontech-Zala kft/LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH

   (Lieta C-324/12) (1)

   (Reglamenta 99. pants - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 1896/2006 - Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra - Novēloti iebildumi - 20. pants - Pārskatīšana izņēmuma gadījumos - “Ārkārtas” vai “izņēmuma” apstākļu neesamība)
   2013/C 225/78
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Novontech-Zala kft

      Atbildētāja: LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Handelsgericht Wien — Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (OV L 399, 1. lpp.) 20. panta 1. punkta b) apakšpunkta 2. punkta interpretācija — Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanas pieteikums, kas nosūtīts pēc tam paredzētā termiņa attiecīgās personas advokāta nokavējuma dēļ — Iespējama nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļu esamība

      Rezolutīvā daļa:

   Iebildumu pret Eiropas maksājuma rīkojumu iesniegšanas termiņa neievērošana atbildētāja pārstāvja nepareizās rīcības dēļ neattaisno šī maksājuma rīkojuma pārskatīšanu, jo šādai neievērošanai nav raksturīgi nedz ārkārtas apstākļi Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru, 20. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, nedz izņēmuma apstākļi šī paša panta 2. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 303, 6.10.2012.


title: Lieta T-492/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. jūnijā – La Perla /ITSB – Alva Management  ( “LA PERLA” )

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. jūnijā – La Perla/ITSB – Alva Management (“LA PERLA”)
   (Lieta T-492/14)
   2014/C 282/68
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: La Perla sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvis – M. Siciarek, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Alva Management GmbH (Icking, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 28. aprīļa lēmumu lietā R 626/2013-4;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa dalībniecei, ja tā iestātos lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “LA PERLA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5. un 44. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 8 54  225

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “PERLAMAR”, kas ir reģistrēta kā Kopienas un valsts preču zīme

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu daļēji atcelt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts


title: Lieta C-52/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. februārī iesniedza Pace di Revere (Itālija) — kriminālprocess pret Ion Beregovoi

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. februārī iesniedza Pace di Revere (Itālija) — kriminālprocess pret Ion Beregovoi

   (Lieta C-52/12)
   2012/C 98/33
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Pace di Revere

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Ion Beregovoi

      Prejudiciālie jautājumi

               —

               vai, ņemot vērā lojālas sadarbības principu un direktīvu lietderīgās iedarbības principu, Direktīvas 2008/115/EK (1) 2., 4., 6., 7. un 8. pants liedz iespēju sodīt trešās valsts valstspiederīgo, kurš kādā dalībvalstī uzturas nelikumīgi, ar naudas sodu, ko aizstāj ar krimināltiesisku sankciju — mājas arestu — tāpēc vien, ka viņš ir ieceļojis un uzturas dalībvalstī nelikumīgi, vēl pirms administratīvās iestādes izdotā izbraukšanas rīkojuma neievērošanas?

               —

               vai, ņemot vērā lojālas sadarbības principu un direktīvu lietderīgās iedarbības principu, Direktīvas 2008/115/EK 2., 15. un 16. pants liedz iespēju dalībvalstij pēc direktīvas pieņemšanas pieņemt tiesību normu, kurā paredzēts, ka trešās valsts valstspiederīgo, kurš kādā dalībvalstī uzturas nelikumīgi, soda ar naudas sodu, ko aizstāj ar tūlītēju izraidīšanu, kas izpildāma kā krimināltiesiska sankcija, neievērojot direktīvā paredzēto procedūru un ārzemnieka tiesības?

               —

               vai LES 4. panta 3. punktā minētais lojālas sadarbības princips aizliedz valsts tiesību normu, kas pieņemta līdz kādas direktīvas ieviešanas termiņa beigām, lai izvairītos no direktīvas darbības jomas vai katrā ziņā ierobežotu to, un kādi pasākumi tiesai jāveic, ja tiek konstatēti tādi apstākļi?

      (1)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-118/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 16. decembra spriedumu lietā T-291/04 Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc. /Eiropas Komisija 2012. gada 5. martā iesniedza Enviro Tech Europe Ltd

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 16. decembra spriedumu lietā T-291/04 Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc./Eiropas Komisija 2012. gada 5. martā iesniedza Enviro Tech Europe Ltd

   (Lieta C-118/12 P)
   2012/C 227/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Enviro Tech Europe Ltd (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija un Enviro Tech International, Inc.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-291/04 attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atlīdzināt kaitējumu, un

               —

               atzīt atbildētāju (pirmajā instancē) par atbildīgu par apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarīto kaitējumu vai

               —

               pakārtoti — nodot lietu atpakaļ Vispārējā tiesā, lai tā pieņemtu lēmumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atlīdzināt kaitējumu, un

               —

               piespriest atbildētājai (pirmajā instancē) atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus (tostarp tiesvedībā Vispārējā tiesā)

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka noraidot tās prasību atlīdzināt kaitējumu, pamatojoties uz to, ka apelāciju sūdzības iesniedzēja neesot pierādījusi Komisijas rīcības prettiesiskumu, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības. Apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu Tiesas sprieduma lietā C-425/08 interpretācijā un līdz ar to pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizskatot apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītā pirmā prasības pamata par prettiesiskumu trešo daļu, kas attiecas uz “normālās rīkošanās vai lietošanas” kritēriju, un secinot, ka prasība atlīdzināt kaitējumu ir noraidāma.
   Šo iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir jāatceļ Vispārējās tiesas spriedums lietā T-291/04 attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atlīdzināt kaitējumu un jāatzīst atbildētāja (pirmajā instancē) par atbildīgu par apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarīto kaitējumu.


title: Lieta T-48/12: Prasība, kas celta 2012. gada 6. februārī — Euroscript — Polska /Parlaments

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 6. februārī — Euroscript — Polska/Parlaments
   (Lieta T-48/12)
   2012/C 109/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Euroscript — Polska Sp. z o.o. (Krakova, Polija) (pārstāvis — J.-F. Steichen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt, atcelt 2011. gada 9. decembra lēmumu;

               —

               pakārtoti, atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu Nr. PL/2011/EP;

               —

               piespriest Parlamenta atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               saglabāt prasītājai visas citas tiesības, tiesību aizsardzību līdzekļus un prasījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana tādējādi, ka Eiropas Parlaments neesot paziņojis vai, attiecīgi, novēloti paziņojis prasītājas pieprasīto informāciju pēc līguma atkārtotas piešķiršanas publiskā iepirkuma procedūrā par tulkošanas pakalpojumiem poļu valodā (1).

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības tiesību normu un principu, tostarp Finanšu regulas (2) un Finanšu regulas Īstenošanas regulas (3), pārkāpums jo izraudzītajam pretendentam termiņa nokavējuma dēļ bija liegts prasīt atkārtoti izvērtēt viņa piedāvājumu un tādējādi Parlaments, neapturot vai neatceļot publiskā iepirkuma procedūru, vairs nevarēja atgriezties pie sava lēmuma par līguma piešķiršanu prasītājai.

      (1)  OV 2011/S 56-090361.

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-372/09 un C-373/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedības, ko uzsācis Josep Peñarroja Fa . (EKL 43. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — EKL 49. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Ierobežojumi — Tiesas eksperti, kuriem ir tulkotāja statuss — Valsts varas īstenošana — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiesas eksperta nosaukums ir paredzēts vienīgi personā, kas iekļautas valsts tiesu iestāžu izveidotos sarakstos — Pamatojums — Direktīva 2005/36/EK — Jēdziens “reglamentēta profesija” )

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedības, ko uzsācis Josep Peñarroja Fa.
   (Apvienotās lietas C-372/09 un C-373/09) (1)

   (EKL 43. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - EKL 49. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ierobežojumi - Tiesas eksperti, kuriem ir tulkotāja statuss - Valsts varas īstenošana - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiesas eksperta nosaukums ir paredzēts vienīgi personā, kas iekļautas valsts tiesu iestāžu izveidotos sarakstos - Pamatojums - Direktīva 2005/36/EK - Jēdziens “reglamentēta profesija”)
   2011/C 139/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītājs pamata tiesvedībās

      Josep Peñarroja Fa

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Francija) — EKL 43., 45., 49. un 50. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz piešķirt tiesas eksperta statusu tikai tām personām, kas ir iekļautas valsts tiesu iestāžu izveidotos sarakstos, un kas paredz iekļaušanu šajos sarakstos tikai tad, ja ir izpildīti nosacījumi attiecībā uz vecumu, kompetenci, morāli un neatkarību, bet neņemot vērā ne faktu, ka eksperta statusu ir atzinušas citas dalībvalsts tiesu iestādes, ne arī paredzot citu kārtību minēto nosacījumu izpildes pārbaudei — Šī tiesiskā regulējuma saderīgums ar primārajām tiesību normām attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tādu uzdevumu veikšana, ko tiesa katrā atsevišķā gadījumā saistībā ar tās izskatāmo lietu uzticējusi profesionālim tā eksperta — tulkotāja statusā, ir pakalpojumu sniegšana EKL 50. panta, kuram šobrīd atbilst LESD 57. pants, izpratnē;

               2)

               tādas tiesas ekspertu tulkošanas jomā darbības, par kādām ir runa pamata lietās, nav darbības, kas ir saistītas ar valsts varas īstenošanu, EKL 45. panta pirmās daļas, kurai šobrīd atbilst LESD 51. panta pirmā daļa, izpratnē’

               3)

               EKL 49. pants, kuram šobrīd atbilst LESD 56. pants, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata prāvās, saskaņā ar kuru iekļaušana tiesu ekspertu — tulkotāju sarakstā ir pakļauta nosacījumiem par kvalifikāciju, bet attiecīgās personas nevar uzzināt attiecībā uz tām pieņemta lēmuma iemeslus un šis lēmums nav pakļauts efektīvai tiesas pārbaudei, kas ļautu pārliecināties par tā tiesiskumu un tostarp to, vai ir ievērota no Savienības tiesībām izrietošā prasība, ka pienācīgi jāņem vērā viņu citās dalībvalstīs iegūtā atzītā kvalifikācija.

               4)

               EKL 49. pants, kuram šobrīd atbilst LESD 56. pants, nepieļauj tādu prasību kā 1971. gada 29. jūnija Likuma Nr. 71-498 par tiesas ekspertiem, kurā grozījumi izdarīti ar 2004. gada 11. februāra Likumu Nr. 2004-130, 2. pantā paredzētā, no kuras izriet, ka neviena persona nevar tikt iekļauta valsts tiesas ekspertu sarakstā tulkotāja statusā, ja tā nav trīs gadus pēc kārtas bijusi iekļauta apelācijas tiesas izveidotajā tiesas ekspertu sarakstā, jo šāda prasība tādas personas iesniegta pieteikuma pārbaudes laikā, kura ir reģistrēta citā dalībvalstī un nav bijusi iekļauta šādā sarakstā, neļauj pienācīgi ņemt vērā šīs personas iegūto un šajā citā dalībvalstī atzīto kvalifikāciju, lai noteiktu, vai un kādā mērā tā var būt līdzvērtīga kompetencei, kāda parasti tiek sagaidīta no personas, kura trīs gadus pēc kārtas ir iekļauta cour d'appel izveidotajā tiesu ekspertu sarakstā.

               5)

               uz tiesu ekspertu — tulkotāju pienākumu veikšanu, ko veic eksperti, kas iekļauti tādā sarakstā kā Cour de cassation izveidotais valsts tiesas ekspertu saraksts, neattiecas “reglamentētas profesijas” jēdziens Direktīvas 2005/36 par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Lieta C-139/12: Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 20. marta spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona / Generalidad de Cataluña Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu  — Sestā PVN direktīva  — Atbrīvojumi no nodokļa  — Ar kapitāldaļu pārdošanu saistīti darījumi, kuru rezultātā tiek nodotas nekustamā īpašuma īpašumtiesības  — Aplikšana ar netiešu nodokli, kas nav PVN  — LESD 49. un LESD 63. pants  — Pilnībā iekšēja situācija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/5

         Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 20. marta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona/Generalidad de Cataluña

   (Lieta C-139/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sestā PVN direktīva - Atbrīvojumi no nodokļa - Ar kapitāldaļu pārdošanu saistīti darījumi, kuru rezultātā tiek nodotas nekustamā īpašuma īpašumtiesības - Aplikšana ar netiešu nodokli, kas nav PVN - LESD 49. un LESD 63. pants - Pilnībā iekšēja situācija)
   2014/C 142/05
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona

      Atbildētāja: Generalidad de Cataluña

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal Supremo – Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta B daļas d) punkta interpretācija – Darījumu, kuri attiecas uz 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā minētajām kapitāldaļām, atbrīvošana – Izņēmums – Ar kapitāldaļu pārdošanu saistīti darījumi, kuru rezultātā tiek nodotas nekustamā īpašuma īpašumtiesības – Valsts tiesiskais regulējums, kas kādas sabiedrības, kuras aktīvus galvenokārt veido nekustamais īpašums, kapitāla vairākuma iegādei piemēro netiešu nodokli, kas nav PVN

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķina bāze, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīvu 91/680/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj tādu valsts tiesību normu kā 1988. gada 28. jūlija Likuma 24/1988 par vērtspapīru tirgu (Ley 24/1988 del Mercado de Valores), kurā grozījumi izdarīti ar 1991. gada 6. jūnija Likumu 18/1991 par fizisko personu ienākumu nodokli (Ley 18/1991 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas), 108. pants, saskaņā ar kuru kapitāldaļu vairākuma iegādi sabiedrībā, kuras aktīvus galvenokārt veido nekustamie īpašumi, apliek ar tādu nodokli kā pamatlietā, kas nav pievienotās vērtības nodoklis.

      (1)  OV C 174, 16.6.2012.


title: Lieta C-360/05: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/96/EK — Energoproduktu un elektroenerģijas aplikšana ar nodokļiem — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/18

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-360/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/96/EK - Energoproduktu un elektroenerģijas aplikšana ar nodokļiem - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 294/29)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Gross un M. Velardo, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. De Bellis un I. Braguglia, pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.), netransponēšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, prasības, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-207/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. martā  – Aluwerk Hettstedt / ECHA

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/24

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. martā – Aluwerk Hettstedt/ECHA

   (Lieta T-207/14)
   2014/C 202/31
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aluwerk Hettstedt GmbH (Hettstedt, Vācija) (pārstāvji – M. Ahlhaus un J. Schrotz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2014. gada 21. janvāra Lēmumu Nr. SME(2013) 4525, kā arī 2014. gada 23. janvāra rēķinu Nr. 10046841 par spēkā neesošu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota atbildētājas kompetences neesamība.

                           —

                           Atbildētajai neesot bijusi kompetence pieņemt apstrīdēto lēmumu SME(2013) 4525. Ne Regulā (EK) Nr. 1907/2006 (1), ne Regulā (EK) Nr. 340/2008 (2) atbildētājai nav piešķirtas tiesības izdot atsevišķu lēmumu par to, vai reģistrācijas iesniedzējs atbilst mazā un vidējā uzņēmuma kritērijam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta 1958. gada 15. aprīļa Regula Nr. 1.

                           —

                           Visas saziņas ar prasītāju laikā atbildētāja neesot pildījusi savu pienākumu vērsties pie personas, kas ir pakļauta dalībvalsts suverenitātei, šīs valsts oficiālajā valodā. Šī tiesību pārkāpuma dēļ prasītāja neesot varējusi izpildīt prasības saistībā ar mazā uzņēmuma statusa pierādīšanu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie lēmumi nav pamatoti un prasītājai uzliktā administratīvā maksa ir nesamērīga.

                           —

                           Apstrīdētie lēmumi neesot pareizi pēc būtības. Prasītāja esot bijusi tiesīga saņemt maksas samazinājumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 340/2008. Atbildētājas rēķins saistībā ar administratīvo maksu neesot pamatots, jo administratīvā maksa prasītājai esot tikusi noteikta, pamatojoties uz kļūdainu procedūru. Administratīvajai maksai neesot pienācīga juridiskā pamata un tā esot nesamērīga.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK.

      (2)  Komisijas 2008. gada 16. aprīļa Regula (EK) Nr. 340/2008 par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH).


title: Lieta C-557/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī – Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-557/14)
   (2015/C 046/35)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Braga da Cruz un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, neveicot visus pasākumus Tiesas 2009. gada 7. maija sprieduma lietā C-530/07 (1) Komisija/Portugāle izpildei, Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai samaksāt kavējuma naudu EUR 20  196 par katru dienu, kad tiek kavēta iepriekšminētā sprieduma lietā C-530/07 izpilde, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, līdz dienai, kad tiks izpildīts iepriekš minētais spriedums lietā C-530/07;

               —

               piespiest Portugāles Republikai samaksāt naudas sodu EUR 2244 apmērā par dienu, skaitot no dienas, kad tika pasludināts iepriekš minētais spriedums lietā C-530/07, līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, vai līdz dienai, kad tiks izpildīts iepriekš minētais spriedums lietā C-530/07, ja šī izpilde notiks pirms minētā sprieduma pasludināšanas;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               I)

                     Soda noteikšana.
                   Tai ir jābalstās uz šādiem trīs kritērijiem.

               1. –

                     Pārkāpuma smagums.
                   Komisija piedāvā piemērot pārkāpuma smaguma koeficientu 3 skalā no 1 līdz 20. Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par EK līguma 228. panta īstenošanu (turpmāk tekstā – “2005. gada paziņojums”) Komisija šo koeficientu aprēķina, ņemot vērā šādus apstākļus.

                           a)

                                 Pārkāpto Savienības noteikumu nozīmīgums.
                               No Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK (2) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (turpmāk tekstā – “Direktīva 91/271/EEK”) 1., 2. panta, 3. panta 1. punkta un 4. panta, kā arī no šīs pašas direktīvas I pielikuma izriet, ka neattīrītu komunālo notekūdeņu iekļūšana saņemošajos ūdeņos izraisa piesārņojumu, kas būtiski ietekmē šo ūdeņu un ar tiem saistīto ekosistēmu kvalitāti. Visu komunālo notekūdeņu savākšanai un attīrīšanai aglomerācijas, kurās cilvēka ekvivalents (c.e.) pārsniedz 15  000, ir būtiska nozīme saņemošo ūdeņu, ūdens ekosistēmu un sauszemes ekosistēmu, kas ir tieši atkarīgas no šīs ūdens masas, aizsardzībā un uzlabošanā, kā arī citu Savienības direktīvu pilnīgas un pareizas piemērošanas nodrošināšanā.

                           b)

                                 Šī pārkāpuma ietekme uz vispārējām un konkrētām interesēm.

                                       —

                                       dabas un cilvēku veselības aizsardzība ir vispārējas intereses. Tiesas sprieduma lietā C-530/07 (turpmāk tekstā – “Tiesas spriedums”) nepilnīga izpilde rada būtisku dabas piesārņošanas risku un ietekmi uz cilvēku veselību.

                                       —

                                       Tiesas sprieduma nepilnīga izpilde varētu ietekmēt arī citu Eiropas Savienības direktīvu piemērošanu un tā tieši ietekmē iespēju iedzīvotājiem izmantot nepiesārņotu saņemošo ūdeņu masas, kas ļauj nodarboties ar vaļaspriekiem, kas varētu skart tūrisma nozari un ar to saistīto saimniecisko darbību.

                           c)

                                 Citi atbildību pastiprinoši vai mīkstinoši apstākļi

                                       —

                                          Atbildību mīkstinoši apstākļi:

                                                   i)

                                                   Aglomerāciju, kurās c.e. pārsniedz 15  000 un kurās netiek ievērotas Direktīvas 91/271/EEK 4. panta prasības, kopš dienas, kad tika pasludināts Tiesas spriedums atbilstoši LESD 258. pantam, ir samazinājies no 15 uz 2.

                                                   ii)

                                                   Attiecībā uz Vila Real de Santo António aglomerāciju tajā kopš 2009. gada darbojas jauna attīrīšanas iekārta un tikai trīs šīs aglomerācijas zonas vēl nav savienotas ar attīrīšanas iekārtu; runājot par Matosinhos, pašreizējā attīrīšanas iekārta ļauj veikt pirmreizēju šīs aglomerācijas notekūdeņu attīrīšanu, tie vēlāk tiek novadīti jūrā, izmantojot izvadi zem jūras līmeņa, vairāk nekā 2 km attālumā no krasta.
                                                   Portugāles valsts iestādes uzskata, ka tas neietekmē peldēšanās ūdeņu labo kvalitāti.

                                       —

                                          Atbildību pastiprinoši apstākļi:

                                                   i)

                                                   Tiesas sprieduma izpilde pilnā apmērā nevarēs tikt pierādīta līdz 2018. gadam, lai gan šajā lietā aplūkotajiem savākšanas un attīrīšanas pienākumiem bija jābūt pilnībā ievērotiem, vēlākais, 2000. gada 31. decembrī.

                                                   ii)

                                                   Aplūkotajos Direktīvas 91/271/EEK noteikumos, kurus Portugāles Republika joprojām pārkāpj, ir paredzēti skaidri pienākumi.

                                                   iii)

                                                   Kalendāri, kurus Komisija secīgi iesniedza Portugāles valsts iestādēm, nav ievēroti, turklāt veidā, ko Komisija uzskata par smagu [pārkāpumu].

                                                   iv)

                                                   Augsts pārkāpuma procedūru skaits pret Portugāles Republiku, ieskaitot spriedumus, kurus Tiesa jau ir pieņēmusi īpašajā komunālo notekūdeņu attīrīšanas jomā, liecina par prettiesisku un atkārtotu rīcību, turklāt nozarē, kurā ietekme uz cilvēku veselību un vidi ir īpaši būtiska.

               2. –

                     Pārkāpuma ilgums.
                   Ņemot vērā laikposmu, kas jau ir pagājis kopš Tiesas sprieduma pasludināšanas, Komisija piedāvā piemērot maksimālo pārkāpuma ilguma koeficientu, proti, 3.

               3. –

                     Nepieciešamība nodrošināt soda preventīvo raksturu.
                   Kā precizēts 2005. gada paziņojumā, preventīvais raksturs tiek ņemts vērā, piemērojot reizinātāju “n”, kas atbilst vidējam rādītājam, kura pamatā ir, pirmkārt, attiecīgās dalībvalsts iekšzemes kopprodukts, un, otrkārt, balsu skaits Padomē. Portugāles Republikai piemērojamais reizinātājs “n” šobrīd ir 3,40.

         II —
         Soda apmēra aprēķināšana

               a)

                  Kavējuma nauda par katru kavējuma dienu

                           —

                           Saskaņā ar 2005. gada paziņojumu kavējuma nauda tiek aprēķināta, izmantojot šādu formulu:
                           Vienotā pamatsumma x smaguma koeficients x ilguma koeficients x reizinātājs “n”, proti, šajā lietā: 660 x 3 x 3 x 3,40 = EUR 20  196 dienā.

                           —

                           Lai nodrošinātu pakāpenisku kavējuma naudas samazināšanos par katru kavējuma dienu, Komisija piedāvā dalīt kavējuma naudas apmēru par kavējuma dienu (EUR 20  196 dienā) ar c.e. skaitu, attiecībā uz kuru vēl nav panākta atbilstība Tiesas spriedumam. Saskaņā ar jaunākajiem datiem c.e. skaits, attiecībā uz kuru vēl nav panākta atbilstība Direktīvai 91/271/EEK, ir 3 21  950. Tādējādi Komisija piedāvā dalīt vienotās pamatsummas vērtību (EUR 20  196 dienā) ar 3 21  950.

                           —

                           Šī dalījuma iznākums (20  196: 3 21  950), proti, EUR 0,06 dienā tiks atskaitīts no vienotās pamatsummas par katru c.e., attiecībā uz kuru starplaikā būs panākta atbilstība.

               b)

                  Naudas sods

                           —

                           Veids, kādā tiek aprēķināta summa par dienu, kas tiek izmantota, nosakot naudas soda apmēru, ir ļoti līdzīgs tam, kā tiek aprēķināta summa par dienu, kas tiek izmantota, nosakot kavējuma naudas apmēru, un tas nozīmē, ka vienotā pamatsumma tiek reizināta ar smaguma koeficientu un tādējādi iegūtais rezultāts tiek reizināts ar katrai valstij noteiktu reizinātāju (reizinātājs “n”), kas atspoguļo gan attiecīgās dalībvalsts maksātspēju, gan tās balsu skaitu Padomē.

                           —

                           Katrā ziņā Komisija par pamatu naudas sodam izmantos zemāku pamatsummu par to, kas tika piemērota, nosakot kavējuma naudu, jo dalībvalsts uzvedība pārkāpuma gadījumā brīdī, kad tiek pasludināts spriedums atbilstoši LESD 260. pantam, kļūst nosodāmāka, ciktāl tās pārkāpums turpinās, neraugoties uz diviem secīgiem Tiesas spriedumiem. Vienotā pamatsumma naudas soda noteikšanai šobrīd ir noteikta EUR 220 dienā un Komisija šajā lietā nepiedāvā piemērot ilguma koeficientu.

                           —

                           Tādējādi, ņemot vērā vienoto pamatsummu, smaguma koeficientu un reizinātāju “n”, summa par dienu, kas tiek izmantota naudas soda noteikšanai, ir: 220 x 3 x 3,40 = EUR 2244.

               c)

                     Minimālā naudas soda pārbaude

                           —

                           Ņemot vērā attiecīgajai dalībvalstij noteikto minimālo naudas sodu, ir jāpārbauda, vai Tiesai būtu jāierosina piemērot summu par dienu, vai tomēr vienreizēju maksājumu. Šajā ziņā ir jāsalīdzina kopējā uzkrātā summas par dienu vērtība, kas tiek izmantota naudas soda noteikšanai, kas tika aprēķināts līdz Komisijas lēmuma (par vēršanos Tiesā atbilstoši LESD 260. pantam) pieņemšanas dienai, no vienas puses, un attiecīgajai dalībvalstij noteiktais minimālais naudas sods, no otras puses.

                           —

                           Kopš Tiesas sprieduma pasludināšanas dienas (2009. gada 7. maijs) līdz dienai, kad tika pieņemts Komisijas lēmums vērsties Tiesā atbilstoši LESD 260. pantam (2014. gada 16. oktobris), ir pagājušas 1987 dienas. Tādējādi šī Komisijas lēmuma pieņemšanas dienā kopējā uzkrātā summas par dienu vērtība, kas tiek izmantota naudas soda noteikšanai, bija EUR 2244 x 1987 dienas = EUR 4 4 58  828.

                           —

                           Portugālei noteiktais minimālais naudas sods šobrīd ir EUR 1 8 75  000.

                           —

                           Tādējādi, tā kā kopējā uzkrātā summas par dienu vērtība, kas tiek izmantota naudas soda noteikšanai, 2014. gada 16. oktobrī pārsniedz Portugālei noteikto minimālo naudas sodu, Komisija ierosina Tiesai piespriest šai dalībvalstij maksāt summu par dienu, kas tiek izmantota naudas soda noteikšanai, proti, EUR 2244 dienā, skaitot no dienas, kad tika pasludināts Tiesas spriedums, līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums saskaņā ar LESD 260. pantu, vai līdz dienai, kad Portugāles Republika izpildīs pirmo no šiem spriedumiem, ja šī diena iestāsies agrāk.

      (1)  EU:C:2009:292.

      (2)  OV L 135, 40. lpp.


title: Lieta C-367/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums ( Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, kuru uzsāka Susanne Sokoll-Seebacher (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrības veselība — LESD 49. pants — Aptiekas — Sabiedrības pienācīga apgāde ar zālēm — Darbības atļauja — Aptieku teritoriālais izvietojums — Galvenokārt ar demogrāfiskiem kritērijiem pamatotu ierobežojumu noteikšana — Minimālais attālums starp publiskajām aptiekām)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums (Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, kuru uzsāka Susanne Sokoll-Seebacher

   (Lieta C-367/12) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Sabiedrības veselība - LESD 49. pants - Aptiekas - Sabiedrības pienācīga apgāde ar zālēm - Darbības atļauja - Aptieku teritoriālais izvietojums - Galvenokārt ar demogrāfiskiem kritērijiem pamatotu ierobežojumu noteikšana - Minimālais attālums starp publiskajām aptiekām)
   2014/C 93/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich

      Pamatlietas puses

      Susanne Sokoll-Seebacher

      Piedaloties: Agnes Hemetsberger, kas ir Susanna Zehetner tiesību pārņēmēja

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — LESD 49. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 47. panta interpretācija — Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru aptiekas licences saņemšanai tiek izvirzīts nosacījums par tirgus pieprasījuma novērtējumu, kura pamatā ir virkne sarežģītu un teju neparedzamu kritēriju

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 49. pants, un it īpaši prasība par vienveidību nosprausta mērķa īstenošanā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, ar kuru par galveno kritēriju, lai noteiktu, vai pastāv nepieciešamība atvērt jaunu aptieku, ir paredzēts strikti ierobežots “vienmēr apgādājamo personu” skaits, ciktāl kompetentajām valsts iestādēm nav iespēju atkāpties no šī ierobežojuma, lai ņemtu vērā vietējās īpatnības.

      (1)  OV C 331, 27.10.2012.