title: Lieta T-161/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 28. novembra spriedums – Le Pen/Parlaments (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām – Parlamentārās palīdzības piemaksa – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Ģenerālsekretāra kompetence – Tiesības uz aizstāvību – Tiesiskā paļāvība – Pienākums norādīt pamatojumu – Vienlīdzīga attieksme – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Kļūda faktos – Samērīgums)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/29

      Vispārējās tiesas 2018. gada 28. novembra spriedums – Le Pen/Parlaments
      (Lieta T-161/17) (1)

      ((Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Ģenerālsekretāra kompetence - Tiesības uz aizstāvību - Tiesiskā paļāvība - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Kļūda faktos - Samērīgums))
      (2019/C 44/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Marion Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (pārstāvji: sākotnēji M. Ceccaldi un J.-P. Le Moigne, vēlāk M. Ceccaldi un visbeidzot R. Bosselut, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: G. Corstens un S. Seyr)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2017. gada 6. janvāra lēmumu piedzīt no prasītājas 41 554 EUR, kas nepamatoti samaksāti kā parlamentārās palīdzības piemaksa, kā arī atcelt ar to saistīto 2017. gada 11. janvāra paziņojumu par parādu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Marion Le Pen sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-214/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Out of the blue/EUIPO – Dubois un MFunds USA (“FUNNY BANDS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FUNNY BANDS” – Absolūti atteikuma pamati – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 59. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/30

      Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Out of the blue/EUIPO – Dubois un MFunds USA (“FUNNY BANDS”)
      (Lieta T-214/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FUNNY BANDS” - Absolūti atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 59. panta 1. punkta a) apakšpunkts))
      (2019/C 44/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Out of the blue KG (Lilientāle, Vācija) (pārstāvji: G. Hasselblatt, V. Töbelmann un A. Zarm, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un D. Walicka)

         Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Frédéric Dubois (Lasne, Beļģija) un MFunds USA LLC (Maiamibīča, Florida, Savienotās valsts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 1081/2016-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Out of the blue un Frédéric Dubois un MFunds USA.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 1081/2016-2 daļā, kurā ar to ir noraidīta prasītājas apelācijas sūdzība par Anulēšanas nodaļas lēmumu noraidīt pieteikumu par Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “FUNNY BANDS” spēkā neesamības atzīšanu attiecībā uz “cēlmetāliem un to sakausējumiem, no cēlmetāliem izgatavotiem vai ar tiem pārklātiem izstrādājumiem, kas nav ietverti citās klasēs; juvelierizstrādājumiem, bižutēriju; laulību gredzeniem [bižutērija]; gredzeniem [bižutērija]; aprocēm [bižutērija]; kaklarotām [bižutērija], atslēgu piekariņiem”, kas ietverti 14. klasē; “kaučuku, gutaperču, gumiju un precēm no šiem materiāliem, kas nav ietvertas citās klasēs; lokanām nemetāliskām caurulēm; kaučuka gredzeniem, kaučuku (daļēji apstrādāts vai neapstrādāts), kaučuka auklām”, kas ietverti 17. klasē un “cēlmetāliem un to sakausējumiem, un no cēlmetāliem izgatavotiem vai ar tiem pārklātiem izstrādājumiem, juvelierizstrādājumiem, bižutēriju, laulību gredzeniem [bižutērija], gredzeniem [bižutērija], aprocēm [bižutērija], kaklarotām [bižutērija], kaučuku, gutaperču, gumiju un precēm no šiem materiāliem, lokanu nemetālisku cauruļu vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības pakalpojumiem”, kas ietverti 35. klasē.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta T-315/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedums – Hebberecht/EĀDD (Civildienests – Ierēdņi – EĀDD – Iecelšana amatā – Eiropas Savienības Delegācijas Etiopijā vadītāja amats – Lēmums par atteikumu pagarināt misiju – Dienesta intereses – Pienākums norādīt pamatojumu – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/31

      Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedums – Hebberecht/EĀDD
      (Lieta T-315/17) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - EĀDD - Iecelšana amatā - Eiropas Savienības Delegācijas Etiopijā vadītāja amats - Lēmums par atteikumu pagarināt misiju - Dienesta intereses - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme))
      (2019/C 44/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Chantal Hebberecht (Fourmies, Francija) (pārstāvis: B. Maréchal, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spac)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt EĀDD lēmumu, kas prasītājai paziņots 2017. gada 3. februārī un ar kuru tiek noraidīta viņas sūdzība, kas vērsta pret EĀDD lēmumu nepagarināt viņas misiju Eiropas Savienības Delegācijas vadītājas amatā Etiopijā un, otrkārt, atlīdzināt prasītājai apgalvoti nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) 2016. gada 30. jūnija lēmumu par atteikumu pagarināt par vienu gadu Chantal Hebberecht misiju Eiropas Savienības Delegācijas vadītājas amatā Etiopijā.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 249, 31.7.2017.


title: Lieta T-372/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Bee-Fee Group (“LV POWER ENERGY DRINK”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “LV POWER ENERGY DRINK” – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “LV” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) – Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad Regulas 2017/1001 94. pants) – Agrāki EUIPO lēmumi, ar ko atzīta agrākas preču zīmes reputācija)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/32

      Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Bee-Fee Group (“LV POWER ENERGY DRINK”)
      (Lieta T-372/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “LV POWER ENERGY DRINK” - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “LV” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) - Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad Regulas 2017/1001 94. pants) - Agrāki EUIPO lēmumi, ar ko atzīta agrākas preču zīmes reputācija))
      (2019/C 44/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Louis Vuitton Malletier (Parīze, Francija) (pārstāvji: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi un N. Parrotta, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bee-Fee Group Ltd (Nikosija, Kipra) (pārstāvis: L. Karpierz, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 29. marta lēmumu lietā R 906/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Louis Vuitton Malletier un Bee-Fee Group.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 29. marta lēmumu lietā R 906/2016-4.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina pusi Louis Vuitton Malletier tiesāšanās izdevumu.

                  3)

                  Bee-Fee Group Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina pusi Louis Vuitton Malletier tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 256, 7.8.2017.


title: Lieta T-373/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Fulia Trading (“LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “LV” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) – Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad Regulas 2017/1001 94. pants) – Agrāki EUIPO lēmumi, ar ko atzīta agrākas preču zīmes reputācija)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/33

      Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Fulia Trading (“LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE”)
      (Lieta T-373/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “LV” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) - Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad Regulas 2017/1001 94. pants) - Agrāki EUIPO lēmumi, ar ko atzīta agrākas preču zīmes reputācija))
      (2019/C 44/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Louis Vuitton Malletier (Parīze, Francija) (pārstāvji: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi un N. Parrotta, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Fulia Trading Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: L. Karpierz, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 29. marta lēmumu lietā R 1567/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Louis Vuitton Malletier un Fulia Trading.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 29. marta lēmumu lietā R 1567/2016-4.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina pusi Louis Vuitton Malletier tiesāšanās izdevumu.

                  3)

                  Fulia Trading Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina pusi Louis Vuitton Malletier tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 256, 7.8.2017.


title: Lieta T-416/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 23. novembra spriedums – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Papouis Dairies (“fino”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fino Cyprus Halloumi Cheese” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības kolektīva vārdiska preču zīme “HALLOUMI” – Relatīvs atteikuma pamats – Apzīmējumu līdzība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 23. novembra spriedums – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Papouis Dairies (“fino”)
      (Lieta T-416/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fino Cyprus Halloumi Cheese” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības kolektīva vārdiska preču zīme “HALLOUMI” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2019/C 44/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosija, Kipra) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un V. Marsland, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Papouis Dairies Ltd (Nikosija, Kipra) (pārstāvis: N. Korogiannakis, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmumu lietā R 2759/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi un Papouis Dairies.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmumu lietā R 2759/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi un Papouis Dairies Ltd.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Papouis Dairies sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 277, 21.8.2017.


title: Lieta T-417/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 23. novembra spriedums – Kipra/EUIPO – Papouis Dairies (“fino Cyprus Halloumi Cheese”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fino Cyprus Halloumi Cheese” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” – Iebildumu noraidījums – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Apzīmējumu līdzība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/35

      Vispārējās tiesas 2018. gada 23. novembra spriedums – Kipra/EUIPO – Papouis Dairies (“fino Cyprus Halloumi Cheese”)
      (Lieta T-417/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fino Cyprus Halloumi Cheese” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” - Iebildumu noraidījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Apzīmējumu līdzība))
      (2019/C 44/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un V. Marsland, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Papouis Dairies Ltd (Nikosija, Kipra) (pārstāvis: N. Korogiannakis, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmumu lietā R 2650/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kipras Republiku un Papouis Dairies.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmumu lietā R 2650/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kipras Republiku un Papouis Dairies Ltd.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Kipras Republikas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Papouis Dairies sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 277, 21.8.2017.


title: Lieta T-458/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 26. novembra spriedums – Shindler u.c./Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Institucionālās tiesības – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Līgums, kurā ir noteikta izstāšanās kārtība – LES 50. pants – Padomes lēmums, ar ko ir atļauts sākt sarunas ar Apvienoto Karalisti, lai noslēgtu minēto līgumu – Apvienotās Karalistes pilsoņi, kuru dzīvesvieta ir citā Savienības dalībvalstī – Sagatavojošs tiesību akts – Nepārsūdzams akts – Tieša skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/35

      Vispārējās tiesas 2018. gada 26. novembra spriedums – Shindler u.c./Padome
      (Lieta T-458/17) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Institucionālās tiesības - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Līgums, kurā ir noteikta izstāšanās kārtība - LES 50. pants - Padomes lēmums, ar ko ir atļauts sākt sarunas ar Apvienoto Karalisti, lai noslēgtu minēto līgumu - Apvienotās Karalistes pilsoņi, kuru dzīvesvieta ir citā Savienības dalībvalstī - Sagatavojošs tiesību akts - Nepārsūdzams akts - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība))
      (2019/C 44/45)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Itālija) (pārstāvis: J. Fouchet, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meye)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā ir lūgts atcelt Padomes lēmumu (ES, Euratom) (2017. gada 22. maijs), ar ko pilnvaro sākt sarunas ar Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par līgumu, kurā nosaka tās izstāšanās kārtību no Eiropas Savienības (dokuments XT 21016/17), tai skaitā šā lēmuma pielikumu, kurā ir noteiktas norādes sarunām par minēto līgumu (dokuments XT 21016/17 ADD 1 REV 2).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Eiropas Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Harry Schindler un pārējie prasītāji, kuru vārdi ir iekļauti pielikumā, papildus savu tiesāšanās izdevumu segšanai atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Komisija savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus sedz pati.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-493/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – WL/ERCEA (Civildienests – Līgumdarbinieki – Administratīvā izmeklēšana – Pārbaudes laika pagarināšana – Sagatavojošs tiesību akts – Atlaišana – Paziņošana par atlaišanu ar elektroniskā pasta vēstuli – Sūdzības iesniegšanas termiņš – Termiņa sākums – Nepieņemamība – Būtisku procedūras noteikumu ievērošana – Lēmums par atlaišanu pārbaudes laika beigās – Uzticības saiknes zudums – Atbildība – Prasības pieteikumā ietverts pieteikums par tiesas sēdes rīkošanu, kas nav atkārtoti pausts saskaņā ar Reglamenta 106. panta 2. punktu)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/36

      Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – WL/ERCEA

      (Lieta T-493/17) (1)

      ((Civildienests - Līgumdarbinieki - Administratīvā izmeklēšana - Pārbaudes laika pagarināšana - Sagatavojošs tiesību akts - Atlaišana - Paziņošana par atlaišanu ar elektroniskā pasta vēstuli - Sūdzības iesniegšanas termiņš - Termiņa sākums - Nepieņemamība - Būtisku procedūras noteikumu ievērošana - Lēmums par atlaišanu pārbaudes laika beigās - Uzticības saiknes zudums - Atbildība - Prasības pieteikumā ietverts pieteikums par tiesas sēdes rīkošanu, kas nav atkārtoti pausts saskaņā ar Reglamenta 106. panta 2. punktu))
      (2019/C 44/46)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: WL (pārstāvis: F. Elia, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūra (pārstāvji: F. Sgritta un M. Chacón Mohedano, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un kurā ir lūgts, pirmkārt, atcelt ERCEA lēmumu par atlaišanu, kas prasītājai mutiski tika paziņots 2017. gada 10. janvārī, nekavējoties atjaunot darba attiecības un piespriest ERCEA samaksāt visu pa šo laiku uzkrājušos atalgojumu, otrkārt, atcelt ERCEA2016. gada 28. oktobra lēmumu pagarināt prasītājas pārbaudes laiku un konstatēt, ka no 2016. gada 1. novembra šis pārbaudes laiks nepastāv, treškārt, atcelt aktus, kas ir sagatavoti Komisijas izmeklēšanas un disciplinārlietu biroja (IDOC) veiktajā administratīvajā izmeklēšanā, un šīs izmeklēšanas 2016. gada 7. novembra ziņojumu, kā arī piespriest ERCEA dzēst minēto izmeklēšanu no personāla vadības informātikas sistēmas un no jebkuras citas datubāzes, kāda pastāv Eiropas Savienības iestādēs, ceturtkārt, atcelt ERCEA2016. gada 22. decembra lēmumu par atlaišanu, ko prasītāja saņēma 2017. gada 24. janvārī, nekavējoties atjaunot darba attiecības un piespriest ERCEA samaksāt zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, kuru veido kopš atlaišanas dienas uzkrājies atalgojums līdz sprieduma publicēšanai, vai, ja netiks veikta atjaunošana darbā, piespriest ERCEA atlīdzināt zaudējumus, ko veido zaudētā darba alga līdz līguma darbības beigām un kas veido summu 39 000 EUR apmērā, un, piektkārt, katrā ziņā piespriest ERCEA samaksāt prasītājai zaudējumu atlīdzību 300 000 EUR apmērā vai jebkādu citu lielāku vai mazāku naudas summu, kas tiks atzīta par taisnīgu, ņemot vērā smagu prasītājas tēla un personīgās un profesionālās reputācijas aizskārumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  WL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Lieta C-831/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-29/17 RQ/Komisija

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-29/17 RQ/Komisija
      (Lieta C-831/18 P)
      (2019/C 65/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-P. Keppenne, J. Baquero Cruz)

         Otrs lietas dalībnieks: RQ

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-29/17, ciktāl ar to atcelts Komisijas lēmums C(216) 1449 (2016. gada 2. marts) par pieprasījumu atcelt RQ imunitāti pret tiesvedību.

                  —

                  Noraidīt atbildētāja apelācijas tiesvedībā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā celto prasību atcelt tiesību aktu un pieņemt galīgo nolēmumu par šajā apelācijas sūdzībā izvirzītajiem jautājumiem, vai, ja strīds nav Tiesā izskatāmā stāvoklī, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

                  —

                  Piespriest prasītājam pirmajā instancē atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan saistībā ar šo apelācijas tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija izvirza trīs pamatus:

                  1.

                  Pirmkārt, atšķirībā no Vispārējās tiesas, Komisija uzskata, ka lēmums par imunitātes atcelšanu nebija prasītājam nelabvēlīgs akts un tādējādi pret to nevar vērst prasību atcelt tiesību aktu. Tādējādi pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo prasība tika atzīta par pieņemamu.

                  2.

                  Otrkārt, Komisija uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā nostiprinātās tiesības tikt uzklausītam nav interpretētas pareizi, jo šīs interpretācijas pamatā ir LES 4. panta 3. punkta (lojālas sadarbības princips) un Savienības struktūru un dalībvalstu iestāžu savstarpējas uzticēšanās principa kļūdaina interpretācija un piemērošana.

                  3.

                  Treškārt, Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā Komisijas rīcības kvalifikācijā konkrētajā lietā, uzskatot, ka tā nebija pietiekama, lai būtu ievērotas prasītāja tiesības tikt uzklausītam.


title: Lieta T-122/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 14. decembra rīkojums – Lidl Stiftung/EUIPO – Shimano Europe (“PRO”)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/47

      Vispārējās tiesas 2018. gada 14. decembra rīkojums – Lidl Stiftung/EUIPO – Shimano Europe (“PRO”)
      (Lieta T-122/18) (1)

      (2019/C 65/62)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta T-777/17: Prasība, kas celta 2017. gada 23. novembrī – Pan/EUIPO – Entertainment One UK (“TOBBIA”)

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/61

         Prasība, kas celta 2017. gada 23. novembrī – Pan/EUIPO – Entertainment One UK (“TOBBIA”)
   (Lieta T-777/17)
   (2018/C 022/82)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Xianhao Pan (Roma, Itālija) (pārstāvis – M. Oliva, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Entertainment One UK Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “TOBBIA” –Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 775 509

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 14. septembra lēmums lietā R 1776/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Pamatojuma nenorādīšana, attiecību starp preču zīmēm vērtējuma metodes pārkāpums, kā arī vērtējuma neesamība, kas saistīta ar preču zīmju sajaukšanas iespējas vērtējumu;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 53. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta C-721/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. decembrī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Sebastien Vollmer, Vera Sagalov/Swiss Global Air Lines AG

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. decembrī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Sebastien Vollmer, Vera Sagalov/Swiss Global Air Lines AG

   (Lieta C-721/17)
   (2018/C 123/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Sebastien Vollmer, Vera Sagalov

      Atbildētāja: Swiss Global Air Lines AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesības saņemt kompensāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pantu var būt arī tad, ja pasažieris saistībā ar ielidošanas kavēšanos, kas nepārsniedz 3 stundas, nepagūst uz tieši savienoto reisu, kā rezultātā ierašanās galamērķī notiek trīs un vairāk stundas vēlāk, bet abiem lidojumiem ir bijuši dažādi gaisa pārvadātāji?

               2)

               Vai tiesības saņemt kompensāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 7. pantu var būt arī tad, ja dažādie gaisa pārvadātāji ir saistīti tiesību aktu par sabiedrību grupām nozīmē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.)


title: Lieta C-122/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. februārī – Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/13

         Prasība, kas celta 2018. gada 14. februārī – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-122/18)
   (2018/C 123/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un C. Zadra)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi

               —

               atzīt, ka, tā kā Itālijas Republika nav nodrošinājusi un joprojām nenodrošina, ka valsts iestādes nepārsniedz 30 vai 60 kalendāro dienu termiņu komercparādu samaksai, tā nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV L 48, 1. lpp.) un it īpaši pienākumus, kas noteikti minētās direktīvas 4. pantā;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisijas rīcībā esošās ziņas, kas pamatotas ar informāciju, kuru Itālijas Republika sniegusi pirmstiesas procedūras gaitā, liecina, ka 30 un 60 dienu ilgos samaksas termiņus, kas ir norādīti Direktīvas 2011/7/ES 4. pantā par maksājumu kavējumu novēršanu, pārsniedz nevis atsevišķi subjekti, bet gan veselas valsts iestāžu kategorijas, nevis saistībā ar atsevišķu komercdarījumu, bet gan tie ir vidējie samaksas termiņi visos darījumos, ko minētās iestādes noslēgušas, un, visbeidzot, nevis ierobežotā laikposmā, bet gan pastāvīgi kopš 2014. gada septembra līdz šīs prasības celšanas dienai. Tādēļ Komisija uzskata par pierādītu, ka ir turpināti un sistemātiski pārkāpts minētās direktīvas 4. pants.


title: Lieta T-166/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. februāra spriedums – Gramberg/EUIPO – Mahdavi Sabet (Mobilā tālruņa futrālis) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlots mobilā tālruņa futrālis — Dizainparauga nodošana atklātībā — Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkts — Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/18

         Vispārējās tiesas 2018. gada 27. februāra spriedums – Gramberg/EUIPO – Mahdavi Sabet (Mobilā tālruņa futrālis)
   (Lieta T-166/15) (1)

   ((Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlots mobilā tālruņa futrālis - Dizainparauga nodošana atklātībā - Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkts - Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā))
   (2018/C 134/24)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Claus Gramberg (Essen, Vācija) (pārstāvji: sākotnēji S. Kettler, vēlāk F. Klopmeier un G. Becker, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Sorouch Mahdavi Sabet (Parīze, Francija)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2015. gada 13. janvāra lēmumu lietā R 460/2013-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp C. Gramberg un S. Mahdavi Sabet.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas trešās padomes 2015. gada 13. janvāra lēmumu lietā R 460/2013-3.

               2)

               Prasību pārējā daļā noraidīt.

               3)

               Piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt Claus Gramberg tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas ir radušies saistībā ar procesu EUIPO Apelācijas padomē.

      (1)  OV C 198, 15.6.2015.


title: Lieta T-85/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Shoe Branding Europe/EUIPO – adidas (Divu paralēlu svītru izvietojums uz apava) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kuru veido divas paralēlas svītras uz apava, reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas attēlo trīs paralēlas svītras uz apava — Relatīvs atteikuma pamats — Kaitējums reputācijai — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts))

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/42

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Shoe Branding Europe/EUIPO – adidas (Divu paralēlu svītru izvietojums uz apava)
   (Lieta T-85/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kuru veido divas paralēlas svītras uz apava, reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas attēlo trīs paralēlas svītras uz apava - Relatīvs atteikuma pamats - Kaitējums reputācijai - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts)))
   (2018/C 142/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Beļģija) (pārstāvis: J. Løje, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: A. Lukošiūtė)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: adidas AG (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji: I. Fowler un I. Junkar, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 26. novembra lēmumu lietā R 3106/2014-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp adidas un Shoe Branding Europe.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Shoe Branding Europe BVBA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


title: Lieta T-438/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Altunis/EUIPO – Hotel Cipriani (“CIPRIANI”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “CIPRIANI” — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOTEL CIPRIANI” — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkts) — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu līdzība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/43

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Altunis/EUIPO – Hotel Cipriani (“CIPRIANI”)
   (Lieta T-438/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “CIPRIANI” - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOTEL CIPRIANI” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkts) - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu līdzība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 142/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Altunis–Trading, Gestão e Serviços, Lda (Funchal, Portugāle) (pārstāvji: A. Vanzetti, S. Bergia un G. Sironi, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Hotel Cipriani Srl (Venēcija, Itālija) (pārstāvji: sākotnēji P. Cantrill, solicitor, un B. Brandreth, barrister, vēlāk B. Brandreth, A. Poulter un P. Brownlow, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 7. jūnija lēmumu lietā R 1889/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Hotel Cipriani un Altunis–Trading, Gestão e Serviços.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Altunis–Trading, Gestão e Serviços, Lda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta C-301/16 P: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (Apelācija — Tirdzniecības politika — Dempings — Ķīnas izcelsmes solārā stikla imports — Regula (ES) Nr. 1225/2009 — 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts — Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss — Jēdziens “nozīmīgi izkropļojumi, kas mantoti no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas” 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešā ievilkuma izpratnē — Nodokļu priekšrocības)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/4

         Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd

   (Lieta C-301/16 P) (1)

   ((Apelācija - Tirdzniecības politika - Dempings - Ķīnas izcelsmes solārā stikla imports - Regula (ES) Nr. 1225/2009 - 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts - Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss - Jēdziens “nozīmīgi izkropļojumi, kas mantoti no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas” 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešā ievilkuma izpratnē - Nodokļu priekšrocības))
   (2018/C 142/05)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Flynn un T. Maxian Rusche)

      Otra lietas dalībniece: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (pārstāvji: Y. Melin un V. Akritidis, advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (pārstāvji: A. Bochon, advokāts, un R. MacLean, solicitor)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 16. marta spriedumu Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija (T-586/14, EU:T:2016:154).

               2)

               Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

               3)

               Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta C-47/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) – Skarb Pánstwa Rzeczpospolitej Polskiej – Generalny Dyrektor Dróg Krajowych i Autostrad/Stephan Riel, kā maksātnespējas administrators maksātnespējas procedūrā par Alpine Bau GmbH mantu

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) – Skarb Pánstwa Rzeczpospolitej Polskiej – Generalny Dyrektor Dróg Krajowych i Autostrad/Stephan Riel, kā maksātnespējas administrators maksātnespējas procedūrā par Alpine Bau GmbH mantu
   (Lieta C-47/18)
   (2018/C 142/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skarb Pánstwa Rzeczpospolitej Polskiej – Generalny Dyrektor Dróg Krajowych i Autostrad

      Atbildētājs: Stephan Riel maksātnespējas procesa administratora statusā maksātnespējas procedūrā par Alpine Bau GmbH mantu

      Prejudiciālie jautājumi

   1. jautājums:

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (2012. gada regula) (1) 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Austrijas tiesībās paredzētā pārskatīšanas prasība 2012. gada regulas 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē attiecas uz maksātnespēju un tādēļ neietilpst šīs regulas materiālajā piemērošanas jomā?

      2.a) jautājums (tikai tad, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde):
   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (2012. gada regula) 29. panta 1. punkts pēc analoģijas ir jāpiemēro saistītām prasībām, kas ietilpst Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām piemērošanas jomā?

      2.b) jautājums (tikai tad, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde vai uz otrā jautājuma a) daļu – apstiprinoša atbilde):
   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (2012. gada regula) 29. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pastāv prasība par vienu un to pašu pamatu un priekšmetu starp tām pašām pusēm, ja kreditors – prasītāja –, kurš ir pieteicis (būtībā) identisku prasījumu – kuru (lielākajā daļā) attiecīgais maksātnespējas procesa administrators ir apstrīdējis – galvenajā maksātnespējas procedūrā Austrijā un sekundārajā maksātnespējas procedūrā Polijā, vispirms Polijā pret vietējo maksātnespējas procesa administratoru sekundārajā maksātnespējas procedūrā un pēc tam Austrijā pret maksātnespējas procesa administratoru galvenajā maksātnespējas procedūrā – atbildētāju – ceļ prasības atzīt konkrēta apmēra maksātnespējas prasījumu pastāvēšanu?

      3.a) jautājums:

   Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (2000. gada regula) (2) 41. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība paziņot “prasījuma būtību, dienu, kad tas radies, un tā summu” ir izpildīta, ja kreditors, kurš ir citas dalībvalsts, nevis procedūras aizsākšanas valsts rezidents, – prasītāja – savā prasījuma iesniegumā galvenajā maksātnespējas procedūrā – kā šajā lietā –

               a)

               raksturo prasījumu, vienīgi norādot konkrētu summu, bet nenorādot dienu, kad tas radies (piemēram, “apakšuzņēmēja JSV Slawomir Kubica prasījums par ceļubūves darbu veikšanu”);

               b)

               pašā iesniegumā nenorāda dienu, kad radies prasījums, bet šo dienu var secināt no prasījuma iesniegumam pievienotajiem dokumentiem (piemēram, pamatojoties uz iesniegtā rēķina datumu)?

         3.b) jautājums:
   Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (2000. gada regula) 41. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šī norma individuālā gadījumā ļauj piemērot iesniedzējam kreditoram, kurš ir citas dalībvalsts, nevis procedūras aizsākšanas valsts rezidents, labvēlīgākas valsts tiesību normas, piemēram, attiecībā uz prasību paziņot dienu, kad radies prasījums?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās

      (2)  OV 2000, L 160, 1. lpp.


title: Lieta T-93/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – International Skating Union/Komisija

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/55

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – International Skating Union/Komisija
   (Lieta T-93/18)
   (2018/C 142/72)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: International Skating Union (Lozanna, Šveice) (ko pārstāv J.-F. Bellis, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 8. decembra Lēmumu lietā AT.40208 – International Skating Union’s Eligibility rules un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots fundamentāls pretrunīgums pamatojumā, uz kuru balstās Komisijas lēmums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas noteikumi nav paredzēti, lai ierobežotu konkurenci.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas noteikumi neietekmē konkurences ierobežošanu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas lēmums neapstiprināt 2014. gada Dubai Icederby pasākumu neietilpst LESD 101. panta darbības jomā, jo šim lēmumam ir leģitīms mērķis saskaņā ar prasītājas Ētikas kodeksu, kas aizliedz jebkāda veida atbalstu derībām.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka katrā ziņā prasītājas lēmums neapstiprināt 2014. gada Dubai Icederby pasākumu neietilpst LESD 101. panta teritoriālajā piemērošanas jomā.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka apgalvojums, ka Sporta šķīrējtiesas noteikumi pastiprina iespējamos ierobežojumus, nav pamatots.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi savas pilnvaras, nosakot prasītājai korektīvus pasākumus, kas nav saistīti ar pārkāpuma konstatāciju.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka periodisku soda maksājumu piemērošanai nav juridiska pamata.


title: Lieta T-95/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. februārī – Gollnisch/Parlaments

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/55

         Prasība, kas celta 2018. gada 12. februārī – Gollnisch/Parlaments
   (Lieta T-95/18)
   (2018/C 142/73)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francija) (pārstāvis: B. Bonnefoy-Claudet, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta Prezidija 2017. gada 23. oktobra lēmumu ar atsauces numuru PE 610.437/BUR/Decision, kas paziņots ar Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 1. decembra vēstuli ar atsauces numuru D 318700 un ar kuru tika noraidīta B. Gollnisch sūdzība par Ģenerālsekretāra lēmumu, ar ko prasītājs vērsās pie kvestoriem;

               —

               atcelt kopumā Eiropas Parlamenta Ģenerālsekretāra 2016. gada 1. jūlija lēmumu, kas paziņots 6. jūlijā, par “summu 275 984,23 EUR apmērā, kas nepamatoti izmaksāta Bruno Gollnisch”, un ar ko atbildīgajam kredītrīkotājam un iestādes grāmatvedim tiek uzdots šo summu atgūt;

               —

               atcelt paziņojumu kopumā un visus iepriekšminētā lēmuma izpildes pasākumus, kas ietverti Finanšu ģenerāldirektora 2016. gada 6. jūlija vēstulē ar atsauces numuru D 201920;

               —

               atcelt kopumā šī paša Finanšu ģenerāldirektora 2016. gada 5. jūlijā parakstīto parādzīmi Nr. 2016-914;

               —

               piešķirt prasītājam summu 50 000 EUR apmērā kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas radies dēļ nepamatotajiem apvainojumiem, kas pausti pirms jebkādiem izmeklēšanā izdarītajiem secinājumiem, kā arī viņa tēla aizskāruma rezultātā, apstrīdētā lēmuma radīto ievērojamo raižu viņa privātajā un politiskajā dzīvē dēļ un ievērojamā darba apjoma dēļ, ko viņam ir nācies veltīt šīm procedūrām;

               —

               piešķirt viņam summu 28 000 EUR apmērā kā atlīdzību par izdevumiem, kas radušies saistībā ar viņa aizstāvju algošanu, šī prasības pieteikuma sagatavošanu, prasības pieteikuma un tā pielikumu kopēšanas darbu un iesniegšanas izmaksām;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus, kas konkrēti vērsti pret Prezidija lēmumu.

               1.

               Pirmais pamats ir saistīts ar vairākiem būtisku procedūras noteikumu pārkāpumiem, kurus atbildētājs esot pieļāvis, pieņemot apstrīdēto lēmumu. Prasītājs uzskata, ka procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, ir tikušas pārkāptas prasītāja tiesības tikt uzklausītam objektīvā iestādē. Atbildētājs turklāt esot pārkāpis arī viņa tiesības uz aizstāvību. Apstrīdētā lēmuma pamatā esot kvestoru pārstāvja nepareizs paziņojums un tā pamatojums esot nepietiekams, jo tajā neesot sniegtas atbildes uz vairākiem prasītāja iebildumiem.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar faktu sagrozīšanu, kuras rezultātā ticis pieņemts apstrīdētais lēmums.

         Prasītājs turklāt izvirza pamatus, ko tas bija izvirzījis pret Ģenerālsekretāra lēmumu, par ko izcēlies strīds Parlamenta Prezidijā, jo pēdējais minētais paturēja spēkā apstrīdēto lēmumu, neņemot vērā prasītāja izvirzītos argumentus.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz kļūdām procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts Ģenerālsekretāra lēmums, kas saistītas ar Ģenerālsekretāra kompetences neesamību, tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, pierādīšanas pienākuma apvēršanu, nepietiekamu pamatojumu, kā arī tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpumu.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar deputātu palīgu pilsoņu tiesību pārkāpumu, pret prasītāju vērstu diskriminējošu attieksmi, pilnvaru nepareizu izmantošanu, deputātu neatkarības aizskārumu un vietējā līmeņa deputātu palīgu lomas ignorēšanu, kā arī samērīguma principa pārkāpumu.


title: Lieta T-104/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Fundación Tecnalia Research & Innovation/REA

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/57

         Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Fundación Tecnalia Research & Innovation/REA

   (Lieta T-104/18)
   (2018/C 142/74)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fundación Tecnalia Research & Innovation (Donostija-Sansevastjana, Spānija) (pārstāvji: P. Palacios Pesquera un M. Rius Coma, advokāti)

      Atbildētāja: Pētniecības izpildaģentūra (REA)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               Atzīt šo prasību un tajā izklāstītos apstrīdēšanas pamatus par pieņemamiem;

               —

               Atzīt šajā prasībā izklāstītos apstrīdēšanas pamatus un līdz ar to atcelt apstrīdēto lēmumu, nosakot, ka nav jāatmaksā summas, kas samaksātas par TECNALIA paveiktajiem uzdevumiem;

               —

               piespriest REA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par lēmumu, kas pieņemts uz sacīkstes principu balstītajā procedūrā finansiālo līdzekļu atgūšanai saistībā ar projekta FP7-SME-2013-605879-FOODWATCH dotācijas nolīgumu. Lēmums izbeigt projekta FoodWatch dotācijas nolīgumu tika pieņemts tāpēc, ka atbildētāja it kā neesot tikusi informēta par, pēc REA domām, mērķu, darba metodoloģijas un sagaidāmo rezultātu ziņā projektam FoodWatch ļoti līdzīgā projekta BreadGuard esamību.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par to, ka apstrīdētajā lēmumā neesot izklāstīts pamatojums, jo nav ņemti vērā attaisnojošie iemesli, ko TECNALIA norādījusi uz sacīkstes principu balstītajā izmeklēšanas procedūrā.

               2.

               Otrais pamats ir par to, ka esot pārkāpti projekta FoodWatch dotācijas nolīguma II pielikuma noteikumi, jo atbildētāja nav norādījusi to neatkarīgo ekspertu identitāti, kuri ir parakstījuši apstrīdētā lēmuma pamatā esošos ekspertīzes atzinumus, tādējādi nedodot iespēju TECNALIA tos noraidīt.

               3.

               Trešais pamats ir par to, ka esot pārkāpts vainojamības princips, jo atbildētāja nav ņēmusi vērā, cik lielā mērā TECNALIA ir piedalījusies inkriminētajos nodarījumos.

               4.

               Ceturtais pamats ir par to, ka esot pārkāpts likumiskuma princips, jo TECNALIA ir pienācīgi īstenojusi projektus un nav pārkāpusi vai neizpildījusi nolīgtās saistības.

               5.

               Piektais pamats ir par to, ka esot pārkāpts samērīguma princips, jo nav ņemts vērā, cik lielā mērā inkriminētajā nodarījumā ir vainojams katrs tā līdzdalībnieks.


title: Lieta C-558/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums (Kammergericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedībā, ko ierosinājusi Doris Margret Lisette Mahnkopf (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Regula (ES) Nr. 650/2012 — Mantošana un Eiropas mantošanas apliecība — Piemērošanas joma — Iespēja norādīt pārdzīvojušā laulātā daļu Eiropas mantošanas apliecībā)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/9

         Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums (Kammergericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedībā, ko ierosinājusi Doris Margret Lisette Mahnkopf

   (Lieta C-558/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (ES) Nr. 650/2012 - Mantošana un Eiropas mantošanas apliecība - Piemērošanas joma - Iespēja norādīt pārdzīvojušā laulātā daļu Eiropas mantošanas apliecībā))
   (2018/C 142/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Kammergericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Doris Margret Lisette Mahnkopf

      Piedaloties: Sven Mahnkopf

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās regulas piemērošanas jomā ietilpst tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, kurā ir paredzēts, ka viena laulātā nāves gadījumā mantojums tiek sadalīts pēc vienotas likmes, palielinot pārdzīvojušā laulātā mantojuma daļu.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta T-6/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (“BLACK LABEL BY EQUIVALENZA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BLACK LABEL BY EQUIVALENZA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “LABELL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/48

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (“BLACK LABEL BY EQUIVALENZA”)
   (Lieta T-6/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BLACK LABEL BY EQUIVALENZA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “LABELL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 142/64)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Equivalenza Manufactory, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal un E. Armero Lavie, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un M. del Mar Baldares)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: ITM Entreprises SAS (Parīze, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 11. oktobra lēmumu lietā R 690/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp ITM Entreprises un Equivalenza Manufactory.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2016. gada 11. oktobra lēmumu lietā R 690/2016-2.

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Equivalenza Manufactory, SL tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 63, 27.7.2017.


title: Lieta C-89/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – A/Udlændinge- og Integrationsministeriet

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – A/Udlændinge- og Integrationsministeriet

   (Lieta C-89/18)
   (2018/C 142/44)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: A

      Atbildētājs: Udlændinge- og Integrationsministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Ja ir ieviesti “jauni ierobežojumi” attiecībā uz ģimenes atkalapvienošanos starp laulātajiem, kas prima facie pārkāpj Lēmuma Nr. 1/80 13. panta “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulu (Asociācijas Padomes 1980. gada 19. septembra Lēmums Nr. 1/80 par asociācijas izveidi, kas attiecas uz 1963. gada 12. septembra Līgumu starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju), un šādi ierobežojumi ir attaisnoti, balstoties uz “veiksmīgas integrācijas” apsvērumu, ko ES Tiesa atzinusi 2016. gada 12. aprīļa spriedumā lietā C-561/14 Genc
                   (1), skat. arī 2014. gada 10. jūlija spriedumu lietā C-138/13 Dogan
                   (2), vai tāda tiesību norma kā Dānijas Likuma par ārvalstniekiem (Udlændingeloven) 9. panta 7. punkts – saskaņā ar kuru cita starpā vispārējs nosacījums personas, kura ir trešās valsts valstspiederīgais un kurai ir uzturēšanās atļauja Dānijā, ģimenes atkalapvienošanai ar šādas personas laulāto ir tāds, ka pāra piesaiste Dānijai ir lielāka nekā Turcijai – ir uzskatāma par “attaisnotu ar primāru vispārējo interešu apsvērumu, [..] ir piemērota, lai nodrošinātu likumīgā mērķa īstenošanu, un [..] nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai”?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša un piesaistes prasība tiek uzskatīta par piemērotu integrācijas mērķa sasniegšanas nodrošināšanai, vai ir iespējams, nepārkāpjot ierobežojumu pārbaudi un samērīguma prasību:

                           (i)

                           piemērot praksi, saskaņā ar kuru, ja laulātais ar uzturēšanās atļauju dalībvalstī (atsauces persona) pirmo reizi ieradies Dānijā 12–13 gadu vecumā vai vēlāk, izvērtējot atsauces personas piesaisti dalībvalstij, būtiska nozīme tiek pievērsta šādiem jautājumiem: vai personai ir vai nu bijis apmēram 12 gadu ilgs ilgtermiņa likumīgas uzturēšanās periods dalībvalstī, vai ir bijis uzturēšanās periods un stabila darba vieta dalībvalstī ar būtisku saskari un komunikāciju ar kolēģiem un jebkuriem klientiem dalībvalsts valodā, un kas ir turpinājies bez būtiskiem pārtraukumiem vismaz četrus līdz piecus gadus, vai ir bijis uzturēšanās periods un stabila darba vieta bez būtiskas saskares un komunikācijas ar kolēģiem un klientiem dalībvalsts valodā, kas ir turpinājies bez būtiskiem pārtraukumiem vismaz septiņus līdz astoņus gadus;

                           (ii)

                           piemērot praksi, saskaņā ar kuru pret piesaistes prasības izpildi liecina tas, ka atsauces persona ir uzturējusi būtisku piesaisti savai izcelsmes valstij, dodoties biežās vai ilgtermiņa vizītēs uz izcelsmes valsti, savukārt, piešķirot atļauju, īstermiņa brīvdienas vai uzturēšanās saistībā ar izglītību netiek ņemtas vērā;

                           (iii)

                           piemērot praksi, saskaņā ar kuru pret piesaistes prasības izpildi ļoti būtiski liecina tā sauktā “precējies, šķīries un atkārtoti salaulājies” situācija?

      (1)  Tiesas spriedums, 2016. gada 12. aprīlis, ECLI:EU:C:2016:247.

      (2)  Tiesas spriedums, 2014. gada 10. jūlijs, EU:C:2014:2066.


title: Lieta C-3/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — LESD 56. pants — LES 4. panta 3. punkts — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Ierobežojumi — Azartspēles — Valsts tiesiskais regulējums — Valsts rīkotas dažu veidu azartspēles — Ekskluzivitāte — Koncesiju sistēma citiem spēļu veidiem — Atļaujas saņemšanas prasība — Administratīvais sods)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/11

         Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

   (Lieta C-3/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - LESD 56. pants - LES 4. panta 3. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Ierobežojumi - Azartspēles - Valsts tiesiskais regulējums - Valsts rīkotas dažu veidu azartspēles - Ekskluzivitāte - Koncesiju sistēma citiem spēļu veidiem - Atļaujas saņemšanas prasība - Administratīvais sods))
   (2018/C 142/15)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sporting Odds Limited

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

      Rezolutīvā daļa

               1)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas principā pieļauj duālu azartspēļu organizēšanas sistēmu, kurā uz dažu veidu azartspēlēm monopols ir valstij, bet uz citām attiecas azartspēļu koncesiju un atļauju sistēma, ja iesniedzējtiesa konstatē, ka pakalpojumu sniegšanas brīvību ierobežojošais tiesiskais regulējums patiešām saskaņotā un sistemātiskā veidā ir vērsts uz attiecīgās dalībvalsts minēto mērķu sasniegšanu.

               2)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts noteikumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram atļauju tiešsaistes kazino spēļu organizēšanai var iegūt vienīgi tādi azartspēļu uzņēmumi, kam ir koncesija valsts teritorijā esošam kazino, ciktāl šis noteikums nav obligāts nosacījums izvirzīto mērķu sasniegšanai un pastāv mazāk ierobežojoši līdzekļi šo mērķu sasniegšanai.

               3)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ar kuru tiek ieviests koncesiju un atļauju režīms azartspēļu organizēšanai tiešsaistē, jo tajā ir ietvertas diskriminējošas tiesību normas attiecībā uz tiem uzņēmumiem, kuri ir reģistrēti citās dalībvalstīs, vai tādēļ, ka tajā ir paredzētas nediskriminējošas tiesību normas, bet tās tiek piemērotas nepārskatāmi vai tiek īstenotas tādā veidā, kas neļauj vai apgrūtina konkrētu citās dalībvalstīs reģistrētu pretendentu kandidatūras iesniegšanu.

               4)

               LESD 56. pants un LES 4. panta 3. punkts, tos skatot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, kurā nav paredzēta iespēja pēc savas ierosmes pārbaudīt pakalpojumu sniegšanas brīvību ierobežojošu pasākumu LESD 56. panta izpratnē samērīgumu un ar kuru pierādīšanas pienākums ir uzlikts lietas pusēm.

               5)

               LESD 56. pants, to skatot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij, kas ir īstenojusi ierobežojošu tiesisko regulējumu, ir pienākums sniegt pierādījumus par to, ka pastāv mērķi, kuri var padarīt likumīgu ar LESD garantētas pamatbrīvības ierobežojumu, un pierādīt tā samērīgumu, un, ja tas netiek izdarīts, valsts tiesai ir jābūt iespējai izdarīt visus secinājumus, kas izriet no šīs neizpildes.

               6)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nevar atzīt, ka dalībvalsts nav izpildījusi savu pienākumu pamatot ierobežojošo pasākumu, tikai tāpēc, ka tā brīdī, kad šis pasākums tiek iekļauts valsts tiesību aktos, vai brīdī, kad valsts tiesa pārbauda šo pasākumu, nav sniegusi šī pasākuma ietekmes analīzi.

               7)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu sodu kā pamatlietā, kas tiek uzlikts par tādu valsts tiesību aktu pārkāpumu, ar kuriem ievieš koncesiju un atļauju režīmu azartspēļu organizēšanai, gadījumā, kad šādi valsts tiesību akti izrādās pretrunā šim pantam.

      (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta T-126/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. februārī – Van Haren Schoenen/Komisija

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/65

         Prasība, kas celta 2018. gada 27. februārī – Van Haren Schoenen/Komisija
   (Lieta T-126/18)
   (2018/C 142/83)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: van Haren Schoenen BV (Waalwijk, Nīderlande) (pārstāvji: S. De Knop, B. Natens, A. Willems un M. Meulenbelt, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               LES 5. panta 1. un 2. punkta pārkāpums apstrīdētās regulas juridiskā pamata trūkuma dēļ. Pakārtoti prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts institucionālā līdzsvara princips LES 13. panta 2. punkta izpratnē.

               2.

               LESD 266. panta pārkāpums, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2016. gada 4. februāra spriedumu C&J Clark International (C-659/13 un C-34/14, EU:C:2016:74).

               3.

               Regulas (ES) 2016/1036 (1) 1. panta 1. punkta un 10. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums, piemērojot antidempinga maksājumus precēm, kas atrodas brīvā apgrozībā.

               4.

               Regulas (ES) 2016/1036 21. panta pārkāpums, jo antidempinga maksājumi tika uzlikti, neveicot jaunu Savienības interešu novērtējumu. Katrā ziņā, pēc prasītājas domām, ir acīmredzami kļūdaini nolemt, ka antidempinga maksājumu piemērošana ir Savienības interesēs.

               5.

               LES 5. panta 1. un 4. punkta pārkāpums, jo tika pieņemts akts, kas pārsniedz to, kas ir nepieciešams tā mērķa sasniegšanai.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 21. lpp.).


title: Lieta T-139/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. februārī – Avio/Komisija

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/68

         Prasība, kas celta 2018. gada 21. februārī – Avio/Komisija
   (Lieta T-139/18)
   (2018/C 142/87)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Avio SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji: G. Roberti, G. Bellitti un I. Perego, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

               —

               būtībā atcelt Komisijas Lēmumu C(2016) 4621 final (2016. gada 20. jūlijs), ar ko atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 8. panta 2. punktam ir atļauta koncentrācijas darbība “ASL/Arianespace”, lieta COMP/M.7724;

               —

               veicot pierādījumu savākšanas pasākumus, uzdot Komisijai saskaņā ar Reglamenta 88. un 89. pantu un 91. panta b) punktu iesniegt šī prasības pieteikuma III sadaļā minētos dokumentus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret Komisijas Lēmumu C(2016) 4621 final (2016. gada 20. jūlijs), ar ko atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 8. panta 2. punktam ir atļauta koncentrācijas darbība “ASL/Arianespace”, lieta COMP/M.7724, kurš nekonfidenciālajā versijā ir publicēts 2017. gada 11. decembrī.
   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nav veikusi izmeklēšanu un nav norādījusi pamatojumu, jo tā nav pareizi analizējusi konkurentu izslēgšanas risku Arianespace piedāvāto nesējraķešu tirgū, it īpaši ņemot vērā spējas, stimulus un pret konkurenci vērsto iedarbību;

               2.

               Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo nav prasījusi uzņemties saistības attiecībā uz Arianespace piedāvāto nesējraķešu tirgu, konkrēti attiecībā uz konkurences riskiem saistībā ar interešu konfliktu Arianespace un risku saistībā ar sensitīvas informācijas apmaiņu starp Arianespace un ASL.


title: Lieta T-124/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. marta rīkojums – Estamede/ECB (Ārpuslīgumiskā atbildība — Ekonomikas un monetārā politika — ECB — Grieķijas valsts parāda restrukturizācija — Grieķijas publisko tiesību subjekta, kurš pārvalda inženieru un sabiedrisko darbuzņēmēju pensiju fondu, iesaiste — Personīgas intereses vai tiesību uz atlīdzinājumu nodošanas neesamība — Formas prasību neievērošana — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/35

         Vispārējās tiesas 2018. gada 5. marta rīkojums – Estamede/ECB
   (Lieta T-124/17) (1)

   ((Ārpuslīgumiskā atbildība - Ekonomikas un monetārā politika - ECB - Grieķijas valsts parāda restrukturizācija - Grieķijas publisko tiesību subjekta, kurš pārvalda inženieru un sabiedrisko darbuzņēmēju pensiju fondu, iesaiste - Personīgas intereses vai tiesību uz atlīdzinājumu nodošanas neesamība - Formas prasību neievērošana - Acīmredzama nepieņemamība))
   (2018/C 152/44)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon (Estamede) (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis: P. Miliarakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji: A. Koutsoukou un K. Laurinavičius, pārstāvji, kam palīdz H.-G. Kamann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt zaudējumus, kas Eniaios Foreas Koinonikis Asfalisis (EFKA), un it īpaši tās inženieru un sabiedrisko darbuzņēmēju profesiju apvienībai Tameio Syntaxeon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon (TSMEDE) (Tomeis Michanikon Ergolipton Dimosion Ergon), kā arī tās pensionētajiem dalībniekiem ir radušies tostarp ECB Lēmuma 2012/153/ES (2012. gada 5. marts) par Grieķijas Republikas emitētu vai pilnībā garantētu tirgojamu parāda instrumentu atbilstību Grieķijas Republikas parāda apmaiņas priekšlikuma kontekstā (OV 2012, L 77, 19. lpp.) pieņemšanas dēļ, kā arī dēļ citiem ECB pasākumiem saistībā ar Grieķijas valsts parāda restrukturizāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

               2)

               Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon (Estamede) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-196/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 9. marta rīkojums – Naftogaz of Ukraine/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Direktīva 2009/73/EK — Komisijas lēmums par grozījumiem nosacījumos par atbrīvojumu no Savienības normu piemērošanas attiecībā uz gāzesvada OPAL ekspluatāciju attiecībā uz trešo personu piekļuvi un tarifu regulējumu — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/36

         Vispārējās tiesas 2018. gada 9. marta rīkojums – Naftogaz of Ukraine/Komisija
   (Lieta T-196/17) (1)

   ((Prasība atcelt tiesību aktu - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīva 2009/73/EK - Komisijas lēmums par grozījumiem nosacījumos par atbrīvojumu no Savienības normu piemērošanas attiecībā uz gāzesvada OPAL ekspluatāciju attiecībā uz trešo personu piekļuvi un tarifu regulējumu - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība))
   (2018/C 152/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NJSC Naftogaz of Ukraine (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji: D. Mjaaland, A. Haga, M. Krakowiak un P. Grzejszczak, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Y. G. Marinova, O. Beynet un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2016) 6950 final (2016. gada 28. oktobris), ar ko pārskata atbrīvojuma, kas saskaņā ar Direktīvu 2003/55/EK ir piemērots gāzes vadam OPAL attiecībā uz noteikumiem par trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu, nosacījumus.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Vairs nav jālemj par pieteikumiem par iestāšanos lietā.

               3)

               NJSC Naftogaz of Ukraine sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

               4)

               Naftogaz of Ukraine, Komisija, OPAL Gastransport GmbH & Co. KG, Gazprom Eksport LLC un Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. sedz katra pati savus tiesāšanās izdevumus saistībā pieteikumiem par iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta C-8/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. janvārī iesniedza Vilniaus apygardos teismas (Lietuva) – TE, UD, YB, ZC/Luminor Bank AB

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. janvārī iesniedza Vilniaus apygardos teismas (Lietuva) – TE, UD, YB, ZC/Luminor Bank AB

   (Lieta C-8/18)
   (2018/C 152/03)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Vilniaus apygardos teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: TE, UD, YB, ZC

      Atbildētāja: Luminor Bank AB

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai fiziska persona, kura pirms Direktīvas 2004/39/EK (1) 70. pantā minētā 2007. gada 1. novembra datuma iegādājās no bankas atvasināto finanšu instrumentu, izmantojot šīs bankas aizdotos līdzekļus, pamatojoties uz nodrošinājumu par labu šai bankai, saskaņā ar ES tiesību aktiem ir uzskatāma par patērētāju ievērojot to, ka Direktīvas 2011/83/ES (2) par patērētāju tiesībām 3. panta 3. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka šī direktīva neattiecas uz “finanšu pakalpojumu” līgumiem?

               2)

               Vai fiziska persona, kura pirms Direktīvas 2004/39/EK 70. pantā minētā 2007. gada 1. novembra datuma iegādājās no bankas atvasināto finanšu instrumentu, izmantojot šīs bankas aizdotos līdzekļus, pamatojoties uz nodrošinājumu par labu šai bankai, saskaņā ar ES tiesību aktiem ir uzskatāma par mazumtirdzniecības klientu un neprofesionālu ieguldītāju finanšu instrumentos, un, ja tas tā ir, vai šajā lietā ir jāpiemēro ES tiesību normas, ar ko nosaka patērētāju informēšanas pienākumu un aizliedz interešu konfliktu, ja banka piedāvā un pārdod finanšu instrumentu, piemēram Direktīvā 2003/6 (3), Direktīvā 2003/71/EK (4), Direktīvā 2001/34/EK (5), Regulā (EK) Nr. 809/2004 (6), direktīvā par finanšu instrumentu tirgiem (MiFID II) (7) paredzētie noteikumi un citas ES tiesību [aktos] paredzētās normas, kas aizsargā finanšu pakalpojumu patērētāju tiesības?

               3)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīga izmantošana) ir jāinterpretē tādējādi, ka fakta neatklāšana par to, ka finanšu pakalpojumu sniedzējs nav tiesīgs sniegt konkrēto finanšu pakalpojumu, būtiskas informācijas nesniegšana prospektā un prospekta papildinājumā, kā arī iespējamais finanšu pakalpojumu sniedzēja interešu konflikts līgumu noslēgšanas laikā attiecībā uz finanšu instrumentu, var tieši ietekmēt (konkrētā virzienā) attiecīgo finanšu instrumentu cenu, un ka tādējādi otrai līgumslēdzējai pusei ir tiesības pieprasīt šo līgumu atcelšanu vai grozīšanu, vai zaudējumu kompensāciju?

      (1)  Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV 2004, L 145, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (OV 2003, L 96, 16. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un padomes Direktīva 2003/71/EK (2003. gada 4. novembris) par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem (OV 2003, L 345, 64. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/34/EK (2001. gada 28. maijs) par vērtspapīru iekļaušanu fondu biržas oficiālajā sarakstā un par informāciju, kas jāpublicē par tādiem vērtspapīriem (OV 2001, L 184, 1. lpp.).

      (6)  Komisijas Regula (EK) Nr. 809/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/71/EK īstenošanu attiecībā uz prospektos iekļauto informāciju, kā arī prospektu formu, informācijas iekļaušanu ar norādi un prospektu publicēšanu, un attiecībā uz reklāmas izplatīšanu (OV 2004, L 149, 1. lpp.).

      (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/65/ES (2014. gada 15. maijs) par finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Direktīvu 2002/92/ES un Direktīvu 2011/61/ES (OV 2014, L 173, 349. lpp.).


title: Lieta C-26/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. janvārī iesniedza Hessisches Finanzgericht (Vācija) – Federal Express Corporation, Deutsche Niederlassung/Hauptzollamt Frankfurt am Main

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. janvārī iesniedza Hessisches Finanzgericht (Vācija) – Federal Express Corporation, Deutsche Niederlassung/Hauptzollamt Frankfurt am Main

   (Lieta C-26/18)
   (2018/C 152/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hessisches Finanzgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Federal Express Corporation, Deutsche Niederlassung

      Atbildētāja: Hauptzollamt Frankfurt am Main

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai imports Padomes Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta un 30. panta izpratnē paredz, ka Savienības teritorijā ievestām precēm jānokļūst Savienības ekonomiskajā apritē, vai arī pietiek tikai ar iespējamību, ka ievestās preces nokļūst Savienības ekonomiskajā apritē?
               Ja imports paredz, ka Savienības teritorijā ievestām precēm jānokļūst Savienības ekonomiskajā apritē:

               2.

               Vai Savienības teritorijā ievestas preces nokļūst Savienības ekonomiskajā apritē jau tad, ja, neievērojot muitas tiesību normas, preces nav nodotas nevienā no muitas procedūrām direktīvas 61. panta pirmās daļas izpratnē, vai arī tās sākotnēji gan ir nodotas muitas procedūrā, tomēr vēlāk, pārkāpjot muitas tiesību normas, tās ir izņemtas no muitas procedūras, vai arī gadījumā, ja tiek pārkāptas muitas tiesību normas, preču nokļūšana Savienības ekonomiskajā apritē paredz, ka var uzskatīt, ka preces attiecīgā pārkāpuma dēļ ir nokļuvušas Savienības ekonomiskajā apritē tās dalībvalsts nodokļu zonā, kurā tika veikts muitas tiesību pārkāpums, un tās varēja patērēt vai izmantot?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-93/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. februārī iesniedza Court of Appeal in Northern Ireland (Apvienotā Karaliste) – Ermira Bajratari/Secretary of State for the Home Department

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. februārī iesniedza Court of Appeal in Northern Ireland (Apvienotā Karaliste) – Ermira Bajratari/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-93/18)
   (2018/C 152/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal in Northern Ireland

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ermira Bajratari

      Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai ienākumi no nodarbinātības, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir nelikumīga, pilnībā vai daļēji liecina par pietiekamu līdzekļu pieejamību saskaņā ar Pilsoņu direktīvas (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu?

               2.

               Ja “jā”, vai 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta prasības ir izpildītas, ja nodarbinātība tiek uzskatīta par nedrošu vienīgi tās nelikumīgā rakstura dēļ?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).


title: Lieta C-98/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – T. Boer & Zonen BV/Staatssecretaris van Economische Zaken

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – T. Boer & Zonen BV/Staatssecretaris van Economische Zaken

   (Lieta C-98/18)
   (2018/C 152/18)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: T. Boer & Zonen BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Economische Zaken

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas Nr. 853/2004 (1) III pielikuma I sadaļas VII nodaļas 1. un 3. punktā paredzētais tiesiskais regulējums ir jāinterpretē tādējādi, ka gaļa ir jāatdzesē pašā kautuvē, tādējādi gaļu refrižeratorā var sākt iekraut tikai tad, ja gaļas temperatūra ir ne vairāk kā 7 C, vai tomēr gaļas atdzesēšana var notikt arī refrižeratorā, kamēr tas nav izbraucis no kautuves teritorijas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 853/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku (OV 2004, L 139, 55. lpp.).


title: Lieta T-390/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Grupo Osborne/EUIPO – Ostermann (“DONTORO dog friendship”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “DONTORO dog friendship” reģistrācijas pieteikums — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu papildināmība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/29

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Grupo Osborne/EUIPO – Ostermann (“DONTORO dog friendship”)
   (Lieta T-390/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “DONTORO dog friendship” reģistrācijas pieteikums - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu papildināmība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 152/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grupo Osborne, SA (Elpuerto de Santamarija, Spānija) (pārstāvis: J. M. Iglesias Monravá, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Daniel Ostermann (Leipciga, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 28. aprīļa lēmumu lietā R 2002/2015-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Grupo Osborne un Daniel Ostermann k-gu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Grupo Osborne, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta C-49/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. janvārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – Carlos Escribano Vindel/Ministerio de Justicia

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. janvārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – Carlos Escribano Vindel/Ministerio de Justicia

   (Lieta C-49/18)
   (2018/C 152/08)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Carlos Escribano Vindel

      Atbildētāja: Ministerio de Justicia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai diskriminācijas aizlieguma princips, kas ir vispārējs Savienības tiesību princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā 2010. gada 22. decembra Likuma 39/2010, ar kuru apstiprina valsts budžetu 2011. gadam, 31. panta pirmā daļa, saskaņā ar kuru ir paredzēts procentuāli atšķirīgs [atalgojuma] samazinājums, kas smagāk ietekmē tos tiesnešu kopuma locekļus, kuri saņem mazāku atalgojumu, liekot tiem sniegt lielāku ieguldījumu valsts izdevumu finansēšanā (nediskriminēšanas princips)?

               2)

               Vai vispārējais Savienības tiesību princips par tiesu neatkarības nodrošināšanu, pamatojoties uz taisnīgu un stabilu atalgojumu, kas atbilst tiesnešu veicamajiem pienākumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā 2010. gada 22. decembra Likuma 39/2010, ar kuru apstiprina valsts budžetu 2011. gadam, 31. panta pirmajā daļā ietvertais, saskaņā ar kuru netiek ņemts vērā to veicamo pienākumu raksturs, stāžs [un] uzdevumu svarīgums, bet vienīgi paredzēts lielāks ieguldījums valsts izdevumu finansēšanā tiem tiesnešu kopuma locekļiem, kuri saņem mazāku atalgojumu (tiesnešu neatkarības princips)?


title: Lieta C-115/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Tribunal correctionnel de Saint-Brieuc – Chambre détachée de Guingamp (Francija) – Procureur de la République/Tugdual Carluer u.c.

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Tribunal correctionnel de Saint-Brieuc – Chambre détachée de Guingamp (Francija) – Procureur de la République/Tugdual Carluer u.c.
   (Lieta C-115/18)
   (2018/C 152/21)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal correctionnel de Saint-Brieuc – Chambre détachée de Guingamp

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Procureur de la République

      Atbildētāji: Tugdual Carluer u.c.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regula Nr. 1107/2009 (1) atbilst piesardzības principam, ja tajā precīzi nav noteikts, kas ir darbīgā viela, atstājot atļaujas pieprasītājam iespēju izvēlēties, ko tas nosaka kā darbīgo vielu produktā, un tam ļaujot veltīt visu pieprasījuma dokumentāciju vienai vielai, lai gan tirdzniecībā laistais galaprodukts satur vairākas?

               2)

               Vai tiek nodrošināts piesardzības princips un tirdzniecības atļaujas objektivitāte, ja dokumentācijas izskatīšanai nepieciešamās pārbaudes, analīzes un novērtējumus veic vienīgi atļaujas pieprasītāji, kas var uzrādīt neobjektīvus rezultātus, neveicot nekādu neatkarīgu kontrolanalīzi?

               3)

               Vai tiek nodrošināts piesardzības princips un tirdzniecības atļaujas objektivitāte, nepublicējot atļauju pieprasījumu ziņojumus ražošanas noslēpuma dēļ?

               4)

               Vai Regula Nr. 1107/2009 atbilst piesardzības principam, ja tajā nav ņemta vērā darbīgo vielu daudzveidība un to kumulatīvā izmantošana, it īpaši, ja tajā nav paredzēts Eiropas līmenī veikt specifisku visaptverošu analīzi par darbīgo vielu savienošanu vienā produktā?

               5)

               Vai Regula Nr. 1107/2009 atbilst piesardzības principam, ja tās III un IV nodaļā ir noteikts atbrīvojums no toksiskuma pārbaudēm (genotoksiskums, kancerogenitātes pētījumi, endokrīnās sistēmas traucējumu pētījumi [..]) pesticīdu produktiem ar sastāvu, kāds tiek laists tirdzniecībā un iedarbojas uz patērētājiem un vidi, paredzot vienīgi kopsavilkuma pārbaudes, ko veic atļaujas pieprasītājs?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV L 309, 1. lpp.).


title: Lieta T-688/13: Vispārējās tiesas 2018. gada 26. februāra rīkojums – Deloitte Consulting/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/59

         Vispārējās tiesas 2018. gada 26. februāra rīkojums – Deloitte Consulting/Komisija
   (Lieta T-688/13) (1)

   (2018/C 152/69)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


201805250221897452018/C 200/115502016CJC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL2018041291022Lieta C-550/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 12. aprīļa spriedums (Rechtbank Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A, S/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos — Direktīva 2003/86/EK — 2. panta f) punkts — Jēdziens “nepilngadīgais bez pavadības” — 10. panta 3. punkta a) apakšpunkts — Bēgļa tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos ar saviem vecākiem — Bēglis, kas savas ieceļošanas dalībvalsts teritorijā un sava patvēruma pieteikuma iesniegšanas brīdī nav sasniedzis 18 gadu vecumu, bet kas ir pilngadīgs brīdī, kad tiek pieņemts lēmums, ar kuru viņam tiek piešķirts patvērums, un kad viņš iesniedz savu pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos — Noteicošais datums, lai izvērtētu ieinteresētās personas “nepilngadīgā” statusu)
 ---documentbreak--- C2002018LV920120180412LV001192102Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 12. aprīļa spriedums (Rechtbank Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A, S/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-550/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos — Direktīva 2003/86/EK — 2. panta f) punkts — Jēdziens “nepilngadīgais bez pavadības” — 10. panta 3. punkta a) apakšpunkts — Bēgļa tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos ar saviem vecākiem — Bēglis, kas savas ieceļošanas dalībvalsts teritorijā un sava patvēruma pieteikuma iesniegšanas brīdī nav sasniedzis 18 gadu vecumu, bet kas ir pilngadīgs brīdī, kad tiek pieņemts lēmums, ar kuru viņam tiek piešķirts patvērums, un kad viņš iesniedz savu pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos — Noteicošais datums, lai izvērtētu ieinteresētās personas “nepilngadīgā” statusu)”2018/C 200/11Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: A, S

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos 2. panta f) punkts, lasot kopsakarā ar tās 10. panta 3. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par “nepilngadīgo” šīs tiesību normas izpratnē ir jākvalificē trešās valsts pilsonis vai bezvalstnieks, kurš savas ieceļošanas dalībvalsts teritorijā un sava patvēruma pieteikuma iesniegšanas šajā valstī brīdī bija jaunāks par 18 gadiem, bet kurš patvēruma procedūras laikā sasniedz pilngadības vecumu un kuram vēlāk tiek atzīts bēgļa statuss.
   (
         1
      )	OV C 38, 6.2.2017.


201805250631897112018/C 200/457562016TC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL20180425363611Lieta T-756/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. aprīļa spriedums – Euro Castor Green/EUIPO – Netlon France (Dārza aizslietnis) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo dārza aizslietni — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā — Novitātes neesamība — Individuāla rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. un 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
 ---documentbreak--- C2002018LV3610120180425LV0045361361Vispārējās tiesas 2018. gada 25. aprīļa spriedums – Euro Castor Green/EUIPO – Netlon France (Dārza aizslietnis)
   (Lieta T-756/16) (
         1
      )
   “(Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo dārza aizslietni — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā — Novitātes neesamība — Individuāla rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. un 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)”2018/C 200/45Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Euro Castor Green (Bagnolet, Francija) (pārstāvis: B. Lafont, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Netlon France (Saint-Saulve, Francija) (pārstāvis: C. Berto, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 11. augusta lēmumu lietā R 754/2014–3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Netlon France un Euro Castor Green.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Euro Castor Green atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 6, 9.1.2017.