title: Lieta C-630/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-592/11 Anbouba /Padome 2013. gada 25. novembrī iesniedza Issam Anbouba

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-592/11 Anbouba/Padome 2013. gada 25. novembrī iesniedza Issam Anbouba

   (Lieta C-630/13 P)
   2014/C 45/37
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Issam Anbouba (pārstāvji — J.-M. Salva un M.-A. Bastin, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-592/11 Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome;

               —

               atzīt par prettiesisku lēmumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs ir iekļauts to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ekonomiskās sankcijas;

               —

               atcelt lietā T-592/11 apstrīdētos lēmumus un regulas;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Padome, ciktāl tā nav varējusi iesniegt pierādījumus par apelācijas sūdzības iesniedzēja atbalstu Sīrijas režīmam, ir pamatoti piemērojusi prezumpciju par to, ka Sīrijas galveno uzņēmumu vadītāji atbalstīja Sīrijas režīmu. Pamata pirmā daļa attiecas uz šādas prezumpcijas juridiskā pamata neesamību. Ierobežojošo pasākumu īpaši smagais un saistošais raksturs nepieļauj, ka tie tiek piemēroti, pamatojoties uz tādu prezumpciju, uz kuru atsaukties nav paredzēts nevienā reglamentējošā aktā. Pamata otrā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas nesamērīgo raksturu salīdzinājumā ar izvirzīto mērķi, it īpaši ņemot vērā tās pārmērīgi plašo raksturu. Pamata trešā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas neapstrīdamo raksturu. Iesniegt negatīvus pierādījumus, proti, ka atbalsts režīmam netika sniegts, būtu faktiski neiespējami un pozitīvu pierādījumu iesniegšanu par to, ka ir notikusi pretošanās režīmu, nevarētu pamatoti uzskatīt par vienīgo veidu, lai pierādītu ka saikne ar šo režīmu nepastāvēja.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir lēmusi bez Padomes iesniegtajiem pierādījumiem. Ar otrā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, pirmām kārtām, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neveicot normālu apstrīdēto lēmumu pārbaudi, un otrām kārtām, lemjot bez Padomes iesniegtiem pierādījumiem. Ar sava otrā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs izsaka iebildumu Vispārējai tiesai par to, ka tā pārsūdzētajā spriedumā nav noteikusi sodu par acīmredzamu sacīkstes principa un viņa tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Vispārējā tiesa Padomi esot atbrīvojusi no pienākuma iesniegt pierādījumus vai noradīt apstākļus, kas pamato minēto pierādījumu neizpaušanu, un esot pieļāvusi, ka Padome savu lēmumu var balstīt vienīgi pamatojoties uz prezumpciju, uz kuru tā turklāt nevarēja likumīgi atsaukties.


title: Lieta C-319/05: Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 15. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi — EKL 28. un 30. pants — Direktīva 2001/83/EK — Ķiploku preparāts kapsulās — Preparāts, kas atsevišķās dalībvalstīs likumīgi tiek tirgots kā uztura bagātinātājs — Preparāts, kas importa dalībvalstī klasificēts kā zāles — Jēdziens zāles — Šķērslis — Pamatojums — Veselības aizsardzība — Samērīgums)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 15. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-319/05) (1)

   (Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi - EKL 28. un 30. pants - Direktīva 2001/83/EK - Ķiploku preparāts kapsulās - Preparāts, kas atsevišķās dalībvalstīs likumīgi tiek tirgots kā uztura bagātinātājs - Preparāts, kas importa dalībvalstī klasificēts kā zāles - Jēdziens “zāles’ - Šķērslis - Pamatojums - Veselības aizsardzība - Samērīgums)
   (2008/C 8/04)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Stromskis [B. Stromsky] un B. Šima [B. Schima], pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma [M. Lumma] un K. Šulce-Bāra [C. Schulze-Bahr], pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. un 30. panta pārkāpums — Valsts administratīvā prakse, saskaņā ar ko ķiploku preparāts kapsulās tiek klasificēts kā zāles — Zāļu jēdziens Kopienu tiesiskajā regulējumā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Klasificējot kā zāles ķiploku preparātu kapsulās, kurš neatbilst zāļu pēc noformējuma definīcijai Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 1. panta 2. punkta izpratnē, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EKL 28. un 30. pantu.

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta C-673/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 8. oktobra spriedumu lietā T-545/11 Stichting Greenpeace Nederland un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) /Eiropas Komisija 2013. gada 17. decembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/10

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 8. oktobra spriedumu lietā T-545/11 Stichting Greenpeace Nederland un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)/Eiropas Komisija 2013. gada 17. decembrī iesniedza Eiropas Komisija
      (Lieta C-673/13 P)
      (2014/C 71/17)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Smulders, P. Oliver un P. Ondrůšek)

         Pārējie lietas dalībnieki: Stichting Greenpeace Nederland un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  atbilstoši Tiesas Statūtu 61. pantam pašai pieņemt galīgo nolēmumu attiecībā uz pirmo un trešo pamatu vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par šiem pamatiem, un

                  —

                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regulas (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (1) (turpmāk tekstā — “Orhūsas regula”), 6. panta 1. punkta pirmajā teikumā minēto tādas informācijas jēdzienu, kas “attiecas uz emisijām vidē”, atkāpjoties no Komisijas tēzes, saskaņā ar kuru šis jēdziens ir jāinterpretē saskaņoti un harmoniski, ņemot vērā citas attiecīgās tiesību normas. Šim pamatam ir trīs daļas:

                  i)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, jo tā neesot ņēmusi vērā vajadzību nodrošināt Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (2), skatot to kopsakarā ar Orhūsas regulas 6. panta 1. punktu, kas jāskata kopā ar Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju vērsties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (turpmāk tekstā — “Orhūsas konvencija”) 4. panta 4. punktu, “iekšējo” saskaņotību.

                  ii)

                  Vispārējā tiesa neesot pienācīgi ņēmusi vērā konfidencialitātes noteikumus, kas paredzēti nozares tiesību aktos attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, proti, Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvā 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (3) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulā (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (4), un

                  iii)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, neņemot vērā vajadzību interpretēt Orhūsas regulas 6. panta 1. punktu cik vien iespējams saderīgi ar Pamattiesību hartu un Līgumu par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām (TRIPs).

         (1)  OV L 264, 13. lpp.

         (2)  OV L 145, 43. lpp.

         (3)  OV L 230, 1. lpp.

         (4)  OV L 309, 1. lpp.


title: Lieta T-80/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā F-63/11 RENV Macchia/Komisija 2015. gada 19. februārī iesniedza Luigi Macchia

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/33

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā F-63/11 RENV Macchia/Komisija 2015. gada 19. februārī iesniedza Luigi Macchia

   (Lieta T-80/15 P)
   (2015/C 127/45)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Macchia (Roma, Itālija) (pārstāvji – S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā F-63/11 RENV;

               —

               līdz ar to apmierināt prasītāja prasījumus pirmajā instancē un tādējādi:

                           —

                           atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu;

                           —

                           galvenokārt:

                                       —

                                       atcelt OLAF kā pilnvarotās struktūrvienības ģenerāldirektora 2010. gada 12. augusta netiešo lēmumu nepagarināt viņa līgumu, kas izriet it īpaši no atbildes uz pieteikumu, ko pēdējais minētais viņam nosūtīja 2010. gada 12. aprīlī, nesniegšanas;

                                       —

                                       ciktāl vajadzīgs, atcelt pilnvarotās struktūrvienības 2011. gada 22. februārī pieņemto lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība, ko atbildētājs ir iesniedzis, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

                                       —

                                       līdz ar to, atjaunot atbildētāju amatā, ko tas ieņēma OLAF, pagarinot viņa līgumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu prasībām;

                           —

                           pakārtoti, un gadījumā, ja netiek apmierināta iepriekš formulētā prasība atjaunot amatā, piespriest Komisijai atlīdzināt atbildētājam nodarītos materiālos zaudējumus, kas tiek iepriekš un ex aequo et bono novērtēts, ņemot vērā atšķirību starp atlīdzību, kuru viņš būtu saņēmis kā pagaidu darbinieks OLAF, un to atlīdzību, kas atbilst viņa šobrīd ieņemtajam amatam (t.i., apmēram EUR 3  000 mēnesī), vismaz laikposmā, kas atbilst viņa sākotnējam līgumam (4 gadi), un pēc šī laikposma gadījumā, ja minētais līgums būtu ticis pagarināts trešo reizi, kas viņam sniegtu tiesības uz līgumu uz nenoteiktu laiku;

                           —

                           katrā ziņā piespriest Komisijai samaksāt iepriekš un ex aequo et bono noteiktu summu EUR 5  000 (piecus tūkstošus euro), atlīdzinot nodarīto morālo kaitējumu, kam pieskaitīti nokavējuma procenti atbilstoši likumiskajai procenti likmei, sākot no taisāmā sprieduma pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp šajā tiesvedībā radušos.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz Civildienesta tiesas Reglamenta 81. panta pārkāpumu, Civildienesta tiesas veiktās kontroles apjoma pārkāpumu, pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, lietas faktu sagrozīšanu un Civildienesta tiesas, pamatojoties uz lietas materiāliem, izdarīto konstatējumu faktisko neprecizitāti.


title: Lieta T-551/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 5. februāra rīkojums — BSI /Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Dempings — Antidempinga maksājuma, kas noteikts dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, attiecināšana arī uz šo produktu importu, ko veic, tos nosūtot no Malaizijas — Neatkarīgs importētājs — LESD 263. panta ceturtā daļa — Individuālas skaršanas neesamība — Reglamentējošs akts, kurā ir ietverti īstenošanas pasākumi — Nepieņemamība)

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 5. februāra rīkojums — BSI/Padome
   (Lieta T-551/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Dempings - Antidempinga maksājuma, kas noteikts dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, attiecināšana arī uz šo produktu importu, ko veic, tos nosūtot no Malaizijas - Neatkarīgs importētājs - LESD 263. panta ceturtā daļa - Individuālas skaršanas neesamība - Reglamentējošs akts, kurā ir ietverti īstenošanas pasākumi - Nepieņemamība)
   2013/C 86/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Brugola Service International Srl (BSI) (Cassano Magnago, Itālija) (pārstāvji — S. Bariatti un M. Farneti, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J. P. Hix un P. Mahnič Bruni, pārstāvji, kam palīdz sākotnēji G. Berrisch un M. de Morpurgo, vēlāk G. Berrisch, advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. França un D. Grespan)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2011. gada 18. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 723/2011, ar kuru galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Regulu (EK) Nr. 91/2009 noteikts dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, attiecina arī uz dažu dzelzs vai tērauda savienotājelementu importu, ko veic, tos nosūtot no Malaizijas un deklarējot vai nedeklarējot kā Malaizijas izcelsmes ražojumus (OV L 194, 6. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Brugola Service International Srl (BSI) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 370, 17.12.2011.


title: Lieta C-335/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Craiova (Rumānija) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu/Claudia Norica

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Craiova (Rumānija) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu/Claudia Norica

   (Lieta C-335/10)
   ()
   2010/C 274/10
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Craiova

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu

      Atbildētāja: Claudia Norica Vijulan

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta pirmā daļa (bijušais EKL 90. pants) ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstij ir aizliegts ieviest tādu nodokli, kuram ir dabas resursu nodoklim raksturīgas iezīmes un kas tiek regulēts ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 50/2008, kurā grozījumi izdarīti ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 218/2008, un no kura ir atbrīvoti M 1 kategorijas transportlīdzekļi, kuri atbilst Euro 4 emisiju standartam un kuru cilindru darba tilpums nepārsniedz 2 000 cm3, kā arī visi N 1 kategorijas transportlīdzekļi, kas atbilst Euro 4 emisiju standartam un kas pirmoreiz reģistrēti Rumānijā vai citā Eiropas Savienības dalībvalstī laika posmā no 2008. gada 15. decembra līdz 2009. gada 31. decembrim, bet kuru piemēro līdzīgiem vai konkurējošiem lietotiem transportlīdzekļiem no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm, kuri ir reģistrēti pirms 2008. gada 15. decembra, jo var izrādīties, ka šis nodoklis ir iekšējais nodoklis, kas tiek piemērots citu dalībvalstu izcelsmes precēm un kas, salīdzinot ar vietējiem ražojumiem piemērotajiem nodokļiem, var izrādīties netieši diskriminējošs un tāds ar kuru tiek aizsargāta jaunu vietējo transportlīdzekļu ražošana?

               2)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta pirmā daļa (bijušais EKL 90. pants) ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstij ir aizliegts ieviest tādu nodokli, kuram ir dabas resursu nodoklim raksturīgas iezīmes un kas tiek regulēts ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 50/2008, kurā grozījumi izdarīti ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 218/2008, un no kura ir atbrīvoti M 1 kategorijas transportlīdzekļi, kuri atbilst Euro 4 emisiju standartam un kuru cilindru darba tilpums nepārsniedz 2 000 cm3, kā arī visi N 1 kategorijas transportlīdzekļi, kas atbilst Euro 4 emisiju standartam un kas pirmoreiz reģistrēti Rumānijā vai citā Eiropas Savienības dalībvalstī laika posmā no 2008. gada 15. decembra līdz 2009. gada 31. decembrim, bet kuru piemēro transportlīdzekļiem, kuru tehniskās iezīmes atšķiras no iepriekš norādītajām un kuri attiecīgajā laika periodā reģistrēti citās dalībvalstīs, jo var izrādīties, ka šis nodoklis ir iekšējais nodoklis, kas tiek piemērots citu dalībvalstu izcelsmes precēm un kas, salīdzinot ar vietējiem ražojumiem piemērotajiem nodokļiem, var izrādīties netieši diskriminējošs un tāds ar kuru tiek aizsargāta jaunu vietējo transportlīdzekļu ražošana?


title: Lieta C-198/08: Prasība, kas celta 2008. gada 14. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/10

         Prasība, kas celta 2008. gada 14. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-198/08)
   (2008/C 197/15)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — W. Mölls)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pieņemot un uzturot spēkā tiesību normas, atbilstoši kurām cigarešu un sasmalcinātas tabakas cigarešu tīšanai minimālās pārdošanas cenas nosaka valsts, Austrijas Republika nav ievērojusi saistības, kas tai izriet no Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīvas 95/59/EK (1) 9. panta 1. punkta;

               —

               piespriest Austrijas Republika atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Tabakas izstrādājumi esot viena no trim ražojumu grupām, uz kurām Kopienas līmenī attiecas saskaņots akcīzes nodokļa regulējums. Direktīvā 95/59/EK esot iekļauti daži visiem tabakas izstrādājumiem piemērojamie vispārējie noteikumi, turklāt ar to regulējot akcīzes nodokļa cigaretēm struktūru. 9. panta 1. punktā esot nostiprināts princips, ka gan ražotājiem, gan arī importētājiem ir tiesības brīvi noteikt tabakas izstrādājumu augstāko cenu. Šis noteikums ne tikai nodrošinot, ka nodokļa bāze visās dalībvalstīs ir pakļauta vienotiem principiem, bet arī novēršot, ka direktīvas mērķu sasniegšanu apdraud konkurenci un iekšējo tirgu negatīvi ietekmējošs valsts cenu regulējums.
   Austrijā 2006. gadā ieviestais regulējums, atbilstoši kuram valsts iestādes nosaka minimālās cenas cigaretēm un sasmalcinātai tabakai cigarešu tīšanai, esot pretrunā ar Direktīvu 95/59/EK. Minimālo cenu, ar kurām zemāko cenu zonas mazumtirdzniecības cenas tiekot tieši paaugstinātas līdz minimālajam līmenim, noteikšana novēršot cenu atšķirības starp dažādām precēm, kas var pastāvēt dažādu cenu veidošanas faktoru dēļ. Šāds mehānisms neizbēgami novedot pie tirdzniecības plūsmu starp dalībvalstīm traucējumiem, pat ja minimālā cena, kā tas esot Austrijā, tiek secināta no vidējām tirgus cenām.
   Pats par sevi saprotams, ka interešu skaitā, ko dalībvalstis var īstenot ar tirdzniecības un nodokļu politikas palīdzību, ietilpstot arī interese sargāt sabiedrisko veselību. Tas iekļaujot arī mērķi uzturēt tabakas izstrādājumu cenas augstā līmenī. Taču ņemot vērā, ka šo mērķi dalībvalstis pilnā mērā varot īstenot ar aplikšanas ar nodokli līdzekļiem, neesot iespējams, ka tās atsaucas uz šādām interesēm, lai izvairītos no attiecīgā direktīvas noteikuma, jo šādi tās negatīvi ietekmē iekšējā tirgus darbību.
   Komisija uzskata, ka cenu ziņā aplikšana ar nodokli esot iedarbīgs un pietiekams līdzeklis. Arī citu valstu piemēri radot, ka tabakas izstrādājumu par dārgākiem varētu padarīt vienīgi ar nodokļa slogu, jo nodokļa līmenis varot tikt brīvi koriģēts uz augšu, izraisot galīgās cenas paaugstināšanu, neatkarīgi no tā, kāds peļņas diapazons ir attiecīgajiem tirgotājiem un/vai ciktāl tie ir gatavi tirgot bez peļņas vai pat ar zaudējumiem. Šī kārtība, kur aplikšana ar nodokli darbojoties kā objektīvs izmaksu faktors, ļaujot izvairīties ne tikai no minimālo cenu negatīvas iedarbības uz konkurenci un iekšējo tirgu, bet arī no cita ar minimālām cenām saistītā trūkuma, proti, tabakas izstrādājumu ražotāja [peļņas] līmeņa nodrošināšanas. Šis rezultāts nekādi nesekmējot veselības aizsardzību un faktiski esot kontrproduktīvs. Tātad, Komisija ir pārliecināta, ka vēlamo sabiedriskās veselības aizsardzību varot nodrošināt ar aktīvu un veiksmīgu valsts nodokļu politiku un neesot vajadzības izmantot ar Direktīvas 95/59/EK 9. pantu nesavienojamās minimālās cenas.

      (1)  OV L 291, 40. lpp.


title: Lieta C-446/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-196/06 Edison /Komisija 2011. gada 30. augustā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-196/06 Edison/Komisija 2011. gada 30. augustā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-446/11 P)
   2011/C 311/45
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un V. Bottka)

      Otrs lietas dalībnieks: Edison SpA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu, par kuru Komisijai tika paziņots 2011. gada 20. jūnijā;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai otrreizējai izskatīšanai;

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem abās tiesvedības instancēs pieņemšanu;

               —

               gadījumā, ja Tiesa izlemtu izskatīt lietu pēc būtības, noraidīt pirmajā instancē celto prasību un piespriest Edison SpA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedības instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi četrus pamatus.

               i)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi EKL 253. panta noteikumus, lasot to kopā ar EKL 81. pantu, jo ir kļūdaini noteikusi pienākuma norādīt pamatojumu priekšmetu un apjomu attiecībā uz atbildības par EKL 81. panta pārkāpumu attiecināšanu uz sabiedrību, kurai pilnībā pieder tās sabiedrības kapitāldaļas, kura tieši bija piedalījusies pārkāpuma izdarīšanā, jo šīs atbildības attiecināšanas pamatā ir prezumpcija, kuru ir pienācīgi jāatspēko. It īpaši Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā attiecīgo kontekstu un konkrētajā jomā pastāvošās tiesību normas, it īpaši saistībā ar prasītājai pastāvošo pierādīšanas pienākumu. Tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka Komisijai ir pienākums norādīt pamatojumu attiecībā uz argumentiem, kuri “nav pilnīgi nenozīmīgi”, neprasot, kā tas tai bija jādara, lai ar šiem argumentiem būtu iespējams atspēkot prezumpciju par kontrolējošās sabiedrības atbildību.

               ii)

               Pakārtoti — Vispārējā tiesa esot pārkāpusi EKL 230. un 253. panta noteikumus, secinot, ka lēmums nav pietiekami pamatots. Pirmkārt, tā esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot apstrīdēto lēmumu, jo nav izvērtējusi atsevišķas lietā nozīmīgas rindkopas. Otrkārt, tā esot sajaukusi ar pamatojumu un ar lietas būtību saistītus jautājumus, atsakoties ņemt vērā apstrīdētajā lēmumā sniegtos paskaidrojumus, nospriežot, ka Komisija ir pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību vai arī uzskatot, ka šie paskaidrojumi nebija pārliecinoši.

               iii)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi EKL 250. un 253. panta noteikumus, skatot tos kopā ar Savienības tiesību principiem saistībā ar tiesībām uz aizstāvību un sacīkstes principu Savienības tiesās. Tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka Komisija nevar atsaukties uz paziņojumā par iebildumiem neietvertiem vai lēmumā neatspoguļotiem argumentiem, lai atspēkotu prasītājas argumentus, ar kuriem bija paredzēts atspēkot prezumpciju par kontrolējošās sabiedrības atbildību. Tas tā esot it īpaši tad, ja, kā tas ir šajā lietā, runa ir par dokumentiem, uz kuriem ir norādījis prasītājs, vai par kuriem tam bija zināms, un ja prasītājs nevarēja nezināt par risku, ka Komisija var ņemt tos vērā kā tā vainu apstiprinošus pierādījumus, vai ja tas varēja saprātīgi izsecināt no šiem dokumentiem secinājumus, ko Komisija gatavojās izdarīt no tiem.

               iv)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi EKL 230., 231. un 235. panta apvienotos noteikumus, kļūdaini uzskatot, ka apstrīdētais lēmums ir atceļams nepietiekama pamatojuma dēļ, kaut arī tajā ietvertais risinājums ir bijis pareizs pēc būtības.


title: Lieta T-375/06: Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — Viega pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/26

         Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — Viega pret Komisiju
   (Lieta T-375/06)
   (2007/C 42/47)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Viega GmbH & Co. KG, Atendorna (Vācija) (pārstāvji — J. Burrichter, T. Mäger un F. W. Bulst, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Lēmuma 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl ar to tiek konstatēts prasītājas EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               atcelt Lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tajā prasītājai tiek noteikts naudas sods EUR 54,29 miljonu apmērā;

               —

               pakārtoti, attiecīgi samazināt naudas sodu, kas prasītājai noteikts Lēmuma 2. pantā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180, galīgā redakcija, lietā COMP/F-1/38.121 — Veidgabali. Prasītājai ar apstrīdēto lēmumu tika uzlikts naudas sods par EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumu. Saskaņā ar Komisijas teikto prasītāja no 1991. gada 12. decembra līdz 2001. gada 22. martam ir piedalījusies vairākās vienošanās par cenām, atlaižu un atvieglojumu apmēriem, par cenu paaugstināšanas ieviešanas mehānismu saskaņošanu, par klientu loka sadali un par komerciālas informācijas apmaiņu vara un vara sakausējumu veidgabalu tirgū.
   Savas prasības pamatojumā prasītāja izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkts, jo atbildētāja, kļūdaini nosakot piemērojamo apgrozījumu, ir pārkāpusi būtiskus naudas soda uzlikšanas principus. Atbildētāja, pārbaudot prasītājas iespējamā pārkāpuma smagumu, apgrozījuma vērtējumā ir iekļāvusi veidgabalus ar uzmavu [pressfittings], lai gan prasītāja nav piedalījusies konkurences noteikumu pārkāpumos attiecībā uz veidgabaliem ar uzmavām.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija, kļūdaini konstatējot prasītājas dalību, t.i., dalības ilgumu inkriminētajās darbībās, ir pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu un EKL 253. pantu. Prasītāja uzskata, ka attiecībā uz to atbildētāja nav veikusi pierādījumu vērtēšanu pēc būtības un tās pārkāpumus konstatējusi nepamatoti.
   Turklāt prasītāja pakārtoti atsaucas uz EKL 81. panta 1. punkta, kā arī EKL 253. panta pārkāpumu, jo apstrīdētā lēmuma 1. pantā noteiktais pārkāpuma teritoriālais apjoms attiecībā uz prasītāju ir noteikts kļūdaini.
   Visbeidzot, prasītāja pakārtoti apgalvo, ka ar apstrīdētā lēmuma 2. pantu ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts, jo Komisija ir pārkāpusi būtiskus naudas soda noteikšanas principus. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka Pamatnostādnes naudas soda noteikšanai (2) ir piemērotas kļūdaini, jo pārkāpums ir kvalificēts kā īpaši smags, pārkāpuma ilgums ir noteikts kļūdaini, naudas soda pamatsumma pārkāpuma ilguma dēļ ir noteikta nepareizi un nav vērtēti vainu mīkstinošie apstākļi.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Pamatnostādnes sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.).


title: Lieta T-176/17: Prasība, kas celta 2017. gada 13. martā – Sequel Naturals/EUIPO – Fernandes (“VeGa one”)

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/58

         Prasība, kas celta 2017. gada 13. martā – Sequel Naturals/EUIPO – Fernandes (“VeGa one”)
   (Lieta T-176/17)
   (2017/C 144/78)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sequel Naturals ULC (Port Coquilam, British Columbia, Kanāda) (pārstāvis – H. Lindström, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Carlos Fernandes (Gross Umstadt, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “VeGa one” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 649 612

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 9. janvāra lēmums lietā R 2466/2015-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-206/96: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija rīkojums — Van Bennekom /Padome un Komisija

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/28

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija rīkojums — Van Bennekom/Padome un Komisija
   (Lieta T-206/96) (1)

   2011/C 204/51
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 74, 08.03.1997.


title: Lieta T-258/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūnija spriedums – Mediterranean Premium Spirits/EUIPO – G-Star Raw (“GINRAW”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GINRAW” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “RAW” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūnija spriedums – Mediterranean Premium Spirits/EUIPO – G-Star Raw (“GINRAW”)
   (Lieta T-258/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GINRAW” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “RAW” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2017/C 249/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mediterranean Premium Spirits, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji – J. A. Mora Granell un J. Romaní Lluch, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – A. Folliard-Monguiral un K. Sidat Humphreys)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: G-Star Raw CV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – L. Dijkman un J. van Manen, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 14. marta lēmumu lietā R 1583/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp G-Star Raw un Mediterranean Premium Spirits

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mediterranean Premium Spirits, SL sedz savus, kā arī atlīdzina EUIPO un G-Star Raw CV tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 11.7.2016.


title: Lieta T-477/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedums — Mundipharma /ITSB ALK-Abelló ( AVANZALENE ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes AVANZALENE reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme AVANZ — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/42

         Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedums — Mundipharma/ITSB ALK-Abelló (“AVANZALENE”)
   (Lieta T-477/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “AVANZALENE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “AVANZ” - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2010/C 113/67
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mundipharma AG (Bāle, Šveice) (pārstāvis — F. Nielsen, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: ALK-Abelló A/S (Hørsholm, Dānija) (pārstāvis — S. Palomäki Arnesen, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu lietā R 1694/2007-4 par iebildumu procesu starp ALK-Abelló A/S un Mundipharma AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mundipharma AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot ALK-Abelló A/S tiesāšanās izdevumus;

               3)

               ALK-Abelló A/S sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta C-483/10: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Kopienas dzelzceļa attīstība — Direktīva 2001/14/EK — Dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšana — Maksas iekasēšana — Maksa — Pārvaldības neatkarība)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-483/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kopienas dzelzceļa attīstība - Direktīva 2001/14/EK - Dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšana - Maksas iekasēšana - Maksa - Pārvaldības neatkarība)
   2013/C 114/05
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — S. Centeno Huerta un B. Plaza Cruz)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek, J. Očková un T. Müller) un Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un M. Perrot)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 25. lpp.) 10. panta 7. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (OV L 75, 29. lpp.) 4. panta 1. punkta, 11. panta 2. punkta, 14. panta 1. punkta un 30. panta pārkāpums — Maksas — Pārvaldīšanas neatkarība

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               neveicot normatīvus un administratīvus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Direktīvu 2007/58/EK, 4. panta 1. punkta, 11. panta, 13. panta 2. punkta un 14. panta 1. punkta prasības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šajās tiesību normās paredzētos pienākumus;

               2.

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3.

               Čehijas Republika un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 328, 4.12.2010.


title: Lieta T-216/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 23. marta spriedums – Vignerons de la Méditerranée/EUIPO – Bodegas Grupo Yllera (“LE VAL FRANCE”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LE VAL FRANCE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VIÑA DEL VAL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/40

         Vispārējās tiesas 2017. gada 23. marta spriedums – Vignerons de la Méditerranée/EUIPO – Bodegas Grupo Yllera (“LE VAL FRANCE”)
   (Lieta T-216/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LE VAL FRANCE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VIÑA DEL VAL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 144/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vignerons de la Méditerranée (Narbonne, Francija) (pārstāvji – M. Karsenty-Ricard un M. Merli, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Bodegas Grupo Yllera SL (Rueda, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 2. marta lēmumu lietā R 427/2015-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bodegas Grupo Yllera un Vignerons de la Méditerranée

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vignerons de la Méditerranée atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta T-59/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra spriedums — Vācija/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2011 — Dokumenti attiecībā uz izbeigtu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi — Dalībvalsts izdoti dokumenti — Piekļuves piešķiršana — Dalībvalsts iepriekšēja piekrišana)

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/20

         Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra spriedums — Vācija/Komisija
   (Lieta T-59/09) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2011 - Dokumenti attiecībā uz izbeigtu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi - Dalībvalsts izdoti dokumenti - Piekļuves piešķiršana - Dalībvalsts iepriekšēja piekrišana)
   2012/C 89/32
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, B. Klein un A. Wiedmann)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Smulders, P. Costa de Oliveira un F. Hoffmeister)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji M. Muñoz Pérez, pēc tam S. Centeno Huerta) un Polijas Republika (pārstāvji — sākotnēji M. Dowgielewicz, M. Szpunar un B. Majczyna)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji J. Bering Liisberg un B. Weis Fogh, pēc tam S. Juul Jørgensen un C. Vang), Somijas Republika (pārstāvis — J. Heliskoski) un Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — K. Petkovska, A. Falk un S. Johannesson)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 5. decembra Lēmumu SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067, ar ko pilsoņiem ir piešķirta piekļuve dažiem dokumentiem, kurus Vācijas Federatīvā Republika ir nosūtījusi procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi Nr. 2005/4569 ietvaros

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3.

               Dānijas Karaliste, Spānijas Karaliste, Somijas Republika, Polijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 113, 16.05.2009.


title: Lieta C-293/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. jūnijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/21

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. jūnijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-293/11)
   2011/C 232/33
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un C. Soulay)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, piemērojot īpašu PVN režīmu ceļojumu aģentūrām gadījumos, kad pakalpojumi saistībā ar ceļojumu tika pārdoti personai, kas nav ceļotājs, Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2006/112/EK (1) 306.–310. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši Direktīvā ietvertajam formulējumam lielākajā daļā no valodu versijām ceļojumu aģentūrām piemērojamais režīms attiecas vienīgi uz pakalpojumiem, kuri tiek sniegti tieši ceļotājiem. Pat angļu valodas versijai, kurā vienā punktā ir izmantots vārds “pircējs” (“customer”), nebūtu jēgas, ja tā neattiektos vienīgi uz ceļotājiem. Tāds pats secinājums izriet, kopā aplūkojot visus saistītos noteikumus (sistēmiskā interpretācija). Arī vēsturiskās interpretācijas rezultātā ir izdarāms tāds pats secinājums, jo ar PVN direktīvu tikai ir kodificēta Sestā direktīva, negrozot tās saturu. Runājot par teleoloģisko interpretāciju, svarīgi ir ņemt vērā, ka nav atļauts atsevišķām dalībvalstu ceļojumu aģentūrām nodokli uzlikt dubulti (izņemot nodokļu atvieglojumus, ja ceļojumu aģentūrām piemērojamais režīms tiek piemērots plaši). Atsevišķa dalībvalsts nevar labot kādu direktīvas trūkumu, ja tās teksts netiek grozīts oficiāli.

      (1)  OV L 347, 11.12.2006.


title: Lieta C-237/06 P: Tiesas rīkojums 2007. gada 8. martā — Guido Strack /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Civildienests — Lēmums par OLAF izmeklēšanas izbeigšanu — Ierēdņa apgalvojumi par krāpšanu — Ierēdņa tiesības celt prasību)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/24

         Tiesas rīkojums 2007. gada 8. martā — Guido Strack/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-237/06 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Lēmums par OLAF izmeklēšanas izbeigšanu - Ierēdņa apgalvojumi par krāpšanu - Ierēdņa tiesības celt prasību)
   (2007/C 96/43)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Guido Strack (pārstāvis — L. Füllkrug, Rechtsanwalt)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Kraemer un C. Ladenburger, pārstāvji)
   Priekšmets
   Apelācija, kas celta par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 22. marta rīkojumu lietā T-4/05 Strack/Komisija, ar ko Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu noraidīja prasību par, pirmkārt, lēmuma par OLAF izmeklēšanas izbeigšanu, kas tika uzsākta prasītājas apgalvojumu par krāpšanu rezultātā, un izmeklēšanas galīgā ziņojuma atcelšanu, kā arī, otrkārt, par minētās izmeklēšanas atsākšanu un jauna izmeklēšanas galīgā ziņojuma sagatavošanu — Lēmumi, par kuriem var celt prasību atcelt tiesību aktu — “Nelabvēlīga akta ”jēdziens Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumos — Pienākums nodot lietu Civildienesta tiesai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Strack atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: Lieta C-202/05: Tiesas rīkojums (astotā palāta) 2007. gada 17. aprīlī ( High Court of Justice ( Chancery Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) lietā Yissum Research and Development Company of the Hebrew University of Jerusalem / Comptroller-General of Patents (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Patentu tiesības — Zāles — Regula (EEK) Nr. 1768/92 — Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm — Jēdziens prece — Jēdziens aktīvās iedarbības sastāvs )

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/19

         Tiesas rīkojums (astotā palāta) 2007. gada 17. aprīlī (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) lietā Yissum Research and Development Company of the Hebrew University of Jerusalem/Comptroller-General of Patents

   (Lieta C-202/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Patentu tiesības - Zāles - Regula (EEK) Nr. 1768/92 - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Jēdziens “prece’ - Jēdziens “aktīvās iedarbības sastāvs’)
   (2007/C 96/33)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste)
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Yissum Research and Development Company of the Hebrew University of Jerusalem

      Atbildētāja: Comptroller-General of Patents

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (OV L 182, 1. lpp.) 1. panta b) apakšpunkta interpretācija — Jēdziens “prece ”— Jēdziens “zāļu aktīvās iedarbības sastāvs ”— Zāles, kas sastāv no diviem komponentiem, no kuriem vienam ir ārstnieciskā iedarbība, kas atzīta konkrētiem indikācijām, un otra ļauj piedāvāt zāles formā, kas nodrošina tās iedarbību
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm 1. panta b) apakšpunkts redakcijā, kas izriet no Akta par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, ir jāinterpretē tā, ka gadījumā, ja pamata patents aizsargā otrreizējo zāļu aktīvās iedarbības izmantošanu, šī izmantošana nav preces definīcijas neatņemama sastāvdaļa.

      (1)  OV C 193, 6.8.2005.


title: Lieta C-514/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums ( Landesgericht Salzburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH/Land Salzburg (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — LESD 45. pants — Regula (EK) Nr. 492/2011 — 7. panta 1. punkts — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba stāžu, kas iegūts, strādājot pie cita darba devēja, nevis Land Salzburg, ņem vērā tikai daļēji — Darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežošana — Pamatojumi — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Lojalitātes mērķis — Administratīvo procedūru vienkāršošana — Pārskatāmība)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/15

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums (Landesgericht Salzburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH/Land Salzburg

   (Lieta C-514/12) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - LESD 45. pants - Regula (EK) Nr. 492/2011 - 7. panta 1. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba stāžu, kas iegūts, strādājot pie cita darba devēja, nevis Land Salzburg, ņem vērā tikai daļēji - Darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežošana - Pamatojumi - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Lojalitātes mērķis - Administratīvo procedūru vienkāršošana - Pārskatāmība)
   2014/C 45/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Salzburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH

      Atbildētāja: Land Salzburg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landesgericht Salzburg — LESD 45. panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulas (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos (OV L 141, 1. lpp.) 7. panta 1. punkta interpretācija — Dalībvalsts civildienestā nodarbinātu līgumdarbinieku darba samaksa — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pilnā apmērā ņem vērā darba stāžu, kas iegūts, strādājot pie konkrēta publiskā sektora darba devēja, bet darba stāžu, kas iegūts, strādājot pie kāda cita publiskā vai privātā sektora darba devēja, ņem vērā tikai daļēji, sākot no konkrēta vecuma

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 45. pants un 7. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulā (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai noteiktu datumu teritoriālās pašvaldības darbinieku ierindošanai augstākā darba samaksas kategorijā, pilnā apmērā ņem vērā darba stāžu, ko darbinieki ir ieguvuši nepārtraukti strādājot šīs pašvaldības teritorijā, bet jebkuru citu darba stāžu ņem vērā tikai daļēji.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta T-30/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 27. jūnija rīkojums — Denka International /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2006/92/EK — Maksimāli pieļaujamie dihlorvosa atliekvielu daudzumi — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/43

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 27. jūnija rīkojums — Denka International/Komisija
   (Lieta T-30/07) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2006/92/EK - Maksimāli pieļaujamie dihlorvosa atliekvielu daudzumi - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   (2008/C 223/74)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Denka International BV, Barnevelda (Nīderlande) (pārstāvji — K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Parpala un B. Doherty)
   Priekšmets
   Lūgums daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 9. novembra Direktīvu 2006/92/EK, ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvai 76/895/EEK, 86/362/EEK un 90/642/EEK attiecībā uz maksimāli pieļaujamajiem kaptāna, dihlorvosa, etiona un folpeta atliekvielu daudzumiem (OV L 311, 31. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  Denka International BV sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta C-23/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 17. janvārī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — Mohamad Zakaria

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 17. janvārī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — Mohamad Zakaria

   (Lieta C-23/12)
   2012/C 80/18
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Mohamad Zakaria

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas Nr.562/2006 (1), ar kuru ieviests Kopienas Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), 13. panta 3. punkts paredz personas tiesības pārsūdzēt ne tikai ieceļošanas atteikumu, bet arī lēmuma, ar kuru atļauts ieceļot, pieņemšanas gaitā izdarītus procesuālus pārkāpumus?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai minētā tiesību norma, ņemot vērā Regulas Nr. 562/2006 preambulas 20. punktu un 6. panta 1. punktu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, nosaka dalībvalsts pienākumu nodrošināt pārsūdzības īstenošanu tiesā?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai regulas Nr. 562/2006 13. panta 3. punkts, ņemot vērā šīs regulas preambulas 20. punktu un 6. panta 1. punktu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, nosaka dalībvalsts pienākumu nodrošināt pārsūdzības īstenošanu iestādē, kura institucionāli un funkcionāli atbilst tādām pašām garantijām kā tiesa?

      (1)  OV L 105, 1. lpp.


title: Lieta C-305/10: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste (Valsts pienākumu neizpilde — Dzelzceļa transports — Direktīva 2005/47/EK — Mobilo darbinieku, kuri sniedz savstarpējas izmantojamības pārrobežu pakalpojumus dzelzceļa sektorā, izmantošanas nosacījumi — Nozares sociālo partneru nolīgums Eiropas līmenī — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/9

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-305/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Dzelzceļa transports - Direktīva 2005/47/EK - Mobilo darbinieku, kuri sniedz savstarpējas izmantojamības pārrobežu pakalpojumus dzelzceļa sektorā, izmantošanas nosacījumi - Nozares sociālo partneru nolīgums Eiropas līmenī - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2011/C 160/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Peere un M. van Beek)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — C. Schiltz)

      Priekšmets

   Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi — Normatīvu un administratīvu aktu, kas paredzēti Padomes 2005. gada 18. jūlija Direktīvā 2005/47/EK par Nolīgumu starp Eiropas Dzelzceļa kopienu (CER) un Eiropas Transporta darbinieku federāciju (ETF) par dažiem to mobilo darbinieku izmantošanas nosacījumu aspektiem, kuri sniedz savstarpējas izmantojamības pārrobežu pakalpojumus dzelzceļa sektorā (OV L 195, 15. lpp.), nepieņemšana un/vai nepaziņošana paredzētajos termiņos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2005. gada 18. jūlija Direktīvas 2005/47/EK par Nolīgumu starp Eiropas Dzelzceļa kopienu (CER) un Eiropas Transporta darbinieku federāciju (ETF) par dažiem to mobilo darbinieku izmantošanas nosacījumu aspektiem, kuri sniedz savstarpējas izmantojamības pārrobežu pakalpojumus dzelzceļa sektorā prasības, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: Lieta T-253/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko José Fernandez Tunon iesniedza 2005. gada 4. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/25

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko José Fernandez Tunon iesniedza 2005. gada 4. jūlijā
   (Lieta T-253/05)
   (2005/C 229/56)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 4. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Hosē Fernandezs Tunons [José Fernandez Tunon], ar dzīvesvietu Bērselē [Beersel] (Beļģija), kuru pārstāv Lukass Fogels [Lucas Fogel], avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ko 2005. gada 21. martā pieņēmusi līgumu noslēgšanai pilnvarotā iestāde (nosūtīts 2005. gada 22. martā un saņemts 2005. gada 24. martā), ar kuru noraidīta prasība, kas vēlāk pārkvalificēta par sūdzību, ko prasītājs iesniedza 2004. gada 23. novembrī par lēmumu, ar kuru saskaņā ar līguma noteikumiem, kas parakstīts 2004. gada 23. augustā, prasītājam kā vietējam darbiniekam tika noteikta pakāpe un atalgojums;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt arī sākotnējo lēmumu, ar kuru saskaņā ar vienošanos, kas parakstīta 2004. gada 23. augustā, noteikta prasītāja kā vietējā darbinieka pakāpe un atalgojums;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt zaudējumus EUR 25 000 apmērā, prasītājam paturot tiesības šo summu vēlāk palielināt, samazināt vai precizēt;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, bijušais palīgdarbinieks (D pakāpe, VIII grupa, 4. klase), kam pēc pieņemšanas darbā vietējā darbinieka statusā, tika samazināts atalgojums, bet kura darba pienākumu apjoms palika nemainīgs, apstrīd administratīvās iestādes lēmumu noteikt viņa kā vietējā darbinieka pakāpi un atalgojumu I grupas 1. pakāpes 1. līmenī.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza:

               —

               “Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības” 3.a panta 1. punkta un 80. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu, kā arī acīmredzamu kļūdu novērtējumā, ciktāl prasītājam vietējā darbinieka statusā ir piešķirta grupa, kas neatbilst ne teorētiskam pienākumu aprakstam, ne uzdevumiem, kas tam faktiski tiek uzticēti.

               —

               procedūras neievērošanu atlasot amatus, kuros var iecelt vietējos darbiniekus, kā arī definējot katram amatam atbilstošo grupu, “Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības” 80. panta 3. punkta pārkāpumu, ciktāl darbu veica speciāla darba grupa, kuras izveidošana un darbības veids nav zināms un pārbaudāms, kā arī Civildienesta noteikumos paredzēto normu, kas nosaka apspriešanos ar Civildienesta noteikumu komiteju, pārkāpumu;

               —

               nediskriminācijas principa pārkāpumu, ciktāl prasītājs Apstrīdētā lēmuma dēļ bija spiests veikt tos pašus uzdevumus, kas tam bija uzticēti iepriekš, par acīmredzami zemāku atalgojumu, ņemot vērā, ka šim darbam bija pagaidu raksturs, kamēr Komisijas ierēdņi, kurus aizsargāja Civildienesta noteikumu normas, baudīja ievērojamu drošību pret atlaišanu un daudz lielāku atalgojumu.


title: Apvienotās lietas T-582/11 un T-583/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 17. janvāra spriedums — Solar-Fabrik /ITSB ( “Premium XL” un “Premium L” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdisku preču zīmju “Premium XL” un “Premium L” reģistrācijas pieteikumi — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/19

         Vispārējās tiesas 2013. gada 17. janvāra spriedums — Solar-Fabrik/ITSB (“Premium XL” un “Premium L”)
   (Apvienotās lietas T-582/11 un T-583/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdisku preču zīmju “Premium XL” un “Premium L” reģistrācijas pieteikumi - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 63/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten (Fribourg-en-Brisgau, Vācija) (pārstāvis — M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Priekšmets

   Divas prasības par diviem ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 1. septembra lēmumiem attiecīgi lietā R 245/2011-1 un lietā R 246/2011-1 attiecībā uz pieteikumiem vārdisku apzīmējumu “Premium XL” un vārdisku apzīmējumu “Premium L” reģistrēt kā Kopienas preču zīmes

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-582/11 un T-583/11 apvienot sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 25, 28.01.2012.


title: Tiesas rīkojums (sestā palāta) 2004. gada 25. novembrī lietā C-18/03 P Vela Srl un Tecnagrind SL pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — ELVGF — Finansiāla dalība projektos — Fondu finansiālā atbalsta atcelšana)

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/2

      TIESAS RĪKOJUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 25. novembrī
   lietā C-18/03 P
         Vela Srl
       un
         Tecnagrind SL
       pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - ELVGF - Finansiāla dalība projektos - Fondu finansiālā atbalsta atcelšana)
   (2005/C 69/03)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Lietā C-18/03 P Vela Srl, Milāna (Itālija), un Tecnagrind SL, Barselona (Spānija), ko pārstāv advokāts M. Carretta, otrai pusei tiesvedībā esot Eiropas Kopienu Komisijai, ko pārstāv C. Cattabriga un L. Visaggio, pārstāvji, kuriem palīdz M. Moretto, par apelāciju saskaņā ar Tiesas Statūtu 49. pantu Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Borg Barthet, tiesneši S. von Bahr un A. Ó. Caoimh (referents), ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretārs R. Grass, 2004. gada 25. novembrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               piespriest Vela Srl un Tecnagrind SL atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta C-5/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. janvārī iesniedza Szombathelyi Törvényszék (Ungārija) — Ferenc Tibor Kovács/Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. janvārī iesniedza Szombathelyi Törvényszék (Ungārija) — Ferenc Tibor Kovács/Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

   (Lieta C-5/13)
   2013/C 114/35
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Törvényszék

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ferenc Tibor Kovács

      Atbildētāja: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai diskriminācijas aizlieguma princips un personu brīvas pārvietošanās princips, kā arī tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā 1988. gada Likuma Nr. I 25./B pantā paredzētais, saskaņā ar kuru ceļu satiksmē Ungārijā drīkst piedalīties Ungārijā reģistrēti transportlīdzekļi ar Ungārijas iestāžu izsniegtu numura zīmi un tādu nosacījumu pastāvēšanu, kuri ļauj atkāpties no šī noteikuma, var pierādīt tikai pārbaudes laikā?


title: Lieta C-203/06: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 18. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 93/16/EEK — Ārsti — Diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēja atzīšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/14

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 18. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-203/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 93/16/EEK - Ārsti - Diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēja atzīšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 95/23)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Walkerová un H. Støvlbæk, pārstāvji)

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvis — T. Boček, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/16/EEK par ārstu brīvas pārvietošanās veicināšanu un viņu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu (OV L 165, 1. lpp.) netransponēšana paredzētajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvu 93/16/EEK par ārstu brīvas pārvietošanās veicināšanu un viņu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, Čehijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 44. pants;

               2)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.


title: Lieta C-327/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Dānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 85/374/EEK — Atbildība par precēm ar trūkumiem — Preču ar trūkumiem piegādātāju atbildība)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/7

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Dānijas Karaliste
   (Lieta C-327/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 85/374/EEK - Atbildība par precēm ar trūkumiem - Preču ar trūkumiem piegādātāju atbildība)
   (2007/C 199/10)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Rasmussen, A. Caeiros un H. Støvlbæk, pārstāvji)

      Atbildētāja: Dānijas Karaliste (pārstāvis — J. Molde, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Nepareiza Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem [precēm] ar trūkumiem (OV L 210, 29. lpp.) transpozīcija — Valsts tiesību akti, kas preču ar trūkumiem piegādātājiem paredz tādu pašu atbildību kā ražotājam
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un paturot spēkā tiesību normas, kas paredz, ka izplatīšanas ķēdes starpnieki ir atbildīgi ar tādiem pašiem nosacījumiem kā ražotāji, pārkāpdama Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem 3. panta 3. punktu, Dānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Dānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta C-80/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. februārī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – Fundo de Garantia Automóvel/Alina Antónia Destapado Pão Mole Juliana, Cristiana Micaela Caetano Juliana

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. februārī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – Fundo de Garantia Automóvel/Alina Antónia Destapado Pão Mole Juliana, Cristiana Micaela Caetano Juliana

   (Lieta C-80/17)
   (2017/C 144/39)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fundo de Garantia Automóvel

      Atbildētājas: Alina Antónia Destapado Pão Mole Juliana, Cristiana Micaela Caetano Juliana

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīvas 72/166/EEK (1) (kas bija spēkā ceļu satiksmes negadījuma dienā) 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums apdrošināt civiltiesisko atbildību saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu ir arī tādās situācijās, kurās pēc īpašnieka lēmuma transportlīdzeklis ir novietots privātā teritorijā un netiek lietots uz publiskajiem ceļiem?
               vai arī
               tas ir jāinterpretē tādējādi, ka šādos apstākļos transportlīdzekļa īpašniekam nav pienākuma to apdrošināt, neskarot atbildību, kuru Fundo de Garantia Automóvel uzņemas attiecībā uz cietušajām trešajām personām, it īpaši neatļautas transportlīdzekļa izmantošanas gadījumā?

               2)

               Vai Padomes 1983. gada 30. decembra Direktīvas 84/5/EEK (2) (kas bija spēkā ceļu satiksmes negadījuma dienā) 1. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Fundo de Garantia Automóvel – kas, tā kā nebija noslēgts līgums par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, samaksāja cietušajām trešajām personām kompensāciju saistībā ar ceļu satiksmes negadījumu, kuru izraisīja mehāniskais transportlīdzeklis, kas bez īpašnieka atļaujas un viņa ziņas tika aizdzīts no privātā zemesgabala, kurā tas bija novietots – ir subrogācijas tiesības attiecībā uz transportlīdzekļa īpašnieku, neatkarīgi no pēdējā minētā atbildības par ceļu satiksmes negadījumu?
               vai arī
               tas ir jāinterpretē tādējādi, ka Fundo de Garantia Automóvel subrogācija attiecībā uz īpašnieku ir atkarīga no tā, ka ir izpildīti nosacījumi attiecībā uz civiltiesisko atbildību, it īpaši tas, ka ceļu satiksmes negadījuma brīdī īpašniekam bija faktiska kontrole pār transportlīdzekli?

      (1)  Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV 1972, L 103, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV 1984, L 8, 17. lpp.).


title: Lieta C-590/10: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 22. novembra rīkojums ( Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wolfgang Köppl/Freistaat Bayern (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Direktīva 91/439/EEK — 1. panta 2. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts — 7. panta 1. punkts — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Iekšzemes vadītāja apliecības atņemšana — Citā dalībvalstī izdota B kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība — Dzīvesvietas nosacījuma neievērošana — Tajā pašā dalībvalstī vēlāk izdota C kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība — Dzīvesvietas nosacījuma ievērošana — Pienākums būt derīgas B kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības turētājam C kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības izdošanas brīdī)

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/3

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 22. novembra rīkojums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wolfgang Köppl/Freistaat Bayern

   (Lieta C-590/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Direktīva 91/439/EEK - 1. panta 2. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts - 7. panta 1. punkts - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Iekšzemes vadītāja apliecības atņemšana - Citā dalībvalstī izdota B kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība - Dzīvesvietas nosacījuma neievērošana - Tajā pašā dalībvalstī vēlāk izdota C kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība - Dzīvesvietas nosacījuma ievērošana - Pienākums būt derīgas B kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības turētājam C kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības izdošanas brīdī)
   2012/C 109/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Wolfgang Köppl

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.) 1. panta 2. punkta un 8. panta 2. un 4. punkta interpretācija, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 2. panta 1. punktu un 3. panta 1. punktu — B kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība, ko, pārkāpjot nosacījumu par dzīvesvietu, dalībvalsts ir izdevusi citas dalībvalsts pilsonim pēc tā [dzīvesvietas] valstī izdotās vadītāja apliecības atņemšanas un pēc aizlieguma lūgt jaunas vadītāja apliecības izdošanu perioda izbeigšanās — Šīs pašas dalībvalsts vēlāk, nepārkāpjot nosacījumu par dzīvesvietu, izdota C kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība — Dzīvesvietas dalībvalsts iespēja atteikties atzīt šo vadītāja apliecību spēkā esamību

      Rezolutīvā daļa:

   Ar Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2000. gada 14. septembra Direktīvu 2000/56/EK, 1. panta 2. punktu un 8. panta 2. un 4. punktu dalībvalstij netiek liegtas tiesības atteikties atzīt B un C kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecības, ko cita dalībvalsts ir izdevusi personai, pret kuru pirmā dalībvalsts iepriekš ir veikusi pasākumus šīs direktīvas 8. panta 2. punkta izpratnē, ja otrajā dalībvalstī B kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība ir tikusi izdota neievērojot minētās direktīvas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto nosacījumu par parasto dzīvesvietu, kā tas ir redzams no izsniegtajā vadītāja apliecībā ietvertajām norādēm, un ja C kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība ir tikusi izdota, pamatojoties uz pirmo vadītāja apliecību, un no jaunās vadītāja apliecības, kura izdota atbilstoši šai C kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecībai, neizriet šī nosacījuma par parasto dzīvesvietu neievērošana.

      (1)  OV C 95, 26.03.2011.


title: Lieta C-52/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. jūnija spriedums ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eleftheri tileorasi A.E. “ALTER CHANNEL” , Konstantinos Giannikos/Ypourgos Typou kai Meson mazikis Enimerosis kai, Ethniko Symvoulio Radiotileorasis (Direktīva 89/552/EEK — Televīzijas apraides darbības — 1. panta d) punkts — “Slēptas reklāmas” jēdziens — Tīša rīcība — Estētiskās zobārstniecības atveidojums televīzijas raidījumā)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/5

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. jūnija spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eleftheri tileorasi A.E. “ALTER CHANNEL”, Konstantinos Giannikos/Ypourgos Typou kai Meson mazikis Enimerosis kai, Ethniko Symvoulio Radiotileorasis

   (Lieta C-52/10) (1)

   (Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas apraides darbības - 1. panta d) punkts - “Slēptas reklāmas” jēdziens - Tīša rīcība - Estētiskās zobārstniecības atveidojums televīzijas raidījumā)
   2011/C 226/08
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Eleftheri tileorasi A.E. ‘ALTER CHANNEL’, Konstantinos Giannikos

      Atbildētāji: Ypourgos Typou kai Meson mazikis Enimerosis kai, Ethniko Symvoulio Radiotileorasis

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias — Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvas 1997/36/EK (OV L 202, 60. lpp.) 1. panta c) punktu, 1. panta c) punkta interpretācija — Televīzijas raidījums, kurā tiek atspoguļota estētiskās zobārstniecības aprūpe — “Slēptas reklāmas” jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36/EK, 1. panta d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksa vai cita veida atlīdzība nav obligāts kritērijs, lai konstatētu slēptas reklāmas tīšu raksturu.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta T-76/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta rīkojums – Ikos/EUIPO (“AEGYPTISCHE ERDE”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “AEGYPTISCHE ERDE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Pieteikuma noraidīšana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/18

         Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta rīkojums – Ikos/EUIPO (“AEGYPTISCHE ERDE”)
   (Lieta T-76/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “AEGYPTISCHE ERDE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Pieteikuma noraidīšana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
   (2017/C 202/32)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ikos GmbH (Lörrach, Vācija) (pārstāvis – A. Masberg, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – M. Fischer)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 7. decembra lēmumu lietā R 1257/2015-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “AEGYPTISCHE ERDE” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ikos GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 4.4.2016.


title: Lieta C-84/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 4. decembra rīkojumu lietā T-438/10 Forgital Italy SpA /Eiropas Savienības Padome 2014. gada 18. februārī iesniedza Forgital Italy SpA

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 4. decembra rīkojumu lietā T-438/10 Forgital Italy SpA/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 18. februārī iesniedza Forgital Italy SpA

   (Lieta C-84/14 P)
   2014/C 129/17
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Forgital Italy SpA (pārstāvji – R. Mastroianni un V. Turinetti di Priero, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt 2013. gada 4. decembra rīkojumu, ar ko Vispārējā tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi prasību lietā T-438/10 atcelt Padomes 2010. gada 29. jūnija Regulu (ES) Nr. 566/2010, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības ražojumiem, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem (OV L 163, 4. lpp.), ciktāl ar to ir grozīts dažu to preču apraksts, attiecībā uz kurām ir atlikti kopīgā muitas tarifa autonomie nodokļi;

               —

               saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. pantu nodot lietu T-438/10 atpakaļ Vispārējai tiesai tās izskatīšanai pēc būtības;

               —

               piespriest Padomei un Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā lietā T-438/10.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja norāda, ka ir pārkāpts Vispārējās tiesas Reglamenta 113. pants, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, kas ir paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, vispārējais princips par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesības uz aizstāvību. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo pēc savas ierosmes ir izvirzījusi jautājumu par prasītājas iesniegtās prasības lietā T-438/10 nepieņemamību, nenorādot faktiskos un juridiskos iemeslus, ar kuriem šī iebilde ir pamatota, un nesniedzot lietas dalībniekiem iespēju paust savu viedokli šajā ziņā, kā tas ir paredzēts Vispārējās tiesas Reglamenta 113. pantā. Šajā ziņā neesot nozīmes tam, vai Vispārējā tiesa lietas dalībniekiem ir uzdevusi jautājumu par tās 2013. gada 5. februāra rīkojuma lietā T-551/11 BSI/Padome ietekmi uz lietu T-438/10, jo lietas dalībniekiem, pretēji tam, kā to apgalvo Vispārējā tiesa, no tā neesot bijis jāsecina, ka Vispārējā tiesa apsver iespēju pēc savas ierosmes celt iebildi par nepieņemamību.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kas ir saistīta ar LESD 263. panta ceturtajā daļā ietvertā teikuma pēdējās daļas interpretāciju, aplūkojot to kopā ar vispārējo principu par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas ir paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā. Padomes 2010. gada 29. jūnija Regula (ES) Nr. 566/2010 neesot tiesību akts, kas ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem.


title: Lieta C-146/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. martā — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               2.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 157/4

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. martā — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-146/12)
   2012/C 157/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch un G. Braun)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Vācijas Federatīvā Republika nav pieņēmusi vai katrā ziņā paziņojusi Komisijai normatīvos un administratīvos aktus, kuri ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīvas 2008/57/EK par dzelzceļa sistēmas savstarpēju izmantojamību Kopienā (1) 1. pantu, 2. pantu, 4. panta 2. punktu, 5. panta 2., 5., 6. un 8. punktu, 6. panta 1., 2., 3., 9. un 10. punktu, 7., 8. un 9. pantu, 11. panta 4. un 5.punktu, 12. pantu, 13. panta 5. punktu, 15., 16.. un 17. pantu, 18. panta 1., 2., 4. un 5. punktu, 19. panta 3. punktu, 20.-27. pantu, 28. panta 4. un 6. punktu, 32.-35. pantu, kā arī I-IX pielikumu;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai kavējuma naudu EUR 215 409,6 dienā par to, ka tā nav izpildījusi pienākumu paziņot par transponēšanas pasākumiem, kura ir maksājama Eiropas Savienības pašas resursu kontā;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2010. gada 19. jūlijā.

      (1)  OV L 191, 1. lpp.


title: Lieta T-298/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Arrieta D. Gross /ITSB — Toro Araneda ( “BIODANZA” )

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/17

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Arrieta D. Gross/ITSB — Toro Araneda (“BIODANZA”)
   (Lieta T-298/10)
   ()
   2010/C 260/24
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arrieta D. Gross (Hamburga, Vācija) (pārstāvis — J.-P. Ewert, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Rolando Mario Toro Araneda (Santiago de Chile, Čīle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 13. aprīļa lēmumu lietā R 1149/2009-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, un

               —

               piespriest otram procesa Apelāciju padomē dalībniekam, ja tas iestājas šajā lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas prasītājai radušies procesā Apelāciju padomē

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “BIODANZA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 41. un 44. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskas preču zīmes “BIODANZA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16. un 41. klasē, reģistrācija Nr. 2905152; Dānijas vārdiskas preču zīmes “BIODANZA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 41. un 44. klasē, reģistrācija Nr. VA 199500708

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt attiecībā uz daļu no apstrīdētājām precēm un pakalpojumiem un atļaut veikt reģistrāciju attiecībā uz pārējām precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt, apstrīdēto lēmumu atcelt un iebildumus noraidīt pilnībā

      Izvirzītie pamati: sava pieteikuma pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.
   Sava pirmā pamata ietvaros prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 5. punkts, jo Apelāciju padome esot kļūdaini konstatējusi, ka prasītāja neesot pierādījusi, ka agrākā preču zīme ir bijusi faktiski izmantota dalībvalstī, kurā agrākā valsts preču zīme ir aizsargāta izmantošanai Kopienā.
   Sava otrā pamata ietvaros prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 2) punkts, jo Apelāciju padome neesot lūgusi prasītāju sniegt nepieciešamos pierādījumus, kā tas būtu bijis jānosaka.


title: Lieta C-44/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Finanzgericht des Landes Brandenburg 2005. gada 12. oktobra  lēmumu lietās  Gerlach & Co. mbh  pret  Hauptzollamt Frankfurt  ( Oder )

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht des Landes Brandenburg2005. gada 12. oktobra lēmumu lietās Gerlach & Co. mbh pret Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   (Lieta C-44/06)
   (2006/C 86/21)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Finanzgericht des Landes Brandenburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 12. oktobra lēmumu lietās Gerlach & Co. mbh pret Hauptzollamt Frankfurt (Oder) un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 30. janvārī.

      Finanzgericht des Landes Brandenburg lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai valsts muitas administrācija ir tiesīga iegrāmatot nodevas pirms Regulas (EEK) Nr. 1062/87 (1), ko groza Regula (EEK) Nr. 1429/90 (2), 11.a panta 2. punktā paredzētā termiņa attiecībā uz pārkāpuma izdarīšanas vietu piešķiršanas un pirmo reizi noteikt šo termiņu kā spēkā esošu pārsūdzības procesā?

      (1)  OV L 107, 1. lpp.

      (2)  OV L 137, 21. lpp.


title: Lieta T-364/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Mocek un Wenta KAJMAN Firma Handlowo-Usługowo-Produkcyjna/ITSB – Lacoste (“KAJMAN”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “KAJMAN” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme, kas attēlo krokodilu — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Personas, kas iestājusies lietā, izvirzītie atcelšanas un grozīšanas prasījumi — 1991. gada 2. maija Reglamenta 134. panta 3. punkts

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/33

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Mocek un Wenta KAJMAN Firma Handlowo-Usługowo-Produkcyjna/ITSB – Lacoste (“KAJMAN”)
   (Lieta T-364/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “KAJMAN” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme, kas attēlo krokodilu - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Personas, kas iestājusies lietā, izvirzītie atcelšanas un grozīšanas prasījumi - 1991. gada 2. maija Reglamenta 134. panta 3. punkts)
   (2015/C 389/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Eugenia Mocek un Jadwiga Wenta KAJMAN Firma Handlowo-Usługowo-Produkcyjna (Chojnice, Polija) (pārstāvji – K. Grala un B. Szczepaniak, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji P. Geroulakos, vēlāk – D. Gája)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Lacoste SA (Parīze, Francija) (pārstāvis – P. Gaultier, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 10. maija lēmumu lietā R 2466/2010–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Lacoste SA, no vienas puses, un Eugenia Mocek un Jadwiga Wenta KAJMAN Firma Handlowo-Usługowo-Produkcyjna, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               noraidīt Lacoste SA izvirzītos atcelšanas un grozīšanas prasījumus;

               3)

               Eugenia Mocek un Jadwiga Wenta KAJMAN Firma Handlowo-Usługowo-Produkcyjna atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību, kā arī sedz savus izdevumus saistībā ar Lacoste SA atcelšanas un grozīšanas prasījumiem;

               4)

               Lacoste SA sedz savus izdevumus saistībā ar saviem atcelšanas un grozīšanas prasījumiem.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta C-296/05: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 21. novembra rīkojums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie / I. Günes

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 21. novembra rīkojums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie/I. Günes

   (Lieta C-296/05) (1)

   (2008/C 64/46)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta C-626/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. novembrī – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/5

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. novembrī – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-626/15)
   (2016/C 059/04)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouquet, E. Paasivirta, C. Hermes)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Padomes 2015. gada 11. septembra lēmumu, kas ir ietverts Pastāvīgo pārstāvju komitejas prezidenta 2015. gada 11. septembra atzinumā, apstiprinot to, ka Savienības un tās dalībvalstu vārdā tiek iesniegts diskusiju dokuments par nākotnes priekšlikumu Komisijai Antarktikas jūras dzīvo resursu saudzēšanai, kura mērķis ir Vedelas (Weddell) jūrā izveidot aizsargājamu jūras zonu, kas tiek pārņemts Pastāvīgo pārstāvju komitejas 2554. sanāksmes 2015. gada 23. septembra protokola kopsavilkumā (dokuments 11837/15, 65. punkts, 19. un 20. lpp., un dokuments 11644/1/15/REV), jo tajā Padome noteica, ka diskusiju dokuments jāiesniedz Savienības un tās dalībvalstu vārdā, nevis tikai Savienības vārdā;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību Komisija lūdz Tiesu atcelt Padomes 2015. gada 11. septembra lēmumu, jo Padome ir noteikusi par obligātu, ka Komisijas diskusiju dokuments par nākotnes priekšlikumu Komisijai Antarktikas jūras dzīvo resursu saudzēšanai, kura mērķis ir Vedelas (Weddell) jūrā izveidot aizsargājamu jūras zonu, tiek iesniegts Savienības un tās dalībvalstu vārdā, nevis tikai Savienības vārdā.
   Pēc Komisijas domām, uzskatot, ka šajā jomā ir dalītā kompetence, un tādēļ uzskatot, ka diskusiju dokuments ir jāizlemj vienošanās kārtībā un tas jāiesniedz Savienības un tās dalībvalstu vārdā, apstrīdētais lēmums esot prettiesisks, jo ar to tiek aizliegts arī Komisijai iesniegt šo dokumentu tikai Savienības vārdā, tādējādi pārkāpjot Savienības ekskluzīvo kompetenci šajā jomā (un Komisijas prerogatīvas pārstāvēt Savienību).
   Komisija izvirza divus tiesību pamatus savas prasības atcelt apstrīdēto lēmumu pamatošanai.
   Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka, pieņemot apstrīdēto tiesību aktu, Padome ir pārkāpusi Savienības ekskluzīvo kompetenci jautājumā par jūras bioloģisko resursu saglabāšanu, kas ir pārņemta LESD 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā. Vispirms Komisija uzskata, ka Padome nav ņēmusi vērā ar apstrīdēto aktu skartā pasākuma juridisko kontekstu gan saistībā ar Antarktikas jūras dzīvo resursu saglabāšanas konvenciju, gan Savienības līmenī. Tāpat Komisija arī uzskata, ka Padome nav ņēmusi vērā šī pasākuma mērķi un saturu.
   Otrkārt, Komisija pakārtoti apgalvo, ka pat, ja šis pasākums nebūtu jāuzskata par jūras bioloģisko resursu saglabāšanu LESD 3. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, pieņemot apstrīdēto aktu, Padome katrā ziņā ir pārkāpusi Savienības ekskluzīvo kompetenci, jo Savienībai ir ekskluzīvā ārējā kompetence šajā jomā, un paredzamais pasākums var ietekmēt Savienības kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu LESD 3. panta 2. punkta izpratnē. Vispirms Komisija uzskata, ka Padome nav ņēmusi vērā to, ka paredzamais pasākums var ietekmēt divas atvasināto tiesību regulas (Regula (EK) Nr. 600/2004 (1) un (EK) Nr. 61/2004 (2)) vai mainīt to darbības jomu. Tālāk Komisija uzskata arī, ka Padome nav ņēmusi vērā ietekmi uz Savienības 2014. gada Kopīgās nostāju vai tās darbības jomas izmaiņas.

      (1)  Padomes 2004. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 600/2004, ar ko nosaka dažus tehniskus pasākumus attiecībā uz zvejas darbībām apgabalā, uz kuru attiecas Antarktikas ūdeņu dzīvo resursu saglabāšanas konvencija (OV L 97, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2004. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 601/2004, ar ko nosaka konkrētus kontroles pasākumus, kurus piemēro zvejas darbībām Antarktikas ūdeņu dzīvo resursu saudzēšanas konvencijas darbības zonā, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 3943/90, (EK) Nr. 66/98 un (EK) Nr. 1721/1999 (OV L 97, 16. lpp.).