title: Lieta C-409/20: Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums (Juzgado Contencioso Administrativo n° 1 de Pontevedra – Espagne) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UN/Subdelegación del Gobierno en Ponteved (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Direktīva 2008/115/EK – Kopīgi standarti un procedūras dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi – 6. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts nelikumīgas uzturēšanās gadījumā piemērot naudas sodu un pienākumu atstāt valsts teritoriju – Iespēja legalizēt uzturēšanos noteiktā termiņā – 7. panta 1. un 2. punkts – Laikposms brīvprātīgai izceļošanai)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/10

      Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums (Juzgado Contencioso Administrativo no 1 de Pontevedra – Espagne) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UN/Subdelegación del Gobierno en Ponteved

      (Lieta C-409/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2008/115/EK - Kopīgi standarti un procedūras dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi - 6. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts nelikumīgas uzturēšanās gadījumā piemērot naudas sodu un pienākumu atstāt valsts teritoriju - Iespēja legalizēt uzturēšanos noteiktā termiņā - 7. panta 1. un 2. punkts - Laikposms brīvprātīgai izceļošanai)
      (2022/C 171/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado Contencioso Administrativo no 1 de Pontevedra

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UN

         Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Ponteved

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, it īpaši tās 6. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts, lasot tos kopā ar šīs direktīvas 6. panta 4. punktu un 7. panta 1. un 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts sods par trešās valsts pilsoņa nelikumīgu uzturēšanos tās teritorijā, ja nav atbildību pastiprinošu apstākļu, vispirms – naudas sods kopā ar pienākumu noteiktā termiņā atstāt šīs dalībvalsts teritoriju, ja vien līdz minētā termiņa beigām šī valstspiederīgā uzturēšanās nav tikusi legalizēta, un pēc tam – ja šī valstspiederīgā uzturēšanās nav tikusi legalizēta – lēmums par viņa piespiedu izraidīšanu, ciktāl šis termiņš ir noteikts saskaņā ar minētās direktīvas 7. panta 1. un 2. punktā paredzētajām prasībām.

         (1)  OV C 53, 15.2.2021.


title: Lieta T-295/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 15. februāra rīkojums – eSlovensko/Komisija (Atcelšanas prasība – Finanšu noteikumi – Savienības programma interneta drošākas izmantošanas veicināšanai – Formas prasību neievērošana – Nepieņemamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/36

      Vispārējās tiesas 2022. gada 15. februāra rīkojums – eSlovensko/Komisija
      (Lieta T-295/21) (1)

      (Atcelšanas prasība - Finanšu noteikumi - Savienības programma interneta drošākas izmantošanas veicināšanai - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
      (2022/C 171/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: eSlovensko (Lučeneca, Slovākija) (pārstāvis: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un S. Romoli)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu Ares(2021) 1955613 (2021. gada 18. marts) par atgūšanas rīkojumu Projektam SI-2010-SIC-1231002 (“Safer Internet SK SIC”).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  eSlovensko sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 320, 9.8.2021.


title: Lieta T-130/22: Prasība, kas celta 2022. gada 7. martā – Biologische Heilmittel Heel/EUIPO – Esi (“TRAUMGEL”)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/44

      Prasība, kas celta 2022. gada 7. martā – Biologische Heilmittel Heel/EUIPO – Esi (“TRAUMGEL”)
      (Lieta T-130/22)
      (2022/C 171/61)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Biologische Heilmittel Heel GmbH (Bādenbādene, Vācija) (pārstāvis: J. Künzel, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Esi Srl (Albisola Superiore, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TRAUMGEL” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 289 712

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 20. decembra lēmums lietā R 813/2021-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdētā Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 20. decembra lēmuma rīkojumu Nr. 3 lietā R 813/2021-4;

                  —

                  grozīt apstrīdētā Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 20. decembra lēmuma rīkojumu Nr. 1 lietā R 813/2021-4;

                  —

                  atcelt Iebildumu nodaļas 2021. gada 6. aprīļa lēmumu attiecībā uz rīkojumā Nr. 1 minētajām precēm, ciktāl iebildums tika noraidīts attiecībā uz 3. klasē ietilpstošajām precēm;

                  —

                  piespriest otrai procesa EUIPO dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-133/22: Prasība, kas celta 2022. gada 10. martā – Katjes Fassin/EUIPO (“THE FUTURE IS PLANT–BASED”)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/45

      Prasība, kas celta 2022. gada 10. martā – Katjes Fassin/EUIPO (“THE FUTURE IS PLANT–BASED”)
      (Lieta T-133/22)
      (2022/C 171/62)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Katjes Fassin GmbH & Co. KG (Emmerich am Rhein, Vācija) (pārstāvji: T. Schmitz un S. Stolzenburg-Wiemer, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “THE FUTURE IS PLANT-BASED” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 310 582

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 21. decembra lēmums lietā R 1023/2021-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-695/20: Vispārējās tiesas 2022. gada 23. februāra rīkojums – OG/EIB

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/46

      Vispārējās tiesas 2022. gada 23. februāra rīkojums – OG/EIB
      (Lieta T-695/20) (1)

      (2022/C 171/63)
      Tiesvedības valoda – franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 35, 1.2.2021.


               13.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/35

      Lihtenšteinas Firstistes Administratīvās tiesas (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) 2019. gada 24. janvāra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā D un E
      (Lieta E-2/19)
      (2019/C 197/07)
      Lihtenšteinas Firstistes Administratīvā tiesa (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) ar 2019. gada 24. janvāra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 29. janvārī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā D un E par šādu jautājumu:
      Vai Direktīva 2004/38 un jo īpaši tās 3. panta 1. punkts saistībā ar 7. panta 1. punkta d) apakšpunktu, un [EEZ Apvienotās komitejas] Lēmuma Nr. 191/1999 III punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ES dalībvalsts valstspiederīgā ģimenes loceklim ir tiesības saņemt atļauju ar tādu pašu derīguma termiņu kā personai, kuras apgādībā viņš ir, pat ja persona, kuras apgādībā viņš ir, ir ieguvusi tiesības uzturēties Lihtenšteinā, pamatojoties tikai uz valsts tiesību aktiem, nevis pamatojoties uz EEZ tiesību aktiem?


title: Netbuss AS 2019. gada 26. februāra iesniegtā prasība pret Konkurrenten.no AS (Lieta E-1/17 Costs)

text:
               13.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/36

         Netbuss AS2019. gada 26. februāra iesniegtā prasība pret Konkurrenten.no AS

      (Lieta E-1/17 Costs)
      (2019/C 197/08)

         Nettbuss AS, ko pārstāvēja Advokatfirmaet Schjødt AS (Ruseløkkveien 14, NO-0201 Oslo) pārstāve Camilla Borna Fossem, 2019. gada 26. februārī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Konkurrenten.no AS.
      Prasītāja lūdz Tiesai izdot šādu rīkojumu:

                  1.

                     Konkurrenten.no AS papildus attiecīgajām nokavējuma procentu likmēm maksās Nettbuss AS442 125 NOK (vai tai līdzvērtīgu summu euro).

            Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

                  —

                     Konkurrenten.no AS2017. gada 11. janvārī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret EBTA Uzraudzības iestādes Lēmumu Nr. 179/15/COL (2015. gada maijs). EBTA Uzraudzības iestādes lēmums ir tiešā veidā ietekmējis prasītāju, kas lūdza atļauju iestāties lietā E-1/17 Konkurrenten.no AS/EBTA Uzraudzības iestāde. Ar priekšsēdētāja 2017. gada 12. jūlija lēmumu prasītājai tika atļauts iestāties lietā.

                  —

                  EBTA Tiesas Reglamenta 70. panta 1. punkts paredz:

                     “Ja pastāv domstarpības par atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem, Tiesa pēc attiecīgā lietas dalībnieka pieteikuma un pēc pretējā lietas dalībnieka uzklausīšanas izdod rīkojumu.”

                  —

                  Tiesas rīkojumā lietā E-1/17 EBTA Tiesa uzdeva Konkurrenten.no AS atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-219/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)
      (Lieta C-219/19)
      (2019/C 206/29)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura

         Atbildētājas: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2014/24/ES (1) 14. apsvērums, 19. panta 1. punkts un 80. panta 2. punkts, tos skatot kopā, nepieļauj tādu tiesību normu kā 2016. gada 18. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 50, ar ko Itālijas tiesību sistēmā ir transponētas Direktīva 2014/23/ES (2), Direktīva 2014/24/ES un Direktīva 2014/25/ES (3), 46. pants, kas ļauj piedalīties konkursos par “arhitektūras un inženiertehnisko pakalpojumu” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu tikai tiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuri darbojas noteiktās tajā norādītajās juridiskās formās, tādējādi izslēdzot no dalības šajos konkursos saimnieciskās darbības subjektus, kuri sniedz minētos pakalpojumus, izmantojot citu juridisku formu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).


title: Lieta T-158/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. martā — Breyer/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/44

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. martā — Breyer/Komisija
      (Lieta T-158/19)
      (2019/C 206/48)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Patrick Breyer (Ķīle, Vācija) (pārstāvis: J. Breyer, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 17. janvāra Lēmumu lietā Az. Ares(2018)6073379, kā arī

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz šādiem pamatiem.

                  1.

                  Regulas (EEK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta otrās daļas pirmā ievilkuma kļūdaina piemērošana (komerciālo interešu aizsardzība)

                              —

                              Pirmā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka dokumentu, kas attiecas uz iBorderCtrl izpētes projekta apstiprināšanu un īstenošanu, izplatīšana neietekmējot konsorcija dalībnieku komerciālo interešu aizsardzību. Projekta “Intelligent Portable Border Control System” priekšmets esot jaunu tehnoloģiju ieceļošanas kontrolei izpēte — kā “automātiska melu detektora” izmantošana un riska vērtības aprēķināšana.

                              —

                              Turpinājumā tiek apgalvots, ka pastāvot prioritāras sabiedrības intereses, kas prevalē pār strīdīgo dokumentu izplatīšanu.

                  2.

                  Otrais pamats: Regulas (EK) Nr. 1049/2001 7. panta 1. punkta un 8. panta 1. punkta kļūdaina piemērošana (pieteikumu izskatīšana)

                              —

                              Otrā prasības pamata ietvaros tiek apgalvots, ka Komisija esot apstrādājusi tikai pieteikumu piekļuvei dokumentiem par iBorderCtrl izpētes projekta īstenošanu. Pieteikums par piekļuvi dokumentiem, kas attiecas uz projekta apstiprināšanu, savukārt neesot izskatīts.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 31.5.2001.,43. lpp.).


title: Lieta C-52/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 23. maija spriedums (Amtsgericht Norderstedt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christian Fülla/Toolport GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju aizsardzība — Direktīva 1999/44/EK — Piegādātās preces neatbilstība — 3. pants — Patērētāja tiesības uz preces atbilstības nodrošināšanu bez maksas, pieņemamā laikā un bez ievērojamām neērtībām — Vietas, kur patērētājam tālpārdošanā nopirktās preces ir jādara pieejamas pārdevējam, lai tas nodrošinātu atbilstību, noteikšana — Jēdziens preces atbilstības “bez atlīdzības” nodrošināšana — Patērētāja tiesības atcelt līgumu)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 23. maija spriedums (Amtsgericht Norderstedt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christian Fülla/Toolport GmbH
      (Lieta C-52/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 1999/44/EK - Piegādātās preces neatbilstība - 3. pants - Patērētāja tiesības uz preces atbilstības nodrošināšanu bez maksas, pieņemamā laikā un bez ievērojamām neērtībām - Vietas, kur patērētājam tālpārdošanā nopirktās preces ir jādara pieejamas pārdevējam, lai tas nodrošinātu atbilstību, noteikšana - Jēdziens preces atbilstības “bez atlīdzības” nodrošināšana - Patērētāja tiesības atcelt līgumu)
      (2019/C 255/10)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Norderstedt

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Christian Fülla

         Atbildētāja: Toolport GmbH

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/44/EK (1999. gada 25. maijs) par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām 3. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, dalībvalstu kompetencē joprojām ir noteikt vietu, kur patērētājam tālpārdošanā nopirktā prece ir jānodod pārdevēja rīcībā, lai tas, piemērojot šo tiesību normu, varētu nodrošināt tās atbilstību. Šai vietai ir jābūt piemērotai preces atbilstības nodrošināšanas garantēšanai bez maksas, pieņemamā laikā un nesagādājot ievērojamas neērtības patērētājam, ņemot vērā preču raksturu un nolūku, kādam patērētājs preci ir pieprasījis. Šajā ziņā valsts tiesai ir jāveic interpretācija, kas atbilst Direktīvai 1999/44, tostarp vajadzības gadījumā jāmaina iedibinātā judikatūra, ja tā ir balstīta uz valsts tiesību interpretāciju, kas nav saderīga ar šīs direktīvas mērķiem.

                  2)

                  Direktīvas 1999/44 3. panta 2.–4. punkts ir interpretējami tādējādi, ka patērētāja tiesības uz to, ka “bez maksas” tiek nodrošināta tālpārdošanā nopirktas preces atbilstība, neaptver pārdevēja pienākumu avansā izmaksāt šīs preces transportēšanas uz šī pārdevēja uzņēmējdarbības vietu izdevumus, lai nodrošinātu šo atbilstību, ja vien tas, ka šis patērētājs ir samaksājis šīs izmaksas, nerada tādu apgrūtinājumu, kas viņu atturētu no savu tiesību izmantošanas; tas ir jāizvērtē valsts tiesai.

                  3)

                  Direktīvas 1999/44 3. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar 3. panta 5. punkta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā patērētājam, kurš informējis pārdevēju par tādas tālpārdošanā nopirktas preces neatbilstību, kuras transportēšana uz pārdevēja uzņēmējdarbības vietu varētu radīt viņam ievērojamas neērtības, un kurš šo preci pārdevēja rīcībā, lai panāktu tās atbilstību, ir nodevis savā dzīvesvietā, ir tiesības uz līguma atcelšanu tiesiskās aizsardzības līdzekļu pieņemamā laikā nepiemērošanas dēļ, ja pārdevējs nav veicis nevienu atbilstošu pasākumu, lai nodrošinātu minētās preces atbilstību, tostarp informējot patērētāju par vietu, kur šī pati prece būtu jānodod pārdevēja rīcībā, lai tiktu nodrošināta šī atbilstība. Šajā ziņā iesniedzējtiesai, veicot Direktīvai 1999/44 atbilstošu interpretāciju, ir jānodrošina šī patērētāja tiesību uz līguma atcelšanu izpilde.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta C-658/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 23. maija spriedums (Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko ierosinājusi WB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 650/2012 — 3. panta 1. punkta g) un i) apakšpunkts — Jēdziens “nolēmums” mantošanas lietā — Jēdziens “publisks akts” mantošanas lietā — Valsts mantošanas apliecības juridiskā kvalifikācija — 3. panta 2. punkts — Jēdziens “tiesa” — Dalībvalsts neveikta tādu notāru paziņošana Eiropas Komisijai, kuri kā ārpustiesas līdzīgi tiesām pilda tiesu funkcijas)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 23. maija spriedums (Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko ierosinājusi WB
      (Lieta C-658/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 650/2012 - 3. panta 1. punkta g) un i) apakšpunkts - Jēdziens “nolēmums” mantošanas lietā - Jēdziens “publisks akts” mantošanas lietā - Valsts mantošanas apliecības juridiskā kvalifikācija - 3. panta 2. punkts - Jēdziens “tiesa” - Dalībvalsts neveikta tādu notāru paziņošana Eiropas Komisijai, kuri kā ārpustiesas līdzīgi tiesām pilda tiesu funkcijas)
      (2019/C 263/07)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

         Pamatlietas puses

      WB

         piedaloties: Przemysława Bac, kas rīkojas notāra statusā

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi 3. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tam, ka dalībvalsts nav paziņojusi par to, ka notāri pilda tiesas funkcijas, kā paredzēts šajā tiesību normā, nav noteicošas nozīmes, lai kvalificētu šos notārus par “tiesām”.
                  Regulas Nr. 650/2012 3. panta 2. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds notārs, kurš pēc visu notariālā procedūrā iesaistīto personu kopīga pieteikuma izdod tādu aktu kā pamatlietā aplūkotais, nav “tiesa” šīs tiesību normas izpratnē, un tādēļ šīs regulas 3. panta 1. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šāds akts nav “nolēmums” šīs tiesību normas izpratnē.

                  2)

                  Regulas Nr. 650/2012 3. panta 1. punkta i) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda mantošanas apliecība kā pamatlietā aplūkotā, ko pēc visu notariālā procedūrā iesaistīto personu kopīga pieteikuma izdevis notārs, ir “publisks akts” šīs tiesību normas izpratnē, kuru var izdot kopā ar šīs regulas 59. panta 1. punkta otrajā daļā minēto veidlapu, kas atbilst Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1329/2014 (2014. gada 9. decembris), ar ko izveido veidlapas, kuras minētas Regulā Nr. 650/2012, 2. pielikumā paredzētajai veidlapai.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta C-458/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. jūnijā ClientEarth ir iesniegusi par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu lietā T-108/17 ClientEarth/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/35

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. jūnijā ClientEarth ir iesniegusi par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu lietā T-108/17 ClientEarth/Komisija
      (Lieta C-458/19 P)
      (2019/C 263/40)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ClientEarth (pārstāvis: A. Jones, barrister)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Eiropas Ķimikāliju aģentūra

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-108/17;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā vai, alternatīvi,

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-108/17 un

                  —

                  prasījumu par atcelšanu atzīt par pieņemamu un pamatotu un attiecīgi atcelt apstrīdēto lēmumu, un katrā ziņā

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Vispārējā tiesā iesniegtā prasība “var attiekties nevis uz jautājumu, cik pilnīgs vai nepilnīgs ir licences pieteikums, bet gan vienīgi uz lēmuma par iekšējas pārskatīšanas pieprasījumu tiesiskumu” un ka “pamatus un argumentus, kuri ir izvirzīti Vispārējā tiesā celtā prasībā atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīts iekšējas pārskatīšanas pieprasījums, var atzīt par pieņemamiem vienīgi tad, ja šos pamatus un argumentus prasītājs ir ietvēris jau iekšējas pārskatīšanas pieprasījumā”, un uz šī pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas celto prasību noraidot daļēji kā nepieņemamu.

         Otrais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, izvirzot pārāk augstu pierādīšanas pienākuma standartu nevalstiskajām organizācijām (NVO), kuras vēršas tiesā saskaņā ar Orhūsas regulas 10. un 12. pantu (1).

         Trešais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, nospriežot, ka saražotas vai izmantotas neapstrādātas SVHC (2) daudzuma samazināšana, tā vietā izmantojot pārstrādātu SVHC, var tikt uzskatīta par REACH regulai (3) atbilstošu funkciju un kalpot kā pamats lietderīgai alternatīvu risinājumu analīzei.

         Ceturtais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot REACH regulas 60. panta 7. punktā paredzēto atbilstības pārbaudi kā pilnībā formālu, saskaņā ar kuru netiek prasīts pārliecināties, vai pieteikumā sniegtā informācija faktiski atbilst 62. panta un I pielikuma prasībām.

         Piektais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot [REACH regulas] 60. panta 4. punktu tādējādi, ka saskaņā ar to riski un priekšrocības var tikt izsvērti, nesaņemot I pielikumā prasīto informāciju par riskiem.

         Sestais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, nospriežot, ka “Regulas Nr. 1907/2006 60. panta 2. punkta un 62. panta 4. punkta d) apakšpunkta izpratnē ir jāsecina, ka, veicot Regulas Nr. 1907/2006 60. panta 4. punkta pirmajā teikumā paredzēto risku novērtējumu, nozīme ir tikai datiem, kas skar tās vielai raksturīgās īpašības, kuras ir iekļautas Regulas Nr. 1907/2006 XIV pielikumā”.

         Septītais pamats — kļūda tiesību piemērošanā, Vispārējai tiesai interpretējot piesardzības principu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).

         (2)  Vielas, kas rada ļoti lielas bažas

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 2006, L 396, 1. lpp.).


title: Lieta C-466/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. jūnijā Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 9. aprīļa spriedumu lietā T-371/17 — Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/36

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. jūnijā Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 9. aprīļa spriedumu lietā T-371/17 — Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija
      (Lieta C-466/19 P)
      (2019/C 263/41)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (pārstāvji: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, advogado, M. Davilla, dikigoros)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atcelt Komisijas 2017. gada 31. marta Lēmumu C(2017) 2258 final par procesu saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punktu un 24. panta 1. punkta d) apakšpunktu (1) lietā AT.39711 — Qualcomm (ekskluzivitātes maksājumi) (turpmāk tekstā — “Lēmums”);

                  —

                  pakārtoti nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā atbilstoši Tiesas spriedumam;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus, kas tām radušies Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi prasītāja izvirzītos argumentus.

         Otrais apelācijas sūdzības pamats: konstatējums, ka attiecīgais lēmums ir pienācīgi pamatots, esot balstīts uz acīmredzamām kļūdām faktos, tiesību piemērošanā un nepietiekamu pamatojumu.

         Trešais apelācijas sūdzības pamats: konstatējums par to, ka ar attiecīgo lēmumu pieprasītā informācija ir nepieciešama, esot balstīta uz acīmredzamām kļūdām faktos un tiesību piemērošanā, pierādījumu sagrozīšanas, nepietiekama pamatojuma, un visu būtisko pierādījumu neņemšanas vērā.

         Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: konstatējums, ka ar Lēmumu pieprasītā informācija ir samērīga, esot balstīts uz acīmredzamām kļūdām faktos, pierādījumu sagrozīšanu un nepietiekamo pamatojumu.

         Piektais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi noteikumus attiecībā uz pierādīšanas pienākumu saistībā ar iespējamiem LESD 102. panta pārkāpumiem.

         Sestais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa esot veikusi konstatējumus, ar kuriem tiek pārkāptas tiesības neliecināt pret sevi.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-357/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. jūnijā — Itālija/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. jūnijā — Itālija/Komisija
      (Lieta T-357/19)
      (2019/C 263/64)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji: P. Gentili, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja Vispārējai tiesai lūdz atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2019) 26 52final (2019. gada 3. aprīlis), kas paziņots 2019. gada 4. aprīlī un ar kuru apstiprina “Lielo valsts projektu Banda Ultra Larga (platjoslas ļoti augstas caurlaidības pieslēgums) — Baltās zonas” (GP BUL) par pieļaujamiem izdevumiem EUR 941 022 670 apmērā, daļā, kurā no ERAF atbalsta izslēdz izmaksas, kas radušās ieguvējiem kā PVN maksājums, un atzīt, ka šīs izmaksas savukārt ir jāietver atbalstā un, visbeidzot, piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1303/2013 (1) 69. panta 3. punkta c) apakšpunkts, jo neviens no trijiem PVN izmaksu izslēgšanas iemesliem nesakrīt ar PVN atmaksājamības gadījumu atbilstoši valsts tiesību aktiem PVN jomā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesību normas par PVN maksātājiem (Direktīvas 2006/112/EK (2) 9. un 13. pants) un par PVN iekasētāju administrāciju (minētās direktīvas 206. un 250. pants); kā arī tiek norādīts uz valstu konstitūciju un dalībvalstu pamatstruktūru neievērošanu (LES 4. panta 2. punkts) un Regulas Nr. 1303/2013 69. panta 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu. Šajā nozīmē tiek apstiprināts, ka ir prettiesiski uzskatīt, ka MiSE (Ekonomikas attīstības ministrija) avansā samaksātais PVN par saņemto ERAF atbalstu ir atgūstams tāpēc, ka cita ministrija (šajā gadījumā — Finanšu ministrija) ir iekasējusi šīs summas kā nodokļu ieņēmumus.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Direktīvas 2006/112/EK 9., 11., 13. un 28. panti. Prasītāja uzskata, ka tas, ka Infratel ir Ekonomikas attīstības ministrijas iekšējā (in house) sabiedrība, neizslēdz to, ka tās pārdotās preces un sniegtie pakalpojumi ministrijai, tiek aplikti ar PVN.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Regulas Nr. 1303/2013 61. panta 8. punkts un 69. panta 3. punkta c) apakšpunkts. Prasītāja norāda, ka konkrētais projekts tiek līdzfinansēts no ERAF kā valsts atbalsts. Tādējādi to nevarot uzskatīt par ieņēmumus radošu projektu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-657/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 11. aprīļa rīkojums (Općinski sud u Novom Zagrebu (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hrvatska radiotelevizija/TY (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 805/2004 — Eiropas izpildes rīkojums — Notāri, kas piespiedu izpildes procedūrās rīkojas, pamatojoties uz autentisku dokumentu — Bezstrīdus procedūras — LESD 18. pants — Apgrieztā diskriminācija — Saistības ar Savienības tiesībām neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/12

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 11. aprīļa rīkojums (Općinski sud u Novom Zagrebu (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hrvatska radiotelevizija/TY
      (Lieta C-657/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 805/2004 - Eiropas izpildes rīkojums - Notāri, kas piespiedu izpildes procedūrās rīkojas, pamatojoties uz autentisku dokumentu - Bezstrīdus procedūras - LESD 18. pants - Apgrieztā diskriminācija - Saistības ar Savienības tiesībām neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
      (2019/C 280/15)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Općinski sud u Novom Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Hrvatska radiotelevizija

         Atbildētājs: TY

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz jautājumiem, ko uzdevusi Općinski sud u Novom Zagrebu (Novi Zagrebas rajona tiesa, Horvātija).

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Lieta C-364/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. maijā iesniedza Tribunalul Galați (Rumānija) — XU u.c./SC Credit Europe Ipotecar IFN SA un Credit Europe Bank

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. maijā iesniedza Tribunalul Galați (Rumānija) — XU u.c./SC Credit Europe Ipotecar IFN SA un Credit Europe Bank
      (Lieta C-364/19)
      (2019/C 288/25)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Galați

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: XU, YV, ZW, AU, BZ, CA, DB, EC

         Atbildētājas: SC Credit Europe Ipotecar IFN SA un Credit Europe Bank

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 1. panta 2. punkts un 4. panta 2. punkts, kā tie interpretēti lietā C-186/16 Andriciuc u.c., ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad noteikums par valūtas maiņas risku atspoguļo valsts tiesību normu, valsts tiesai ir prioritāri jāpārbauda direktīvas 1. panta 2. punktā minētā aizlieguma nozīmīgums, vai tomēr tas, vai profesionālis ir ievērojis direktīvas 4. panta 2. punktā noteikto informēšanas pienākumu, — iepriekš neizvērtējot direktīvas 1. panta 2. punkta noteikumus?

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK 1. panta 2. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad profesionālis pirms aizdevuma līguma noslēgšanas nav izpildījis patērētāja informēšanas pienākumu, tas var izmantot direktīvas 1. panta 2. punktā noteiktās normas, lai no negodīguma izvērtējuma būtu izslēgts līguma noteikums par valūtas maiņas risku, kas atspoguļo valsts likuma noteikumus?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-365/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. maijā iesniedza Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) — FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. maijā iesniedza Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) — FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (Lieta C-365/19)
      (2019/C 288/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: FD

         Atbildētāja: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (ES) 1307/2013 (1) 30. panta 6. punkts — šajā gadījumā skatīts kopā ar Deleģētās regulas (ES) 639/2014 (2) 28. panta 2. punktu — pamato tiesības uz maksājumtiesību piešķiršanu par 2016. pieprasījuma gadu gados jaunam lauksaimniekam arī tad, ja tam, pamatojoties uz Regulas (ES) 1307/2013 24. pantu, jau iepriekš no 2015. gada valsts maksimālā apjoma ir tikušas bez maksas piešķirtas maksājumtiesības atbilstoši tā toreiz apsaimniekotajai platībai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar kuru groza minētās regulas X pielikumu (OV 2014, L 181, 1. lpp.).


title: Lieta C-374/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. maijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. maijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler
      (Lieta C-374/19)
      (2019/C 288/27)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: HF
      Atbildētāja: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

         Prejudiciālais jautājums

      Vai nodokļa maksātājam, kurš izveido ieguldījumu objektu nolūkā to izmantot ar nodokli apliekamiem darījumiem ar tiesībām uz priekšnodokļa atskaitīšanu (šajā gadījumā — ēkas būvniecība kafejnīcas darbībai), ir jāveic atskaitījuma koriģēšana saskaņā ar Direktīvas 2006/112 (1) 185. panta 1. punktu un 187. pantu, ja tas pārtrauc veikt darbību, kura sniedz tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu (šajā gadījumā — kafejnīcas darbību), un ieguldījuma objekts turpmāk paliek nelietots tādā apmērā, kādā tas iepriekš tika izmantots ar nodokli apliekamiem darījumiem?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-380/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. maijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. maijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Lieta C-380/19)
      (2019/C 288/28)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Atbildētāja: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2013/11/ES (1) 13. panta 2. punktā noteiktais informēšanas pienākums vispārīgajos noteikumos minēt informāciju atbilstoši 13. panta 1. punktam rodas jau tad, kad tirgotājs savā tīmekļa vietnē, kurā netiek slēgti līgumi, dara pieejamu vispārīgo noteikumu lejupielādi?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai šādā gadījumā tirgotājs izpilda savu pienākumu minēt informāciju vispārīgajos noteikumos arī tad, ja tas informāciju sniedz nevis failā, kas paredzēts lejupielādei, bet citā uzņēmuma tīmekļa vietnes vietā?

                  3)

                  Vai tirgotājs izpilda savu pienākumu minēt informāciju vispārīgajos noteikumos, ja tas patērētājam papildus dokumentam ar vispārīgajiem noteikumiem atsevišķā dokumentā izsniedz arī paša sagatavotu cenu lapu un specifikāciju, kurā ir ietverta Direktīvas 13. panta 1. punktā noteiktā informācija?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/11/ES (2013. gada 21. maijs) par patērētāju strīdu alternatīvu izšķiršanu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Direktīvu 2009/22/EK (OV 2013, L 165, 63. lpp.).


title: Lieta C-381/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. maijā iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) — SC Banca E S.A./G.D.

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. maijā iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) — SC Banca E S.A./G.D.
      (Lieta C-381/19)
      (2019/C 288/29)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Banca E S.A.

         Atbildētāja: G.D.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai saistībā ar Savienības tiesību pārākumu tiesiskās drošības un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka strīdā par patērētāju tiesību aizsardzību procesuālās normas — ar saistošu Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa, Rumānija) nolēmumu, kas īstenots, pieņemot likumu par Codul de procedură civilă (Civilprocesa kodekss) grozījumu, ar ko pieņem jaunu tiesiskās aizsardzības līdzekli, kuru var izmantot profesionālis un kā rezultātā paildzinās tiesvedības laiks un palielinās izmaksas — tiek grozītas pēc tam, kad patērētājs ir vērsies tiesu iestādē?


title: Lieta C-397/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. maijā iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — AX/Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. maijā iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — AX/Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice
      (Lieta C-397/19)
      (2019/C 288/30)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AX

         Atbildētāja: Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) (1), ir uzskatāms par Eiropas Savienības iestādes pieņemtu tiesību aktu LESD 267. panta izpratnē, kura interpretāciju var lūgt Eiropas Savienības Tiesai?

                  2)

                  Vai sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), ir uzskatāms par Līguma par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanos Eiropas Savienībai, ko Rumānija 2005. gada 25. aprīlī parakstīja Luksemburgā, neatņemamu sastāvdaļu un ir interpretējams un piemērojams saskaņā ar minētā Līguma normām? Vai saistībā ar minēto mehānismu sagatavotajos ziņojumos formulētās prasības Rumānijas valstij ir saistošas un, apstiprinošas atbildes gadījumā, vai valsts tiesai, kurai savas jurisdikcijas ietvaros ir jāpiemēro Savienības tiesību normas, ir pienākums garantēt minēto normu piemērošanu, vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes nepiemērojot valsts tiesību normas, kuras ir pretrunā prasībām, kas ir formulētas ziņojumos, kas ir sagatavoti, piemērojot minēto mehānismu?

                  3)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, skatot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Rumānijas pienākums ievērot saistībā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu (SPM), kas ir izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), sagatavotajos ziņojumos noteiktās prasības ietilpst dalībvalsts pienākumā ievērot tiesiskas valsts principus?

                  4)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, skatot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, it īpaši pienākums ievērot tiesiskas valsts vērtības, nepieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu kā Likuma Nr. 303/2004 Par tiesnešu un prokuroru statusu 96. panta 3. punkta a) apakšpunkts, kurā tiesas kļūda ir lakoniskā un abstraktā veidā definēta kā procesuālo aktu izpilde, acīmredzami pārkāpjot materiāltiesiskās un procesuālās tiesību normas, nenorādot pārkāpto tiesību normu raksturu, minēto tiesību normu ratione materiae un ratione temporis piemērošanas jomu tiesvedībā, tiesību normu pārkāpuma konstatējuma veidus, termiņu un procedūras, iestādi, kurai ir kompetence konstatēt minēto tiesību normu pārkāpumu, izraisot iespēju izdarīt netiešu spiedienu uz tiesnešiem [un prokuroriem]?

                  5)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, skatot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, it īpaši pienākums ievērot tiesiskas valsts vērtības, nepieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu kā Likuma Nr. 303/2004 Par tiesnešu un prokuroru statusu 96. panta 3. punkta b) apakšpunkts, kurā tiesas kļūda ir definēta kā tāda galīga sprieduma pasludināšana, kas ir acīmredzamā pretrunā tiesību aktiem vai ir pretstatā faktiskajai situācijai, kura izriet no tiesvedībā iegūtiem pierādījumiem, nenorādot minētās pretrunas konstatēšanas procedūru un precīzi nedefinējot šīs tiesas nolēmuma pretrunas nozīmi saistībā ar piemērojamām tiesību normām un faktisko situāciju, kas izraisa iespēju bloķēt tiesnešu (un prokuroru) veikto tiesību aktu un pierādījumu interpretācijas darbību?

                  6)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, skatot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, it īpaši pienākums ievērot tiesiskas valsts vērtības, nepieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu kā Likuma Nr. 303/2004 Par tiesnešu un prokuroru statusu 96. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru tiesneša (vai prokurora) civiltiesiska mantiska atbildība pret valsti tiek atzīta vienīgi pamatojoties uz valsts vērtējumu un, iespējams, inspekcijas konsultatīvo atzinumu par tiesneša vai prokurora tīšu nolūku vai rupju neuzmanību, pieļaujot materiāltiesisku kļūdu, neparedzot tiesneša vai prokurora iespēju pilnībā izmantot savas tiesības uz aizstāvību, tādējādi radot iespēju patvaļīgi uzsākt un pabeigt tiesneša vai prokurora mantiskās atbildības pret valsti atzīšanas procedūru?

                  7)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, it īpaši pienākums ievērot tiesiskas valsts vērtības, nepieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu kā Rumānijas Kriminālprocesa kodeksa 539. panta 2. punkta pēdējais teikums, to skatot kopā ar 541. panta 2. un 3. punktu, kas sine die [uz nenoteiktu laiku] un netiešā veidā piešķir atbildētājam ārkārtas sui generis pārsūdzības līdzekli galīgajam tiesas nolēmumam par apcietinājuma likumību gadījumā, ja apsūdzētā persona tiek attaisnota, pārsūdzības līdzekli, kas tiek izskatīts vienīgi civillietu tiesā, ja apcietinājuma pirmstiesas procesā pretlikumība nav konstatēta ar krimināllietu tiesas spriedumu, pārkāpjot tiesību normu paredzamības un pieejamības, tiesas specializācijas un tiesiskās noteiktības principus?

         (1)  Komisijas Lēmums (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.).


title: Lieta C-398/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. maijā iesniedza Kammergericht Berlin (Vācija) — BY

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. maijā iesniedza Kammergericht Berlin (Vācija) — BY
      (Lieta C-398/19)
      (2019/C 288/31)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Kammergericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Kriminālvajāšanā esošā persona: BY

         Piedaloties: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai principi, kuri konstatēti Tiesas 2016. gada 6. septembra spriedumā lietā Petruhhin (C-182/15) (1) par LESD 18. un 21. panta piemērošanu gadījumos, kad ir saņemts trešās valsts izdošanas lūgums attiecībā uz Savienības pilsoni, ir piemērojami arī gadījumos, ja šī kriminālvajāšanā esošā persona uz dzīvi dalībvalstī, kurai lūdz izdošanu, ir pārcēlusies laikā, kad tā vēl nebija Savienības pilsone?

                  2)

                  Vai, pamatojoties uz Tiesas 2016. gada 6. septembra spriedumu lietā Petruhhin (C-182/15), dalībvalstij, kurai lūdz izdošanu un kura ir personas mītnes zeme, ir pienākums prasīt trešajai valstij, kas ir lūgusi izdošanu, pārsūtīt izdodamās personas pārņemšanas lietas materiālus pārbaudes veikšanai?

                  3)

                  Vai, pamatojoties uz Tiesas 2016. gada 6. septembra spriedumu lietā Petruhhin (C-182/15), dalībvalstij, kurai trešā valsts ir lūgusi izdot Savienības pilsoni, ir pienākums atteikt izdošanu un pašai pārņemt kriminālvajāšanu, ja šai dalībvalstij saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem tas ir iespējams?

         (1)  EU:C:2016:630.


title: Lieta C-405/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. maijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) — Vos Aannemingen BVBA/Belgische Staat

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. maijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) — Vos Aannemingen BVBA/Belgische Staat
      (Lieta C-405/19)
      (2019/C 288/32)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vos Aannemingen BVBA

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 77/388/EEK (1) 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka apstāklis, ka izmaksas sniedz labumu trešajai personai, kā tas ir šajā gadījumā, kad attīstītājs, pārdodot dzīvokļus, sedz reklāmas un administratīvās izmaksas, kā arī starpniecības maksas, kas sniedz labumu arī zemes īpašniekiem, pieļauj to, ka uz izmaksām attiecināto PVN var pilnībā atskaitīt, ja tiek konstatēts, ka pastāv tieša un tūlītēja saikne starp nodokļa maksātāja izmaksām un saimniecisko darbību un labums trešajai personai attiecībā pret nodokļa maksātāja uzņēmuma vajadzībām ir sekundārs?

                  2)

                  Vai šo principu piemēro arī tad, ja tās nav vispārējās izmaksas, bet gan izmaksas, kas ir attiecināmas uz ļoti konkrētiem vēlāk veiktiem darījumiem, kuriem piemēro PVN vai kuriem nepiemēro PVN, kā šajā gadījumā, no vienas puses, uz dzīvokļu, un, no otras puses, uz zemes pārdošanu?

                  3)

                  Vai apstāklis, ka nodokļa maksātājam ir iespēja/tiesības daļu no izmaksām pieprasīt segt trešajai personai, kas [no tām] gūst labumu, taču tas to nedara, ietekmē jautājumu par PVN, kas piemērojams šīm izmaksām, atskaitāmību?

         (1)  Padomes Sestā direktīva (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-469/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. jūlijā — Barzanti/Parlaments

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/80

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. jūlijā — Barzanti/Parlaments
      (Lieta T-469/19)
      (2019/C 295/105)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Roberto Barzanti (Sjēna, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītājs tika informēts ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz šo summu samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.


title: Lieta T-179/16 RENV: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedums — L’Oréal/EUIPO — Guinot (“MASTER SMOKY”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MASTER SMOKY” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “MASTERS COLORS PARIS” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/36

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedums — L’Oréal/EUIPO — Guinot (“MASTER SMOKY”)
      (Lieta T-179/16 RENV) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MASTER SMOKY” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “MASTERS COLORS PARIS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 305/43)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: L’Oréal (Parīze, Francija) (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Guinot (Parīze, Francija) (pārstāvis: A. Sion, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 23. februāra lēmumu lietā R 2905/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guinot un L’Oréal.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     L’Oréal atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Lieta T-522/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. jūlijā — Aldi/EUIPO (“BBQ BARBECUE SEASON”)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/68

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. jūlijā — Aldi/EUIPO (“BBQ BARBECUE SEASON”)
      (Lieta T-522/19)
      (2019/C 305/78)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un M. Minkner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BBQ BARBECUE SEASON” melnā, pelēkā, baltā, oranžā, gaiši oranžā un tumši oranžā krāsā reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 879 203

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 17. maija lēmums lietā R 1359/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-338/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itālija) — Telecom Italia SpA/Regione Sardegna

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itālija) — Telecom Italia SpA/Regione Sardegna
      (Lieta C-338/19)
      (2019/C 312/02)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Telecom Italia SpA

         Atbildētājs: Regione Sardegna

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) (1999. gada 22. marts) 16. pants, kas ir piemērojams ratione temporis un kurā ir noteikts, ka, “neskarot 23. pantu, gadījumos, kad atbalstu izmanto ļaunprātīgi, Komisija var sākt formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar 4. panta 4. punktu. “Mutatis mutandis” piemēro 6., 7., 9. un 10. pantu, 11. panta 1. punktu, 12., 13., 14. un 15. pantu”, ir jāinterpretē tādējādi, ka arī ļaunprātīgi izmantota atbalsta gadījumos Eiropas Komisijai ir jāpieņem iepriekšējs atgūšanas lēmums (neskarot šīs pašas Komisijas tiesības tieši vērsties Eiropas Savienības Tiesā, ievērojot Regulas (EK) Nr. 659/1999 23. pantu)?
                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, vai Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts) 16. pants ir jāpasludina par spēkā neesošu, jo ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punkts (iepriekš EKL 88. panta 2. punkts)?

                  2)

                  Vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (2) (2004. gada 21. aprīlis) (ar ko paredz Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts) īstenošanas noteikumus), kas grozīta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 271/2008 (3) (2008. gada 30. janvāris), 9. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos paredzētā procentu likme par nesaderīga un prettiesiska valsts atbalsta atmaksu ir piemērojama arī gadījumā, kad tiek atgūts valsts atbalsts, kurš apstiprināts ar nosacītu lēmumu un izmantots ļaunprātīgi, jo ir iestājies paredzētais nosacījums?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 794/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (OV 2004, L 140, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas Regula (EK) Nr. 271/2008 (2008. gada 30. janvāris), ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 2008, L 82, 1. lpp.).


title: Lieta C-368/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Telecom Italia SpA u.c./Roma Capitale u.c.

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Telecom Italia SpA u.c./Roma Capitale u.c.
      (Lieta C-368/19)
      (2019/C 312/03)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA un Lindam Srl

         Atbildētāji apelācijas instancē: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA un Wind Telecomunicazioni SpA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Savienības tiesībām ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (kā 2001. gada 22. februāra Likuma Nr. 36 8. panta 6. punktā ietvertais), kas iecerēts un tiek piemērots tādējādi, ka tas ļauj atsevišķām pašvaldību iestādēm noteikt mobilās telefonijas iekārtu izvietošanas kritērijus, arī tādus, kas ir izteikti kā aizliegums, piemēram, aizliegumu uzstādīt antenas noteiktās teritorijās vai noteiktā attālumā no konkrēta veida ēkām?


title: Lieta C-369/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 8. maijā José Ramón Herrero Torres iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 8. marta rīkojumu lietā T 326/18 Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (“CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES”)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 8. maijā José Ramón Herrero Torres iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 8. marta rīkojumu lietā T 326/18 Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (“CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES”)
      (Lieta C-369/19 P)
      (2019/C 312/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs:
         José Ramón Herrero Torres (pārstāvis: J. Donoso Romero, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) un DZ Licores S.L.U.
      Ar 2019. gada 15. jūlija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieņemšanas izskatīšanai palāta) nolēma nepieņemt izskatīšanai apelācijas sūdzību un piesprieda José Ramón Herrero Torres pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-377/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Benedetti Pietro e Angelo S.S. u c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Benedetti Pietro e Angelo S.S. u c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
      (Lieta C-377/19)
      (2019/C 312/05)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Benedetti Pietro e Angelo S.S., Capparotto Giampaolo e Lorenzino S.S., Gonzo Dino S.S., Soc. Agr. Semplice F.Lli Isolan, Mantovani Giuseppe e Giorgio S.S., Azienda Agricola Padovani Luigi, Az. Agr. La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. S.S., Azienda Agricola Mastrotto Giuseppe

         Atbildētāja apelācijas instancē: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai šeit aprakstītajā situācijā Regulas (EK) Nr. 595/2004 (1) 16. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums — kā Dekrētlikuma Nr. 49/2003 9. pantā, lasot to kopsakarā ar 2004. gada 24. jūnija Dekrētlikuma Nr. 157 2. panta 3. punktu, ietvertais — saskaņā ar kuru par kritēriju, pēc kura ir nosakāma to personu kategorija, kam nepamatoti aprēķinātā nodeva ir atmaksājama prioritārā kārtībā, ir noteikts nosacījums, ka pircējs pienācīgi maksā ikmēneša maksājumus?

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 595/2004 (2004. gada 30. marts), ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērojama Padomes Regula (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 2004, L 94, 22. lpp.).


title: Lieta C-399/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/BT Italia SpA u.c.

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/BT Italia SpA u.c.
      (Lieta C-399/19)
      (2019/C 312/06)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Atbildētājas: BT Italia SpA, Basictel SpA, BT Enia Telecomunicazioni SpA, Telecom Italia SpA, PosteMobile SpA, Vodafone Italia SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2002/20/EK (1) 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts nepieļauj tādu valsts tiesību normu, ar ko subjektiem, kuriem ir piešķirtas atļaujas šīs direktīvas izpratnē, uzliek visas administratīvās izmaksas, kas rodas valsts regulatīvajai iestādei, organizējot un izpildot visas funkcijas, tostarp regulēšanas, uzraudzības, strīdu izšķiršanas un sodu uzlikšanas funkcijas, kuras ir piešķirtas valsts regulatīvajai iestādei ar Eiropas tiesisko regulējumu elektronisko komunikāciju jomā (tostarp ar direktīvām 2002/19/EK (2), 2002/20/EK, 2002/21/EK (3) un 2002/22/EK (4)); vai turpretī Direktīvas 2002/20/EK 12. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādītās darbības ietver vienīgi valsts regulatīvās iestādes veikto “ex ante regulēšanu”?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2002/20/EK 12. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulatīvās iestādes administratīvo izmaksu un iekasēto maksājumu gada pārskats: a) saskaņā ar publiskas grāmatvedības valsts tiesību aktiem var tikt publicēts pēc finanšu gada, kurā ir iekasēti administratīvie maksājumi, noslēgšanas; b) ļauj valsts regulatīvajai iestādei ieviest “atbilstošas korekcijas” arī attiecībā uz finanšu gadiem, kuri nav tieši blakusesoši?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV 2002, L 108, 21. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK (2002. gada 7. marts) par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (OV 2002, L 108, 7. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta Un Padomes Direktīva 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV 2002, L 108, 33. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta Un Padomes Direktīva 2002/22/EK (2002. gada 7. marts) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV 2002, L 108, 51. lpp.).


title: Lieta C-447/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 11. jūnijā SA Close, Cegelec iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 9. aprīļa spriedumu lietā T-259/15 Close un Cegelec/Parlaments

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 11. jūnijā SA Close, Cegelec iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 9. aprīļa spriedumu lietā T-259/15 Close un Cegelec/Parlaments
      (Lieta C-447/19 P)
      (2019/C 312/07)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: SA Close un Cegelec (pārstāvji: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  līdz ar to apmierināt prasītāju prasījumus pirmajā instancē un tātad atcelt Parlamenta 2015. gada 19. martā pieņemto lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības būvdarbu publiskā iepirkuma procedūras “ēkas Konrad Adenauer Luksemburgā paplašināšanas un atjaunošanas darbi” 73. kārtā (enerģijas centrāle), atsauces Nr. INLO-D-UPIL-T-14-A04, konsorcijam ENERGIE-KAD (ko izveidoja sabiedrības MERSCH un SCHMITZ PRODUCTION SARL un ENERGOLUX SA) un attiecīgi neizvēlēties prasītāju piedāvājumu;

                  —

                  piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāji uzskata, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu LESD 296. panta, Finanšu regulas 113. panta 2. punkta un Finanšu regulas īstenošanas noteikumu 161. panta 2. un 3. punkta izpratnē.
      Vispārējā tiesa esot arī sagrozījusi otrā prasības pirmajā instancē pamata apmēru, piešķīrusi neprecīzu apjomu acīmredzamas kļūdas vērtējumā jēdzienam, labas pārvaldības principam un ar to saistītajiem pienākumiem un pieļāvusi kļūdu analīzē, kā rezultātā tikuši sagrozīti fakti un pierādījumi.
      Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums neesot pietiekami pamatots, jo tajā nav apskatīti konkrēti to izvirzītie argumenti.


title: Lieta C-457/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. jūnijā Amador Rodriguez Prieto iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu lietā T-61/18 Rodriguez Prieto/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. jūnijā Amador Rodriguez Prieto iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu lietā T-61/18 Rodriguez Prieto/Komisija
      (Lieta C-457/19 P)
      (2019/C 312/08)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Amador Rodriguez Prieto (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Atzīt un nospriest, ka

                  —

                  Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums lietā T-61/18 tiek atcelts daļā, ar ko ir noraidīts prasītāja prasījums par morālā kaitējuma atlīdzināšanu;

                  —

                  Komisijai tiek piespriests atlīdzināt prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, izmaksājot viņam fiksētu summu 100 000 EUR apmērā;

                  —

                  Komisijai tiek piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājs apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz Komisijas prettiesisko rīcību pret viņu kriminālprocesā it īpaši saistībā ar viņa trauksmes cēlēja statusu “Eurostat lietā”.


title: Lieta C-510/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. jūlijā iesniedza Hof van beroep te Brussel (Beļģija) — Openbaar Ministerie, YU, ZV/AZ

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. jūlijā iesniedza Hof van beroep te Brussel (Beļģija) — Openbaar Ministerie, YU, ZV/AZ
      (Lieta C-510/19)
      (2019/C 312/09)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Brussel

         Pamatlietas puses

         Citi lietas dalībnieki: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Apsūdzētais: AZ

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              1)

                              Vai jēdziens “tiesu iestāde” Pamatlēmuma (1) 6. panta 2. punkta izpratnē ir autonoms Savienības tiesību jēdziens?

                              2)

                              Ja atbilde uz pirmā jautājuma 1. punktu ir apstiprinoša: saskaņā ar kādiem kritērijiem var noteikt, vai izpildes dalībvalsts iestāde ir šāda tiesu iestāde un Eiropas apcietināšanas orderis, ko tā ir izpildījusi, tādējādi ir tiesas nolēmums?

                              3)

                              Ja atbilde uz pirmā jautājuma 1. punktu ir apstiprinoša: vai Nīderlandes prokuratūra, konkrētāk, Officier van Justitie (prokurors), ietilpst jēdzienā “tiesu iestāde” Pamatlēmuma 6. panta 2. punkta izpratnē un vai Eiropas apcietināšanas orderis, ko šī iestāde ir izpildījusi, tādējādi ir tiesas nolēmums?

                              4)

                              Ja atbilde uz pirmā jautājuma 3. punktu ir apstiprinoša: vai ir pieļaujams, ka sākotnējo nodošanu saskaņā ar Pamatlēmuma 15. pantu pārbauda tiesu iestāde, konkrētāk, Overleveringskamer te Amsterdam (Amsterdamas nodošanas palāta, Nīderlande), cita starpā garantējot attiecīgās personas tiesības tikt uzklausītai un iespēju vērsties tiesā, bet par papildu nodošanu saskaņā ar Pamatlēmuma 27. pantu atbildīga ir cita iestāde, proti, prokurors, kas nenodrošina attiecīgās personas tiesības tikt uzklausītai un iespēju vērsties tiesā, un tādējādi Pamatlēmumā bez jebkāda pamatota iemesla rodas acīmredzama nekonsekvence?

                              5)

                              Ja atbilde uz pirmā jautājuma 3. un 4. punktu ir apstiprinoša: vai Pamatlēmuma 14., 19. un 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka prokuratūrai, kura darbojas kā izpildes tiesu iestāde, attiecīgās personas tiesības tikt uzklausītai un iespēja vērsties tiesā ir jāgarantē it īpaši pirms tā sniedz piekrišanu personas kriminālvajāšanai, notiesāšanai vai apcietināšanai, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, vai ar brīvības atņemšanu saistīta drošības līdzekļa piemērošanai par noziedzīgu nodarījumu, kas ir izdarīts pirms šīs personas nodošanas, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, un uz ko neattiecas nodošanas pieprasījums?

                  2)

                  Vai Arrondissementsparket Amsterdam (Amsterdamas rajona prokuratūra) prokurors, kurš rīkojas, īstenojot Nīderlandes Wet van 29 april 2004 tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (2004. gada 29. aprīļa Likums par Eiropas Savienības Padomes Pamatlēmuma par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp Eiropas Savienības dalībvalstīm īstenošanu) (Overleveringswet) 14. pantu, ir izpildes tiesu iestāde Pamatlēmuma 6. panta 2. punkta izpratnē, kas ir nodevusi pieprasīto personu un kas var dot piekrišanu Pamatlēmuma 27. panta 3. punkta g) apakšpunkta un 4. punkta izpratnē?

         (1)  Padomes pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta C-572/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 26. jūlijā European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) iesniedza par Vispārējas tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 22. maija spriedumu lietā T-604/15 Ertico — ITS Europe/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 26. jūlijā European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) iesniedza par Vispārējas tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 22. maija spriedumu lietā T-604/15 Ertico — ITS Europe/Komisija
      (Lieta C-572/19 P)
      (2019/C 312/11)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (pārstāvji: M. Wellinger un K. T'Syen, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 22. maija spriedumu lietā T-604/15;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu (1) un apstiprināt apelācijas sūdzības iesniedzējas MVU (mikrouzņēmums, mazais vai vidējais uzņēmums) statusu, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzēja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1)

                  Pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda, konstatējot, ka i) Komisijas Lēmuma 2012/838/ES (2012. gada 18. decembris) par tādu noteikumu pieņemšanu, kas nodrošina dalībnieku pastāvēšanas un juridiskā statusa, kā arī to darbības spēju un finansiālo spēju konsekventu pārbaudi netiešās darbībās, kas tiek atbalstītas piešķīruma veidā saskaņā ar Eiropas Kopienas Septīto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem un Eiropas Atomenerģijas kopienas Septīto pamatprogrammu pētniecības un mācību darbībām kodolenerģijas jomā (2), pielikuma 1.2.6. un 1.2.7. iedaļā un ii) Padomes Regulas (EK) Nr. 58/2003 (2002. gada 19. decembris), ar ko nosaka statūtus izpildaģentūrām, kurām uztic konkrētus Kopienas programmu pārvaldības uzdevumus (3), 22. pantā ir paredzēti divi dažādi tiesību aizsardzības līdzekļi.

                  2)

                  Pārsūdzētajā spriedumā ir kļūdaini piemērots un pārkāpts MVU ieteikums (4), kā arī tajā ir pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības pamatprincipi (un tādējādi tajā ir pieļauta tiesību kļūda), atzīstot, ka ir juridiski pamatoti liegt apelācijas sūdzības iesniedzējai MVU statusu, pamatojoties uz MVU ieteikuma “mērķi un garu”, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja formāli atbilst MVU ieteikumā paredzētajiem kritērijiem (kas pārsūdzētajā spriedumā nav apstrīdēts).

                  3)

                  Pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un tas ir pēc būtības nepareizs daļā, kurā tajā ir secināts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja “nav saskārusies ar grūtībām, ar kādām parasti saskaras MVU” (un ka apelācijas sūdzības iesniedzēja tādējādi nav MVU, ņemot vērā MVU ieteikuma “mērķi un garu”).

         (1)  Eiropas Komisijas Validācijas komitejas 2015. gada 18. augusta lēmums.

         (2)  OV 2012, L 359, 45. lpp.

         (3)  OV 2003, L 11, 1. lpp.

         (4)  Komisijas Ieteikums (2003. gada 6. maijs) par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (OV 2003, L 124, 36. lpp.).


title: Lieta T-40/16: Prasība, kas celta 2019. gada 29. jūlijā — MU/Parlaments

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/11

      Prasība, kas celta 2019. gada 29. jūlijā — MU/Parlaments
      (Lieta T-40/16)
      (2019/C 312/12)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: MU (pārstāvis: A. Bruno, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  Atzīt, ka Eiropas Parlamenta 2015. gada 11. decembra pasākums, ar ko ir atteikts papildu maksājums praktikantiem ar īpašām vajadzībām saskaņā ar iekšējo tiesību normu, kas reglamentē praksi un mācību apmeklējumus Eiropas Parlamenta Ģenerālsekretariātā, 24. panta 9. punktu, ir prettiesisks.

                  —

                  Tādējādi atzīt tiesības uz tiesībām prasīt, lai kā personai ar īpašām vajadzībām tiktu atzīts papildu maksājums 70 % apmērā, kas paredzēts iekšējo tiesību normu, kas reglamentē praksi Eiropas Parlamentā, 29. panta 9. punktu.

                  —

                  Piespriest Eiropas Parlamentam izmaksāt prasītājam papildu kompensāciju, kas paredzēta piemērojamajā tiesiskajā regulējumā, kā arī procentus un revalvāciju dienā, kad iesniegts administratīvais pieteikums, no faktiskā atlikuma. Piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza šādus pamatus:

                  1.

                  Ka papildu maksājuma atzīšana personām ar īpašām vajadzībām, kas paredzēta iekšējo tiesību normu, kas reglamentē praksi un mācību apmeklējumus Eiropas Parlamenta Ģenerālsekretariātā, 24. panta 9. punktā, neietilpstot šī parlamenta rīcības brīvībā.

                  2.

                  Ka invaliditātes procentuālā daļa, ko apstiprinājis vai noteicis Eiropas Parlamenta ārsts konsultants — atkarībā no tā, vai tas ir balstīts uz valsts sertifikātu vai uz praktikanta ārsta sīku atzinumu, — un ar norādi uz “Eiropas vērtējumu skalu medicīniskam vērtējumam par fizisko un garīgo integritāti”.

                  3.

                  Eiropas Parlamentam rīcības brīvība, lai gan tā šajā lietā pastāv, ir nepamatoti tikusi pārsniegta. Šajā ziņā tiek precizēts, ka standartā ir nošķirts gadījums, kurā invaliditāte ir pamatota ar valsts iestādes sertifikātu, kā šajā lietā, — tādā gadījumā Eiropas Parlamenta ārsts konsultants to apstiprina, un citu gadījumu, kurā tā ir pamatota ar praktikanta ārsta atzinumu. Pēdējā minētajā gadījumā — un tikai tajā — invaliditātes procentuālo daļu nosaka Eiropas Parlamenta ārsts.


title: Lieta T-457/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Synthomer/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/13

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Synthomer/Komisija
      (Lieta T-457/19)
      (2019/C 312/14)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Synthomer plc (Harlow, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis atsauces sistēma jāizskata kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “pilnīgs” atbrīvojums saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītāju) un ka prasītāja esot saņēmusi atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-470/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Essentra u.c./Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/15

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Essentra u.c./Komisija
      (Lieta T-470/19)
      (2019/C 312/15)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Essentra plc (Milton Keynes, Apvienotā Karaliste), ESNT Holdings (No.2) Ltd (Milton Keynes) un Essentra Finance Ltd (Milton Keynes) (parstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza desmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis atsauces sistēma jāizskata kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “saskaņotu procentu” izņēmums saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņemējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītāju) un ka prasītāji esot saņēmuši atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-471/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Eland Oil & Gas/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/16

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Eland Oil & Gas/Komisija
      (Lieta T-471/19)
      (2019/C 312/16)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eland Oil & Gas plc (Aberdeen, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza desmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis atsauces sistēma jāizskata kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “pilnīgs” atbrīvojums saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “saskaņotu procentu” izņēmums saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītāju) un ka prasītāja esot saņēmusi atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).