title: Lieta T-493/09 P: Vispārējās tiesas 2011. gada 23. maija rīkojums — Y /Komisija (Apelācija — Civildienests — Līgumdarbinieki — Atlaišana — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 23. maija rīkojums — Y/Komisija
   (Lieta T-493/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Līgumdarbinieki - Atlaišana - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2011/C 211/53
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Y (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — J. Van Rossum, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji J.-P. Keppenne un L. Lozano Palacios, pēc tam J.-P. Keppenne un D. Martin)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2009. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-29/08 Y/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Y sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tos, kas šajā instancē radušies Eiropas Komisijai.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: Lieta C-510/07: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 68/414/EEK — 1. panta 1. punkts — Pienākums vienmēr uzturēt naftas produktu obligātās rezerves — Pārkāpums)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/17

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-510/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 68/414/EEK - 1. panta 1. punkts - Pienākums vienmēr uzturēt naftas produktu obligātās rezerves - Pārkāpums)
   (2008/C 223/27)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un B. Schima)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — C. Pochet)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1968. gada 20. decembra Direktīvas 68/414/EEK, ar ko EEK dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves (OV L 308, 14. lpp.), kurā izdarīti grozījumi un kas vēlāk kodificēta ar Padomes 2006. gada 24. jūlija Direktīvu 2006/67/EK (OV L 217, 8. lpp.), 1. panta 1. punktā paredzētā pienākuma uzturēt naftas produktu rezerves neievērošana — Rezerves uzturēšanas pienākuma veids un apjoms — Attiecīgās dalībvalsts iesniegto aprēķinu un Eurostat sniegto datu nesakritība — Naftas produktu rezerves un minēto produktu iekšējā patēriņa līmeņa aprēķināšanas metode
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus vai administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai Kopienas teritorijā vienmēr uzturētu naftas produktu rezerves Padomes 1968. gada 20. decembra Direktīvas 68/414/EEK, ar ko EEK dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves, 2. pantā uzskaitītajai otrajai naftas produktu kategorijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šīs direktīvas 1. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta T-457/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. augustā – Fakro/ITSB – Saint Gobain Cristaleria (“climaVera”)

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/30

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. augustā – Fakro/ITSB – Saint Gobain Cristaleria (“climaVera”)
   (Lieta T-457/15)
   (2015/C 328/27)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fakro Sp. z o.o. (Nowy Sącz, Polija) (pārstāvis – J. Radłowski, advokāts [radca prawny])

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Saint Gobain Cristalería, SL (Madride, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “climaVera” – Kopienas preču zīme Nr. 1 152 1366

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 12. maija lēmums lietā R 2095/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu ITSB atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus, tostarp pārstāvības izmaksas.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Apvienotās lietas no C-199/12 līdz C-201/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/X (C-199/12), Y (C-200/12), Z/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-201/12) (Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti attiecībā uz bēgļa statusa vai alternatīva aizsardzības statusa piešķiršanas nosacījumiem — 10. panta 1. punkta d) apakšpunkts — Piederība noteiktai sociālai grupai — Seksuālā orientācija — Vajāšanas iemesls — 9. panta 1. punkts — “Vajāšanas darbību” jēdziens — Pamatotas bailes no vajāšanas piederības noteiktai sociālai grupai dēļ — Darbības, kas ir pietiekami nopietnas, lai pamatotu šādas bailes — Tiesību akti, ar kuriem ir paredzēts sods par homoseksuālām darbībām — 4. pants — Individuāls faktu un apstākļu vērtējums)

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/X (C-199/12), Y (C-200/12), Z/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-201/12)
   (Apvienotās lietas no C-199/12 līdz C-201/12) (1)

   (Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti attiecībā uz bēgļa statusa vai alternatīva aizsardzības statusa piešķiršanas nosacījumiem - 10. panta 1. punkta d) apakšpunkts - Piederība noteiktai sociālai grupai - Seksuālā orientācija - Vajāšanas iemesls - 9. panta 1. punkts - “Vajāšanas darbību” jēdziens - Pamatotas bailes no vajāšanas piederības noteiktai sociālai grupai dēļ - Darbības, kas ir pietiekami nopietnas, lai pamatotu šādas bailes - Tiesību akti, ar kuriem ir paredzēts sods par homoseksuālām darbībām - 4. pants - Individuāls faktu un apstākļu vērtējums)
   2014/C 9/11
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van Stat

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Z

      Atbildētāji: X (C-199/12), Y (C-200/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-201/12)

      Piedaloties: Hoog Commissariaat van de Verenigde Naties voor de Vluchtelingen (no C-199/12 līdz C-201/12)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State — Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātiem standartiem trešās valsts pilsoņu vai bezvalstnieku atzīšanai par bēgļiem vai personām, kam citādi vajadzīga starptautiska aizsardzība, un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.) 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta c) apakšpunkta, kā arī 10. panta 1. punkta d) apakšpunkta interpretācija — Bēgļa statusa piešķiršana — Nosacījumi — Vajāšanas iemesli — Homoseksualitāte — Īpašas sociālas grupas jēdziens — Izcelsmes valsts tiesiskais regulējums, kurā par homoseksuālām attiecībām paredzēta brīvības atņemšana uz vismaz 10 gadiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 10. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu krimināltiesisko tiesību aktu kā tie, kas tiek aplūkoti katrā no pamatlietām un kas attiecas tieši uz homoseksuālas orientācijas personām, esamība ļauj konstatēt, ka šīs personas ir uzskatāmas par tādām, kas veido noteiktu sociālo grupu;

               2)

               Direktīvas 2004/83 9. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 9. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai fakts vien, ka par homoseksuālām darbībām ir paredzēts sods, pats par sevi nav uzskatāms par vajāšanas darbību. Turpretim brīvības atņemšanas sods, ar kuru soda homoseksuālas darbības un kuru faktiski piemēro izcelsmes valstī, kurā ir pieņemti šādi tiesību akti, ir uzskatāms par nesamērīgu vai diskriminējošu sodu un tādējādi veido vajāšanas darbību;

               3)

               Direktīvas 2004/83 10. panta 1. punkta d) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta c) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka no tā piemērošanas jomas ir izslēgtas tikai homoseksuālas darbības, kas saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem tiek uzskatītas par noziedzīgām. Izvērtējot pieteikumu par bēgļa statusa piešķiršanu, valsts iestādes nevar saprātīgi sagaidīt, ka, lai izvairītos no vajāšanas, patvēruma meklētājs savā izcelsmes valstī slēpj savu homoseksuālo orientāciju vai pauž savu seksuālo orientāciju atturīgi.

      (1)  OV C 217, 21.07.2012


title: Lieta T-364/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. februāra spriedums – Penny-Markt/ITSB – Boquoi Handels (“B! O”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “B! O” — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “bo” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/22

         Vispārējās tiesas 2016. gada 18. februāra spriedums – Penny-Markt/ITSB – Boquoi Handels (“B! O”)
   (Lieta T-364/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “B! O” - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “bo” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 111/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Penny-Markt GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvji – M. Kinkeldey, S. Brandstätter un A. Wagner, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji A. Pohlmann, vēlāk – S. Hanne un visbeidzot – A. Schifko)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Boquoi Handels OHG (Straelen, Vācija) (pārstāvis – P. Mels, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 21. marta lēmumu lietā R 1201/2013–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Boquoi Handels OHG un Penny-Markt GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Penny-Markt GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: Lieta C-84/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra spriedumu lietā T-332/09 Electrabel /Komisija 2013. gada 21. februārī iesniedza Electrabel SA

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra spriedumu lietā T-332/09 Electrabel/Komisija 2013. gada 21. februārī iesniedza Electrabel SA

   (Lieta C-84/13 P)
   2013/C 129/12
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Electrabel SA (pārstāvji — M. Pittie un P. Honoré, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt apstrīdēto spriedumu, ciktāl ar to Electrabel piespriests maksāt naudas sodu EUR 20 miljonu apmērā;

               —

               līdz ar to:

                           —

                           vai nu nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai,

                           —

                           vai taisīt galīgo spriedumu, apmierinot apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus pirmajā instancē un atceļot apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to Electrabel uzlikts naudas sods EUR 20 miljonu apmērā, vai ievērojami samazinot minētā naudas soda summu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijas atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja, pamatojot savu apelācijas sūdzību par spriedumu, ar kuru Vispārējā tiesa apstiprināja Komisijas 2009. gada 10. jūnija lēmumu, ar kuru prasītājai uzlikts naudas sods par Regulas (EEK) Nr. 4064/89 (1) par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 7. panta pārkāpumu.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja Vispārējai tiesai pārmet, ka tā esot pārkāpusi iepriekš minētās regulas 14. panta 3. punktu, uzskatīdama norādīto pārkāpuma “ilgumu” par faktoru naudas soda noteikšanā, lai gan šajā pantā paredzēts, ka naudas soda apmērs jānosaka, ņemot vērā vienīgi pārkāpuma “raksturu” un “smagumu”.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi likuma atpakaļejoša spēkā aizlieguma principu, piemērodama Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2) tiesību normas koncentrācijai, kas veikta pirms tās spēkā stāšanās un uz kuru tādejādi attiecās Regulas (EEK) Nr. 4064/89 tiesību normas.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kā arī pretrunu pamatojumā, Electrabel pārmesto pārkāpumu kvalificēdama kā turpinātu pārkāpumu, lai arī tas bija tūlītējs pārkāpums.

      (1)  Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.).


title: Lieta T-549/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 13. novembra spriedums – Natura Selection /ITSB – Afoi Anezoulaki  ( “natur” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “natur” reģistrācijas pieteikums — Agrākas grafiskas preču zīmes “natura” reģistrācijas pieteikums — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/21

         Vispārējās tiesas 2014. gada 13. novembra spriedums – Natura Selection/ITSB – Afoi Anezoulaki (“natur”)
   (Lieta T-549/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “natur” reģistrācijas pieteikums - Agrākas grafiskas preču zīmes “natura” reģistrācijas pieteikums - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 007/26)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Natura Selection, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis – E. Sugrañes Coca, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Afoi Anezoulaki AE (Kilkis, Grieķija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 6. septembra lēmumu lietā R 217/2010–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Natura Selection, SL un Afoi Anezoulaki AE

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 6. septembra lēmumu lietā R 217/2010–2;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 46, 12.2.2011.


title: lieta T-25/06: Prasība, kas celta  2006. gada 24. janvārī  —  Alliance One International  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/50

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. janvārī — Alliance One International pret Komisiju
   (lieta T-25/06)
   (2006/C 60/93)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alliance One International, Inc. (Danville, ASV) (pārstāvji — C. Osti, A. Prastaro, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmumā C(2005) 4012 galīgā redakcija, par EKL 81. panta 1. punkta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka, Itālija) ciktāl tas attiecas uz SCC, Dimon Inc. un Alliance One;

               —

               samazināt naudas sodus, kas uzlikti Transcatab un Dimon Italia- Mindo tā, lai tie nepārsniegtu 10 % no to apgrozījuma pēdējā finanšu gadā;

               —

               pakārtoti, samazināt naudas sodu, kas uzlikts Transcatab un Dimon Italia- Mindo, jo reizināšanas koeficients nav piemērojams;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija atzīst, ka vairākas sabiedrības, to skaitā prasītāja un tās meitas uzņēmumi Transcatab un Dimon Italia, vēlāk saukts — Mindo, ir pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu, noslēdzot līgumus vai saskaņojot darbības Itālijas jēltabakas nozarē.
   Prasītāja lūdz daļēji atcelt šo Lēmumu iebilstot, pirmkārt, ka, uzskatot sabiedrības meitas uzņēmumus par solidāri atbildīgiem par pieļauto pārkāpumu, Komisija ir pārkāpusi noteikumus, kas reglamentē mātes sabiedrību atbildību. Prasītāja šajā sakarā apstrīd argumentus un pierādījums, ko Komisija sniegusi pamatojot atzinumu.
   Prasītāja arī uzskata, ka uzliekot naudas sodu, kas pārsniedz 10 % no tās meitas uzņēmumu kopējā apgrozījuma, Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu.
   Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisijai nav jāpiemēro tās meitas uzņēmumiem reizināšanas koeficients, jo to nepamato lietas dalībnieku apgrozījuma apmērs un Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse. Tā turklāt iebilst, ka tai piemērotais reizināšanas koeficients ir lielāks nekā tas, ko piemēro citai sabiedrībai, kas norāda uz acīmredzamu samērīguma principa pārkāpumu un pamatojuma trūkumu. Prasītāja tāpat apgalvo, ka pamatojums reizināšanas koeficienta piemērošanai Mindo ir nepilnīgs, jo tajā viena naudas soda noteikšanai ir izmantoti dažādi kritēriji.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.)


title: Lieta C-77/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dachsberger & Söhne GmbH/Zollamt Salzburg, Erstattungen (Eksporta kompensācijas — Diferencēta kompensācija — Pieteikuma iesniegšanas brīdis — Eksporta deklarācija — Pierādījumu neesamība par formalitāšu nokārtošanu, nododot patēriņam galamērķa valstī — Soda maksājums)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dachsberger & Söhne GmbH/Zollamt Salzburg, Erstattungen
   (Lieta C-77/08) (1)

   (Eksporta kompensācijas - Diferencēta kompensācija - Pieteikuma iesniegšanas brīdis - Eksporta deklarācija - Pierādījumu neesamība par formalitāšu nokārtošanu, nododot patēriņam galamērķa valstī - Soda maksājums)
   2009/C 113/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dachsberger & Söhne GmbH

      Atbildētāja: Zollamt Salzburg, Erstattungen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz — Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru paredz kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.), kura grozījumi izdarīti ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru paredz kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, saistībā ar nepamatoti izmaksāto summu atgūšanu un sankcijām (OV L 310, 57. lpp.), 11. panta 1. punkta otrās daļas otrā teikuma interpretācija — Eksporta kompensācijas diferencētās daļas iesnieguma [pieteikuma] jēdziens — Sankciju piemērošana gadījumā, kad eksporta deklarācijā ir ietverta neprecīza norāde uz galamērķa valsti

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1997. gada 18. marta Regulu (EK) Nr. 495/97, 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka diferencētās kompensācijas gadījumā kompensācijas diferencētā daļa ir pieprasīta nevis iesniedzot Regulas Nr. 3665/87 47. panta 1. punktā paredzēto pieteikumu vai šīs regulas 47. panta 2. punktā paredzēto dokumentu, kas attiecas uz kompensācijas samaksu, bet uzrādot šīs regulas 3. panta 5. punktā norādīto dokumentu. Informācijas, kas var radīt lielāku kompensāciju nekā piemērojamā kompensācija un kura izrādās nepareiza, iekļaušana šajā dokumentā tādējādi rada, izņemot šīs pašas regulas 11. panta 1. punkta trešajā un septītajā daļā minētos gadījumus, šī 11. panta 1. punkta pirmajā un otrajā daļā paredzēto soda maksājumu piemērošanu.

      (1)  OV C 128, 24.5.2008.


title: Lieta C-487/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 16. februāra rīkojums ( Tribunal administratif de Rennes , Francija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L'Océane Immobilière SAS/Direction de contrôle fiscal Ouest

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 16. februāra rīkojums (Tribunal administratif de Rennes, Francija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L'Océane Immobilière SAS/Direction de contrôle fiscal Ouest

   (Lieta C-487/10) (1)

   2011/C 252/62
   Tiesvedības valoda — franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta C-162/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. aprīlī iesniedza High Court of Ireland — Phonographic Performance (Ireland) Ltd /Īrija un Attorney General

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. aprīlī iesniedza High Court of Ireland — Phonographic Performance (Ireland) Ltd/Īrija un Attorney General

      (Lieta C-162/10)
      (2010/C 161/36)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court of Ireland

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Phonographic Performance (Ireland) Ltd

         Atbildētāji: Īrija un Attorney General

         Prejudiciālie jautājumi

                  i)

                  Vai viesnīcas uzturētājs, kas nodrošina viesu istabās televizorus un/vai radio ar signālu pārraidi, ir “lietotājs”, kas “publisko” fonogrammu, kas var tikt atskaņota pārraidē, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Kodificētās direktīvas 2006/115/EK (1) 8. panta 2. punkta noteikumiem?

                  ii)

                  Ja uz (i) jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2006/115/EK 8. panta 2. punktā dalībvalstīm ir paredzēts pienākums nodrošināt, ka viesnīcas uzturētājs maksā par fonogrammas atskaņošanu taisnīgu atlīdzību papildus atlīdzībai, ko maksā raidorganizācija par fonogrammas atskaņošanu?

                  iii)

                  Ja uz (i) jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai atbilstoši Direktīvas 2006/115/EK 10. pantam dalībvalstis var piemērot izņēmumu attiecībā uz viesnīcu uzturētāju pienākumu maksāt “vienreizēju taisnīgu atlīdzību”, pamatojoties uz to, ka tā ir uzskatāma par “personisku lietošanu” 10. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē?

                  iv)

                  Vai viesnīcas uzturētājam, kas nodrošina viesnīcas istabās aparatūru (ne televīzijas vai radio) un fonogrammas fizisku vai digitālu ierakstu formātā, kas var tikt atskaņotas vai noklausītas, izmantojot šo aparatūru, ir piemērojams “lietotāja”, kas veic “publiskošanu”, statuss atbilstoši Direktīvas 2006/115/EK 8. panta 2. punktam?

                  v)

                  Ja uz (iv) jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai atbilstoši Direktīvas 2006/115/EK 10. pantam atļauj dalībvalstis var attiecināt uz viesnīcu uzturētājiem izņēmumu no pienākuma maksāt “vienreizēju taisnīgu atlīdzību”, pamatojoties uz “personisku lietošanu” atbilstoši Direktīvas 2006/115/EK 10. panta 1. punkta a) apakšpunktam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (kodificēta versija) (OV L 376, 28. lpp.).


title: Lieta T-279/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 10. maija  spriedums —  Galileo International Technology  u.c. pret Komisiju (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Kopienas projekts par satelītnavigācijas globālo sistēmu (Galileo) — Kaitējums, ko izvirza preču zīmju un komercnosaukumu, kas satur vārdu  Galileo  — Kopienas atbildība, nepastāvot tās iestāžu prettiesiskai rīcībai — Neparasts un īpašs kaitējums)

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/24

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. maija spriedums — Galileo International Technology u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-279/03) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība - Kopienas projekts par satelītnavigācijas globālo sistēmu (Galileo) - Kaitējums, ko izvirza preču zīmju un komercnosaukumu, kas satur vārdu “Galileo” - Kopienas atbildība, nepastāvot tās iestāžu prettiesiskai rīcībai - Neparasts un īpašs kaitējums)
   (2006/C 165/45)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Galileo International Technology LLC, Bridžtauna (Barbadosa), Galileo International LLC, Vilmingtona, Delavēra (Amerikas Savienotās Valstis), Galileo Belgium SA, Brisele (Beļģija), Galileo Danmark A/S, Kopenhāgena (Dānija), Galileo Deutschland GmbH, Frankfurte pie Mainas (Vācija), Galileo España, SA, Madride (Spānija), Galileo France SARL, Ruasī Francijā [Roissy-en-France] (Francija), Galileo Nederland BV, Hoofddorpa (Nīderlande), Galileo Nordiska AB, Stokholma (Zviedrija), Galileo Portugal Ltd, Algesa (Portugāle), Galileo Sigma Srl, Roma (Itālija), Galileo International Ltd, Lenglija, Berkšīra (Apvienotā Karaliste), The Galileo Co., Londona (Apvienotā Karaliste), un Timas Ltd, Dublina (Īrija) (pārstāvji — K. Delkorde [C. Delcorde], Ž.-N. Luī [J.-N. Louis], Ž.-A. Delkorde [J.-A. Delcorde] un S. Maniatopols [S. Maniatopoulos], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Rasmusens [N. Rasmussen] un M. Hutunens [M. Huttunen], pārstāvji, kuriem palīdz A. Berenboms [A. Berenboom] un N. van den Boshe [N. Van den Bossche], advokāti)
   Priekšmets
   Prasība par zaudējumu atlīdzību, lai, no vienas puses, Komisija pārstātu izmantot vārdu “Galileo” saistībā ar Kopienas projektu par satelītnavigācijas globālo sistēmu un izbeigtu veicināt to, ka trešās personas izmanto šo vārdu un, no otras puses, atlīdzinātu prasītājiem iespējami nodarīto kaitējumu, kas tiem radies no tā, ka Komisija ir izmantojusi un popularizējusi šo vārdu, kas ir identisks preču zīmēm, kuras ir reģistrējuši prasītāji, kā arī to komercnosaukumiem.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 18.01.2003.


title: Lieta T-384/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 13. septembra rīkojums – EDF Luminus/Parlaments Šķīrējklauzula — Līgums par elektroenerģijas piegādi CNT(2009) Nr. 137 — Parlamenta maksājamā Reģionālā iemaksa, ko prasītāja veikusi Galvaspilsētas Briseles reģionam un kas aprēķināta, pamatojoties uz Parlamentam pieejamās elektroenerģijas jaudu, — Līgumiskā pienākuma neesamība — No piemērojamām valsts tiesību normām izrietoša pienākuma neesamība

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/44

         Vispārējās tiesas 2016. gada 13. septembra rīkojums – EDF Luminus/Parlaments
   (Lieta T-384/15) (1)

   (Šķīrējklauzula - Līgums par elektroenerģijas piegādi CNT(2009) Nr. 137 - Parlamenta maksājamā Reģionālā iemaksa, ko prasītāja veikusi Galvaspilsētas Briseles reģionam un kas aprēķināta, pamatojoties uz Parlamentam pieejamās elektroenerģijas jaudu, - Līgumiskā pienākuma neesamība - No piemērojamām valsts tiesību normām izrietoša pienākuma neesamība)
   (2016/C 402/52)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EDF Luminus (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – D. Verhoeven un O. Vanden Berghe, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – L. Darie un P. Biström)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Clotuche-Duvieusart un I. Martínez del Peral)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 272. pantu, piespriest Parlamentam samaksāt prasītājai summu EUR 439 672,95 apmērā, tai pieskaitot procentus, kas atbilst reģionālās iemaksas summai, kuru tā ir samaksājusi Galvaspilsētas Briseles reģionam un kura tika aprēķināta, pamatojoties uz Parlamentam pieejamo elektroenerģijas jaudu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Parlamenta iesniegtos apsvērumus saistībā ar prasību konstatēt faktu noraidīt;

               3)

               EDF Luminus sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Parlamenta tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-457/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 2. oktobrī iesniedza Tribunale ordinario di Cagliari (Itālija) – kriminālprocess pret Claudia Concu , Isabella Melis

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 2. oktobrī iesniedza Tribunale ordinario di Cagliari (Itālija) – kriminālprocess pret Claudia Concu, Isabella Melis

   (Lieta C-457/14)
   (2014/C 439/32)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Cagliari

      Lietas dalībnieces pamatlietā

      Claudia Concu un Isabella Melis

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti un Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10] apstiprinātie principi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj izmantot publiskā iepirkuma procedūru, lai izsniegtu licences ar īsāku derīguma termiņu nekā agrāk izsniegtām licencēm, ja šī publiskā iepirkuma procedūra tika uzsākta, lai labotu sekas tam, ka no iepriekšējām publiskā iepirkuma procedūrām nelikumīgi tika izslēgts konkrēts skaits uzņēmēju?

               2)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti un Eiropas Savienības Tiesas iepriekš minētajā 2012. gada 16. februāra spriedumā [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10] apstiprinātie principi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj, ka nosacījums par sistēmas pārorganizēšanu, sagrupējot licences atkarībā no to derīguma termiņa, ir pietiekams attaisnojums aplūkojamo licenču īsākam derīguma termiņam šajās publiskā iepirkuma procedūrās salīdzinājumā ar agrāk piešķirto licenču derīguma termiņu?


title: Lieta T-610/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Ecolab USA/ITSB (“GREASECUTTER”) Kopienas preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Vārdiska preču zīme “GREASECUTTER” — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/37

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Ecolab USA/ITSB (“GREASECUTTER”)
   (Lieta T-610/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Vārdiska preču zīme “GREASECUTTER” - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2015/C 389/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ecolab USA, Inc. (Wilmington, Delavēra, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – G. Hasselblatt un V. Töbelmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2013. gada 5. septembra lēmumu lietā R 1704/2012–2 attiecībā uz vārdiskas preču zīmes “GREASECUTTER” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Kopienu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ecolab USA, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta F-3/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. janvārī — Marcuccio /Komisija

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/68

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. janvārī — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-3/08)
   (2008/C 64/112)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Prasība, kas iesniegta saistībā ar atbildētājas lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu saņemt viņam adresēta, angļu valodā sagatavota paziņojuma tulkojumu itāļu valodā.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 15. februāra paziņojumu, prot. RELEX.K7/PL/dg D(2007)502497;

               —

               atcelt jebkuru lēmumu, ar ko atbildētāja ir noraidījusi 2007. gada 27. janvāra lūgumu, kuru prasītājs iesniedzis iecēlējinstitūcijai;

               —

               atcelt, ja nepieciešams, jebkuru lēmumu, ar ko ir noraidīta 2007. gada 26. maija sūdzība, kuru prasītājs iesniedzis iecēlējinstitūcijai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus EUR 1 000 apmērā, kas prasītājam radīti ar aktiem, kurus ir lūgts atcelt, vai arī lielāku vai mazāku summu, ko Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-142/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. martā — Jinko Solar u.c./Parlaments u.c.

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. martā — Jinko Solar u.c./Parlaments u.c.
   (Lieta T-142/13)
   2013/C 123/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Jinko Solar Co. Ltd (Shangrao, Ķīna), Zhejiang Jinko Solar Co. Ltd (Haining City, Ķīna), Jiangxi Jinko Photovoltaic Materials Co. Ltd (Shangrao), Jinko Solar Import and Export Co. Ltd (Shangrao, Ķīna) un Zhejiang Jinko Trading Co. Ltd (Haining City) (pārstāvji — K. Adamantopoulos un J. Cornelis, advokāti)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulu (ES) Nr. 1168/2012, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 344, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tā tika piemērota prasītājām;

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 3. janvāra lēmumu, ar kuru ir atteikts izskatīt prasītāju lūgumu tās atzīt par uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, un

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka ar Regulu (ES) Nr. 1168/2012 tādējādi, kā Komisija to piemēroja prasītājām ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu, un ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu nosakot, ka Komisija neizskatīšot prasītāju lūgumu, lai tās atzītu par uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, ir pārkāpta prasītāju tiesiskā paļāvība un tie ir prasītājām piemēroti nelabvēlīgi ar atpakaļejošu spēku bez atbilstoša attaisnojuma. Tādēļ ar Regulu (ES) Nr. 1168/2012 tādējādi, kā Komisija to piemēroja prasītājām ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu, un ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu acīmredzami ir pārkāpti tiesiskās noteiktības un labas ticības pamatprincipi.


title: Lieta C-262/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 1. jūnijā ierosinājusi Tokai Europe GmbH par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 19. marta rīkojumu lietā T-183/04, Tokai Europe GmbH /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/16

         Apelācija, ko 2007. gada 1. jūnijā ierosinājusi Tokai Europe GmbH par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 19. marta rīkojumu lietā T-183/04, Tokai Europe GmbH/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-262/07 P)
   (2007/C 170/30)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Tokai Europe GmbH (pārstāvis — G. Kroemer, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 19. marta rīkojumu lietā T-183/04 (1) un atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               pakārtoti, atcelt iepriekš minēto Pirmās instances tiesas rīkojumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzībā prasītāja norāda uz iebildumiem par Kopienu tiesību procesuālo noteikumu pārkāpumu, kas izdarīts ar apstrīdēto rīkojumu, kas apdraudēja tās intereses un kam faktiski bija ietekme uz apstrīdētā lēmuma saturu. Šie pārkāpumi attiecas uz tiesību uz aizstāvību ievērošanu un darbībām ar pierādījumiem.
   Prasītāja atzīmē, ka Pirmās instances tiesa ir nospriedusi, ka Komisijas izvirzītais lēmums par iebildi par nepieņemamību bija pievienots lietai. Tā piebilst, ka pēc Komisijas iebildumu raksta iesniegšanas Pirmās instances tiesa slēdza rakstveida procesu, norādot, ka tiesas sēdes datums lietas dalībniekiem tiks darīts zināms vēlāk. Domājot, ka tiesas sēde notiks un īpaši ņemot vērā Pirmās instances tiesas rīkojumu par iebildi par nepieņemamību, prasītāja atteicās iesniegt prasību, lai papildinātu lietas materiālus, kas balstīta uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 47. panta 1. punktu. Saskaņā ar Pirmās instances tiesas teikto tā galu galā izdeva apstrīdēto rīkojumu, nenotiekot tiesas sēdei, neskatoties uz to, ko tā bija teikusi iepriekš.
   Prasītāja domāja, ka izsludinātās tiesas sēdes laikā tā varēs vēlreiz pierādīt, ka tirgū nav neviena tāda produkta, kas būtu līdzīgs [mazajiem] metāliskajiem diskiem, ko Japānas mātes sabiedrība piegādā ražotājiem Honkongā un Meksikā. Turklāt tā bija nodomājusi vēlreiz paskaidrot, ka attiecīgie [mazie] metāliskie diski nav “krama diski” kā Komisija tos bija nepamatoti nosaukusi savā iebildumu rakstā. Tāpat prasītāja tiesas sēdē gribēja precizēt, ka minētos [mazos] metāliskos diskus, kas minēti klasifikācijas regulā, varēja ražot tikai Japānas mātes sabiedrība un ka šiem diskiem nebija vispārējs raksturs pretēji tam, ko norādīja Pirmās instances tiesa apstrīdētajā rīkojumā. Tā arī bija domājusi atspēkot Komisijas komentārus, ka tā nebija ekskluzīvais Tokai šķiltavu importētājs.
   Tomēr kā tas izriet no paša apstrīdētā lēmuma, Pirmās instances tiesa ņēma vērā Komisijas iebildumu rakstā izvērsto argumentāciju par iebildi par nepieņemamību, nesniedzot prasītājai iespēju atspēkot Komisijas faktu izklāstu tiesas sēdes ietvaros pretēji tam, kā tas tika paziņots. Prasītāja uzskata, ka šis pārkāpums ir tās tiesību uz aizstāvību pārkāpums.
   Turklāt prasītāja uzskata, ka Pirmās instances tiesai ir pienākums noskaidrot lietas apstākļus. Šajā ziņā tai nav jāaprobežojas ar tās izskatīšanā iesniegto lietu apstākļu pārbaudi, tikai ņemot vērā lietas dalībnieku izteiktos lūgumus veikt procesa organizatoriskos pasākumus un pieņemt lēmumu, tikai pamatojoties uz pieteikumiem par pierādījumu savākšanas pasākumiem, ko tās tai ir iesniegušas. Tādēļ tā nav tikai iespēja, bet gan pienākums vajadzības gadījumā rīkoties pašai pēc savas iniciatīvas. Tādējādi Pirmās instances tiesai vajadzēja pārbaudīt prasītājas procesuālo rakstu pamatā esošos apstākļus un likt lietas dalībniekiem iesniegt atbilstīgos dokumentus un faktus, ievērojot attiecīgos noteikumus. Neveicot šos pasākumus, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tās Reglamenta 64. panta 3. punkta d) apakšpunktu.

      (1)  Nav publicēts.


title: Lieta T-95/17: Prasība, kas celta 2017. gada 13. februārī – King.com/EUIPO – TeamLava (Ekrāna ziņojumi un ikonas)

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/45

         Prasība, kas celta 2017. gada 13. februārī – King.com/EUIPO – TeamLava (Ekrāna ziņojumi un ikonas)
   (Lieta T-95/17)
   (2017/C 112/62)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: King.com Ltd (St. Julians, Malta) (pārstāvji – M. Hawkins, Solicitor, un T. Dolde, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: TeamLava LLC (Redwood Suite, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs No 2216416-0054

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 1. decembra lēmums lietā R 1947/2015-3

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar 5., 6. un 7. pantu, pārkāpums.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 69, 21.3.2009 .

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/1

         (2009/C 82/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 69, 21.3.2009.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 55, 7.3.2009.

      OV C 44, 21.2.2009.

      OV C 32, 7.2.2009.

      OV C 19, 24.1.2009.

      OV C 6, 10.1.2009.

      OV C 327, 20.12.2008.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-196/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedumu lietā T-10/09 Formula One Licensing BV /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Global Sports Media Lt 2011. gada 27. aprīlī iesniedza Formula One Licensing BV

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedumu lietā T-10/09 Formula One Licensing BV/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Global Sports Media Lt2011. gada 27. aprīlī iesniedza Formula One Licensing BV

   (Lieta C-196/11 P)
   2011/C 179/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Formula One Licensing BV (pārstāvji — K. Sandberg, B. Klingberg, Rechtsanwältinen)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Global Sports Media Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 16. oktobra lēmuma lietā R 7/2008-1 atcelšanu vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējai tiesai un

               —

               piespriest ITSB un personai, kas iestājusies lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas izdevumus gan pirmajā, gan apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāptas Savienības tiesības, proti, kļūdaini piemērots Regulas Nr. 40/94 (1) (tagad — Regulas Nr. 207/2009) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts, pamatojoties uz šādiem galvenajiem argumentiem.

               1)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu šādos aspektos:

                           1.1.

                           Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot vērtējumu par apzīmējuma “F 1” atšķirtspēju. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pastāvīgās judikatūras prasību par to, ka preču zīmes atšķirtspēja ir jāvērtē attiecībā uz konkrētām precēm un pakalpojumiem, ko aptver preču zīme. Otrkārt, konkrētie konstatējumi esot pamatoti ar sagrozītiem faktiem. Treškārt, Vispārējā tiesa neesot piemērojusi pastāvīgās judikatūras prasību par to, ka preču zīmes atšķirtspēja var būt iegūta, izmantojot šo preču zīmi kā citas reģistrētas preču zīmes daļu. Ceturtkārt, piemērojot Vispārējās tiesas konstatējumus šajā ziņā, esot nepieļaujami de facto atcelta apelācijas sūdzības iesniedzējas reģistrētā preču zīme “F 1” parastajā drukā.

                           1.2.

                           Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot vērtējumu par sajaukšanas iespējas esamību atbilstoši Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam gan attiecībā uz pretstatītajām preču zīmēm “F 1” parastajā drukā, gan attiecībā uz logo “F 1 Formula 1”. Pirmkārt, tā neesot ņēmusi vērā tādu nozīmīgu identiskuma faktoru kā preču un pakalpojumu lielo līdzību, neraugoties uz pašas konstatējumu par apzīmējumu atbilstošas pakāpes līdzību. Otrkārt, tā esot koncentrējusies uz vārda “F 1” atšķirtspējīgumu, izslēdzot pārējos judikatūrā paredzētos nozīmīgos faktorus. Treškārt, tā neesot vērtējusi apzīmējumu līdzību atkarībā no to savstarpējās līdzības pakāpes.

               2)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā šādos aspektos:

                           2.1.

                           Vispārējā tiesa esot kļūdaini noraidījusi argumentu par apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmes “F 1”, kas atveidota parastā drukā, reputāciju.

                           2.2.

                           Vispārējā tiesa turklāt esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot apzīmējumu līdzības vērtējumu salīdzinājumā ar pretstatītās preču zīmes logo “F1 Formula”, jo tā esot kļūdaini pieņēmusi, ka vārdam “F 1” nepiemīt atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta F-39/08: Prasība, kas celta 2008. gada 31. martā — Lebedef /Komisija

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/27

         Prasība, kas celta 2008. gada 31. martā — Lebedef/Komisija
   (Lieta F-39/08)
   (2008/C 158/49)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef, Senningerberg (Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Vairāku lēmumu atcelšana attiecībā uz 32 dienu atskaitīšanu no prasītāja atvaļinājuma tiesībām par 2007. gadu.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 29. maija, 2007. gada 20. jūnija, 2007. gada 28. jūnija un 2007. gada 6. jūlija lēmumu, kā arī divus 2007. gada 26. jūlija lēmumus un 2007. gada 2. augusta lēmumu attiecībā uz 32 dienu atskaitīšanu no prasītāja atvaļinājuma tiesībām par 2007. gadu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-50/06: Prasība, kas celta  2006. gada 17. februārī  — Īrija pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/40

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. februārī — Īrija pret Komisiju
   (Lieta T-50/06)
   (2006/C 86/79)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Īrija (pārstāvis — D. Ohegans [D. O'Hagan], P. Makgerijs [P. McGarry], Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               saskaņā ar Līguma 230. pantu pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 7. decembra Lēmumu C[2005] 4436 Final ciktāl tas attiecas uz minerāleļļu, kas tiek uzmantotas kā degviela alumīnija oksīda ražošanai Šenonas reģionā, ko realizē Īrija, atbrīvojumu no akcīzes nodokļa;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Aughinish atbalstītājiem 1970. gadā tika dots solījums attiecībā uz atbrīvojumu no muitas nodokļiem degvielas eļļai, kas paredzēta izmantošanai alumīnija oksīda ražošanā tajā laikā piedāvātajā rūpnīcā Šenonā, Īrijā.1983. gadā Aughinish savu darbību uzsāka rūpnīca un Īrijas iestādes paziņoja Komisijai, ka tās paredz pildīt solījumus attiecībā uz atbrīvojumu no akcīzes nodokļa. Prasītāja apgalvo, ka atbrīvojums tika atļauts saskaņā ar turpmākajiem Padomes lēmumiem (1). 2000. gadā Komisija izvirzīja jautājumu par valsts atbalstu, kā rezultātā tika uzsākta formāla izmeklēšana un, visbeidzot, tika pieņemts apstrīdētais lēmums.
   Lai pamatotu savu prasības pieteikumu, prasītāja apgalvo, ka Komisija pieļāva kļūdu tiesību jautājumā, secinot, ka attiecīgais atbalsts ir jauns atbalsts, nevis pastāvošs atbalsts.
   Prasītāja apgalvo, ka, pat ja atbalsts būtu jauns atbalsts un par to bija jāpaziņo, kad tas tika piešķirts 1983. gadā, Komisija atzīst, ka par šo atbalstu tika paziņots šajā laikā. Tā kā Komisija nepieņēma nekādu lēmumu pašas noteiktajos termiņos, tā rezultātā attiecīgais atbalsts kļuva par pastāvošu atbalstu. Pakārtoti, Komisija izturējās pret šo atbalstu kā pret pastāvošu atbalstu visā attiecīgajā laikā, un viennozīmīgais apgalvojums, ko Komisija pauda 1992. gadā, apstiprina, ka tas tā bija.
   Turklāt atbilstoši 15. pantam kontekstā ar Regulas 659/1999 (2) 1. panta b) punkta (iv) daļu, tā kā atbalsts ir pastāvējis vairāk nekā desmit gadus un tajā noteiktais noilguma termiņš ir izbeidzies, atbalsts ir kļuvis par pastāvošu atbalstu un tādējādi Komisija realizētās procedūras saistībā ar pārraudzību ir kļūdainas.
   Saistībā ar savu pirmo pamatu prasītāja arī apgalvo, ka atbalsts bija priekšmets juridiski saistošiem solījumiem, kurus izteica Īrijas iestādes pirms iestāšanās 1973. gadā. Prasītāja apgalvo, ka tikai tādēļ atbalsts bija jāuzskata par pastāvošu atbalstu.
   Ar papildprasījumu prasītāja pagalvo, ka lēmums pārkāpj tiesiskās drošības principu apstākļos, kuros tas nonāk pretrunā ar vienbalsīgu Padomes lēmumu, kas tika pieņemts, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu. Šis lēmums ir arī tiešā pretrunā Direktīvai 92/81/EEK (3) par minerāleļļu akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu, kas uzlika par pienākumu Komisijai iesniegt priekšlikumu attiecībā par konkurences kropļojumiem vai nesaderību ar kopējo tirgu, lai saņemtu Padomes vienbalsīgu piekrišanu.
   Turklāt Komisija ir iespējams pārkāpusi, vismaz ciktāl tiek skarts atbalsta saņēmējs, tiesiskās paļāvības principu apstākļos, kuros Padome bija skaidri atbalstījusi atkāpi līdz 2006. gada 31. decembrim.
   Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi būtisku tiesību normu un ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras sakarā ar tās rīcību, tostarp tās kavēšanos pieņemt apstrīdēto lēmumu, ņemot vērā jo īpaši faktu, kas tas bija pirmais paziņotais attiecīgais atbalsts 1983. gadā. Papildus tam Komisija neievēroja procesu, kas ir noteikts Direktīvā 92/81/EEK, un veica publiskus paziņojumus par attiecīgā atbalsta saderīgumu. Tādējādi, ievērojot tās darbības, Komisijai ir liegts lūgt atbalsta atgūšanu jebkuros apstākļos.

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra lēmums (92/510/EEK), ar kuru dalībvalstīm tiek atļauts turpināt piemērot attiecībā uz noteiktām minerāleļļām, kad tās tiek izmantotas noteiktiem nolūkiem, samazinātas akcīzes nodokļu likmes vai atbrīvojumu no akcīzes nodokļa, saskaņā ar procesu, kas noteikts Direktīvas 92/81/EEK 8. panta 4. punktā (OV L 316, 16. lpp.) un turpmākajiem lēmumiem.

      (2)  Padomes 1999.gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.)

      (3)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/81/EEK par minerāleļļu akcīzes nodokļu struktūras harmonizāciju (OV L 316, 12. lpp.)


title: Tiesas Nolēmums (2016. gada 31. marts) lietā E-4/15 – Islandes Finanšu dienestu asociācija pret EBTA Uzraudzības iestādi (Prasība par EBTA Uzraudzības iestādes lēmuma atcelšanu – Valsts atbalsts – Pieņemamība – Tiesības celt prasību – Apvienības statuss)

text:
               2.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 33/6

         TIESAS NOLĒMUMS
   (2016. gada 31. marts)
   lietā E-4/15
   Islandes Finanšu dienestu asociācija pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Prasība par EBTA Uzraudzības iestādes lēmuma atcelšanu – Valsts atbalsts – Pieņemamība – Tiesības celt prasību – Apvienības statuss)
   (2017/C 33/05)
   Lietā E-4/15: Islandes Finanšu dienestu asociācija pret EBTA Uzraudzības iestādi – attiecībā uz PRASĪBU atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 16. jūlija Lēmumu Nr. 298/14/COL, kas paziņots OV C 400, 13.11.2014., 13. lpp., un EEZ papildinājumā Nr. 66, 13.11.2014., 1. lpp. (“apstrīdēts lēmums”), lai slēgtu lietu par pastāvošo atbalstu Islandes Mājokļu finansējuma fondam (Íbúðalánasjóður), Tiesa, kuras sastāvā ir: priekšsēdētājs un tiesnesis-referents Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson2016. gada 31. martā pasludināja nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Islandes Finanšu dienestu asociācija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus, kas saistīti ar EBTA Uzraudzības iestādi;

               3)

               Islandes valdība pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-344/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. septembrī — O2 ( Germany )/ITSB ( Homezone )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/60

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. septembrī — O2 (Germany)/ITSB (“Homezone”)
   (Lieta T-344/07)
   (2007/C 269/108)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: O2 (Germany) GmbH & Co. OHG, Minhene (Vācija) (pārstāvji — A. Fottner un M. Müller, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 5. jūlija lēmumu apelācijas lietā R 1583/2006-4 attiecībā uz atteikumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā ITSB.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Homezone”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 38. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 677 506)

      Iebildumu nodaļas lēmums: pieteikumu noraidīt daļēji

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, kā arī 7. panta 3. punkta pārkāpums.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta F-29/10: Civildienesta tiesas 2010. gada 21. decembra rīkojums — Lorenzo /Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

text:
               12.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/16

         Civildienesta tiesas 2010. gada 21. decembra rīkojums — Lorenzo/Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja
   (Lieta F-29/10) (1)

   2011/C 46/30
   Tiesvedības valoda — franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 179, 03.7.2010, 59. lpp.


title: Lieta C-265/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 15. maijā iesniedza Juzgado de lo Social n o 2 de Terrassa (Spānija) — Emiliano Torralbo Marcos/Korota S.A., Fondo de Garantía Salarial

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 15. maijā iesniedza Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa (Spānija) — Emiliano Torralbo Marcos/Korota S.A., Fondo de Garantía Salarial

   (Lieta C-265/13)
   2013/C 207/47
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Emiliano Torralbo Marcos

      Atbildētāji: Korota S.A. un Fondo de Garantía Salarial

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (1) 47. pantam ir pretrunā tādas tiesību normas kā Ley 10/2012 de 20 de noviembre por la que se regulan determinadas tasas en el ámbito de la Administración de justicia y del Instituto Nacional de Toxicología y Ciencias Forenses [2012. gada 20. novembra Likums Nr. 10/2012 par konkrētu nodevu noteikšanu tiesu varas īstenošanas un Toksikoloģijas un tiesu medicīnas valsts institūta darbā] 1. pants, 2. panta f) punkts, 3. panta 1. punkts, 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, 4. panta 3. punkts, 5. panta 3. punkts, 6. un 7. pants, kā arī 8. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkts, jo tajos nav paredzēta iespēja valsts tiesai: a) valsts nodevas par darbību veikšanu tiesu iestādēs jebkādi pielāgot vai izvērtēt jautājumu par to samērīgumu (saistībā ar pamatojumu, ar kādu valsts tās uzliek, un to apmēru kā šķērsli efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā), lai no šīm nodevām varētu atbrīvot; b) ņemt vērā Savienības tiesību normu efektīvas piemērošanas principu; c) novērtēt, cik konkrētā lieta, ņemot vērā tās apstākļus, ir svarīga tās dalībniekiem; ja bez šo nodevu samaksas iesniegtā apelācijas sūdzība tiek atstāta bez virzības?

               2)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā tādas tiesību normas kā Ley 10/2012 de 20 de noviembre por la que se regulan determinadas tasas en el ámbito de la Administración de Justicia y del Instituto Nacional de Toxicología y Ciencias Forenses 1. pants, 2. panta f) punkts, 3. panta 1. punkts, 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, 4. panta 3. punkts, 5. panta 3. punkts, 6. un 7. pants, kā arī 8. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkts, jo tas ir piemērojams tādās īpašās tiesvedībās kā darba strīdu lietās, kur kā līdzsvarotas saimnieciskās un sociālās attīstības Kopienā pamatelements mēdz tikt piemērotas Eiropas Savienības tiesības?

               3)

               Vai iepriekš izklāstīto jautājumu kontekstā tāda tiesa kā iesniedzējtiesa drīkstētu nepiemērot tādu tiesisko regulējumu kā šeit aplūkotais, kurā nav paredzēta iespēja valsts tiesai: a) valsts nodevas par darbību veikšanu tiesu iestādēs jebkādi pielāgot vai izvērtēt jautājumu par to samērīgumu (saistībā ar pamatojumu, ar kādu valsts tās uzliek, un to apmēru kā šķērsli efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā), lai no šīm nodevām varētu atbrīvot; b) ņemt vērā Savienības tiesību normu efektīvas piemērošanas principu; c) novērtēt, cik konkrētā lieta, ņemot vērā tās apstākļus, ir svarīga tās dalībniekiem; ja bez šo nodevu samaksas iesniegtā apelācijas sūdzība tiek atstāta bez virzības?

      (1)  OV 2000, C 364, 1. lpp.


title: Lieta T-118/12: Prasība, kas celta 2012. gada 14. martā — ANKO /Komisija

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 14. martā — ANKO/Komisija
   (Lieta T-118/12)
   2012/C 138/36
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — V. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nesamaksājot tādas finanšu palīdzības atlikušo daļu EUR 6 752,74 apmērā, kas prasītājai bija piešķirta līguma “PERceptive Spaces promoting iNdependent Aging (PERSONA)” ietvaros, Komisija ir pārkāpusi savas līgumsaistības;

               —

               piespriest Komisijai no šīs prasības paziņošanas brīža samaksāt prasītājai naudas summu EUR 6 752,74 apmērā attiecībā uz izmaksām, kuras tai bija radušās ceturtajā projekta PERSONA atsauces periodā, pieskaitot galvenā līguma II pielikuma II.28. noteikuma 7. punktā paredzētos procentus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājai radītos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas atbildību saskaņā ar LESD 272. pantu saistībā ar līgumu Nr. 045459, lai izpildītu projektu “PERceptive Spaces promoting iNdependent Aging (PERSONA)”.
   It īpaši prasītāja apgalvo, ka, lai arī tā ir pilnībā un pienācīgi izpildījusi savas līgumsaistības, Komisija bez tiesībām to darīt, un pārkāpjot iepriekš minēto līgumu un labas ticības principu, ir apturējusi samaksas veikšanu ANKO. Tādējādi ANKO uzskata, ka Komisijai ir jāsamaksā naudas summa EUR 6 752,74 apmērā, kurai pieskaitīti galvenā līguma II pielikuma II.28. noteikuma 7. punktā paredzētie procenti.


title: Lieta C-315/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 23. novembrī ( Giudice di pace di Monselice (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lidl Italia Srl pret Comune di Arcole ( VR ) (Direktīva 2000/13/EK — Pārtikas produktu, ko galapatērētājam ir paredzēts piegādāt bez turpmākas apstrādes, marķējums — No 2., 3. un 12. panta izrietošo pienākumu apjoms — Spirta satura tilpuma procentos norāde, kas noteiktiem alkoholiskiem dzērieniem ir obligāta — Alkoholisks dzēriens, ko ražo citā dalībvalstī nekā tā, kur atrodas izplatītājs — Amaro alle erbe — Zemāks faktiskā spirta saturs tilpuma procentos nekā tas, kas norādīts uz etiķetes — Pielaides robežu pārsniegšana — Administratīvs naudas sods — Izplatītāja atbildība)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/14

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 23. novembrī (Giudice di pace di Monselice (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lidl Italia Srl pret Comune di Arcole (VR)
   (Lieta C-315/05) (1)

   (Direktīva 2000/13/EK - Pārtikas produktu, ko galapatērētājam ir paredzēts piegādāt bez turpmākas apstrādes, marķējums - No 2., 3. un 12. panta izrietošo pienākumu apjoms - Spirta satura tilpuma procentos norāde, kas noteiktiem alkoholiskiem dzērieniem ir obligāta - Alkoholisks dzēriens, ko ražo citā dalībvalstī nekā tā, kur atrodas izplatītājs - “Amaro alle erbe” - Zemāks faktiskā spirta saturs tilpuma procentos nekā tas, kas norādīts uz etiķetes - Pielaides robežu pārsniegšana - Administratīvs naudas sods - Izplatītāja atbildība)
   (2006/C 331/23)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Giudice di pace di Monselice
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Lidl Italia Srl

      Atbildētāja: Comune di Arcole (VR)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Giudice di pace di Monselice — Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (OV L 109, 29. lpp.) interpretācija — No 2., 3. un 12. panta izrietošo pienākumu apjoms — Dalībvalstī ražots un iesaiņots alkoholiskais dzēriens, kura spirta saturs ir zemāks par to, kas ir norādīts uz etiķetes — “Amaro alle erbe”
   Rezolutīvā daļa:
   Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 2., 3. un 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neiestājas pret tādu dalībvalsts regulējumu, kāds tiek izskatīts pamata lietā un kas paredz iespēju tirgus dalībnieku, kas atrodas šajā dalībvalstī un kurš izplata alkoholisku dzērienu, kas ir paredzēts izsniegšanai bez turpmākas apstrādes minētās direktīvas 1. panta izpratnē un ko ražo tirgus dalībnieks, kas atrodas citā dalībvalstī, uzskatīt par atbildīgu par minētā regulējuma pārkāpumu, ko konstatē valsts iestāde un kas izriet no ražotāja uz minētā produkta etiķetes neprecīzi norādītā spirta satura tilpuma procentos un līdz ar to piemērot administratīvu naudas sodu, lai gan pirmais tirgus dalībnieks kā vienkāršs izplatītājs aprobežojas ar šī produkta izplatīšanu tādā veidā, kādā to ir piegādājis ražotājs.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta C-560/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. novembrī iesniedza Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) – Michael Dědouch u.c./Jihočeská plynárenská, a.s., E.ON Czech Holding AG

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. novembrī iesniedza Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) – Michael Dědouch u.c./Jihočeská plynárenská, a.s., E.ON Czech Holding AG

   (Lieta C-560/16)
   (2017/C 022/17)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší soud České republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Michael Dědouch, MUDr. Petr Streitberg, Pavel Sud

      Atbildētāji: Jihočeská plynárenská, a.s., E.ON Czech Holding AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (“Briseles I regula”) 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, kas tas attiecas arī uz tiesvedību, kurā prasa pārskatīt tādas atlīdzības pamatotību, kura vairākuma akcionāram ir jānodrošina – kā dalības vērtspapīriem līdzvērtīga vērtība – iepriekšējiem dalības vērtspapīru īpašniekiem, kuri šim vairākuma akcionāram tika nodoti saskaņā ar publiskas akciju sabiedrības pilnsapulces lēmumu par citu dalības vērtspapīru obligātu nodošanu minētajam vairākuma akcionāram (tā sauktā “squeeze out”[izspiešana]), ja rezolūcija, kas pieņemta publiskās akciju sabiedrības pilnsapulcē, nosaka pamatotas atlīdzības summu un ja ir pieņemts tiesas nolēmums, ar kuru ir piešķirtas tiesības uz atšķirīgu atlīdzības summu, kas ir saistošs vairākuma akcionāram un uzņēmumam attiecībā uz piešķirto tiesību bāzi, kā arī vis-à-vis citiem dalības vērtspapīru īpašniekiem?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, vai Briseles I regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz tiesvedību, kurā prasa pārskatīt iepriekšējā jautājumā minētās atlīdzības pamatotību?

               3)

               Ja atbilde uz abiem iepriekšējiem jautājumiem ir noliedzoša, vai Briseles I regulas 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz tiesvedību, kurā prasa pārskatīt pirmajā jautājumā minētās atlīdzības pamatotību?

      (1)  OV 2001, L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-207/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. jūnijā — Eurallumina /Komisija

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/36

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. jūnijā — Eurallumina/Komisija
   (Lieta T-207/07)
   (2007/C 183/71)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurallumina SpA, Portoscuso (Itālija) (pārstāvji — L. Martin Alegi, R. Denton un E. Cormack, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               vai nu:

                           —

                           atcelt pilnībā apstrīdēto Lēmumu, vai

                           —

                           noteikt, ka Padomes ar Lēmumu 2001/224/EEK atļautais atbrīvojums ir likumīgs līdz 2006. gada 31. decembrim un ka Itālijas agrāk samaksātās summas uzskatāmas par prettiesisku valsts atbalstu, vai vismaz nevar pieprasīt tās atmaksāt, vai

                           —

                           atcelt pilnībā apstrīdēto Lēmumu un noteikt, ka Padomes ar Lēmumu 2001/224/EEK atļautais atbrīvojums ir likumīgs līdz 2006. gada 31. decembrim un ka Itālijas agrāk samaksātās summas uzskatāmas par prettiesisku valsts atbalstu vai vismaz var pieprasīt to atmaksāt, vai

                           —

                           noteikt, ka var pieprasīt atmaksāt ne vairāk kā 3 EUR par tonnu.

               —

               Vai nu:

                           —

                           atcelt apstrīdētā Lēmuma 1., 4., 5. un 6. pantu tiktāl, ciktāl tas skar Eurallumina, vai

                           —

                           noteikt, ka ar Padomes Lēmumu 2001/224/EEK atļautais atbrīvojums ir likumīgs līdz 2006. gada 31. decembrim un ka Itālijas agrāk samaksātās summas nedrīkst uzskatīt par prettiesisku valsts atbalstu vai vismaz nedrīkst pieprasīt to atmaksāt, vai

                           —

                           atcelt apstrīdētā Lēmuma 1., 4., 5. un 6. pantu tiktāl, ciktāl tie attiecas Eurallumina, un noteikt, ka ar Padomes Lēmumu 2001/224/EEK atļautais atbrīvojums ir likumīgs līdz 2006. gada 31. decembrim un ka Itālijas agrāk samaksātās summas nevar uzskatīt par prettiesisku valsts atbalstu vai vismaz nevar pieprasīt to atmaksāt, vai

                           —

                           noteikt, ka var pieprasīt atmaksāt ne vairāk kā 3 EUR par tonnu;

                           —

                           pakārtoti, grozīt apstrīdētā Lēmuma 5. un 6. pantu tiktāl, ciktāl tas skar Eurallumina, tā, ka saskaņā ar šo atbrīvojumu līdz 2006. gada 31. decembrim nevar pieprasīt Itālijai atmaksāt samaksātās summas, un

                           —

                           piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2007. gada 7. februāra Lēmumu C(2007) 286, galīgā redakcija, ar kuru Komisija atzina, ka Francijas, Īrijas un Itālijas piešķirtais atbrīvojums no akcīzes nodokļa par minerāleļļām, ko izmanto alumīnija oksīda ražošanā no 2004. gada 1. janvāra bija valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē un ka noteikta šī atbalsta daļa nav saderīga ar kopējo tirgu.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja norāda, ka atbrīvojuma no akcīzes nodokļa par minerāleļļām, ko izmanto alumīnija oksīda ražošanā, turpināšana Sardīnijā arī pēc Padomes Direktīvas 2003/96/EK (1) spēkā stāšanās 2004. gada 1. janvārī neveido valsts atbalstu, jo direktīvas 18. panta 1. punkts un tās II pielikums tieši nosaka, ka šis atbrīvojums, kas bija apstiprināts ar Padomes Lēmumu 2001/224/EK (2), turpinās līdz 2006. gada 31. decembrim. Saskaņā ar prasītājas viedokli, tādējādi Direktīva 2003/96/EK tieši noteica, ka līdz 2006. gada 31. decembrim atkal ir spēkā prasītājai piešķirtais atbrīvojums no akcīzes nodokļa.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka, lai gan ar Padomes Lēmumu 2001/224/EK atļautais atbrīvojums pirmajā acumirklī šķiet selektīvs pasākums, to attaisno Kopienas tiesību normu un Itālijas nodokļu sistēmas “vispārējais raksturs un sistēma”, un tādēļ tas nav valsts atbalsts.
   Turklāt prasītāja norāda, ka, pat ja ar Padomes Lēmumu 2001/224/EK atļautais atbrīvojums ir uzskatāms par valsts atbalstu, tas ir kvalificējams kā EKL 87. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma izņēmums saskaņā ar tiesisko regulējumu par valsts atbalstu vides aizsardzībā (3).
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības, likumīguma prezumpcijas, lex specialis, lietderīgas iedarības un labas pārvaldības principus, jo tā, cita starpā, Sardīnijā noteikto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa par minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā, uzskatīja par valsts atbalstu, kas atmaksājams no 2004. gada 1. janvāra, jo prasītājai bija tiesības sagaidīt, ka ar Padomes Lēmumu 2001/224/EK atļautais atbrīvojums līdz 2006. gada 31. decembrim ir juridiski spēkā esošs Kopienu tiesību akts un jebkuri pasākumi, ko veic Itālijas iestādes un prasītāja, lai īstenotu šo lēmumu vai atsauktos uz to, nenovestu pie prettiesiska rezultāta.

      (1)  Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.).

      (2)  Padomes 2001. gada 12. marta Lēmums 2001/224/EK, kas attiecas uz pazeminātām akcīzes nodokļa likmēm vai atbrīvojumiem no akcīzes nodokļa dažām minerāleļļām, ja tās izmanto īpašiem mērķiem (OV L 84, 23. lpp.).

      (3)  Komisijas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai (OV 2001, C 37, 3. lpp.), it sevišķi 51 § 1. punkta a) un b) apakšpunktu.


title: Lieta C-175/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 13. aprīlī iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — Sandler AG/Hauptzollamt Regensburg

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 13. aprīlī iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — Sandler AG/Hauptzollamt Regensburg

   (Lieta C-175/12)
   2012/C 194/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Sandler AG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Regensburg

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas noteikumu (1) 889. panta 1. punkta pirmās daļas otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas regulē tikai tādu atmaksas pieprasījuma gadījumu, kad prece vispirms tiek laista brīvā apgrozībā, piemērojot trešās valsts nodokļa likmi, un vēlāk izrādās, ka muitas deklarācijas pieņemšanas laikā faktiski ir pastāvējusi pazemināta likme vai nulles likme (konkrēti, preferenciāla nodokļa likme), taču, sagatavojot atmaksas pieprasījumu, tā atkal bija izsmelta, kā rezultātā, iesniedzot atmaksas pieteikumu, tarifa atvieglojumu režīma termiņa izbeigšanās nevar būt attiecīgajai personai nelabvēlīga, ja, veicot muitošanu, tiek piešķirta preferenciāla nodokļa likme un tikai pēcmuitošanas piedziņas ietvaros administrācija preferenciālo režīmu atsaka un piemēro trešās valsts nodokļa likmi?

               2)

               Vai Kotonū nolīguma (2) V pielikuma 1. protokola 16. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 32. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šaubu gadījumā importētājas valsts muitas iestāde, ja eksportētāja valsts preču pārvadājumu sertifikātu EUR 1 ir apstiprinājusi ar zīmogu, kas atšķiras no Eiropas Komisijai paziņotā zīmoga nospieduma parauga, šo atšķirību var uzskatīt kā formālu trūkumu Kotonū nolīguma V pielikuma 1. protokola 16. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē un līdz ar to preču pārvadājumu sertifikātu EUR 1 bez eksportētājas valsts muitas iestāžu līdzdalības atzīt par nederīgu?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           Vai Kotonū nolīguma V pielikuma 1. protokola 16. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāpiemēro arī tad, ja formālais trūkums tiek atklāts nevis tieši ievešanas brīdī, bet gan tikai vēlāk, muitas iestādēm veicot pēcmuitošanu?

                           b)

                           Vai Kotonū nolīguma V pielikuma 1. protokola 16. panta 4. un 5. punktu var interpretēt tādējādi, ka formālu trūkumu uzskata par novērstu gadījumā, kad retrospektīvi izsniegta preču pārvadājumu sertifikāta EUR 1 ailē “Piezīmes” viena no Kotonū nolīguma 1. protokola 16. panta 4. punktā paredzētajām atzīmēm netiek ierakstīta kā precīzs teksts, bet gan kā tāds formulējums, ar kuru ir izteikts, ka atvieglojumu dokuments ir izsniegts retrospektīvi?

               4)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša:
               Vai Muitas kodeksa (3) 236. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ievedmuitas nodokļi pēc likuma nav bijuši jāiekasē un tāpēc saskaņā ar Muitas kodeksa 220. panta 1. punktu ir tikuši piedzīti nepamatoti, ja importētājas valsts muitas iestādes, neiesaistot eksportētājas valsts muitas iestādes, sākotnēji izmantotos preču pārvadājumu sertifikātus EUR 1 nav drīkstējušas atzīt par nederīgiem?

               5)

               Vai arī gadījumā, kad vēlāk tiek iesniegts retrospektīvi izsniegts preču pārvadājumu sertifikāts EUR 1 saskaņā ar Kotonū nolīguma V pielikuma 1. protokola 16. pantu, jau piedzīto un samaksāto muitas nodokļu atmaksa saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas noteikumu 889. pantu ir iespējama tikai tad, ja atmaksas pieprasījuma laikā preferenciāla nodokļa likme vēl tiek piemērota?

      (1)  Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), redakcijā, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2007. gada 28. februāra Regulu (EK) Nr. 214/2007, ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 62, 6. lpp.).

      (2)  2000/483/EK: Partnerattiecību nolīgums starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu grupas locekļiem, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses, kas noslēgts 2000. gada 23. jūnijā Kotonū (OV L 317, 3. lpp.).

      (3)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta T-73/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojums – Red Bull/ITSB – Automobili Lamborghini (Divu vēršu attēlojums) Kopienas preču zīme — Pieteikums par atcelšanu — Reģistrācijas atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/17

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojums – Red Bull/ITSB – Automobili Lamborghini (Divu vēršu attēlojums)
   (Lieta T-73/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pieteikums par atcelšanu - Reģistrācijas atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 221/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austrija) (pārstāvji – sākotnēji A. Renck, V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti, un I. Fowler, solicitor, vēlāk A. Renck un I. Fowler)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Automobili Lamborghini SpA (Sant’Agata Bolognese, Itālija) (pārstāvis – M. Hartmann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 14. novembra lēmumu lietā R 1263/2012–1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Automobili Lamborghini SpA un Red Bull GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lieta C-59/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 3. februārī  ierosināja  Luigi Marcuccio , par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta)  2005. gada 24. novembra  spriedumu lietā T-236/02  Luigi Marcuccio  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/4

         Apelācija, ko 2006. gada 3. februārī ierosināja Luigi Marcuccio, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2005. gada 24. novembra spriedumu lietā T-236/02 Luigi Marcuccio pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-59/06 P)
   (2006/C 96/06)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 3. februārī izskatīšanai ir iesniegta Luigi Marcuccio, ko pārstāv L. Garofalo, advokāts, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2005. gada 24. novembra spriedumu lietā T-236/02 Luigi Marcuccio pret Eiropas Kopienu Komisiju.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījums Tiesai ir šāds:
   atcelt apstrīdēto spriedumu un apmierināt pārējos apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus.
   Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Pirmās instances tiesas spriedumā ir pieļautas šādas kļūdas:

               1)

               ir sagrozīti un nepareizi interpretēti prasītāja iesniegtajos rakstiskajos dokumentos norādītie faktiskie apstākļi un apgalvojumi, kā rezultātā Pirmās instances tiesa ir izdarījusi nepareizus secinājumus par faktiskajiem apstākļiem;

               2)

               nav pieņemts lēmums par vairākiem būtiskiem jautājumiem;

               3)

               ir pieļautas būtiskas procesuālas kļūdas, kas nenovēršami ir aizskārušas apelācijas iesniedzēja intereses;

               4)

               nav norādīts nekāds pamatojums attiecībā uz vairākiem būtiskiem jautājumiem, jo netika veiktas pārbaudes un pamatojumā norādītie iespējamie iemesli — gan pamata iemesli, gan tiem pakārtotie — bija neskaidri, pretrunīgi, neatbilstoši, nepamatoti, nevajadzīgi atkārtoti, patvaļīgi, pašsaprotami un neloģiski;

               5)

               ir nepareizi interpretēta un piemērota Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 26. panta otrā daļa;

               6)

               ir nepareizi interpretēts un piemērots tiesību uz aizstāvēšanos jēdziens, kā arī nepamatoti un bez iemesla nav attiecīgi ņemta vērā atbilstošā judikatūra;

               7)

               ir nepareizi interpretēts un piemērots pienākuma norādīt pamatojumu jēdziens, kā arī nepamatoti un bez iemesla nav attiecīgi ņemta vērā atbilstošā judikatūra;

               8)

               ir nepareizi interpretēts un piemērots pamatojuma pretrunīguma jēdziens;

               9)

               ir nepareizi interpretēts un piemērots sagatavošanās pasākumu neapstrīdamības jēdziens;

               10)

               ir nepareizi interpretēts un piemērots atzinuma jēdziens;

               11)

               ir nepareizi interpretēts un piemērots jēdziens, ka attiecas uz jau pieņemta lēmuma grozīšanu.


title: Lieta T-532/15 P: Vispārējās tiesas 2016. gada 1. decembra spriedums – Z/Eiropas Savienības Tiesa Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Novērtējuma ziņojums — Civildienesta tiesas objektivitāte — Pieteikums par iztiesāšanas sastāva locekļu noraidīšanu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/26

         Vispārējās tiesas 2016. gada 1. decembra spriedums – Z/Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta T-532/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Novērtējuma ziņojums - Civildienesta tiesas objektivitāte - Pieteikums par iztiesāšanas sastāva locekļu noraidīšanu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
   (2017/C 022/33)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Z (pārstāvis – F. Rollinger, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – sākotnēji A. Placco, vēlāk J. Inghelram un Á. Almendros Manzano)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 30. jūnija spriedumu Z/Tiesa (F-64/13, EU:F:2015:72), kurā ir lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Z atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 16, 18.1.2016.


title: Lieta C-399/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-266/02 Deutsche Post AG , ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste e.V. ( BIEK ) un UPS Europe NV/SA 2008. gada 15. septembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-266/02 Deutsche Post AG, ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste e.V. (BIEK) un UPS Europe NV/SA2008. gada 15. septembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-399/08 P)
   (2008/C 301/33)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz, J. Flett, B. Martenczuk)

      Pārējie lietas dalībnieki: Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA, Deutsche Post AG, Vācijas Federatīvā Republika
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto spriedumu pilnā apjomā;

               —

               atbilstoši Tiesas Statūtu 61. punktam konstatēt, ka prasītāja nav pierādījusi, ka ar lēmumu ir pārkāpts EKL 87. panta 1. punkts, un atbilstoši tam prasību noraidīt. Pakārtoti, Komisija lūdz nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atbildētāja apelācijas instance ir Deutsche Post AG (DPAG), lieluzņēmums, kas darbojas starptautisko pasta pakalpjumu jomā, kurš ir saņēmis ievērojamas kompensācijas no valsts līdzekļiem. Atsevišķā 2002. gada lēmumā atbilstoši EKL 82. pantam, kurš nav apstrīdēts, Komisija ir konstatējusi, ka DPAG ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli tirgū, izmantojot pasta sūtījumu tirgū cenas, kas nesedz izdevumus. Tā kā DPAG attiecīgajā laikposmā bija zaudējumi visur, šo agresīvo cenu politiku varēja finansēt tikai no līdzekļiem, kurus uzņēmums bija saņēmis kā finanšu kompensāciju.
   Šajā apelācijā galvenokārt ir runa par to, kādu analīzes metodi šī gadījuma īpašajos apstākļos Komisija drīkstēja pielietot, lai konstatētu nelikumīgu atbalstu DPAG.
   Saskaņā ar metodi, kuru Pirmās instances tiesa izvēlējās apstrīdētajā spriedumā, visi uzņēmuma izdevumi un ienākumi, kas saistīti ar sabiedrības interešu pienākumiem, attiecīgajā laikposmā bija jāpārbauda saistībā ar to, vai uzņēmums ir saņēmis no valsts pārāk lielu kompensāciju. Ja ir šāda pārmērīga kompensēšana notikusi, no tā var secināt, ka šie līdzekļi ir izmantoti arī negodīgās cenu politikas radniecīgajā pasta sūtījumu no mājas uz māju tirgū finansēšanai.
   Atbilstoši lēmumā izmantotajai metodei tika noskaidrots negodīgās cenu politikas rezultātā radies iztrūkums radniecīgajā tirgū un tika konstatēts, vai šie iztrūkumi ir kompensēti no valsts līdzekļiem. Ja šāda kompensēšana tiek konstatēta un ja nav cita finansēšanas avota (uzņēmuma paša līdzekļu formā), no tā ir jāsecina, ka valsts līdzekļi ir izmantoti negodīgas cenu politikas radniecīgajā pasta sūtījumu no mājas uz māju tirgū finansēšanai.
   Komisija uzskata tās lēmumā izmantoto metodi par pareizu. Ar tās palīdzību, izmantojot loģiskas argumentācijas ķēdi, kas ietver arī pieņēmumu, ka galu galā naudai no kaut kurienes ir jānāk, var secināt, ka pastāv nepamatots valsts atbalsts. Apstrīdētajā spriedumā nav apstrīdēta ne argumentācijas ķēde, ne tās pamatā esošie fakti. Tomēr apstrīdētajā spriedumā Pirmās instances tiesa, nesniedzot paskaidrojumus, pamatojas uz uzskatu, ka ir izmantojama tikai pirmā metode.
   Komisija izvirza šādus apelācijas pamatus: apstrīdētajā spriedumā kļūdaini interpretējot EKL 87. panta 1. punktu un 86. panta 2. punktu, jo tika izslēgta metode, kas citādi nav apstrīdēta apstrīdētajā spriedumā, kura ļauj secināt ar kopējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta pastāvēšanu, pamatojoties uz loģisku un pamatotu argumentāciju, ir pārkāptas minētās tiesību normas. Turklāt Komisija atsaucas uz Pirmās instances tiesas nekompetenci un uz EKL 230. panta pārkāpumu, ciktāl Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi savu kompetenci un pārsniegusi EKL 230. pantā paredzētās pārbaudes pilnvaras, kā arī Tiesas Statūtu 36. pantu, ciktāl Pirmās instances tiesa nav pamatojusi lēmumā izmantotās metodes prettiesiskumu.


title: Lieta C-57/12: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums ( Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fédération des maisons de repos privées de Belgique ( Femarbel ) ASBL / Commission communautaire commune de Bruxelles - Capitale (Direktīva 2006/123/EK — Materiālā piemērošanas joma — Veselības aprūpes pakalpojumi — Sociālie pakalpojumi — Dienas un nakts aprūpes centri, kas veciem ļaudīm sniedz palīdzību un aprūpi)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/12

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums (Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL/Commission communautaire commune de Bruxelles-Capitale

   (Lieta C-57/12) (1)

   (Direktīva 2006/123/EK - Materiālā piemērošanas joma - Veselības aprūpes pakalpojumi - Sociālie pakalpojumi - Dienas un nakts aprūpes centri, kas veciem ļaudīm sniedz palīdzību un aprūpi)
   2013/C 252/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītāja: Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL

      Atbildētāja: Commission communautaire commune de Bruxelles-Capitale

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour constitutionnelle — Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.) 2. panta 2. punkta f) un j) apakšpunkta interpretācija — Ratione materiae piemērošanas jomas — Veselības aprūpes pakalpojumi — Sociālie pakalpojumi — Dienas aprūpes centru, kas sniedz palīdzību un aprūpi, kas atbilst vecu ļaužu patstāvības zaudējumam, iekļaušana — Nakts aprūpes centru, kas sniedz palīdzību un veselības aprūpi, ko veciem ļaudīm nevar pastāvīgi nodrošināt viņu tuvinieki, iekļaušana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū 2. panta 2. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka veselības aprūpes pakalpojumu izslēgšana no šīs direktīvas piemērošanas jomas attiecas uz ikvienu darbību, kuras mērķis ir novērtēt, saglabāt vai atjaunot pacientu veselības stāvokli ar nosacījumu, ka šo darbību īsteno speciālisti, kas par tādiem atzīti saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesisko regulējumu, un tas ir neatkarīgi no iestādes, kurā tiek sniegta aprūpe, organizācijas, finansēšanas kārtības, publiskā vai privātā rakstura. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai dienas aprūpes centri un nakts aprūpes centri, ņemot vērā veselības aprūpes darbinieku šajos centros īstenoto darbību raksturu un faktu, ka šīs darbības ir šo centru piedāvāto pakalpojumu galvenā daļa, ir izslēgti no minētās direktīvas piemērošanas jomas;

               2)

               Direktīvas 2006/123 2. panta 2. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sociālo pakalpojumu izslēgšana no šīs direktīvas piemērošanas jomas attiecas uz ikvienu darbību, kas it īpaši ir saistīta ar palīdzību un atbalstu veciem ļaudīm, ar nosacījumu, ka to īsteno privāts pakalpojumu sniedzējs, kuru ir pilnvarojusi valsts ar aktu, ar kuru skaidri un pārskatāmi tiek uzticēts reāls pienākums, ievērojot konkrētus un īpašus izpildes nosacījumus, sniegt tādus pakalpojumus. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai dienas aprūpes centri un nakts aprūpes centri atkarībā no šajos centros galvenokārt īstenoto palīdzības un atbalsta veciem ļaudīm darbību rakstura, kā arī atkarībā no šo centru statusa, kāds izriet no piemērojamā Beļģijas tiesiskā regulējuma, ir izslēgti no minētās direktīvas piemērošanas jomas.

      (1)  OV C 118, 21.04.2012


title: Lieta T-112/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – Mondelez UK Holdings & Services/EUIPO – Société des produits Nestlé (Šokolādes tāfelītes forma) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Trīsdimensiju preču zīme — Šokolādes tāfelītes forma — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Izmantošanas rezultātā iegūta atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. un 2. punkts

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/23

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – Mondelez UK Holdings & Services/EUIPO – Société des produits Nestlé (Šokolādes tāfelītes forma)
   (Lieta T-112/13) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Trīsdimensiju preču zīme - Šokolādes tāfelītes forma - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Izmantošanas rezultātā iegūta atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. un 2. punkts)
   (2017/C 038/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, agrāk – Cadbury Holdings Ltd (Uxbridge, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – T. Mitcheson, QC, P. Walsh, J. Blum, S. Dunstan, solicitors, un D. Byrne, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvji – sākotnēji G. Vos, M. Bakker un J. van den Berg, advokāti, vēlāk – G. Vos, S. Malynicz, QC, T. Scourfield un T. Reid, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2012. gada 11. decembra lēmumu lietā R 513/2011-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Cadbury Holdings un Société des produits Nestlé

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2012. gada 11. decembra lēmumu lietā R 513/2011-2;

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Mondelez UK Holdings & Services Ltd tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Société des produits Nestlé SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.