title: Lieta T-242/07: Prasība, kas celta 2007. gada 6. jūlijā — Weiler /ITSB — CISQ ( Q2WEB )

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/45

         Prasība, kas celta 2007. gada 6. jūlijā — Weiler/ITSB — CISQ (“Q2WEB”)
   (Lieta T-242/07)
   (2007/C 211/83)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dieter Weiler, Pulheim (Vācija) (pārstāvji — V. von Bomhard, T. Dolde un A. Renck)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali

   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 29. marta lēmumu Nr. R 893/2005–1, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, turklāt otras procesa Apelāciju padomē dalībnieces iestāšanās lietā gadījumā, piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Q2WEB”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 35., 38. un 42. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 2 418 150)

      Kopienas preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: vārdiska preču zīme “QWEB”, kas attiecas uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 42. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 1 772 078), grafiska preču zīme “QWEB”, kas attiecas uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 35., 38. un 42. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 1 871 201) un vārdiska preču zīme “QWEBMARK”, kas attiecas uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 35., 38. un 42. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 1 771 963)

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt attiecīgo preču zīmi par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, skatīta kopā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums, jo pretnostatītās preču zīmes nav līdzīgas ne vizuāli, ne fonētiski, ne apzīmējuma ziņā, un atšķirības starp apzīmējumiem ir pietiekošas, lai nepieļautu konkrētam patērētājam sajaukšanas iespēju.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994 L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-615/11 P: Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 16. maija spriedums — Eiropas Komisija/ Ryanair Ltd , Air One SpA (Apelācija — Prasība sakarā ar bezdarbību — EKL 232. pants — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 20. panta 2. punkts — Norādītais valsts atbalsts Itālijas aviosabiedrību labā — Sūdzība — Komisijas lēmuma neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/16

         Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 16. maija spriedums — Eiropas Komisija/Ryanair Ltd, Air One SpA

   (Lieta C-615/11 P) (1)

   (Apelācija - Prasība sakarā ar bezdarbību - EKL 232. pants - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 20. panta 2. punkts - Norādītais valsts atbalsts Itālijas aviosabiedrību labā - Sūdzība - Komisijas lēmuma neesamība)
   2013/C 225/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Flynn, D. Grespan un S. Noë)

      Pārējās lietas dalībnieces: Ryanair Ltd (pārstāvji — E. Vahida, avocat, I.-G. Metaxas-Maragkidis, dikigoros); Air One SpA (pārstāvji — M. Merola, M.C. Santacroce un G. Belotti, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā T-442/07 Ryanair/Komisija, ar kuru daļēji tika apmierināta prasība sakarā ar bezdarbību, kuras mērķis bija konstatēt, ka Komisija prettiesiski atturējās pieņemt lēmumu par prasītājas sūdzībām attiecībā uz valsts atbalstu, kuru Itālija, iespējams, piešķīra Alitalia, Air One un Meridiana kā dažādus labvēlīgus pasākumus, kas tika piemēroti par labu šīm sabiedrībām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012.


title: Lieta F-20/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — Bracalente /Komisija (Civildienests — Personas, kas prasa piešķirt Eiropas Savienības ierēdņa vai darbinieka statusu — Prasība — Acīmredzama nepieņemamība — Pirmstiesas procedūras neievērošana)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/31

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — Bracalente/Komisija
   (Lieta F-20/11)
   (Civildienests - Personas, kas prasa piešķirt Eiropas Savienības ierēdņa vai darbinieka statusu - Prasība - Acīmredzama nepieņemamība - Pirmstiesas procedūras neievērošana)
   2012/C 138/70
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gianpaolo Bracalente (Ispra, Itālija) (pārstāvis — S. Costantino, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasītāja lūgums viņam atzīt Eiropas Savienības darbinieka statusu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               G. Bracalente sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta T-763/16: Prasība, kas celta 2016. gada 31. oktobrī – PY/EUCAP Sahel Niger

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/46

         Prasība, kas celta 2016. gada 31. oktobrī – PY/EUCAP Sahel Niger

   (Lieta T-763/16)
   (2017/C 006/58)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: PY (Souffelweyersheim, Francija) (pārstāvji – S. Rodrigues un A. Tymen,advokāti)

      Atbildētāja: EUCAP Sahel Niger (Niamey, Nigēra)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

         tādēļ:

               —

               atzīt misijas atbildību LESD 340. panta izpratnē;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam morālo kaitējumu, kas novērtēts EUR 70 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu par misijas EUCAP Sahel Niger (turpmāk tekstā – “misija”) līgumsaistību neizpildi, kas rada tās līgumisko atbildību LESD 340. panta izpratnē.
   Prasītājs, misijas bijušais darbinieks, apgalvo, ka misija ir pieļāvusi līgumpārkāpumus saistībā ar iekšējās izmeklēšanas procedūru un cietušo, kuri ziņo par psiholoģisko vardarbību darba vietā, aizsardzības procedūru. Misijas inertuma dēļ un tādēļ, ka tā neuzsāka iekšēju izmeklēšanu, psiholoģiskās vardarbības situācija, par kuru prasītājs bija ziņojis, ieilga, pasliktinājās un smagi skāra viņa veselību, kas esot novedis pie steidzīgas repatriācijas. Prasītājs neesot vairs spējis atsākt veikt savus uzdevumus līdz viņa līguma beigām.
   Tādēļ prasītājs lūdz atlīdzināt tam morālo kaitējumu, kas izriet no tā, ka viņam, lai arī par to tika ziņots, ilgus mēnešus ir bijis jācieš no psiholoģiskas vardarbības, ko misija esot varējusi novērst, no tā, ka viņam bija piespiedu kārtā jāizbeidz sava profesionālā darbība un visbeidzot no tā, ka bija pasliktinājusies viņa veselība, un it īpaši no depresīvā stāvokļa, kas turpinājās kopš tā laika. Prasītājs arī lūdz atlīdzināt viņam finansiālu kaitējumu, kas izriet no darba samaksas zaudējuma pēc 30 dienu darbnespējas slimības dēļ un no iespējas zaudēšanas pagarināt darba līgumu.


title: Lieta C-252/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. maijā iesniedza Högsta förvaltningsdomstol (Zviedrija) – Pensioenfonds Metaal en Technie / Skatteverket

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. maijā iesniedza Högsta förvaltningsdomstol (Zviedrija) – Pensioenfonds Metaal en Technie/Skatteverket

   (Lieta C-252/14)
   2014/C 235/15
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstol

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Pensioenfonds Metaal en Technie

      Atbildētājs: Skatteverket

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar LESD 63. pantu netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru par sabiedrības rezidentes dividendēm, ja akcionārs ir citas dalībvalsts rezidents, tiek ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā, savukārt, par šādām dividendēm, ja tās tiek izmaksātas akcionāram rezidentam, uzliek nodokli, ko aprēķina, izmantojot vienotu likmi, par bāzi ņemot fiktīvu peļņu un, kuram laika gaitā būtu jāatbilst parastam nodokļa ieturējumam no ienākumiem no kapitāla?


title: Lieta T-10/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. janvarī — Formula One Licensing /ITSB — Racing — Live ( F1 — Live )

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/47

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. janvarī — Formula One Licensing/ITSB — Racing — Live (“F1 — Live”)
   (Lieta T-10/09)
   (2009/C 55/84)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Formula One Licensing BV, Amsterdama (Nīderlande) (pārstāvis — B. Klingberg, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Racing-Live SA, Monpeljē [Montpellier] (Francija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 16. oktobra lēmumu lietā R 7/2008-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; un

               —

               piespriest otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesā ITSB.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “F1 — Live” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 38. un 41. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiskas preču zīmes reģistrācija Nr. 732 134 vārdiskai preču zīmei “F1” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 38. un 41. klasē; Vācijas preču zīmes reģistrācija Nr. 30 007 412 vārdiskai preču zīmei “F1” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē; Apvienotās Karalistes preču zīmes reģistrācija Nr. 2 277 746 D vārdiskai preču zīmei “F1” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16. un 38. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 631 531 grafiskai preču zīmei “F1 Formula 1” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 38. un 41. klasē; citas preču zīmes, tādas kā “F1 Racing Simulation”, “F1 Pole Position” un “F1 Pit Stop Café”

      Iebildumu nodaļas lēmums: noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu, noraidīt iebildumus un atļaut izskatīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini novērtējusi, ka nepastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja; Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot konstatējusi, ka attiecīgās Kopienas preču zīmes izmantošana ļautu netaisnīgi gūt labumu no un kaitēt prasītājas agrāko preču zīmju atšķirtspējai vai reputācijai


title: Lieta C-251/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Högsta domstolen (Zviedrija) 2007. gada 29. maija rīkojumu — Gävle Kraftvärme AB / Länsstyrelsen i Gävleborgs län

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Högsta domstolen (Zviedrija) 2007. gada 29. maija rīkojumu — Gävle Kraftvärme AB/Länsstyrelsen i Gävleborgs län

   (Lieta C-251/07)
   (2007/C 170/28)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Iesniedzējtiesa
   Högsta domstolen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Gävle Kraftvärme AB

      Atbildētāja: Länsstyrelsen i Gävleborgs län

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja kombinētā enerģijas un siltuma iekārta sastāv no vairākām vienībām (krāsnīm), vai, interpretējot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/76/EK (1) par atkritumu sadedzināšanu, katra vienība ir jāizvērtē kā atsevišķa iekārta vai arī izvērtējums attiecas uz kombinēto enerģijas un siltuma iekārtu kopumā?

               2)

               Ja iekārta ir radīta atkritumu sadedzināšanai, taču tās galvenais mērķis ir ražot enerģiju, vai, interpretējot Direktīvu, šāda iekārta ir jāklasificē kā sadedzināšanas iekārta vai kā līdzsadedzināšanas iekārta?

      (1)  OV L 332, 91. lpp.


title: Lieta T-125/17: Prasība, kas celta 2017. gada 28. februārī – BASF Grenzach/ECHA

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/48

         Prasība, kas celta 2017. gada 28. februārī – BASF Grenzach/ECHA

   (Lieta T-125/17)
   (2017/C 112/67)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BASF Grenzach GmbH (Grenzach-Wyhlen, Vācija) (pārstāvji – K. Nordlander un M. Abenhaïm, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) Apelācijas padomes 2016. gada 19. decembra lēmumu par vielas Triclosan izvērtēšanu atbilstoši Regulas (EK) No. 1907/2006 (1) (lieta Nr. A-018–2014) 46. panta 1. punktam (turpmāk tekstā “Triclosan lēmums”), ciktāl Apelācijas padome noraidīja prasītājas administratīvo apelācijas sūdzību, apstiprināja izmēģinājuma testus uz žurkām, zivīm un izturības testus, ko ECHA bija iepriekš pieprasījusi, un nolēma, ka atlikusī informācija ir jāiesniedz līdz 2018. gada 28. decembrim;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas būtiskas procesuālas prasības.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka, ierobežojot savu uzdevumu ar tikai ierobežotas tiesiskuma pārbaudes veikšanu, nevis veicot pilnu Triclosan lēmuma administratīvu pārskatīšanu, Apelācijas padome ir pārkāpusi būtisku procesuālu prasību. Atbilstoši prasītājas uzskatam Apelācijas padome ir pārkāpusi arī divas būtiskas procesuālas prasības tādēļ, ka, neizskatot pēc būtības, nav ņēmusi vērā daudzus izšķirošus argumentus un zinātniskos pierādījumus, ko bija iesniegusi prasītāja. Tādējādi Apelācijas padome ne tikai neesot īstenojusi savas administratīvās pārskatīšanas pilnvaras, bet arī esot pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts samērīguma princips, lasot to kopā ar LESD 13. pantu, REACH 25. panta 1. punktu un 47. pantu, kā arī ar Vispārējās tiesas judikatūru par pārbaudi tiesā un pierādīšanas pienākumu.

                           —

                           Attiecībā uz izmēģinājuma testiem uz žurkām prasītāja apgalvo, ka gan ECHA, gan Apelācijas padome esot atzinušas atšķirības starp attiecīgi žurku un cilvēku vairogdziedzera sistēmām, bet galvenokārt pamatojās uz datiem no izmēģinājuma testiem uz žurkām, lai noteiktu iespējamo ietekmi uz cilvēku tiroksīnu (lai arī veiktie cilvēku pētījumi liecināja, ka šādas ietekmes nav). Tādējādi Triclosan lēmumā: (i) neesot ņemta vērā visa pieejamā atbilstošā informācija, (ii) esot pieļauta pretruna, (iii) esot par pamatu ņemti nesaskanīgi pierādījumi, un tādēļ tajā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā par vajadzību veikt izmēģinājuma testus uz žurkām, ciktāl tajā ir minēta apgalvotā cilvēka attīstības neirotoksicitātes problēma. Attiecībā uz toksisko ietekmi uz seksuālās reprodukcijas sistēmu izmēģinājuma testos uz žurkām gan ECHA, gan Apelācijas padome tāpat neesot ņēmušas vērā visu pieejamo atbilstošo informāciju un esot balstījušās uz nesaskanīgiem pierādījumiem. Prasītāja uzskata, ka tādējādi ECHA un Apelācijas padome ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā par to, vai ir jāveic izmēģinājuma testi uz žurkām attiecībā uz jebkādu toksisko ietekmi uz reproduktīvo sistēmu. Prasītāja uzskata, ka izmēģinājuma testi uz žurkām arī ir acīmredzami nepiemēroti, jo testu rezultāti nekādi nevarot palīdzēt ECHA noskaidrot apgalvotās endokrīno traucējumu problēmas cilvēkiem. Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Triclosan lēmums ir prettiesisks, jo Apelācijas padome apstiprināja izmēģinājuma testus uz žurkām, nepārbaudot, vai ir izpildītas visas samērīguma principa prasības; it īpaši Apelācijas padome neesot pārbaudījusi, vai apgalvoto Triclosan radīto endokrīno traucējumu problēmu noskaidrošanai bija pieejami mazāk ierobežojoši līdzekļi.

                           —

                           Attiecībā uz izmēģinājuma testiem uz zivīm prasītāja apgalvo: (i) Apelācijas padome faktiski nav īstenojusi savu rīcības brīvību un nav noskaidrojusi, vai, pamatojoties uz pieejamajiem zinātniskajiem pierādījumiem, pastāv “iespējams risks”, ar kuru būtu pamatota prasība veikt turpmākus izmēģinājumus; (ii) ECHA un Apelācijas padome (ne viena no tām) nav pierādījušas, ka, pamatojoties uz pieejamajiem zinātniskajiem pierādījumiem, pastāv iespējams endokrīno traucējumu risks, ar ko būtu pamatojama turpmāka izmēģinājumu veikšana uz zivīm; un (iii) ECHA un Apelācijas padome (abas) esot apvērsušas pierādīšanas pienākumu un pārkāpušas REACH 25. panta 1. punktu, pieprasīdamas prasītājai pierādīt, ka šāds risks nepastāv.

                           —

                           Attiecībā uz noturības testiem prasītāja apgalvo, ka, pieprasot, lai prasītāja veiktu izturības testus gan saldūdeņos, gan jūras ūdeņos, it kā lai noskaidrotu iespējamo Triclosan noturības vidē risku, ECHA un Apelācijas padome neesot pienācīgi ņēmušas vērā gan pierādījumu nozīmīgumu attiecībā uz Triclosan noturību, gan prasību ņemt vērā videi nozīmīgus apstākļus, kas minēti XIII pielikumā. Tāpat prasītāja apgalvo, ka, pieprasot, lai prasītāja veiktu noturības testu pelaģiskos ūdeņos (proti, tīrā ūdenī bez nogulsnēm), ECHA un Apelācijas padome nav arī ievērojušas skaidru norādi REACH XIII pielikumā – izvērtēt pierādījumus, kas atspoguļo videi “nozīmīgus” apstākļus. Turklāt, nolemdamas, ka atkāpes simulēšanas testam ir jāatspoguļo videi nozīmīgi apstākļi, gan ECHA, gan Apelācijas padome neesot arī veikušas pienācīgu eksperta vērtējumu, lai identificētu piemērotus testēšanas apstākļus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 30.12.2006, 1. lpp.).


title: Lieta T-101/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 6. aprīļa rīkojums – Klausner Holz Niedersachsen/Komisija Prasība sakarā ar bezdarbību — Valsts atbalsts — Koksnes piegāde — Iepriekšējas izskatīšanas procedūra par apgalvoto valsts atbalstu, ko Vācijas iestādes piešķīrušas kā līgumu par koksnes piegādi — Komisijas nostājas neformulēšana saprātīgā termiņā — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/20

         Vispārējās tiesas 2017. gada 6. aprīļa rīkojums – Klausner Holz Niedersachsen/Komisija
   (Lieta T-101/16) (1)

   (Prasība sakarā ar bezdarbību - Valsts atbalsts - Koksnes piegāde - Iepriekšējas izskatīšanas procedūra par apgalvoto valsts atbalstu, ko Vācijas iestādes piešķīrušas kā līgumu par koksnes piegādi - Komisijas nostājas neformulēšana saprātīgā termiņā - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2017/C 178/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Klausner Holz Niedersachsen GmbH (Saalburg-Ebersdorf, Vācija) (pārstāvji – D. Reich, C. Hipp un T. Ilgner, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 265. pantu, nolūkā atzīt, ka Komisija nelikumīgi esot atturējusies saprātīgā termiņā pieņemt lēmumu iepriekšējas izskatīšanas procedūrā par apgalvoto valsts atbalstu, ko Vācijas iestādes prasītājai esot piešķīrušas kā līgumu par koksnes piegādi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Klausner Holz Niedersachsen GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Lieta T-50/12: Prasība, kas celta 2012. gada 7. februārī — AMC-Representações Têxteis /ITSB — MIP Metro ( “METRO KIDS COMPANY” )

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/21

         Prasība, kas celta 2012. gada 7. februārī — AMC-Representações Têxteis/ITSB — MIP Metro (“METRO KIDS COMPANY”)
   (Lieta T-50/12)
   2012/C 109/45
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AMC-Representações Têxteis Lda (Taveiro, Portugāle) (pārstāvis — V. Caires Soares, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija)

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 24. novembra lēmumu lietā R 2314/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam un, attiecīgā gadījumā, personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “METRO KIDS COMPANY” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 24., 25. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8200909

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Starptautiska preču zīmes reģistrācija Nr. 852751 grafiskai preču zīmei “METRO” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 2., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 13., 14., 15., 16., 17., 18., 19., 20., 21., 22., 23., 24., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 32., 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 40., 41., 42., 43., 44. un 45. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka pretnostatītās preču zīmes bija līdzīgas un ka nevarēja izslēgt sajaukšanas iespēju un/vai asociēšanas iespēju


title: Lieta C-262/04: Prasība pret Vācijas Federatīvo republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. jūnijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/14

         Prasība pret Vācijas Federatīvo republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. jūnijā
   (Lieta C-262/04)
   (2004/C 201/29)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēlusi Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Walter Mőlls un Karolina Mojzesowicz, Komisijas Juridiskā dienesta locekļi, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               Konstatēt, ka Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Komisijas 2002. gada 16. decembra Direktīvas Nr. 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū 9. pants, un proti, tā nav Komisijai sniegusi informāciju, kas Komisijai ļautu pārliecināties, ka Direktīvā noteiktais tiks ievērots;

               —

               Piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Direktīvas Nr. 2002/77/EK (1) 9. pantu, Dalībvalstīm bija, vēlākais, līdz 2003. gada 24. jūlijam jāsniedz Komisijai informācija, lai tā varētu apstiprināt, ka šī Direktīva ir tikusi ieviesta. Šis termiņš ir notecējis, taču Vācijas Federatīvā Republika nav sniegusi Komisijai 9. pantā minēto informāciju.

      (1)  OV L 249, 21. lpp.


title: Lieta C-556/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. novembrī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Spānija) — María Jesús Lorenzo Martínez/Dirección Provincial de Educación de Valladolid

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. novembrī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Spānija) — María Jesús Lorenzo Martínez/Dirección Provincial de Educación de Valladolid

      (Lieta C-556/11)
      (2012/C 25/62)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: María Jesús Lorenzo Martínez

         Atbildētāja: Dirección Provincial de Educación de Valladolid

         Prejudiciālais jautājums

      Vai pastāvīgā ierēdņa statuss un līdz ar to piederība kādai no kvalifikācijas kategorijām, kurās tiek iedalīts mācībspēku civildienests, ir pietiekams objektīvs iemesls, lai varētu attaisnot, ka specifiskās piemaksas “kvalifikācijas celšanas” individuālo komponenti (tautā sauktu arī par sešgadu piemaksu) pēc noteikto prasību izpildes apliecināšanas saņem tikai mācībspēku civildienestā esošie pastāvīgie ierēdņi?


title: Lieta C-492/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione Tributaria Provinciale di Taranto (Itālija) 2009. gada 30. novembra rīkojumu — Soc Agricola Esposito srl/Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/43

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione Tributaria Provinciale di Taranto (Itālija) 2009. gada 30. novembra rīkojumu — Soc Agricola Esposito srl/Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

   (Lieta C-492/09)
   2010/C 24/75
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Taranto

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Soc Agricola Esposito srl

      Atbildētājs: Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Prezidenta dekrēta Nr. 641/1972 pielikumā ietvertās tarifu tabulas 21. pants un Likuma–dekrēta Nr. 259/2003 160. pants — tiktāl, ciktāl tajos paredzēts, ka patērētājam, kurš noslēdzis abonēšanas līgumu, ir jāsaņem licence — ir saderīgi ar Direktīvā 2002/20/EK (1) paredzētajiem principiem, kurā tieši pretēji ir minētas individuālās licences, kas jāsaņem uzņēmumiem, kuri sniedz attiecīgo pakalpojumu vai nodrošina pieeju tīklam?

               2)

               vai Prezidenta dekrēta Nr. 641/1972 1. un 9. pants un tam pievienotās tarifu tabulas 21. pants ir saderīgi ar noteikumu, kurš izriet no Direktīvas 2002/20/EK 12. un 13. panta interpretācijas un saskaņā ar kuru vispārējās atļaujas izsniegšanas sistēmas ietvaros katra atsevišķā maksājuma piemērošanai ir jābūt konkrētam pamatojumam?

               3)

               vai tas, ka Itālijā pastāvošais nodoklis par valdības piešķirto koncesiju ir jāmaksā abonēšanas līgumu noslēgušajām personām, bet nav jāmaksā priekšapmaksas karšu lietotājiem, atbilst Direktīvā 2002/21/EK (2) ietvertajiem principiem, it īpaši šīs direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētajam “nediskriminācijas principam radio frekvenču iedalīšanā un piešķiršanā, ko veic valsts pārvaldes iestādes”?

               4)

               vai nodoklis par valdības piešķirto koncesiju ir saderīgs ar Direktīvā 2002/77/EK (3) un Direktīvā 2002/21/EK ietvertajiem principiem, saskaņā ar kuriem “jebkura valsts shēma […], ko izmanto, lai sadalītu universālā pakalpojuma saistību nodrošināšanas neto izmaksas, ir balstīta uz objektīviem, caurredzamiem un nediskriminējošiem kritērijiem un ir atbilstoša proporcionalitātes un pēc iespējas mazāku tirgus traucējumu principiem”?

               5)

               vai nodoklis par valdības piešķirto koncesiju, kas palielina mobilā tālruņa lietotāju, kas noslēguši abonēšanas līgumu, izmaksas, attur no ienākšanas Itālijas tirgū, tādējādi radot šķērsli konkurējoša tirgus attīstībai un pasliktinot valsts patērētāju stāvokli pretēji Direktīvā 2002/21/EK noteiktajiem principiem?

               6)

               vai Itālijas nodoklis par valdības piešķirto koncesiju pārkāpj Līguma 25. pantā paredzēto principu, saskaņā ar kuru “ievedmuitas un izvedmuitas nodokļi, kā arī citi maksājumi ar līdzīgu iedarbību dalībvalstu starpā ir aizliegti. Šis aizliegums attiecas arī uz fiskāliem muitas nodokļiem”?

      (1)  OV L 108, 21. lpp.

      (2)  OV L 108, 33. lpp.

      (3)  OV L 249, 21. lpp.


title: Lieta T-302/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 23. novembra rīkojums — Crocs /ITSB — Holey Soles Holdings un PHI (apava attēlojums) (Kopienas preču zīme — Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/45

         Vispārējās tiesas 2012. gada 23. novembra rīkojums — Crocs/ITSB — Holey Soles Holdings un PHI (apava attēlojums)
   (Lieta T-302/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 26/87
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Crocs, Inc. (Niwot, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — I.R. Craig, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — S. Hanne)

      Pārējās procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces: Holey Soles Holdings Ltd (Vancouver, Kanāda) un Partenaire Hospitalier International (La Haie Foissière, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju trešās padomes 2010. gada 26. marta lēmumu lietā R 9/2008-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Holey Shoes Holdings Ltd un Partenaire Hospitalier International un Crocs, Inc

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina atbildētājam radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 25.9.2010.


title: Lieta C-183/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – Radu Florin Salomie , Nicolae Vasile Oltean / Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj

   (Lieta C-183/14)
   2014/C 253/21
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Cluj

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Radu Florin Salomie un Nicolae Vasile Oltean

      Atbildētāja: Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai fizisku personu, kura noslēdz sabiedrības līgumu ar citām fiziskām personām – izveidojot sabiedrību bez juridiskas personības, kas nav nedz deklarēta, nedz reģistrēta kā nodokļu maksātāja –, kura mērķis ir nākotnē uzcelt (ēku) uz zemesgabala, kas ir dažu līgumslēdzēju privātīpašumā, ņemot vērā pamatlietas apstākļus, var uzskatīt par PVN maksātāju saskaņā ar PVN direktīvas (1) 9. panta 1. punktu, ja sākumā – no nodokļu režīma viedokļa – uz dažu līgumslēdzēju īpašumā esošā zemesgabala uzcelto ēku nodošanu nodokļu iestādes uzskatīja par pārdošanu, kas ietilpst minēto personu privātīpašuma pārvaldības jomā?

               2)

               Vai, ņemot vērā pamatlietas apstākļus, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, kā arī pārējie vispārējie principi PVN jomā, kuri izriet no Direktīvas 2006/112, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts prakse, pamatojoties uz kuru nodokļu iestāde, vispirms iekasējusi no fiziskās personas nodokli par ieņēmumiem no privātīpašumā ietilpstoša īpašuma nodošanas, bez jebkādiem būtiskiem primāro tiesību grozījumiem, uz to pašu faktu pamata, divus gadus vēlāk atkārtoti pārskata šo pozīciju un kvalificē tās pašas darbības kā PVN pakļautu saimniecisko darbību, ar atpakaļejošu datumu aprēķinot blakusizmaksas?

               3)

               Vai PVN direktīvas 167., 168. un 213. pants, skatot tos saskaņā ar nodokļu neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā situācija, kad – pamatlietā aplūkojamajos apstākļos – nodokļu iestāde liedz nodokļu maksātājam tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kas maksājams vai ir jau samaksāts par precēm un par pakalpojumiem, kas izmantoti ar nodokli apliekamiem darījumiem, tā vienīgā iemesla dēļ, ka viņš nebija reģistrēts kā PVN maksātājs brīdī, kad viņam tika sniegti attiecīgie pakalpojumi?

               4)

               Vai, ņemot vērā pamatlietas apstākļus, direktīvas 179. panta normas var interpretēt tādējādi, ka tām ir pretrunā valsts tiesību norma, kura paredz nodokļu maksātājam, kuram piemēro īpašo atbrīvojumu režīmu un kurš novēloti ir lūdzis to reģistrēt kā PVN maksātāju, pienākumu samaksāt nodokli, kas būtu bijis iekasējams, bez tiesībām atskaitīt par katru taksācijas periodu atskaitāmā nodokļa summas vērtību – [proti,] atskaitīšanas tiesībām, kas tiks izmantotas vēlāk nodokļu deklarācijā, kura tiks iesniegta pēc nodokļu maksātāja reģistrācijas par PVN maksātāju, kam varētu būt ietekme uz blakusizmaksu aprēķinu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-151/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Simvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2007. gada 19. marta rīkojumu — Theologos-Grigorios Chatzithanasis / Ypourgos Igeias kai Koinonikis Allilengis un Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Simvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2007. gada 19. marta rīkojumu — Theologos-Grigorios Chatzithanasis/Ypourgos Igeias kai Koinonikis Allilengis un Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)

   (Lieta C-151/07)
   (2007/C 117/28)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Simvoulio tis Epikrateias
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Theologos-Grigorios Chatzithanasis

      Atbildētāji: Ypourgos Igeias kai Koinonikis Allilengis (Veselības un sociālās solidaritātes ministrs), Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (Izglītības un profesionālās izglītības iestāde (ΟΕΕΚ))
   Prejudiciālais jautājums
   Vai tāda dalībvalsts pilsoņa gadījumā, kurš uzrāda diplomu, uz kuru kā tādu ir attiecināma Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/51/EΕK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK (OV L 209, 25. lpp.), un kurš lūdz attiecīgajām uzņēmējdalībvalsts kompetentajām iestādēm dot pieeju vai atļaut veikt šajā valstī reglamentēto profesiju, šīs iestādes ir tiesīgas Direktīvas 92/51 1., 2., 3. un 4. panta nozīmē, interpretējot tos Līguma 149. un 150. panta nozīmē, noraidīt ieinteresētās personas lūgumu (tādējādi liedzot tam pilnībā piekļuvi šādai profesijai vai tiesības veikt šo profesiju uzņēmējdalībvalstī), pamatojoties tikai uz to, ka minēto diplomu izcelsmes dalībvalsts iestāde izsniedza pēc tādas izglītības iegūšanas, kuras lielākā daļa tika pabeigta uzņēmējdalībvalsts institūtā, kas, neskatoties uz to, ka brīvi darbojas uzņēmējdalībvalstī, nav atzīts par izglītības iestādi atbilstoši tās vispārējiem tiesību noteikumiem?


title: Lieta C-488/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. oktobrī iesniedza Juzgado de lo Mercantil n o 1 de Alicante (Spānija) — Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A./Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. oktobrī iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Spānija) — Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A./Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

   (Lieta C-488/10)
   ()
   2010/C 346/56
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil [no 1 de Alicante]

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A.

      Atbildētāja: Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai strīdā saistībā ar reģistrēta Kopienas dizainparauga piešķirto ekskluzīvo tiesību pārkāpumu Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (1) 19. panta 1. punktā paredzētās tiesības aizliegt to izmantot trešām personām attiecas uz jebkuru trešo personu, kura izmanto kādu citu dizainparaugu, kas informētiem lietotājiem nerada atšķirīgu kopiespaidu, vai arī turpretim tās neattiecas uz tādu trešo personu, kura izmanto uz tās vārda reģistrētu vēlāku Kopienas dizainparaugu, kamēr vien tas nav atzīts par spēkā neesošu?

               2)

               Vai atbildē uz iepriekšējo jautājumu trešās personas nodomam nav nozīmes vai arī šī atbilde atšķiras atkarībā no attiecīgās personas rīcības, un apstāklim, ka minētā trešā persona vēlāku Kopienas dizainparaugu ir pieteikusi un reģistrējusi pēc tam, kad tā no agrāka Kopienas dizainparauga īpašnieka bija saņēmusi ārpustiesas pretenziju ar prasību izbeigt preces tirdzniecību tāpēc, ka ar to tiek pārkāptas no agrāka dizainparauga izrietošas tiesības, ir izšķiroša nozīme?

      (1)  OV 2002 L 3, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nod., 27. sēj., 142. lpp.


title: Lieta T-471/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 28. jūnija spriedums — Oetker Nahrungsmittel /ITSB — Bonfait ( “Buonfatti” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Buonfatti” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Beniluksa vārdiska preču zīme “Bonfait” — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 28. jūnija spriedums — Oetker Nahrungsmittel/ITSB — Bonfait (“Buonfatti”)
   (Lieta T-471/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Buonfatti” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Beniluksa vārdiska preču zīme “Bonfait” - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 232/41
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (Bielefeld, Vācija) (pārstāvis — F. Graf von Stosch, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Manea)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bonfait BV (Denekamp, Nīderlande)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 340/2007-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bonfait BV un Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 340/2007-4;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Dr August Oetker Nahrungsmittel KG tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-317/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X, Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X, Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-317/15)
   (2015/C 311/28)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: X, Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 64. panta 1. punktā ietvertais par ierobežojumu piemērošanu trešajām valstīm attiecas arī uz tādu ierobežojumu piemērošanu, kurus veido tāds valsts tiesiskais regulējums kā apstrīdētais pagarinātais uzrēķina termiņš, kuru var piemērot arī situācijās, kuras nav saistītas ar tiešām investīcijām, finanšu pakalpojumu sniegšanu vai vērtspapīru laišanu kapitāla tirgū?

               2)

               Vai LESD 64. panta 1. punktā ietvertais par ierobežojumu piemērošanu kapitāla brīvai apritei saistībā ar finanšu pakalpojumu sniegšanu paredz arī ierobežojumus, kuri, kā apstrīdētais pagarinātais uzrēķina termiņš, nav vērsti pret pakalpojumu sniedzēju un kuri neregulē pakalpojumu sniegšanu vai tās nosacījumus?

               3)

               Vai LESD 64. panta 1. punktā minētā “kapitāla aprite [..], [kas] ietver [..] finanšu pakalpojumu sniegšanu”, ir konstatējama arī tādā gadījumā, kā šajā lietā, kad dalībvalsts rezidents ir atvēris (vērtspapīru) kontu bankā ārpus Savienības, un vai šajā ziņā ir nozīme tam, vai un – apstiprinošā gadījumā – cik lielā apmērā minētā banka šai ziņā veic darbības konta turētāja labā?


title: Lieta C-584/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. novembrī iesniedza Tribunal administratif de Melun (Francija) – Glencore Céréales France/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. novembrī iesniedza Tribunal administratif de Melun (Francija) – Glencore Céréales France/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

   (Lieta C-584/15)
   (2016/C 038/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Melun

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Glencore Céréales France

      Atbildētājs: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no 2012. gada 9. marta sprieduma lietā C-564/10 Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung/Pfeifer & Langen KG var secināt, ka Regulas Nr. 2988/95 (1), ar ko Kopienu tiesībās nosaka noilguma režīmu, 3. pants ir piemērojams pasākumiem attiecībā uz procentu maksājumu, kas ir veicams, piemērojot Regulas (EK) Nr. 800/1999 (2) 52. pantu un Regulas (EK) Nr. 770/96 (3) 5.a pantu?

               2)

               Vai ir jāuzskata, ka procentu prasījums izriet no “nepārtraukta vai atkārtota pārkāpuma” rakstura, kas beidzas galvenā parāda samaksas dienā, un tādējādi līdz šai dienai tiek pārcelta noilguma sākuma diena?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša, vai par noilguma sākuma dienu ir jānosaka diena, kad tika izdarīts pārkāpums, par kuru radās galvenais parāds, vai arī to var noteikt tikai kā atbalsta vai nodrošinājuma maksājuma dienu, kas atbilst dienai, no kuras sāka aprēķināt minētos procentus?

               4)

               Vai, piemērojot ar Regulu Nr. 2988/95 paredzētās noilguma normas, ir jāuzskata, ka ikviens akts, kas pārtrauc noilgumu attiecībā uz galveno parādu, pārtrauc arī noilgumu attiecībā uz procentiem, lai arī tie nav minēti tiesību aktos par noilguma pārtraukšanu saistībā ar galveno parādu?

               5)

               Vai noilgums iestājas tad, kad ir sasniegts Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta 4. daļā paredzētais maksimālais termiņš, ja šajā termiņā maksātāja iestāde prasa atlīdzināt nepamatoti izmaksāto atbalstu, neprasot vienlaicīgi samaksāt procentus?

               6)

               Vai ar valsts tiesībās paredzēto piecu gadu noilguma termiņu, kas Civilkodeksa 2224. pantā ir ieviests ar 2008. gada 17. jūnija Likumu Nr. 2008-561, attiecībā uz noilgumiem, kas vēl nebija iestājušies šī likuma spēkā stāšanās dienā, varēja aizstāt Regulā Nr. 2988/95 paredzēto četru gadu noilguma termiņu, piemērojot minētās regulas 3. panta 3. punktā paredzēto izņēmumu?

      (1)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).

      (3)  Komisijas 1996. gada 26. aprīļa Regula (EK) Nr. 770/96 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 3002/92, kas nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus par intervences produktu izlietojuma un/vai galamērķa pārbaudi (OV L 104, 13. lpp.).


title: Lieta T-214/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. jūnijā — Grieķijas Republika/Komisija

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. jūnijā — Grieķijas Republika/Komisija
   (Lieta T-214/07)
   (2007/C 199/75)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkiás un G. Kanellopoulos)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto Komisijas lēmumu, pakārtoti — grozīt to šādi: veikt attiecīgo korekciju vienīgi par faktiski vērā ņemamajiem 24 mēnešiem, neveikt nekādu korekciju laukaugu sektorā par 2003. ražas novākšanas gadu vai jebkurā gadījumā veikt korekciju vienīgi 2 % apmērā no izdevumiem cietajiem graudiem, neveikt nekādu finansiālu korekciju pasākumu atsevišķiem lauksaimniecības produktiem par labu nelielajām Egejas jūras salām sektorā vai jebkurā gadījumā veikt šādu korekciju vienīgi 2 % apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar prasību, apstrīdot 2007. gada 18. aprīļa Lēmumu K(2007)1663, galīgā redakcija, publicēts ar numuru 2007/243/EK (OV L 106, 55. lpp.), saskaņā ar kuru Komisija no Kopienas finansējuma izslēdza atsevišķus dalībvalstu — un šajā gadījumā Grieķijas Republikas — izdevumus Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu grāmatojumu noskaidrošanas procedūras ietvaros, Grieķijas Republika norāda šādus atcelšanas pamatus.
   Ar pirmo atcelšanas vispārīgo pamatu, kas attiecas uz korekciju laukaugu sektorā, pasākumu POSEI un tomātu pārstrādes sektoru, prasītāja norāda, ka atbildētāja ir pārkāpusi procesuālos noteikumus, jo nav notikusi apspriede par Grieķijai piedēvēto pārkāpumu smaguma, Kopienas ciestā zaudējuma un esošās korekcijas apmēra novērtējumu; pakārtoti, lēmums ir atceļams, kā uzskata prasītāja, sakarā ar Komisijas kompetences neesamību ratione temporis, lai noteiktu korekciju, kas pārsniedz 24 mēnešu laikposmu pirms dokumenta, kurā tā sniedz savu galīgo viedokli par šo korekciju un tās apmēru.
   Ar otro atcelšanas pamatu, kas attiecas uz korekciju laukaugiem, prasītāja atsaucas uz kļūdainu Regulas (EEK) Nr. 3508/92 (1) 4. panta, Regulas (EK) Nr. 1593/2000 (2) 1. panta 3. punkta un Regulas (EK) Nr. 445/2002 (3) 58. panta interpretāciju un piemērošanu, jo saskaņā ar minētajiem noteikumiem tiek atļauts nekustamo īpašumu identificēt, izmantojot arī kartogrāfisko materiālu, kas ir pielīdzināts ortofotogrāfētajām kartēm; pakārtoti, prasītāja atsaucas uz faktu kļūdainu izvērtējumu un apstrīdēto korekciju nepietiekamu pamatojumu. Tāpat prasītāja norāda uz Regulas (EK) Nr. 445/2002 60. panta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, pakārtoti, uz faktu attiecībā uz pārbaudēm uz vietas un laikposmu, kurā tās notika, kļūdainu izvērtējumu, kā arī uz juridiskā pamata neesamību, lai noteiktu korekciju, jo, kā uzskata prasītāja, Komisija kļūdaini interpretēja Regulas (EK) Nr. 2419/2001 (4) 15. pantu. Prasītāja turklāt uzskata, ka it īpaši attiecībā uz korekciju 10 % apmērā par cieto graudu izdevumiem Komisija nebija pareizi izvērtējusi faktus un pārkāpa savas rīcības brīvības robežas.
   Ar trešo atcelšanas pamatu prasītāja apgalvo, ka korekciju 5 % un 10 % apmērā noteikšana laukaugiem pārkāpa samērīguma principu, jo salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu sistēmā tika ieviesti būtiski uzlabojumi, uz ko turklāt norādīja Komisija.
   Ar ceturto atcelšanas pamatu, kas attiecas uz pasākumu POSEI — Nelielās Egejas jūras salas, prasītāja norāda, ka (a) 3. panta 3. punkts Regulā (EEK) Nr. 2019/93 (5) un 3. panta 2. punkts Regulā (EEK) Nr. 2958/93 (6) par piegādes nelielajām Egejas jūras salām kārtības pārbaudēm bija interpretēti un piemēroti kļūdainā veidā vai, pakārtoti, ka fakti tika izvērtēti kļūdaini, jo Grieķijas iestādes piemēroja to, ko paredzēja tiesiskais regulējums, (b) attiecībā uz nelielo Egejas jūras salu kartupeļu un olīvu audzēm fakti arī bija izvērtēti kļūdaini, jo LPIS
       (7) un reģistri darbojās atbilstoši tiesiskajam regulējumam un jebkurā gadījumā attiecībā uz nebūtiskiem trūkumiem prasītājai tika noteikta vispārēja korekcija attiecībā uz laukaugu režīmu un nevar piemērot otru sodu saistībā ar to pašu iemeslu dažādiem režīmiem un, visbeidzot, (c) pasākumam POSEI piemērotā korekcija pārkāpa samērīguma principu.

      (1)  Padomes 1992. gada 27. novembra Regula (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 5.12.1992., 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 17. jūlija Regula (EK) Nr. 1593/2000, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 3508/92, kas izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 182, 21.7.2000., 4. lpp.).

      (3)  Komisijas 2002. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 445/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai (OV L 74, 15.3.2002., 1. lpp.).

      (4)  Komisijas 2001. gada 11. decembra Regula (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV L 327, 12.12.2001., 11. lpp.).

      (5)  Padomes 1993. gada 19. jūlija Regula (EEK) Nr. 2019/93, ar ko nelielajām Egejas jūras salām ievieš īpašus pasākumus attiecībā uz konkrētiem lauksaimniecības produktiem (OV L 184, 27.7.1993., 1. lpp.).

      (6)  Komisijas 1993. gada 27. oktobra Regula (EEK) Nr. 2958/93, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 2019/93 piemērošanai attiecībā uz īpašo kārtību dažu lauksaimniecības produktu piegādē (OV L 267, 29.10.1993., 4. lpp.).

      (7)  Lauksaimniecībā izmantojamo zemju identifikācijas sistēma.


title: Lieta C-492/08: Prasība, kas celta 2008. gada 14. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/17

         Prasība, kas celta 2008. gada 14. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-492/08)
   (2009/C 19/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — M. Afonso)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa (PVN) likmi advokātu, advokātu Valsts Padomē un Kasācijas tiesā un aizstāvju sniegtajiem pakalpojumiem, par kuriem tie saņem pilnīgu vai daļēju atlīdzību no valsts juridiskās palīdzības ietvaros, Francijas Republika nav izpildījusi PVN direktīvas (1) 96. pantā un 98. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apstrīd samazinātas PVN likmes piemērošanu, ko veic atbildētāja, pakalpojumiem, ko juridiskās palīdzības ietvaros sniedz advokāti, advokāti Valsts Padomē un Kasācijas tiesā, kā arī aizstāvji, jo šādi pakalpojumi neietilpst nevienā no Direktīvas 2006/112/EK III pielikumā noteiktajām kategorijām.
   Lai atspēkotu atbildētājas trīs galvenos argumentus, Komisija vispirms norāda, ka iespēju vērsties tiesu iestādēs garantēšana nav pārliecinošs arguments, lai atkāptos no parastās PVN likmes advokātu pakalpojumiem tiktāl, ciktāl šī garantija ir vairāk saistīta ar valsts piešķirtās palīdzības apmēru nekā ar PVN likmi, kas vienādi ir noteikta Kopienu līmenī.
   Tālāk, pēc prasītājas domām, aplūkoto darbību sociālais raksturs nav pietiekošs, lai tās varētu iekļaut citās direktīvas III pielikumā noteiktajās pakalpojumu kategorijās, kurām salīdzinājumā ar parasti piemērojamo nodokļa likmi ir piešķirts nodokļa likmes samazinājums. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru šo pakalpojumu raksturu ir jāinterpretē šauri, lai saglabātu šī pielikuma ierobežojošo dabu.
   Visbeidzot, Komisija atgādina, ka PVN direktīvas 96. panta un 98. panta 2. punkta, kā arī tās III pielikuma mērķis nav izvairīties no konkurences izkropļošanas starp uzņēmējiem, kuri pārdod tos pašus produktus vai sniedz tos pašus pakalpojumus, bet vienkārši veicināt progresīvu dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu, tuvinot piemērojamās PVN likmes un ierobežojot darbības, kurām var piemērot samazinātas nodokļa likmes.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta F-142/06: Prasība, kas celta 2006. gada 28. decembrī — Bligny pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/40

         Prasība, kas celta 2006. gada 28. decembrī — Bligny pret Komisiju
   (Lieta F-142/06)
   (2007/C 20/62)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Francesco Bligny, Tassin-la-Demi-Lune (Francija) (pārstāvis — P. Lebel-Nourissat, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO/AD/06/05 atlases komisijas 2006. gada 7. decembra un 2006. gada 23. novembra lēmumus, kuros prasītājam atteikta piedalīšanās konkursā un tādējādi viņa rakstiskā pārbaudījuma pārbaude;

               —

               atzīt par nelikumīgu Eiropas Personāla atlases biroja (EPAB) mājas lapā 2006. gada 15. maijā publicēto konkursa kandidātiem paredzēto pieteikšanās veidlapu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājam EUR 5 000,00 kā atlīdzību par viņam nodarīto kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, kas bija veiksmīgi nokārtojis minētā konkursa sākotnējās atlases testus, netika pielaists pie nākamās konkursa kārtas, jo, pretēji Oficiālajā Vēstnesī publicētajā konkursa paziņojumā (1) minētajam, viņš nebija savam pieteikumam pievienojis dokumentu, kas apliecinātu viņa pilsonību.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs apgalvo, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips, labas pārvaldības princips un pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses. Viņš apgalvo, ka, runājot par pilsonību, pieteikšanās veidlapas paraugā, kas bija lejuplādējams EPAB mājas lapā, bija pieprasīts tikai godīgi norādīt pilsonību un kandidāti brīdināti, ka viņiem pēc pieprasījuma būs jāsniedz to apliecinošs dokuments.

      (1)  OV C 178 A, 27.7.2005., 3. lpp.


title: Lieta T-509/09: Prasība, kas celta 2009. gada 18. decembrī — Portugāle/Komisija

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/26

         Prasība, kas celta 2009. gada 18. decembrī — Portugāle/Komisija
   (Lieta T-509/09)
   2010/C 80/47
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — L. Inez Fernandes, A. Trindade Mimoso un A. Miranda Boavida)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 14. oktobra lēmumu, kas Portugāles valdībai paziņots ar vēstuli Nr. 11 656, ar kuru tiek atteikts atmaksāt sākotnēji apstiprināto summu EUR 1 025 000 apmērā divu okeāna patruļkuģu (OPK) iegādei, kas domāti zvejas uzraudzībai;

               —

               uzdot atbildētājai pieņemt labvēlīgu lēmumu attiecībā uz Portugāles valdības iesniegtajiem atmaksas pieprasījumiem, kas iesniegti atbilstoši Komisijas 2002. gada 10. decembra Lēmumam 2002/978/EK;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               a)

               ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Portugāles valsts ir pilnībā izpildījusi visus noteikumus attiecībā uz publiskā iepirkuma līgumiem;

               b)

               ir pieļauta kļūda faktos;

               c)

               nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, jo apstrīdētajā lēmumā nav minēts ne vismazākais tā pieņemšanas pamats. Tā kā tas ir pretrunā un ievērojami ietekmē dalībvalsts pienācīgi nodibināto tiesisko statusu, tai radot nopietnu kaitējumu, šādā lēmumā vairāk nekā jebkurā citā lēmumā būtu jāietver reāls un pārliecinošs pamatojums, kāds šajā gadījumā nav sniegts.


title: Lieta T-280/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūlijā — Sepracor /ITSB — Laboratorios Ern ( LEVENIA )

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/14

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūlijā — Sepracor/ITSB — Laboratorios Ern (“LEVENIA”)
   (Lieta T-280/07)
   (2007/C 235/26)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sepracor, Inc. Malborough (ASV) (pārstāvji — E. De Gryse, E. Cornu, D. Moreau, juristi)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Laboratorios Ern, SA, Barselona (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 18. aprīļa lēmumu lietā R 155/2006–1;

               —

               piespriest birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Sepracor, Inc.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “LEVENIA”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē — pieteikums Nr. 2 563 799

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Laboratorios Ern, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme “LEVELINA”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 1. un 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju apmierināt

      Izvirzītie pamati: prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi 43. pants un Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 22. noteikums, jo Apelāciju pirmās padomes pamatojums, kas noteica, ka valsts preču zīmes “LEVELINA” neizmantošana bija pamatota attiecībā uz dažiem farmaceitisko produktu un preparātu veidiem, nevar būt “pienācīgs iemesls” preču zīmes neizmantošanai Regulas par Kopienas preču zīmi 43. panta 2. punkta nozīmē. Bez tam prasītāja apgalvo, ka, pat ja Tiesa noteiktu, ka Apelāciju padomes lēmums bija pareizs un preču zīmes neizmantošana bija pietiekami pamatota, apstrīdētais lēmums, iespējams, pārkāpj Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.


title: Lieta C-360/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 5. jūnija spriedums ( Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Public Relations Consultants Association Ltd / The Newspaper Licensing Agency Ltd  u.c. Autortiesības — Informācijas sabiedrība — Direktīva 2001/29/EK — 5. panta 1. un 5. punkts — Reproducēšana — Izņēmumi un ierobežojumi — Interneta vietņu kopiju izveide uz ekrāna un datora cietā diska kešatmiņā interneta pārlūkošanas brīdī — Pagaidu reproducēšanas darbība — Īslaicīga vai papildu darbība — Tehnoloģiska procesa neatņemama un būtiska daļa — Likumīga izmantošana — Patstāvīga ekonomiska nozīme

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 5. jūnija spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Public Relations Consultants Association Ltd/The Newspaper Licensing Agency Ltd u.c.
   (Lieta C-360/13) (1)

   (Autortiesības - Informācijas sabiedrība - Direktīva 2001/29/EK - 5. panta 1. un 5. punkts - Reproducēšana - Izņēmumi un ierobežojumi - Interneta vietņu kopiju izveide uz ekrāna un datora cietā diska kešatmiņā interneta pārlūkošanas brīdī - Pagaidu reproducēšanas darbība - Īslaicīga vai papildu darbība - Tehnoloģiska procesa neatņemama un būtiska daļa - Likumīga izmantošana - Patstāvīga ekonomiska nozīme)
   2014/C 253/16
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

   Supreme Court of the United Kingdom

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Public Relations Consultants Association Ltd

      Atbildētāji: The Newspaper Licensing Agency Ltd u.c.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Supreme Court of the United Kingdom – Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 5. panta 1. punkta interpretācija – Reproducēšanas tiesības – Izņēmumi un ierobežojumi – Tādu reproducēšanas darbību jēdziens, kuras ir pagaidu, īslaicīgas un papildu, kā arī tehnoloģiska procesa neatņemamas un būtiskas daļa –Tīmekļa vietnes kopija, kas tiek automātiski saglabāta kešatmiņā un uz datora ekrāna

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kopijas uz datora izmantotāja ekrāna un kopijas šī datora cietā diska kešatmiņā, ko galalietotājs izveido interneta vietnes aplūkošanas laikā, atbilst nosacījumiem, ka kopijām jābūt pagaidu, īslaicīgām vai papildu un tām jābūt neatņemamai un būtiskai tehnoloģiska procesa daļai, kā arī nosacījumiem, kas noteikti šīs direktīvas 5. panta 5. punktā, un tātad šīs kopijas var izveidot bez autortiesību īpašnieku atļaujas.

      (1)  OV C 260, 07.09.2013.


title: Lieta C-356/12: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 22. maija spriedums ( Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfgang Glatzel/Freistaat Bayern Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Transports — Direktīva 2006/126/EK — III pielikuma 6.4. punkts — Spēkā esamība — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 20. pants, 21. panta 1. punkts un 26. pants — Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām — Vadītāja apliecība — Fiziskā un garīgā piemērotība, lai vadītu mehānisko transportlīdzekli — Obligātie standarti — Redzes asums — Vienlīdzīga attieksme — Iespējas piemērot atkāpi neesamība — Samērīgums

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/5

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 22. maija spriedums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfgang Glatzel/Freistaat Bayern

   (Lieta C-356/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Transports - Direktīva 2006/126/EK - III pielikuma 6.4. punkts - Spēkā esamība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 20. pants, 21. panta 1. punkts un 26. pants - Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām - Vadītāja apliecība - Fiziskā un garīgā piemērotība, lai vadītu mehānisko transportlīdzekli - Obligātie standarti - Redzes asums - Vienlīdzīga attieksme - Iespējas piemērot atkāpi neesamība - Samērīgums)
   2014/C 253/07
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Wolfgang Glatzel

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīvas 2006/126/EK par vadītāju apliecībām (OV L 403, 18. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2009. gada 25. augusta Direktīvu 2009/113/EK (OV L 223, 31. lpp.), III pielikuma 6.4 punkta spēkā esamība – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20., 21. un 26. panta interpretācija – Minimālās prasības fiziskajai un garīgajai piemērotībai vadīt C, CE, C1, C1E, D, DE, D 1 un D1E kategorijas mehāniskos transportlīdzekļus – Prasība par redzes asumu, vajadzības gadījumā lietojot koriģējošas lēcas, vismaz 0,1, skatoties ar sliktāk redzošo aci

      Rezolutīvā daļa:

   Jautājuma izskatīšanā nav tikuši atklāti nekādi apstākļi, kas ietekmētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīvas 2006/126/EK par vadītāju apliecībām, kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2009. gada 25. augusta Direktīvu 2009/113/EK, III pielikuma 6.4. punkta spēkā esamību saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. pantu, 21. panta 1. punktu vai 26. pantu.

      (1)  OV C 9, 12.1.2013.


title: Lieta F-72/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. jūlijā — ZZ/Komisija

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/29

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. jūlijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-72/12)
   2012/C 258/54
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un D. Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu par kādas summas atgūšanu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 85. pantu no prasītājas, kas agrāk bijusi A4 (AD12) pakāpes pagaidu darbiniece un vēlāk AD6 pakāpes ierēdne, atalgojuma

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 20. decembra lēmumu par summas EUR 172 236,42 apmērā atgūšanu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 85. pantu;

               —

               pakārtoti, piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājai kaitējumu EUR 172 236,42 apmērā vai, vēl pakārtotāk, — to summu, kas nepamatoti samaksātas līdz brīdim, kad nepareizība tika konstatēta, bet netika labota, apmērā — vai, vispakārtotāk, — to summu, kas nepamatoti samaksātas līdz 2010. gada novembrim, kad tika vienīgi labots viņas korekcijas koeficients, apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-354/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. maijā  – Comercializadora Eloro /ITSB – Zumex Group  ( “zumex” )

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/41

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. maijā – Comercializadora Eloro/ITSB – Zumex Group (“zumex”)
   (Lieta T-354/14)
   2014/C 253/55
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Comercializadora Eloro, SA (Ecatepec, Meksika) (pārstāvis – J. L. de Castro Hermida, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Zumex Group, SA (Moncada, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka saskaņā ar dokumentiem, kas iesniegti administratīvajā procesā un kopā ar šo prasības pieteikumu, prasītāja ir pietiekami pierādījusi tās agrākās preču zīmes “JUMEX” izmantošanu attiecībā uz augļu sulām, kas ietilpst 32. klasē;

               —

               ievērojot to, ka iebildumu iesniedzēja, kas šajā tiesvedībā ir prasītāja, ir pierādījusi preču zīmes ar prioritātes tiesībām izmantošanu, atteikt pieteiktās preču zīmes “ZUMEX” reģistrāciju attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 32. klasē, tādēļ, ka patērētājam pastāv sajaukšanas iespēja, ko rada abu preču zīmju līdzāspastāvēšana tirgū, ņemot vērā vārdisko elementu līdzību un to konkurējošo identiskumu izmantošanā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Zumex Group, SA

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “zumex”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6 8 45  598

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “JUMEX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījumi;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-444/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 10. novembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Lüdenscheid/Christel Schriever (PVN — Sestā Direktīva — 5. panta 8. punkts — Jēdziens “visu aktīvu vai to daļas nodošana” — Īpašumtiesību nodošana uz preču krājumu un iekārtu vienlaikus ar komerctelpu iznomāšanu)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/17

      Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 10. novembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Lüdenscheid/Christel Schriever

      (Lieta C-444/10) (1)

      (PVN - Sestā Direktīva - 5. panta 8. punkts - Jēdziens “visu aktīvu vai to daļas nodošana” - Īpašumtiesību nodošana uz preču krājumu un iekārtu vienlaikus ar komerctelpu iznomāšanu)
      (2012/C 25/28)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Finanzamt Lüdenscheid

         Atbildētāja: Christel Schriever

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 5. panta 8. punkta interpretācija — Dalībvalstu iespēja atbrīvot visu aktīvu nodošanu no pievienotās vērtības nodokļa — Mazumtirdzniecības veikala telpu iznomāšana uz nenoteiktu laiku, nododot īpašumā šī mazumtirdzniecības veikala preču krājumu un veikala iekārtu nomniekam — Iespēja tādu tiesisku darījumu kvalificēt kā “visu aktīvu nodošanu” Direktīvas 77/388/EEK 5. panta 8. punkta izpratnē

         Rezolutīvā daļa:

      1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 5. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašumtiesību uz preču krājumu un mazumtirdzniecības veikala iekārtas nodošana vienlaikus ar minētā veikala telpu iznomāšanu īpašumtiesību saņēmējam uz nenoteiktu laiku, kaut gan līgumu īsā laika posmā var uzteikt abas puses, ir visu aktīvu vai to daļas nodošana šīs tiesību normas izpratnē ar nosacījumu, ka nodotais īpašums ir pietiekams, lai minētais īpašumtiesību saņēmējs varētu turpināt neatkarīgu saimniecisku darbību ilgtermiņā.

         (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-145/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. martā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – K. Ruijssenaars, A. Jansen, citi lietas dalībnieki: Staatssecretaris van Infrastructuur un Milieu, Royal Air Maroc

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. martā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – K. Ruijssenaars, A. Jansen, citi lietas dalībnieki: Staatssecretaris van Infrastructuur un Milieu, Royal Air Maroc

   (Lieta C-145/15)
   (2015/C 198/29)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: K. Ruijssenaars, A. Jansen

      Citi lietas dalībnieki: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, ņemot vērā to, ka Nīderlandes tiesībās ir nodrošināta piekļuve civiltiesām to tiesību aizsardzībai, kuras pasažieri var atvasināt no Savienības tiesībām Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. pantā, regulas 16. pants liek valsts iestādēm veikt piemērošanas pasākumus, kas pilnvaro atbilstoši 16. pantam atbildīgās iestādes noteikt administratīvos piespiedu pasākumus katrā individuālā gadījumā, kad ir ticis pārkāpts regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. pants, lai nodrošinātu pasažiera tiesības saņemt kompensāciju katra individuālā gadījumā?


title: lieta C-465/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2004. gada 11. jūnija lēmumu izteikusi Corte Suprema di Cassazione lietā Honyvem Informazioni Commerciali srl pret Mariella De Zotti

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2004. gada 11. jūnija lēmumu izteikusi Corte Suprema di Cassazione lietā Honyvem Informazioni Commerciali srl pret Mariella De Zotti
   (lieta C-465/04)
   (2005/C 31/10)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Corte Suprema di Cassazione (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 11. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 3. novembrī tiesvedībā Honyvem Informazioni Commerciali srl pret Mariella De Zotti, par sekojošiem jautājumiem:
   Vai 1986. gada 18. decembra Direktīvas Nr. 86/653 (1) 19. pants, ievērojot Direktīvas 17. panta saturu un mērķi, un, visbeidzot, attiecīgā gadījumā, nosacījumus, ko šis pants nosaka tajā paredzētās atlīdzības lieluma noteikšanai, var tikt iztulkots tādējādi, ka tas pieļauj, ka valsts tiesību normas, ar ko direktīva tiek transponēta, var atļaut, ka koplīgums (kas zināmās attiecībās ir pusēm saistošs), paredz nevis atlīdzību, kas izmaksājama tirdzniecības pārstāvim, ja izpildīti 17. panta 2. punktā minētie nosacījumi un kas var tikt aprēķināta atbilstoši no šī panta izrietošajiem nosacījumiem, bet gan atlīdzību, kas pārstāvim izmaksājama neatkarīgi no tā, vai izpildīti 17. panta 2. punkta divos apakšpunktos paredzētie nosacījumi (un, ciktāl tas attiecas uz daļu atlīdzības, visos gadījumos, kad pārstāvja līgums ir izbeidzies) un kuras lielums nav aprēķināms saskaņā ar Direktīvā minētajiem kritērijiem (un attiecīgā gadījumā nepārsniedz paredzēto summu), bet gan saskaņā ar kritērijiem, kas minēti koplīgumā, proti, atlīdzību, kas nosakāma (bez īpašas norādes, ka pārstāvis veicinājis apgrozību) uz iepriekšnoteiktas procentu likmes pamata no pārstāvja saņemtās samaksas līguma darbības laikā, kā rezultātā pat tad, ja pastāv summas ierobežojumi vai ja izpildīti visi vai daži no Direktīvā paredzētajiem nosacījumiem, lai rastos tiesības uz atlīdzību, izmaksājamā atlīdzība daudzos gadījumos ir mazāka (vai pat daudz mazāka) par augstāko direktīvā paredzēto atlīdzību, un, jebkurā gadījumā, mazāka nekā atlīdzība, ko būtu varējusi noteikt tiesa, ja tai būtu jāseko Direktīvā paredzētajiem kritērijiem un principiem, nevis koplīgumā paredzētajiem atlīdzības aprēķināšanas kritērijiem?
   Vai atlīdzība aprēķināma analītiski, novērtējot papildus samaksu par pakalpojumiem, ko pārstāvis iespējams būtu varējis saņemt gados pēc pārstāvja līguma izbeigšanās, jaunos klientus, ko pārstāvis ir piesaistījis, vai ka pārstāvis ir ievērojami palielinājis apgrozību ar pastāvošajiem klientiem un tikai pēc tam grozot šo summu, ņemot vērā taisnīguma kritēriju un Direktīvā noteiktos summas ierobežojumus vai arī ir atļauti citi aprēķināšanas paņēmieni, jo īpaši kombinēti paņēmieni, kur lielāku nozīmi piešķir taisnīguma kritērijam un Direktīvā noteiktajiem summas ierobežojumiem kā aprēķina sākuma punktam?
   Kopumā, jautājumi, kuriem līdzīgus Tiesa līdz šim nav apskatījusi, attiecībā uz Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas Nr. 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem 17. un 19. pantu nosūtāmi Eiropas Kopienu Tiesai.

      (1)  OV L 382, 31. 12. 1986., 17. lpp.


title: Lieta F-150/12: Civildienesta tiesas 2013. gada 24. jūnija rīkojums — Weissenfels /Parlaments

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/52

         Civildienesta tiesas 2013. gada 24. jūnija rīkojums — Weissenfels/Parlaments
   (Lieta F-150/12) (1)

   2013/C 252/97
   Tiesvedības valoda — vācu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013., 36. lpp.


title: Lieta T-4/09: Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. jūnija rīkojums — UniCredit /ITSB — Union Investment Privatfonds ( UniCredit ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/50

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. jūnija rīkojums — UniCredit/ITSB — Union Investment Privatfonds (“UniCredit”)
   (lieta T-4/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2009/C 180/94
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: UniCredit SpA, Roma (Itālija) (pārstāvji — G. Floridia un R. Floridia, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Montalto)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Union Investment Privatfonds GmbH, Frankfurte (Vācija) (pārstāvis — J. Zindel, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 3. novembra lēmumu lietā R 1449/2006–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp UniCredit SpA un Union Investment Privatfonds GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tos, kas radušies atbildētājai.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: lieta T-361/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Austrijas Republika iesniedza 2004. gada 1. septembrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/44

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Austrijas Republika iesniedza 2004. gada 1. septembrī
   (lieta T-361/04)
   (2004/C 300/86)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 1. septembrī ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Austrijas Republika, kuru pārstāv Dr. Harald Dossi, Ministerialrat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 22. jūnija lēmumu, ar kuru Komisija ir noraidījusi iesniegtos priekšlikumus par ekopunktu regulējuma maiņu vai līdzīgu regulējumu, lai ilgstspējīgi nodrošinātu apkārtējās vides un iedzīvotāju veselības aizsardzību, kā tas paredzēts 1994. gada Pievienošanās akta 9. protokolā un līdz ar to ir galīgi noraidījusi Austrijas Republikas 2004. gada 31.martā šajā sakarā izteikto aicinājumu Komisijai rīkoties;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   1994. gada 24. jūnija Akta par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un to līgumu pielāgojumiem, kas ir Eiropas Savienības pamatā, 9. protokols par ceļa, dzelzsceļa un kombinēto transportu Austrijā satur speciālu regulējumu par apkārtējās vides un cilvēku veselības aizsardzību attiecībā uz smagkravas transportlīdzekļu tranzītu caur Austriju. Saskaņā ar prasītājas apgalvojumiem šī regulējuma mērķis ir samazināt kopējo Nox izplūdi no smagkravu transportlīdzekļiem, kas šķērso Austriju tranzītā, par 60 % laika posmā no 1992. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 31. decembrim saskaņā ar tabulu 4. pielikumā. Saskaņā ar šīs normas jēgu un mērķi tātad Nox kopējā izplūde ir samazināma par 60 %.
   Prasītāja apgalvo, ka protokola 11. panta 4. daļa runā par to, ka tranzīta smagkravas transportlīdzekļu Nox izplūdes vēlamā samazināšana par 60 % ir jāpanāk ilgstspējīgi, un ka tā tāpēc vadās no tā, ka šis protokolā formulētais mērķis ir spēkā arī pēc formālā tranzīta režīma termiņa beigām 2003. gada 31. decembrī. Saskaņā ar Austrijas Republikas tiesību izpratni protokola mērķi ir saistoši arī turpmāk, un primārajām tiesībām atbilstoša ekopunktu regulējuma maiņas vai tādas, kas nodrošina tranzīta protokola mērķa īstenošanu līdzīgā veidā, pieņemšana ir tiesiski nepieciešama.
   Prasītāja apgalvo, ka Padomes un Parlamenta starplaikā pieņemtā Regula (EK) Nr. 2327/2003 (1) nekalpo apkārtējās vides un iedzīvotāju veselības aizsardzības ilgstspējīgai nodrošināšanai, kā to prasa 9. protokols, un tāpēc prasītāja pret to vērsās ar prasību par spēkā neesamību (2). Līdz ar to ir jākonstatē, ka šobrīd nepastāv Kopienas tiesību aizsardzības režīms, kas atbilstu turpmāk saistošajiem protokola primāro tiesību mērķiem, un Komisija kavējas pildīt savu rīkošanās pienākumu, nekavējoties neiesniedzot priekšlikumus pārejas režīmam līdz jaunas ceļu maksas direktīvas pieņemšanai.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisijas 2004. gada 22. jūnija galīgais atteikums šajā sakarā pildīt savu pienākumu rīkoties ir pasludināms par spēkā esošu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2327, ar ko atbilstīgi ilgtspējīgai transporta politikai izveido pagaidu punktu sistēmu, ko pielieto smago kravas transportlīdzekļu tranzītam caur Austriju 2004. gadā (OV L 345, 30. lpp.)

      (2)  Lieta C-161/04 Austrijas Republika/Padome un Parlaments (OV 2004. C 106, 49. lpp.)


title: Lieta T-137/07: Prasība, kas celta 2007. gada 2. maijā — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares /Komisija

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 2. maijā — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares/Komisija
   (Lieta T-137/07)
   (2007/C 155/51)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda., Queluz (Portugāle) (pārstāvis — C. Mourato, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               uzlikt Komisijai pienākumu rīkoties atbilstoši Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/42/EEK (1) 14.b pantam, tostarp likt pilnvarotajai iestādei, vēršoties pie Vācijas, izmantot civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, kas paredzēta 6. punktā XI pielikumā 14. jūnija direktīvā 93/42 un 7. punkta a) apakšpunktā 2001. gada aprīļa dokumentā MEDDEV 2.10-2 Rev 1, lai atlīdzinātu prasītājam nodarīto kaitējumu;

               —

               pakārtoti, ja prasītājam netiek atlīdzināts nodarītais kaitējums, izmantojot obligāto civiltiesisko apdrošināšanu, piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 2 419 665,42 kā kompensāciju par nodarīto kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam nokavējuma procentus, ko aprēķina pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas refinansēšanas likmi, kas palielināta par diviem procenta punktiem, no šīs prasības iesniegšanas dienas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam, it īpaši nepieciešamos izdevumus, kas prasītajam radušies saistībā ar tiesvedību, tostarp ceļa un uzturēšanās izdevumus, ka arī atlīdzību advokātiem un viņu izdevumus atbilstoši šī reglamenta 91. panta b) punktam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Veicot savu saimniecisko darbību, prasītājs, Portugālē reģistrēta komercsabiedrība, 2002. gada pirmajā pusē ieveda no Taivānas divas partijas ar uzņēmumā Geon Corporation (turpmāk tekstā — “Geon”) ražotiem 5184 digitālajiem termometriem, kas izrādījās brāķis.
   Sabiedrības Geon kvalitātes sistēmas kontroli uzraudzīja TÜV Rheinland (Technischer Überwachungs-Verein) kuras, kā par šo procesu atbildīgās pilnvarotās iestādes, likumā noteiktais pienākums bija veikt atbilstošas pārbaudes un sniegt vērtējumus, lai nodrošinātu, ka ražotājs izmanto apstiprinātu kvalitātes sistēmu, ar iespēju veikt neparedzētas ražotāja pārbaudes, kuru laikā tas nepieciešamības gadījuma varētu veikt vai pieprasīt veikt pārbaudes, lai pārliecinātos par kvalitātes kontroles sistēmas pareizu darbību atbilstoši direktīvas V pielikuma 4.2. un 4.3. pantam.
   Attiecīgā pilnvarotā iestāde, TÜV Rheinland, nespēja nodrošināt, lai tās sertificēto produktu droši varētu pārdot Eiropā, un negribēja arī uzņemties atbildību pēc tam, kad prasītājs to informēja par šīs preces radītām nopietnām problēmām.
   Šī iestāde tādējādi nav ievērojusi Direktīvas V pielikuma 4. punktu un Padomes 1993. gada 22. jūlija Lēmuma 93/465/EEK (2) D moduļa 1.2. un 4. punktu, it īpaši 4.1., 4.3. un 4.4. punktu (preču kvalitātes nodrošināšana).
   Procedūras laikā, ko, rodoties šaubām par pilnvarotās iestādes kompetenci, paredz Komisija un dalībvalstis, kā tas ir noteikts ar jauno pieeju vai vispārējo pieeju pamatoto direktīvu īstenošanas vadlīniju 6.2.2. punkta pirmajā apakšpunktā, tiek atkārtoti izvērtēta šīs iestādes spēja veikt tai uzticētās darbības.
   Komisija ir kompetenta pieprasīt kompetentai Vācijas iestādei atbilstoši Lēmuma 93/465 pielikuma I nodaļas A punktam veikt atbilstošus pasākumus saskaņā ar 2001. gada aprīļa dokumentu MEDDEV 2.10-2 Rev 1, kas tai liek rīkoties saistībā ar pašas iecelto iestādi.
   Tādos apstākļos, kas aplūkoti pamata lietā, kādos ir konstatēta procedūras kļūda izvērtējot attiecīgā uzņēmuma preču kvalitāti, kuras rezultātā tirgū nonāk prasībām neatbilstošas preces un kas rada draudus patērētāju veselībai Direktīvas XI pielikuma 6. punktā ir paredzēts, ka pilnvarotajai iestādei ir jānoformē civiltiesiskās atbildības apdrošināšana, kas ir izmantojama nelaimes gadījumos, it īpaši tajos, kad pilnvarotajai iestādei ir jāatsauc vai jāatceļ sertifikāti, kā tas ir arī paredzēts dokumenta MEDDEV 2.10-2 Rev 1 7. punktā.
   Neraugoties uz to valsts iestāžu atbildību, kam uzticēta tirgus uzraudzība pārbaudot pilnvarotās iestādes kompetenci, un neņemot vērā to, ka pret pilnvaroto iestādi Komisija var rīkoties tikai netieši, Komisijai, kura uzreiz tika informēta par radušos nopietno problēmu, bija jārīkojas kopā ar dalībvalsti, kuras teritorijā ir reģistrēta pilnvarotā iestāde, liekot tai veikt vajadzīgos koriģējošos pasākumus, lai nodrošinātu Eiropas pilsoņu drošību un veselību atbilstoši EK līguma 152. panta 1. punktam.
   Prasītājs tikai lūdz, lai Komisija, vēršoties pie Vācijas valsts, uzliek pienākumu Vācijas kompetentajai iestādei — BfArM (Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte), izmantot likumā paredzēto civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ļaujot prasītājam saņemt kompensāciju par kaitējumu, kas radies, pārdodot neatbilstošas preces ar EK marķējumu.
   Vadlīniju 8.3.3. punktā ir noteikts, ka “Komisija ir atbildīga par drošības klauzulas administrēšanu Kopienu līmenī un par to, ka tā tiek piemērota visā Kopienā”.

      Infarmed (Instituto Nacional da Farmácia e do Medicamento) aizliedza Portugālē pārdot attiecīgās preces un lika tās atsaukt atbilstoši Direktīvas 14.b pantam.
   Komisija tādējādi ir pārkāpusi šādas tiesību normas: EK līguma 152. panta 1. punktu, Direktīvas 93/42 14.b punktu, ar jauno pieeju vai vispārējo pieeju pamatoto direktīvu īstenošanas vadlīniju 6.2.2. punkta pirmo daļu, 8.2.2., 8.2.3., 8.3.2. un 8.3.3. punktu, ka arī Lēmuma 93/465 pielikuma I nodaļas 1. punktu.
   Neizpildot iepriekš minētajās tiesību normās paredzētos pienākumus, Komisija ir liegusi prasītājam saņemt kompensāciju par nodarīto kaitējumu, izmantojot obligāto civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu.
   Prasītājs bija paredzējis gadā pārdot vismaz 500 000 termometru.
   Kopš lēmuma par preču atsaukšanu prasītājam ir liegta piekļuve šim tirgum, jo tā tēls nenovēršami tiek saistīts ar tirgū pārdoto preču neatbilstību.
   Prasītājam nodarītā kaitējuma kopsumma sasniedz EUR 2 419 665,42.

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV L 169, 1. lpp.).

      (2)  OV L 220, 23. lpp.


title: Lieta C-403/10 P: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums — Mediaset SpA /Eiropas Komisija, Sky Italia Srl (Apelācija — Subsīdijas, ko Itālijas Republika piešķīra, lai veicinātu ciparu dekodētāju pirkšanu — Tādu dekodētāju neiekļaušana, kuri ļauj uztvert tikai caur satelītu pārraidītās programmas — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu)

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/9

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums — Mediaset SpA/Eiropas Komisija, Sky Italia Srl

   (Lieta C-403/10 P) (1)

   (Apelācija - Subsīdijas, ko Itālijas Republika piešķīra, lai veicinātu ciparu dekodētāju pirkšanu - Tādu dekodētāju neiekļaušana, kuri ļauj uztvert tikai caur satelītu pārraidītās programmas - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu)
   2011/C 298/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mediaset SpA (pārstāvji — K. Adamantopoulos, dikigoros, G. Rossi, avvocato, E. Petritsi, dikigoros)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Martenczuk un B. Stromsky) un Sky Italia Srl (pārstāvji — F. González Díaz, abogado, un F. Salerno, avocat)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-177/07 Mediaset/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6634, galīgā redakcija, kurā par nesaderīgu atzītas subsīdijas, ko 2004. un 2005. gadā Itālija piešķīra, lai patērētājiem ļautu nopirkt vai īrēt interaktīvus ciparu dekodētājus, kas ļauj uztvert programmas ar zemes ciparu tehnoloģijas vai kabeļa palīdzību, — tādēļ, ka tās izslēdz dekodētājus, kuri ļauj uztvert programmas ar satelīta televīzijas apraides tehnoloģijas palīdzību (atbalsts Nr. C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Mediaset SpA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Sky Italia Srl tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta C-545/10: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Transports — Direktīva 91/440/EEK — Kopienas dzelzceļa attīstība — 10. panta 7. punkts — Regulatīvā iestāde — Pilnvaras — Direktīva 2001/14/EK — Dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšana — 4. panta 1. punkts — Maksas iekasēšanas kārtība — 6. panta 2. punkts — Pasākumi, kuru mērķis ir mudināt infrastruktūras pārvaldītāju samazināt infrastruktūras nodrošināšanas izmaksas un piekļuves maksas lielumu — 7. panta 3. punkts — To maksu noteikšana, kas iekasētas par minimālo piekļuves pakalpojumu kompleksu un sliežu ceļa piekļuvi apkalpes iekārtām — Dzelzceļa pakalpojumu sniegšanas tiešās izmaksas — 11. pants — Darbības uzlabošanas shēma — 30. panta 5. punkts — Kontroles iestāde — Pilnvaras — Administratīva sūdzība par kontroles iestādes lēmumiem)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-545/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Transports - Direktīva 91/440/EEK - Kopienas dzelzceļa attīstība - 10. panta 7. punkts - Regulatīvā iestāde - Pilnvaras - Direktīva 2001/14/EK - Dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšana - 4. panta 1. punkts - Maksas iekasēšanas kārtība - 6. panta 2. punkts - Pasākumi, kuru mērķis ir mudināt infrastruktūras pārvaldītāju samazināt infrastruktūras nodrošināšanas izmaksas un piekļuves maksas lielumu - 7. panta 3. punkts - To maksu noteikšana, kas iekasētas par minimālo piekļuves pakalpojumu kompleksu un sliežu ceļa piekļuvi apkalpes iekārtām - Dzelzceļa pakalpojumu sniegšanas tiešās izmaksas - 11. pants - Darbības uzlabošanas shēma - 30. panta 5. punkts - Kontroles iestāde - Pilnvaras - Administratīva sūdzība par kontroles iestādes lēmumiem)
   2013/C 252/06
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Šimerdová un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek un T. Müller)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis — S. Centeno Huerta)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 25. lpp.) 10. panta 7. punkta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu (OV L 75, 29. lpp.) 4. panta 1. punkta, 6. panta 2. punkta, 7. panta 3. punkta, 11. panta un 30. panta 5. punkta prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/49/EK, 4. panta 1. punktu, 6. panta 2. punktu, 11. pantu un 30. panta 5. punktu, Čehijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti šajās tiesību normās;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Čehijas Republika un Spānijas Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 38, 5.2.2011.


title: lieta T-179/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 22. novembra  rīkojums —  Siegfried Krahl  pret Komisiju

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/25

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 22. novembra rīkojums — Siegfried Krahl pret Komisiju
   (lieta T-179/04) (1)

   (2006/C 22/48)

      Tiesvedības valoda — franču

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 201, 7.8.2004.