title: Lieta T-118/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. februāra spriedums – Deutsche Post/EUIPO – bpost (“BEPOST”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “BEPOST” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ePost” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “POST” — Nereģistrēta preču zīme vai komercdarbībā izmantots apzīmējums “POST” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 4. punkts) — Kaitējuma reputācijai neesamība un vājināšanas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts) — Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/16

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. februāra spriedums – Deutsche Post/EUIPO – bpost (“BEPOST”)
   (Lieta T-118/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “BEPOST” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ePost” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “POST” - Nereģistrēta preču zīme vai komercdarbībā izmantots apzīmējums “POST” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 4. punkts) - Kaitējuma reputācijai neesamība un vājināšanas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts) - Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā))
   (2018/C 123/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Post AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji: K. Hamacher un G. Müllejans, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard-Monguiral, G. Sakalaite-Orlovskiene un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: bpost NV (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: sākotnēji L. Hubert un K. Ongena, vēlāk H. Dhondt un J. Cassiman, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 18. janvāra lēmumu lietā R 3107/2014-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Deutsche Post un bpost.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Deutsche Post AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 10.5.2016.


title: Lieta T-919/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra rīkojums – Collins/Parlaments (Privilēģijas un imunitāte — Eiropas Parlamenta loceklis — Lēmums neaizstāvēt privilēģijas un imunitāti — Acīmredzami nepieņemama prasība — Acīmredzama kompetences neesamība — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/21

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra rīkojums – Collins/Parlaments
   (Lieta T-919/16) (1)

   ((Privilēģijas un imunitāte - Eiropas Parlamenta loceklis - Lēmums neaizstāvēt privilēģijas un imunitāti - Acīmredzami nepieņemama prasība - Acīmredzama kompetences neesamība - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība))
   (2018/C 123/29)
   Tiesvedības valoda – angļu.

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Jane Maria Collins (Hotham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: I. Anderson, solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Alonso de León un M. Dean)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 25. oktobra lēmumu neaizstāvēt prasītājas imunitāti un privilēģijas, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt tai šādi šķietami nodarīto kaitējumu, un, treškārt, prasība, ar ko tiek lūgts, lai Vispārējā tiesa pieņemtu nolēmumu par pieprasījumu aizstāvēt prasītājas imunitāti un privilēģijas.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Jane Maria Collins sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 70, 6.3.2017.


title: Lieta T-436/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra rīkojums – AEIM un Kazenas/Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Noilgums — Kaitējumu apstiprinošu pierādījumu neesamība — Acīmredzami noraidāma prasība)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/21

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra rīkojums – AEIM un Kazenas/Komisija
   (Lieta T-436/16) (1)

   ((Prasība par zaudējumu atlīdzību - Noilgums - Kaitējumu apstiprinošu pierādījumu neesamība - Acīmredzami noraidāma prasība))
   (2018/C 123/28)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Application électronique industrielle moderne (AEIM) (Algrange, Francija) un Philippe Kazenas (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis: B. Wizel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji S. Delaude un S. Lejeune, pēc tam S. Delaude)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, ko prasītāji esot iespējami cietuši Komisijas darbinieka korupcijas dēļ.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               L’Application électronique industrielle moderne (AEIM) un Philippe Kazenas atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 371, 10.10.2016.


title: Lieta T-786/16: Prasība, kas celta 2017. gada 12. decembrī – PV/Komisija

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/22

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. decembrī – PV/Komisija
   (Lieta T-786/16)
   (2018/C 123/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: PV (pārstāvis – M. Casado García-Hirschfeld, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

         līdz ar to izdot rīkojumu:

               —

               atcelt apstrīdētos 2016. gada 31. maija un 2016. gada 5. jūlija lēmumus par ieturējumiem no darba samaksas, par kuriem prasītājs ir iesniedzis sūdzības atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, attiecīgi, 2016. gada 29. jūlijā (R/492/16) un 2016. gada 30. jūlijā (R/493/16), kas abas tikušas noraidītas 2016. gada 28. novembrī;

               —

               atcelt apstrīdētos 2016. gada 15. septembra un 2016. gada 11. jūlija lēmumus par ieturējumiem no darba samaksas un darba samaksas noteikšanu nulles apmērā, sākot no 2016. gada jūlija, par kuriem prasītājs 2016. gada 19. septembrī ir iesniedzis sūdzību (R/496/16) atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, kas tikusi noraidīta 2017. gada 17. janvārī;

               —

               atcelt apstrīdēto 2016. gada 21. septembra lēmumu, ar kuru prasītājam ir paziņots par kopējo parādu Komisijai EUR 42 704,74 apmērā, par kuru 2016. gada 8. novembrī ir iesniegta sūdzība (R/556/16) atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, kas tikusi noraidīta 2017. gada 17. janvārī;

               —

               atcelt apstrīdēto 2017. gada 20. jūlija paziņojumu par parādu Nr. 32441709991 par kopējo summu 42 704,74 EUR ar kuru prasītājam tiek pieprasīts samaksāt apstrīdēto parādu 42 704,74 EUR apmērā, par ko 2017. gada 31. jūlijā ir iesniegta sūdzība (R/346/17) atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, kas tikusi noraidīta 2017. gada 29. novembrī;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2016. gada 26. jūlija trīspusējo atsaukšanas lēmumu, par kuru prasītājs 2016. gada 3. oktobrī iesniedzis sūdzību (R/510/16) atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, kas tikusi noraidīta 2017. gada 2. februārī, kā arī visos aspektos atcelt disciplinārlietu CMS 13/087;

               —

               atlīdzināt kaitējumu, kas ciests psiholoģiskas vardarbības dēļ Nodarbinātības, sociālo lietu un iekļautības ĢD, Budžeta ĢD, Mutiskās tulkošanas ĢD un, kopā, medicīniskajā dienestā, Atalgojuma un individuālo tiesību birojā (PMO) un Cilvēkresursu un drošības ĢD, no kuriem pirmais psiholoģiskas vardarbības gadījums bijis jau 2008. gada oktobrī;

               —

               atcelt visus prasītāja novērtējuma ziņojumus par 2014., 2015. un 2016. gadu tādēļ, ka Mutiskās tulkošanas ĢD ir notikusi [psiholoģiska] vardarbība;

         un piešķirt šādas kompensācijas, pamatojoties uz LESD 340. pantu:

               —

               izdot rīkojumu par prasītājam nodarītā morālā kaitējuma atlīdzināšanu 889 000 EUR apmērā un zaudējumu atlīdzināšanu 132 828,67 EUR apmērā, kas izriet no šiem apstrīdētajiem lēmumiem un kas ir aprēķināts, neierobežojot atkārtotu vērtējumu, 1 021 828,67 EUR apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus līdz pilnīgai summas samaksai;

         pakārtoti, ņemot vērā ciesto [psiholoģisko] vardarbību un izmantotās “viltus ideoloģijas”, kas nozīmē, ka šādus pārkāpumus Savienības tiesību sistēmā pieļaut nedrīkst:

               —

               atcelt visus citus pārsūdzētos ieturējumus no algas par laika posmu no 2015. gada marta līdz 2016. gada jūlijam – proti, 12 lēmumus, kas pieņemti 9.02.2015., 30.03.2015., 5.05.2015., 24.06.2015., 1.10.2015., 12.11.2015., 15.01.2016., 22.04.2016., 31.05.2016., 5.07.2016., 15.09.2016. un 11.07.2016., kā arī visus šo lūgumu par atcelšanu noraidījumus, kas ir šādi: 2015. gada 11. marta lēmums R/1110/14 , 2015. gada 3. jūlija lēmums R/225/15, 2015. gada 23. jūlija lēmums R/292/15, 2015. gada 18. augusta lēmums R/376/15, 2015. gada 25. septembra lēmums R/419/15, 2015. gada 23. oktobra lēmums R/496/15, 2016. gada 21. marta lēmumi R/787/15, R/788/16 un R/71/16, 2016. gada 12. septembra lēmums R/282/16;

               —

               atcelt visus noraidošos lēmumus, kas attiecas uz sūdzībām par novērtējuma procedūrām, jeb šādus noraidošos lēmumus: 2015. gada 12. marta lēmumu R/ll00/14, 2015. gada 11. augusta lēmumu R/313/15, 2015. gada 13. oktobra lēmumu R/676/15, 2016. gada 7. jūnija lēmumus R/127/16 un R/128/16 un 2016. gada 21. septembra lēmumu R/342/16;

               —

               atcelt visus atteikumus par lūgumiem sniegt palīdzību atbilstoši Civildienesta noteikumu 24. pantam, attiecīgi, 2014. gada 23. oktobra, 2015. gada 20. janvāra, 2015. gada 20. marta, 2015. gada 30. jūlija (lūgums D/322/15), 2016. gada 15. marta (lūgums D/776/15) un 2016. gada 18. maija atteikumu;

               —

               atcelt visus Dr. [X] “ārsta atzinumus” par neattaisnotiem kavējumiem – 201[4]. gada 16. un 18. jūlija, 2014. gada 8. augusta, 2014. gada 4. septembra, 2014. gada 4. decembra, 2015. gada 4. februāra, 2015. gada 13. aprīļa, 2015. gada 4. jūnija, 2015. gada 11. augusta, 2015. gada 14. oktobra, 2015. gada 4. decembra, 2016. gada 5. februāra, 2016. gada 22. marta, 2016. gada 18. aprīļa, 2016. gada 3. jūnija, 2016. gada 30. jūnija un 2016. gada 25. jūlija atzinumus;

               —

               atcelt Dr. [X] 2014. gada 27. jūnija“ārsta atzinumu” un Dr. [Y] 2014. gada 10. oktobra“ārsta atzinumu”, ar kuriem prasītājs tika nosūtīts pie varmākām;

               —

               atcelt administratīvās sūdzības, kura tika iesniegta 2016. gada 22. martā, 2016. gada 14. jūlija noraidījumu R/182/16 jautājumā par nepamatotu prombūtni no savas dzīves vietas 2016. gada 16. un 17. martā;

               —

               atcelt visas attiecīgās 2015. gada 10. marta, 2015. gada 11. maija, 2015. gada 10. jūnija, 2015. gada 11. augusta, 2015. gada 13. novembra, 2015. gada 9. decembra, 2016. gada 18. jūlija parādvēstules, kā arī 2016. gada 21. jūnija un 2016. gada 21. septembra vēstules, ar ko iepriekš informē par paziņojumu par parādiem;

         katrā ziņā:

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par ES Pamattiesību hartas 1., 3. un 4. panta un 31. panta 1. punkta pārkāpumu, kā arī Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 1.e panta 2. punkta un 12.a panta, kas veltīti psiholoģiskas vardarbības aizliegumam, pārkāpumu.

               2.

               Otrais pamats ir par Civildienesta noteikumu 21.a, 22.b un 23. panta par aizliegumu veikt prettiesiskas darbības pārkāpumu.

               3.

               Trešais pamats ir par pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses un palīdzības principa pārkāpumu pretēji Civildienesta noteikumu 24. pantam.

               4.

               Ceturtais pamats ir par Civildienesta noteikumu 59. panta pārkāpumu un kļūdainu 60. panta interpretāciju.

               5.

               Piektais pamats ir par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 48. panta, kuri attiecīgi ir par objektīvu attieksmi un tiesībām tikt uzklausītam un par tiesībām uz aizstāvību, pārkāpumu, kā arī Civildienesta noteikumu IX pielikuma 3. panta par tiesībām tikt uzklausītam iecēlējinstitūcijā (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) pirms lietas nosūtīšanas Disciplinārlietu kolēģijai, kas ir atbilstoši judikatūrai lietā Kerstens/Komisija (spriedums, 2017. gada 14. februāris, Kerstens/Komisija, T-270/16 P, nav publicēts, EU:T:2017:74), pārkāpumu.

         Prasītājs lūdz arī piešķirt kompensāciju saskaņā ar LESD 340. pantu 889 000 EUR apmērā par nodarīto morālo kaitējumu un 132 828,67 EUR apmērā par ciestiem zaudējumiem.


title: Lieta C-643/16: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. februāra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc American Express Co. lūguma/The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva (ES) 2015/2366 — Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū — 35. panta 1. punkts — Prasības piekļuves jomā maksājumu sistēmām atļauju saņēmušiem vai reģistrētiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem — 35. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts — Šo prasību nepiemērojamība maksājumu sistēmām, kas aptver tikai un vienīgi maksājumu pakalpojumu sniedzējus, kuri pieder vienai grupai — Minēto prasību piemērošana trīspusējām maksājumu karšu shēmām, kas ir noslēgušas līgumus par zīmolu koplietošanu vai pārstāvniecību — Spēkā esamība)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. februāra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc American Express Co. lūguma/The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

   (Lieta C-643/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva (ES) 2015/2366 - Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū - 35. panta 1. punkts - Prasības piekļuves jomā maksājumu sistēmām atļauju saņēmušiem vai reģistrētiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem - 35. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts - Šo prasību nepiemērojamība maksājumu sistēmām, kas aptver tikai un vienīgi maksājumu pakalpojumu sniedzējus, kuri pieder vienai grupai - Minēto prasību piemērošana trīspusējām maksājumu karšu shēmām, kas ir noslēgušas līgumus par zīmolu koplietošanu vai pārstāvniecību - Spēkā esamība))
   (2018/C 123/06)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: The Queen, pēc American Express Co. lūguma

      Atbildētāji: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

      piedaloties: Diners Club International Limited, MasterCard Europe SA

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2366 (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK, 35. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trīspusējai maksājumu karšu shēmai, kas ir noslēgusi līgumu ar zīmolu koplietošanas partneri, nav liegts saņemt šajā tiesību normā paredzētās izslēgšanas tiesības un tātad tai nav piemērojamas šīs direktīvas 35. panta 1. punktā noteiktās prasības tādā gadījumā, ja šāds zīmolu koplietošanas partneris nav maksājumu pakalpojumu sniedzējs un pats šajā shēmā nesniedz maksājumu pakalpojumus saistībā ar zīmolu koplietošanas produktu klāstu. Turpretī trīspusējai maksājumu karšu shēmai, kas izmanto pārstāvi maksājumu pakalpojumu sniegšanai, nevar piemērot tiesības uz šo izslēgšanu, un tai piemēro iepriekš minētajā 35. panta 1. punktā paredzētās prasības.

               2)

               Otrā prejudiciālā jautājuma pārbaudē nav atklājies neviens elements, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2015/2366 35. panta spēkā esamību.

      (1)  OV C 78, 13.3.2017.


title: Lieta T-47/18: Prasība, kas celta 2018. gada 29. janvārī – UZ/Parlaments

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/24

         Prasība, kas celta 2018. gada 29. janvārī – UZ/Parlaments
   (Lieta T-47/18)
   (2018/C 123/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: UZ (pārstāvis – J.-N. Louis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt un nospriest, ka

               —

               Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2017. gada 27. februāra lēmums, ar kuru tai tiek piemērots disciplinārsods – pazemināšana amatā no AD13 pakāpes 3. līmeņa uz AD12 pakāpes 3. līmeni no 2017. gada 1. marta un AD13 pakāpē iegūto nopelnu punktu noteikšana nulles sākuma pozīcijā, tiek atcelts;

               —

               lēmums par viņas lūguma sniegt palīdzību noraidīšanu tiek atcelts;

               —

               Eiropas Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta un Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) IX pielikuma 3. un 22. panta pārkāpumu, jo iecēlējinstitūcija (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) neesot uzklausījusi prasītāju, lai pamatotu savu lēmumu atbilstoši Civildienesta noteikumu IX pielikuma 3. pantam, nedz arī pirms prasītājas lūguma sniegt palīdzību atbilstoši Civildienesta noteikumu 24. pantam noraidīšanas.

               2.

               Otrais pamats ir par Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9., 10. un 16. panta pārkāpumu, jo apstrīdētais disciplinārais lēmums pārkāpjot samērīguma principu un nosakot prasītājai vispārēju sodu, kas nav paredzēts Civildienesta noteikumu IX pielikumā, proti, pazemināšanu pakāpē, nopelnu punktu atcelšanu un viņas izslēgšanu no jebkuriem vadības pienākumiem.

               3.

               Trešais pamats ir par pārkāpumiem Disciplinārlietu kolēģijas darbā, jo ne tikai lieta tajā tikusi iesniegta prettiesiski, iepriekš neuzklausot prasītāju, bet arī visā procedūras laikā tā neesot ņēmusi vērā tiesības uz aizstāvību.

               4.

               Ceturtais pamats ir par Civildienesta noteikumu 24. panta pārkāpumu it īpaši tādēļ, ka iecēlējinstitūcija neesot uzklausījusi prasītāju pirms viņas lūguma sniegt palīdzību noraisīšanas.


title: Lieta C-144/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 8. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale Calabria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lloyd's of London/Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — LESD 49. un 56. pants — Direktīva 2004/18/EK — Pamatojums izslēgšanai no dalības iepirkumā — Apdrošināšanas pakalpojumi — Vairāku Lloyd’s of London sindikātu dalība vienā un tajā pašā iepirkumā — Piedāvājumu parakstīšana, ko veic Lloyd’s of London ģenerālpārstāvis attiecīgajā valstī — Pārskatāmības, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi — Samērīgums)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/6

         Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 8. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale Calabria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lloyd's of London/Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria

   (Lieta C-144/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - LESD 49. un 56. pants - Direktīva 2004/18/EK - Pamatojums izslēgšanai no dalības iepirkumā - Apdrošināšanas pakalpojumi - Vairāku Lloyd’s of London sindikātu dalība vienā un tajā pašā iepirkumā - Piedāvājumu parakstīšana, ko veic Lloyd’s of London ģenerālpārstāvis attiecīgajā valstī - Pārskatāmības, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi - Samērīgums))
   (2018/C 123/07)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale Calabria

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Lloyd's of London

      Atbildētāja: Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria

      Rezolutīvā daļa

   Pārskatāmības, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi, kas izriet no LESD 49. un 56. panta un ir minēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 2. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds aplūkots pamatlietā, kurš neļauj izslēgt divus “syndicates”, kas ir Lloyd’s of London dalībnieki, no dalības vienā un tajā pašā publiskā apdrošināšanas pakalpojumu līguma iepirkumā tikai tādēļ, ka to attiecīgos piedāvājumus abus ir parakstījis Lloyd’s of London ģenerālpārstāvis šajā dalībvalstī, bet gan tie ļauj minētos sindikātus izslēgt, ja, pamatojoties uz neapstrīdamiem pierādījumiem, šķiet, ka to piedāvājumi nav sagatavoti neatkarīgā veidā.

      (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta T-54/18: Prasība, kas celta 2018. gada 31. janvārī – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (“1st AMERICAN”)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/25

         Prasība, kas celta 2018. gada 31. janvārī – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (“1st AMERICAN”)
   (Lieta T-54/18)
   (2018/C 123/32)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fashion Energy Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji: T. Müller, F. Togo, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Retail Royalty Co. (Lasvegasa, Nevada, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “1st AMERICAN” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 8 622 078

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 15. novembra lēmums lietā R 693/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               apturēt tiesvedību saskaņā ar Vispārējas tiesas Reglamenta 69. panta d) punktu, līdz tiek pieņemts galīgs un saistošs lēmums attiecībā uz lūgumu daļēji atcelt pretstatīto Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 005066113;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kuri radušies prasītājai.

      Izvirzītie pamati:

               —

               principa audi alteram partem pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-62/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Aeris Invest/VNV

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/25

         Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Aeris Invest/VNV
   (Lieta T-62/18)
   (2018/C 123/33)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aeris Invest Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías un A. Lois Perreau de Pinninck, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Vienotās noregulējuma valdes Pārsūdzību izskatīšanas grupas 2017. gada 28. novembra lēmumu lietā 43/2017, kā arī 2017. gada 6. septembra apstiprinošo lēmumu SRB/CM01/ARES(2017)4898090, un

               —

               piespriest Vienotājai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Pirmais prasības pamats ir balstīts uz to, ka ar Lēmumu SRB/ES/2017/01 attiecībā uz sabiedrības piekļuvi Vienotās noregulējuma valdes dokumentiem (turpmāk tekstā – “lēmums par piekļuvi”) esot pārkāpts Regulas Nr. 806/2014 90. pants un Regulas Nr. 1049/2001 4. pants, jo, pirmkārt, ar to ultra vires tiekot regulētas tiesības uz piekļuvi dokumentiem un, otrkārt, ar to esot radīti tādi izņēmumi no tiesībām uz piekļuvi dokumentiem, kas nav paredzēti Regulā Nr. 1049/2001. Tā kā saskaņā ar LESD 277. pantu tā juridiskais pamats neesot piemērojams, Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmums ir jāatceļ.

               2.

               Otrais prasības pamats ir balstīts uz to, ka ar Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumu esot pārkāpts LESD 296. pants, jo ar to vienīgi neskaidri un vispārīgi tiekot apgalvots, ka 2016. gada plāna, noregulējuma lēmuma un vērtības noteikšanas ziņojuma pilnā teksta atklāšana pārkāptu Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 4. panta 2. punktu.

               3.

               Trešais prasības pamats ir balstīts uz to, ka ar Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumu esot pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 15. pants, Pamattiesību hartas 42. pants un Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts, jo i) kredītiestāžu noregulējuma politika neesot pamatots izņēmums, lai ierobežotu pamattiesības uz piekļuvi dokumentiem, ii) neesot izpildīti Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētie nosacījumi un iii) iesaistīto interešu vērtējums liekot piešķirt piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem.

               4.

               Ceturtais prasības pamats ir balstīts uz to, ka ar Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumu esot pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 15. pants, Pamattiesību hartas 42. pants un Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts, jo pilnas piekļuves piešķiršana noregulējuma lēmumam, vērtības noteikšanas ziņojumam un 2016. gada plānam i) neietekmētu fizisku un juridisku personu komerciālas intereses un ii) katrā ziņā iesaistīto interešu izsvēršana liecinot par labu piekļuves dokumentiem piešķiršanai.

               5.

               Piektais prasības pamats ir balstīts uz to, ka ar Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumu esot pārkāpts LESD 15. pants un Regulas Nr. 806/2014 88. pants, atsakot piekļuvi informācijai, kura nav aizsargāta ar dienesta noslēpumu, ciktāl: i) nepastāvot konfidencialitātes prezumpcija atbilstoši Regulas Nr. 806/2014 88. pantam un LESD 339. pantam un, ii) pat ja šī konfidencialitātes prezumpcija pastāvētu, tā nebūtu piemērojama, jo dokumenti ir pieprasīti, lai izmantotu tos tiesvedības ietvaros.

               6.

               Sestais prasības pamats ir balstīts uz to, ka ar Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumu esot pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana, jo ar to esot atteikts sniegt piekļuvi visam 2016. gada plānam, apgalvojot, ka uz “visu šo plānu attiecas [lēmuma par piekļuvi] 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā (trešajā ievilkumā), 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 4. panta 2. punktā paredzētie izņēmumi”, lai gan patiesībā pastāvot loģiski iemesli uzskatīt, ka šī atteikuma mērķis ir bijis vienīgi slēpt kļūdas, nepilnības un trūkumus šajā plānā.


title: Lieta T-235/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – Dometic Sweden/EUIPO (“MOBILE LIVING MADE EASY”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MOBILE LIVING MADE EASY” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)) — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas 2017/1001 94. pants)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/29

         Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – Dometic Sweden/EUIPO (“MOBILE LIVING MADE EASY”)
   (Lieta T-235/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MOBILE LIVING MADE EASY” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)) - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas 2017/1001 94. pants))
   (2018/C 166/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dometic Sweden AB (Solna, Zviedrija) (pārstāvji: R. Furneaux un E. Humphreys, solicitors)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: G. Sakalaite-Orlovskiene un J. Ivanauskas)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 13. februāra lēmumu lietā R 1832/2016-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “MOBILE LIVING MADE EASY” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Dometic Sweden AB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 195, 19.6.2017.


title: Lieta C-524/15: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums (Tribunale di Bergamo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Luca Menci (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — Maksājamā PVN nemaksāšana — Sankcijas — Valsts tiesību akti, ar ko paredz administratīvo sodu un kriminālsodu par tām pašām darbībām — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 50. pants — Princips ne bis in idem — Administratīva soda krimināltiesisks raksturs — Viena un tā paša pārkāpuma pastāvēšana — 52. panta 1. punkts — Ne bis in idem principa ierobežojumi — Nosacījumi)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/2

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums (Tribunale di Bergamo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Luca Menci

   (Lieta C-524/15) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Maksājamā PVN nemaksāšana - Sankcijas - Valsts tiesību akti, ar ko paredz administratīvo sodu un kriminālsodu par tām pašām darbībām - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 50. pants - Princips ne bis in idem - Administratīva soda krimināltiesisks raksturs - Viena un tā paša pārkāpuma pastāvēšana - 52. panta 1. punkts - Ne bis in idem principa ierobežojumi - Nosacījumi))
   (2018/C 166/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bergamo

      Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Luca Menci

      piedaloties: Procura della Repubblica

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram var uzsākt kriminālprocesu pret personu par pienākuma maksāt PVN likumā noteiktajos termiņos nepildīšanu, pat ja šai personai par šīm pašām darbībām jau ir piemērots galīgs administratīvais sods, kam ir krimināltiesisks raksturs, šī 50. panta izpratnē, ar nosacījumu, ka

                           —

                           šim tiesiskajam regulējumam ir vispārējo interešu mērķis, ar ko var attaisnot šādu procesu un sodu kumulēšanu, proti, pārkāpumu pievienotās vērtības nodokļa jomā apkarošana, un šiem procesiem un sodiem ir jābūt vēl papildu mērķiem,

                           —

                           šajā tiesiskajā regulējumā ir ietvertas normas, ar ko nodrošina koordināciju, lai no procesu kumulēšanas izrietošie tiesību ierobežojumi attiecīgajām personām būtu ierobežoti ar strikti nepieciešamo, un

                           —

                           šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzētas normas, kas ļauj nodrošināt, ka visu piemēroto sodu bardzība ir ierobežota ar to, kas ir strikti nepieciešams, samērojot ar attiecīgā pārkāpuma smagumu.

               2)

               Valsts tiesai, ņemot vērā visus pamatlietas apstākļus, ir jāpārliecinās, ka tiesību ierobežojumi, kuri attiecīgajai personai konkrēti rodas no valsts tiesiskā regulējuma piemērošanas šajā lietā un tajā atļautās procesu un sodu kumulēšanas, nav nesamērīgi salīdzinājumā ar izdarītā pārkāpuma smagumu.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Apvienotās lietas C-688/15 un C-109/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. martā spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – prasībās, kuras iesnieguši Agnieška Anisimovienė u.c. (C-655/15)/ “Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ (C-109/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Noguldījumu garantiju un kompensāciju ieguldītājiem sistēmas — Direktīva 94/19/EK — 1. panta 1. punkts — Noguldījumi — Īslaicīgas situācijas, kuras rada parasti banku darījumi — Direktīva 97/9/EK — 2. panta 2. punkta otrā daļa — No ieguldītājiem saņemtie vai tiem piederošie līdzekļi, kurus viņu vārdā glabā ieguldījumu sabiedrība saistībā ar ieguldījumu darījumiem — Kredītiestāde, kas emitējusi pārvedamus vērtspapīrus — Privātpersonu šai iestādei nodotie līdzekļi kā maksājums par parakstīšanos uz nākotnes pārvedamiem vērstpapīriem — Direktīvas 2004/39/EK piemērošana — Minētās iestādes bankrots pirms konkrētu pārvedamu vērtspapīru emisijas — Valsts uzņēmums, kurš atbildīgs par noguldījumu garantiju un kompensāciju ieguldītājiem sistēmām — Iespēja atsaukties uz Direktīvām 94/19/EK un 97/9/EK attiecībā pret šo uzņēmumu)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/3

         Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. martā spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – prasībās, kuras iesnieguši Agnieška Anisimovienė u.c. (C-655/15)/ “Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ (C-109/16)
   (Apvienotās lietas C-688/15 un C-109/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Noguldījumu garantiju un kompensāciju ieguldītājiem sistēmas - Direktīva 94/19/EK - 1. panta 1. punkts - Noguldījumi - Īslaicīgas situācijas, kuras rada parasti banku darījumi - Direktīva 97/9/EK - 2. panta 2. punkta otrā daļa - No ieguldītājiem saņemtie vai tiem piederošie līdzekļi, kurus viņu vārdā glabā ieguldījumu sabiedrība saistībā ar ieguldījumu darījumiem - Kredītiestāde, kas emitējusi pārvedamus vērtspapīrus - Privātpersonu šai iestādei nodotie līdzekļi kā maksājums par parakstīšanos uz nākotnes pārvedamiem vērstpapīriem - Direktīvas 2004/39/EK piemērošana - Minētās iestādes bankrots pirms konkrētu pārvedamu vērtspapīru emisijas - Valsts uzņēmums, kurš atbildīgs par noguldījumu garantiju un kompensāciju ieguldītājiem sistēmām - Iespēja atsaukties uz Direktīvām 94/19/EK un 97/9/EK attiecībā pret šo uzņēmumu))
   (2018/C 166/03)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Agnieška Anisimovienė u.c.
   piedaloties: bankas “Snoras” AB, likvidācijas procesā, “Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ, bankas “Finasta” AB (C-688/15),
   piedaloties: Alvydas Raišelis, bankas “Snoras” AB, likvidācijas procesā (C-109/16).

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/9/EK (1997. gada 3. marts) par ieguldītāju kompensācijas sistēmām normas un, otrkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/19/EK (1994. gada 30. maijs) par noguldījumu garantiju sistēmām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/14/EK (2009. gada 11. marts), normas ir jāinterpretē tādējādi, ka uz prasījumiem saistībā ar līdzekļiem, kas ir norakstīti no kontiem, kuru īpašnieki kredītiestādē bijuši fiziskās personas, un ieskaitīti šīs iestādes vārdā atvērtos kontos kā samaksa par nākotnes pārvedamiem vērtspapīriem, kuri šai pēdējai minētajai kredītiestādei bija jāemitē, tādos apstākļos, kuros šo vērtspapīru emisija galu galā netika īstenota minētās iestādes bankrota dēļ, attiecas gan Direktīvā 97/9 paredzētās kompensāciju ieguldītājiem sistēmas, gan Direktīvā 94/19 paredzētās noguldījumu garantiju sistēmas.

               2)

               Direktīvas 97/9 2. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kurā uz prasījumiem attiecas gan Direktīvā 94/19 paredzētās noguldījumu garantiju sistēmas, gan Direktīvā 97/9 paredzētās kompensāciju ieguldītājiem sistēmas un kurā valsts likumdevējs nav noteicis, ka uz šādiem prasījumiem attiecas viena vai otra no šīm divām direktīvām, lietu izskatošā tiesa, pamatojoties uz šo normu, nevar pati izlemt, kuru no šīm sistēmām var izmantot personas, kuras izvirzījušas šos prasījumus. Turpretim tādā situācijā personām, kas izvirzījušas šos prasījumus, ir jāizvēlas atbilstoši kurai no abām valsts tiesībās paredzētajām sistēmām, ar ko tiek īstenotas šīs abas direktīvas, tie vēlas saņemt kompensāciju.

               3)

               Pirmkārt, Direktīvas 94/19, kas grozīta ar Direktīvu 2009/14, 1. panta 1. punkts un, otrkārt, Direktīvas 97/9 1. panta 4. punkts, kā arī 2. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka privātpersonas uz tām var atsaukties valsts tiesā, pamatojot savus prasījumus par kompensāciju izmaksu pret valsts uzņēmumu, kurš dalībvalstī ir atbildīgs par noguldījumu garantiju un kompensāciju ieguldītājiem sistēmām.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.

      OV C 156, 2.5.2016.


title: Lieta C-101/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Idi Srl/Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Idi Srl/Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

   (Lieta C-101/18)
   (2018/C 166/25)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Idi Srl

      Atbildētāja: Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts (1)) 45. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu ir saderīgs tas, ka par “tiesas procesu” uzskata kompetentajā tiesā iesniegtu parādnieka pieteikumu par preventīvu vienošanos ar kreditoriem?

               2)

               Vai ar iepriekš minēto tiesisko regulējumu ir saderīgs tas, ka parādnieka atzīšanās par atrašanos maksātnespējas situācijā un vēlme iesniegt “baltās” preventīvās vienošanās (kuras īpašības ir tikušas precizētas) lūgumu tiek uzskatīta par iemeslu izslēgšanai no publiskā iepirkuma procedūras, tik plaši interpretējot jēdzienu “ir tiesas process” iepriekš minētā Kopienas tiesiskā regulējuma izpratnē (direktīvas 45. pants) un valsts tiesiskā regulējuma izpratnē (Leģislatīvā dekrēta Nr. 163-2006 38. pants)?”

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts), par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta T-229/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. marta rīkojums – Pio De Bragança/EUIPO – Ordem de São Miguel da Ala (“QUIS UT DEUS”) (Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “QUIS UT DEUS” — Pieteikuma par preču zīmes reģistrācijas pagarināšanu neesamība — Preču zīmes izslēgšana no reģistra pēc reģistrācijas izbeigšanās — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/29

         Vispārējās tiesas 2018. gada 19. marta rīkojums – Pio De Bragança/EUIPO – Ordem de São Miguel da Ala (“QUIS UT DEUS”)
   (Lieta T-229/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “QUIS UT DEUS” - Pieteikuma par preču zīmes reģistrācijas pagarināšanu neesamība - Preču zīmes izslēgšana no reģistra pēc reģistrācijas izbeigšanās - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
   (2018/C 166/38)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Duarte Pio De Bragança (Sintra, Portugāle) (pārstāvis: J. Sardinha, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: E. Zaera Cuadrado)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ordem de São Miguel da Ala (Lisabona, Portugāle) (pārstāvis: J. Motta Veiga, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 26. februāra lēmumu lietā R 621/2015-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Duarte Pio De Bragança un Ordem de São Miguel da Ala.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta T-183/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – VL u.c./Parlaments

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/38

         Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – VL u.c./Parlaments
   (Lieta T-183/18)
   (2018/C 166/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: VL, VM, VN un VO (pārstāvji: P. de Bandt, M. Gherghinaru un J. Probst, lawyers)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               piespriest atbildētājam saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 89. pantu iesniegt apstrīdētās plenārsēdes ierakstu;

               —

               atzīt šo prasību par zaudējumu atlīdzību par pieņemamu un pamatotu un tādējādi

                           i.

                           piespriest atbildētājam atlīdzināt VL nodarīto materiālo un morālo kaitējumu, kāds izrietot no atbildētāja prettiesiskas rīcības un nolaidības;

                           ii.

                           piespriest atbildētājam atlīdzināt VM, VN un VO nodarīto materiālo un morālo kaitējumu, kāds izrietot no atbildētāja prettiesiskas rīcības un nolaidības;

               —

               izskatītu lietu slēgtā tiesas sēdē saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 31. pantu un Vispārējās tiesas Reglamenta 109. pantu, ja Vispārējai tiesai šajā gadījumā ir nepieciešama mutiska uzklausīšana; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji apgalvo:

               —

               atbildētājs ir pārkāpis Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. un 35. pantu un, vispārīgāk, vispārējo rūpības pienākumu, ciktāl tas nav nodrošinājis VL godīgus un taisnīgus darba apstākļus un atbilstošu medicīnisko aprūpi un palīdzību;

               —

               atbildētāja prettiesiskās rīcības rezultātā VL cieta materiālos zaudējumu, kas būtiski samazināja viņa profesionālos ienākumus (pašreizējos un nākotnē gūstamos), morālo kaitējumu, kas radies no viņa fiziskā un garīgā veselības stāvokļa neatgriezeniskas pasliktināšanās, zaudēja politisko un akadēmisko karjeru, kā arī ir ievērojami pasliktinājusies viņa sociālā un privātā dzīve;

               —

               atbildētāja prettiesiskās rīcības rezultātā VM cieta materiālos zaudējumus, kas saistīti ar ienākumu zaudēšanu; un

               —

               atbildētāja nelikumīgās rīcības rezultātā VM, VN un VO tika nodarīts materiālais kaitējums, kas saistīts ar dažādu administratīvo un juridisko, kā arī ikmēneša aprūpes izdevumu segšanu, kā arī morālais kaitējums.


title: Lieta C-537/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Garlsson Real Estate SA, likvidācijas procesā, Stefano Ricucci, Magiste International SA/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/6/EK — Tirgus manipulācijas — Sodi — Valsts tiesību akti, kuros par tiem pašiem faktiem ir paredzēts gan administratīvais sods, gan kriminālsods — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 50. pants — Ne bis in idem princips — Administratīvā soda krimināltiesiskais raksturs — Tas pats nodarījums — 52. panta 1. punkts — Ne bis in idem principa ierobežojumi — Nosacījumi)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/12

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Garlsson Real Estate SA, likvidācijas procesā, Stefano Ricucci, Magiste International SA/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

   (Lieta C-537/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/6/EK - Tirgus manipulācijas - Sodi - Valsts tiesību akti, kuros par tiem pašiem faktiem ir paredzēts gan administratīvais sods, gan kriminālsods - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 50. pants - Ne bis in idem princips - Administratīvā soda krimināltiesiskais raksturs - Tas pats nodarījums - 52. panta 1. punkts - Ne bis in idem principa ierobežojumi - Nosacījumi))
   (2018/C 166/14)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Garlsson Real Estate SA, likvidācijas procesā, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Atbildētāja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir atļauts vērst krimināltiesiska rakstura administratīvā naudas soda uzlikšanas procedūru pret personu saistībā ar nelikumīgu rīcību, kas izpaužas kā tirgus manipulācijas, par kuru šī persona jau ir notiesāta ar galīgu spriedumu krimināllietā, ja notiesāšanas būtība – ņemot vērā nodarījuma rezultātā radīto kaitējumu sabiedrībai – ir efektīvi, samērīgi un preventīvi sodīt par šo nodarījumu.

               2)

               Ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā garantēto ne bis in idem principu personām tiek piešķirtas tieši piemērojamas tiesības tādā tiesvedībā kā pamatlietā aplūkotā.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-187/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/50/EEK un Direktīva 2004/18/EK — Publiski pakalpojumu līgumi — Valsts spiestuve — Personu apliecinošu dokumentu un citu oficiālu dokumentu izgatavošana — Līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana privāttiesību uzņēmumam, iepriekš neveicot publiskā iepirkuma procedūru — Īpaši drošības pasākumi — Dalībvalstu būtisku interešu aizsardzība)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/4

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-187/16) (1)

   ((Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/50/EEK un Direktīva 2004/18/EK - Publiski pakalpojumu līgumi - Valsts spiestuve - Personu apliecinošu dokumentu un citu oficiālu dokumentu izgatavošana - Līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana privāttiesību uzņēmumam, iepriekš neveicot publiskā iepirkuma procedūru - Īpaši drošības pasākumi - Dalībvalstu būtisku interešu aizsardzība))
   (2018/C 166/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Tokár un B.-R. Killmann)

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvis: M. Fruhmann)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Piešķirot tieši Österreichische Staatsdruckerei GmbH pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības attiecībā uz pasu ar mikroshēmu, ārkārtas pasu, uzturēšanās atļauju, personas apliecību, autovadītāja apliecību kredītkartes formātā un transportlīdzekļa reģistrācijas apliecību kredītkartes formātā izgatavošanu, iepriekš neveicot iepirkumu Eiropas Savienības mērogā, un atstājot spēkā valsts tiesību normas, ar kurām līgumslēdzējām iestādēm ir uzlikts pienākums tieši piešķirt šo pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības šai sabiedrībai, iepriekš neveicot iepirkumu Savienības mērogā, Austrijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus atbilstoši Padomes Direktīvas 92/50/EEK (1992. gada 18. jūnijs) par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 4. panta 2. punktam un 8. pantam, lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 11.–37. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 14. un 20. pantam, lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 23.–55. pantu.

               2)

               Prasību pārējā daļā noraidīt.

               3)

               Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina četras piektdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu. Komisija sedz vienu piektdaļu savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta C-551/16: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 21. marta spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J. Klein Schiphorst/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālais nodrošinājums — Nolīgums starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju — Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija — Regula (EK) Nr. 883/2004 — 7., 63. un 64. pants — Bezdarbnieka pabalsti — Bezdarbnieks, kurš dodas uz citu dalībvalsti — Tiesību uz pabalstiem saglabāšana — Ilgums)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/12

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 21. marta spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J. Klein Schiphorst/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

   (Lieta C-551/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Nolīgums starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju - Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 7., 63. un 64. pants - Bezdarbnieka pabalsti - Bezdarbnieks, kurš dodas uz citu dalībvalsti - Tiesību uz pabalstiem saglabāšana - Ilgums))
   (2018/C 166/15)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. Klein Schiphorst

      Atbildētāja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 64. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts pasākums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko kompetentajai iestādei ir likts principā noraidīt ikvienu pieteikumu pēc trim mēnešiem pagarināt laikposmu, kurā tiek saglabātas tiesības uz bezdarbnieka pabalstiem, ja vien šī iestāde neuzskata, ka šā pieteikuma noraidīšanas rezultāts būtu nesaprātīgs.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta C-133/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. februārī iesniedza tribunal administratif de Montreuil (Francija) – Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. februārī iesniedza tribunal administratif de Montreuil (Francija) – Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics

   (Lieta C-133/18)
   (2018/C 166/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Montreuil

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sea Chefs Cruise Services GmbH

      Atbildētājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes Direktīvas 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris) (1) 20. panta 2. punkta [normas] ir jāinterpretē tādējādi, ka ar [tām] ir izveidots noteikums par pieprasījuma noilgumu, kas nozīmē, ka kādas dalībvalsts nodokļu maksātājs, kurš pieprasa pievienotās vērtības nodokļa atmaksu dalībvalstī, kurā tas neveic uzņēmējdarbību, nevar novērst trūkumus savā atmaksas pieprasījumā nodokļu tiesā, ja [šis nodokļu maksātājs] nav ievērojis termiņu, kādā bija jāsniedz atbilde uz informācijas pieprasījumu, ko izteikusi [nodokļu] administrācija atbilstoši šī paša panta 1. punkta normām, vai arī, tieši pretēji, [tas jāinterpretē] tādējādi, ka šis nodokļu maksātājs var atbilstoši tiesībām celt prasību tiesā, kas minētas direktīvas 23. pantā, un saskaņā ar pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes un proporcionalitātes principiem novērst trūkumus savā pieprasījumā nodokļu tiesā?

      (1)  Padomes Direktīva 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (OV L 44, 23. lpp.).


title: Lieta T-822/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 16. marta rīkojums – Kik Textilien und Non–Food/EUIPO – FF Group Romania (“_kix”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “_kix” reģistrācijas pieteikums — Apstrīdētā lēmuma atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Reglamenta 173. panta 1. un 2. punkts — Otra procesa EUIPO apelācijas padomē dalībnieka iestāšanās lietā — Pēc termiņa beigām iesniegts atbildes raksts)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/30

         Vispārējās tiesas 2018. gada 16. marta rīkojums – Kik Textilien und Non–Food/EUIPO – FF Group Romania (“_kix”)
   (Lieta T-822/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “_kix” reģistrācijas pieteikums - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Reglamenta 173. panta 1. un 2. punkts - Otra procesa EUIPO apelācijas padomē dalībnieka iestāšanās lietā - Pēc termiņa beigām iesniegts atbildes raksts))
   (2018/C 166/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: KiK Textilien und Non–Food GmbH (Bönen, Vācija) (pārstāvji: S. Körber un L. Pechan, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: K. Zajfert un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: FF Group Romania SRL (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis: A. Cavescu, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2323/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp KiK Textilien und Non–Food un FF Group Romania.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus, kā arī atlīdzina KiK Textilien und Non–Food GmbH tiesāšanās izdevumus.

               3)

               FF Group Romania sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-244/16 P: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 13. marta spriedums – Industrias Químicas del Vallés, SA/Eiropas Komisija (Apelācija — Augu aizsardzības līdzekļi — Īstenošanas regula (ES) 2015/408 — Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū un aizstājamo vielu saraksta izveidošana — Darbīgās vielas “metalaksila” iekļaušana šajā sarakstā — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — LESD 263. panta ceturtā daļa — Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Individuāli skarta persona)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/5

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 13. marta spriedums – Industrias Químicas del Vallés, SA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-244/16 P) (1)

   ((Apelācija - Augu aizsardzības līdzekļi - Īstenošanas regula (ES) 2015/408 - Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū un aizstājamo vielu saraksta izveidošana - Darbīgās vielas “metalaksila” iekļaušana šajā sarakstā - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - LESD 263. panta ceturtā daļa - Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Individuāli skarta persona))
   (2018/C 166/05)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Industrias Químicas del Vallés, SA (pārstāvji: C. Fernández Vicién, C. Vila Gisbert un I. Moreno-Tapia Rivas, abogadas)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: I. Galindo Martín un P. Ondrůšek)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Apelācijas sūdzību noraidīt.

               2)

               Industrias Químicas del Vallés SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-138/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. februārī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/Estron A/S

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. februārī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/Estron A/S

   (Lieta C-138/18)
   (2018/C 166/27)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skatteministeriet

      Atbildētāja: Estron A/S

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Kombinētās nomenklatūras (1) 90. nodaļas 2. piezīmes a) apakšpunkts, lasot kopsakarā ar vispārīgajiem KN interpretācijas noteikumiem Nr. 1 un Nr. 6, ir jāinterpretē tādējādi, ka frāze “daļas un piederumi, kas ir kādā šīs nodaļas pozīcijā vai 84., 85. vai 91. nodaļā” attiecas uz precēm, kuras ir klasificējamas šo nodaļu pozīcijās ar četru ciparu kodiem, vai arī šī piezīme ir jāinterpretē tādējādi, ka šī frāze attiecas arī uz 84., 85., 90. un 91. nodaļas apakšpozīciju (pirmie seši cipari) saistītajām piezīmēm?

               2.

               Vai tādi savienotāji, kādi tiek aplūkoti šajā lietā, ir jāklasificē KN apakšpozīcijā 8544 42 90, KN apakšpozīcijā 9021 40 00 vai KN apakšpozīcijā 9021 90 10?

               3.

               Vai XVI sadaļas 1. piezīmes m) apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka preces, kas ir ietvertas 90. nodaļā, nevar tikt ietvertas arī 84. un 85. nodaļā?

      (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 1987, L 256, 1. lpp.).


title: Lieta C-256/16: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 15. marta spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pieņemamība — Antidempings — Tādas regulas spēkā esamība, ar kuru tiek izpildīts Tiesas spriedums, ar ko iepriekšējās regulas atzītas par spēkā neesošām — Izpildes pienākums — Juridiskais pamats — Regula (ES) Nr. 1225/2009 — 14. pants — Dalībvalstu noteiktie antidempinga maksājumu iekasēšanas elementi — Valstu muitas iestāžu rīkojums par antidempinga maksājumu atmaksāšanas apturēšanu — Tādas procedūras atsākšana, kas notikusi pirms regulu atzīšanas par spēkā neesošām — 10. pants — Atpakaļejoša spēka aizliegums — Kopienas Muitas kodekss — 221. pants — Noilgums — 236. pants — Tādu nodokļu atmaksāšana, kas nav jāmaksā)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/5

         Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 15. marta spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg

   (Lieta C-256/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pieņemamība - Antidempings - Tādas regulas spēkā esamība, ar kuru tiek izpildīts Tiesas spriedums, ar ko iepriekšējās regulas atzītas par spēkā neesošām - Izpildes pienākums - Juridiskais pamats - Regula (ES) Nr. 1225/2009 - 14. pants - Dalībvalstu noteiktie antidempinga maksājumu iekasēšanas elementi - Valstu muitas iestāžu rīkojums par antidempinga maksājumu atmaksāšanas apturēšanu - Tādas procedūras atsākšana, kas notikusi pirms regulu atzīšanas par spēkā neesošām - 10. pants - Atpakaļejoša spēka aizliegums - Kopienas Muitas kodekss - 221. pants - Noilgums - 236. pants - Tādu nodokļu atmaksāšana, kas nav jāmaksā))
   (2018/C 166/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Deichmann SE

      Atbildētāja: Hauptzollamt Duisburg

      Rezolutīvā daļa

   Uzdotā jautājuma izvērtējumā nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2016/223 (2016. gada 17. februāris), ar ko paredz procedūru tādu konkrētu tirgus ekonomikas režīma un individuālā režīma pieprasījumu novērtējumam, ko iesnieguši ražotāji eksportētāji no Ķīnas un Vjetnamas, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14, spēkā esamību.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-568/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. marta spriedums (Amtsgericht Nürtingen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Faiz Rasool (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Maksājumu pakalpojumi — Direktīva 2007/64/EK — 3. panta e) un o) punkts — 4. panta 3. punkts — Pielikums — 2. punkts — Piemērojamība — Daudzfunkcionālu termināļu ar iespēju izņemt skaidru naudu ekspluatācija azartspēļu zālēs — Valsts iestāžu represīvās prakses saskaņotība — Ar prettiesisku darbību iegūtu naudas summu konfiskācija — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 17. pants)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/14

         Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. marta spriedums (Amtsgericht Nürtingen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Faiz Rasool

   (Lieta C-568/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Maksājumu pakalpojumi - Direktīva 2007/64/EK - 3. panta e) un o) punkts - 4. panta 3. punkts - Pielikums - 2. punkts - Piemērojamība - Daudzfunkcionālu termināļu ar iespēju izņemt skaidru naudu ekspluatācija azartspēļu zālēs - Valsts iestāžu represīvās prakses saskaņotība - Ar prettiesisku darbību iegūtu naudas summu konfiskācija - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 17. pants))
   (2018/C 166/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Nürtingen

      Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Faiz Rasool,

      piedaloties: Rasool Entertainment GmbH

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/64 (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK4, 4. panta 3. punkts, skatot to kopsakarā ar tās pielikuma 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka skaidras naudas izņemšanas pakalpojums, kuru saviem klientiem sniedz spēļu zāļu operators, izmantojot minētajās spēļu zālēs uzstādītus daudzfunkcionālus termināļus, nav “maksājumu pakalpojums” šīs direktīvas izpratnē, ja operators neveic nekādas operācijas minēto klientu maksājumu kontos un vienīgās darbības, ko tas šajā situācijā veic, ir piekļuves sniegšana šiem termināļiem un to uzpildīšana ar skaidru naudu.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-130/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta rīkojums – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Direktīva 2009/73/EK — Komisijas lēmums, ar ko groza nosacījumus par izņēmumu no Savienības noteikumiem par gāzes vada OPAL ekspluatācijas nosacījumiem saistībā ar trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu — Tieša skāruma neesamība — Nepieņemamība)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/31

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta rīkojums – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija
   (Lieta T-130/17) (1)

   ((Prasība atcelt tiesību aktu - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīva 2009/73/EK - Komisijas lēmums, ar ko groza nosacījumus par izņēmumu no Savienības noteikumiem par gāzes vada OPAL ekspluatācijas nosacījumiem saistībā ar trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība))
   (2018/C 166/40)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. (Varšava, Polija) (pārstāvis: M. Jeżewski, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko lūdz atcelt Komisijas 2016. gada 28. oktobra Lēmumu C(2016) 6950 final par to gāzes vada OPAL atkāpes nosacījumu pārskatīšanu, kuri ir piešķirti atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/55/EK (2003. gada 26. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV 2003, L 176, 57. lpp.), saistībā ar noteikumiem par trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Par pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

               3)

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un pagaidu noregulējuma tiesvedībā.

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus izdevumus pagaidu noregulējuma tiesvedībā pati.

               5)

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, Komisija, Vācijas Federatīvā Republika, Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, OPAL Gastransport GmbH & Co. KG un Gazprom Eksport LLC katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 121, 18.4.2017.


title: Lieta T-187/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. martā – VP/Cedefop

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/39

         Prasība, kas celta 2018. gada 9. martā – VP/Cedefop

   (Lieta T-187/18)
   (2018/C 166/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: VP (pārstāvis: L. Levi, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop)

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt 2017. gada 12. maija lēmumu, ar ko atbildētājs ir noraidījis prasītāja lūgumu pagarināt darba līgumu uz nenoteiktu laiku;

               —

               atcelt 2017. gada 1. decembra lēmumu, ar ko atbildētājs ir noraidījis prasītāja 2017. gada 9. augusta sūdzību par 2017. gada 12. maija lēmumu;

               —

               piespriest kompensāciju par prasītājam nodarīto nemateriālo kaitējumu, kas novērtēta ex aequo et bono100 000 EUR (simt tūkstošu eiro) apmērā;

               —

               piespriest kompensāciju par prasītājam nodarīto materiālo kaitējumu, un

               —

               piespriest atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas prasītājam radušies šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza argumentu, ar kuru tas apgalvo, ka atbildētāja lēmums nepagarināt prasītāja darba līgumu esot pieņemts, pārkāpjot tiesības tikt uzklausītam, neievērojot rūpības pienākumu un pienākumu norādīt pamatojumu un pārkāpjot pienākumu uzklausīt tiešo priekšnieku, kā arī minētajā lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un esot konstatējama pilnvaru ļaunprātīga izmantošana.


title: Lieta C-575/16: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 15. marta spriedums – Eiropas Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Notāri — Pilsonības nosacījums — LESD 51. pants — Dalība valsts varas īstenošanā)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/15

         Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 15. marta spriedums – Eiropas Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-575/16) (1)

   ((Valsts pienākumu neizpilde - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Notāri - Pilsonības nosacījums - LESD 51. pants - Dalība valsts varas īstenošanā))
   (2018/C 166/18)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Støvlbæk un K. Walkerová)

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil un A. Kasalická)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iecelšanu notāra amatā pakārtojot pilsonības nosacījumam, Čehijas Republika nav izpildījusi LESD 49. pantā noteiktos pienākumus.

               2)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-134/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 20. marta rīkojums – Hércules Club de Fútbol/Komisija Pagaidu noregulējums — Piekļuve dokumentiem — Dokumenti attiecībā uz administratīvo procesu pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas attiecībā uz valsts atbalstu, ko Spānija īstenojusi trīs profesionālu futbola klubu labā — Tiesības uz aizstāvību — Piekļuves atteikums — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/32

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 20. marta rīkojums – Hércules Club de Fútbol/Komisija
   (Lieta T-134/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - Piekļuve dokumentiem - Dokumenti attiecībā uz administratīvo procesu pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas attiecībā uz valsts atbalstu, ko Spānija īstenojusi trīs profesionālu futbola klubu labā - Tiesības uz aizstāvību - Piekļuves atteikums - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
   (2018/C 166/41)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alikante, Spānija) (pārstāvji: S. Rating un Y. Martínez Mata, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji B. Stromsky, G. Luengo un P. Němečková, vēlāk J. Baquero Cruz, G. Luengo un P. Němečková)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts uzdot Komisijai piešķirt piekļuvi dokumentiem, kuri ir ietverti lietas materiālos, kas attiecas uz valsts atbalstu SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), ko Spānija piešķīrusi Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol un Elche Club de Fútbol SAD, ciktāl tie attiecas uz prasītāju un ir būtiski svarīgi tā interešu atbilstošai aizstāvībai.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

               2)

               Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Apvienotās lietas C-596/16 un C-597/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Enzo Di Puma/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)/Antonio Zecca (C-597/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/6/EK — Iekšējās informācijas ļaunprātīga izmantošana — Sodi — Valsts tiesību akti, kuros par tiem pašiem faktiem ir paredzēts gan administratīvais sods, gan kriminālsods — Galīga sprieduma krimināllietā res judicata spēks attiecībā uz administratīvo procedūru — Galīgs spriedums krimināllietā, ar ko attaisno apsūdzībās, kuras celtas par informācijas ļaunprātīgu izmantošanu — Sodu efektivitāte — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 50. pants — Ne bis in idem princips — Administratīvā soda krimināltiesiskais raksturs — Tas pats nodarījums — 52. panta 1. punkts — Ne bis in idem principa ierobežojumi — Nosacījumi)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/15

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Enzo Di Puma/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)/Antonio Zecca (C-597/16)
   (Apvienotās lietas C-596/16 un C-597/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/6/EK - Iekšējās informācijas ļaunprātīga izmantošana - Sodi - Valsts tiesību akti, kuros par tiem pašiem faktiem ir paredzēts gan administratīvais sods, gan kriminālsods - Galīga sprieduma krimināllietā res judicata spēks attiecībā uz administratīvo procedūru - Galīgs spriedums krimināllietā, ar ko attaisno apsūdzībās, kuras celtas par informācijas ļaunprātīgu izmantošanu - Sodu efektivitāte - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 50. pants - Ne bis in idem princips - Administratīvā soda krimināltiesiskais raksturs - Tas pats nodarījums - 52. panta 1. punkts - Ne bis in idem principa ierobežojumi - Nosacījumi))
   (2018/C 166/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Enzo Di Puma (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-597/16)

      Atbildētāji: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Antonio Zecca (C-597/16)

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) 14. panta 1. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nav atļauts piemērot krimināltiesiska rakstura administratīvā naudas soda uzlikšanas procedūru pēc tam, kad ar galīgu attaisnojošu spriedumu krimināllietā ir konstatēts, ka nav pierādīti iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas jomas regulējošo tiesību aktu pārkāpuma faktiskie apstākļi, kuri bija pamatā šīs procedūras uzsākšanai.

      (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta C-147/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Audiencia Provincial de Almería (Spānija) – Banco Mare Nostrum S.A./Ignacio Jesús Berenguel Nieto un Carmen Sonia Salinas López

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Audiencia Provincial de Almería (Spānija) – Banco Mare Nostrum S.A./Ignacio Jesús Berenguel Nieto un Carmen Sonia Salinas López

   (Lieta C-147/18)
   (2018/C 166/28)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Almería

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Banco Mare Nostrum S.A.

      Atbildētāji: Ignacio Jesús Berenguel Nieto un Carmen Sonia Salinas López

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai spriedumā izdarīts paziņojums, ka negodīgs noteikums Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) izpratnē nav saistošs, liedz piemērot visas sekas, kas ir paredzētas spriedumā [EST, 2016. gada 21. decembris, Gutiérrez Naranjo u.c., C-154/15, C-307/15 un C-308/15]?

               2)

               Vai gadījumā, ja noteikums ir paziņots par negodīgu Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos izpratnē, ar atlīdzināšanu saistīto seku piemērošanu ietekmē, ierobežo vai liedz dispozivitātes princips, lietas dalībnieku pierādījumu iesniegšanas princips, materiālā res judicata spēka princips un reformatio in peius [nolēmuma pārskatīšanas par sliktu apelācijas sūdzības iesniedzējam] aizlieguma princips?

               3)

               Vai otrās instances tiesas pilnvaras ierobežo apstāklis, ka ar pirmās instances tiesas spriedumu noteikuma atzīšanas par negodīgu sekas tika ierobežotas, taču minēto spriedumu nav pārsūdzējis patērētājs, bet tikai piegādātājs vai pārdevējs, kurš ir iekļāvis noteikumu līgumā, lai apstrīdētu noteikuma negodīgumu vai jebkādas sekas, kuras izraisa tā negodīguma paziņošana?

               4)

               Vai otrās instances tiesas pilnvaras ietver iespēju piemērot visas sekas, kas paredzētas Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvā 93/13/EEK un attiecībā uz to izstrādātajā judikatūrā, tostarp gadījumā, ja prasītājs savā prasībā, izvirzot sākotnējo prasījumu, neprasa piemērot visas sekas, kas izriet no attiecīgā noteikuma negodīguma paziņošanas?

      (1)  OV L 95, 21.4.1993.


title: Lieta T-108/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Universität Koblenz-Landau/Komisija un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/32

         Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Universität Koblenz-Landau/Komisija un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra
   (Lieta T-108/18)
   (2018/C 166/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universität Koblenz-Landau (Mainca, Vācija) (pārstāvji: C. von der Lühe un I. Michel, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt atbildētāju 2017. gada 21. decembra lēmumu Nr. OF/2016/0720-EACEA UKOLD;

               —

               atcelt atbildētāju 2018. gada 7. decembra lēmumu Nr. OF/2016/0720;

               —

               līdz tiesvedības par šajā prasībā apstrīdēto lēmumu atcelšanu noslēgumam apturēt piedziņas procedūru, kuras pamatā ir atbildētāju 2017. gada 21. decembra lēmums Nr. OF/2016/0720-EACEA UKOLD un 2018. gada 7. decembra lēmums Nr. OF/2016/0720, kā arī 2018. gada 13. februāra paziņojums par parādu Nr. 3241802552, un

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: Tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka galīgais lēmums ir ticis pieņemts priekšlaicīgi, lai gan bijis zināms, ka prasītāja no tās neatkarīgu apstākļu dēļ un lēmuma pieņemšanas brīdī objektīvu iemeslu dēļ nevarēja iesniegt dokumentus par līdzekļu izmantošanas atbilstīgumu. Turklāt nespēja sniegt papildu informāciju un pierādījumus no tās neatkarīgu, objektīvu apstākļu dēļ esot bijusi tikai pagaidu rakstura.

               2.

               Otrais pamats: Savienības tiesību kļūdaina piemērošana
               Turpinot prasītāja norāda, ka atgūšanas lēmumi ir pretrunā LESD 5. panta 4. punktam, kā arī Finanšu regulas 135. panta 4. punktam un esot pretrunā arī ar pušu vienošanos, jo neesot izpildīti atgūšanas materiāltiesiskie nosacījumi.

               3.

               Trešais pamats: Atgūšanas pasākumu nepietiekams pamatojums
               Atgūšanas lēmumos esot ietverti tikai virspusīgi un vispārīgi apsvērumi, nesniedzot detalizētus paskaidrojumus, un tādēļ saturiski tie neesot saprotami.

               4.

               Ceturtais pamats: Samērīguma principa pārkāpums
               Visas summas atgūšana tikai īpašos ārkārtas apstākļos, kuri neesot konstatējami, varot būt ultima ratio.


title: Lieta C-154/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. februārī iesniedza The Labour Court, Ireland (Īrija) – Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Īrija un Attorney General

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. februārī iesniedza The Labour Court, Ireland (Īrija) – Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Īrija un Attorney General

   (Lieta C-154/18)
   (2018/C 166/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      The Labour Court, Ireland

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Tomás Horgan, Claire Keegan

      Atbildētāji: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Īrija un Attorney General

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1) 2. panta [2. punkta] b) apakšpunktu uzskatāms, ka ir izveidojusies netieša diskriminācija vecuma dēļ, ja dalībvalsts kā darba devējs ir ieviesusi zemākas algas skalas, kas tiek piemērotas valsts skolu skolotāju profesijas jaunpienācējiem, saglabājot negrozītu darba samaksu tiem skolotājiem, ar kuriem jau izveidotas darba tiesiskās attiecības, ņemot vērā to, ka:

                           (a)

                           grozītās algas skalas un esošās algas skalas tiek piemērotas visiem attiecīgajā kategorijā esošajiem skolotājiem, neatkarīgi no viņu vecuma;

                           (b)

                           brīdī, kad viņi tika pieņemti darbā un viņiem tika piemērota atbilstošā algas skala, nepastāvēja nekādas atšķirības vecuma profilā starp tiem, kuri atradās visaugstāk apmaksātajā grupā un tiem, kuri atradās viszemāk apmaksātajā grupā;

                           (c)

                           grozīto algas skalu ieviešanas rezultātā ir izveidojusies būtiska atšķirība darba samaksā starp divām tādu skolotāju grupām, kuri ir iesaistīti līdzvērtīgā darbā;

                           (d)

                           to personu vidējais vecums, kurām piemērotas samazinātās algas skalas, ir zemāks nekā to personu vidējais vecums, kurām piemērotas sākotnējās algas skalas;

                           (e)

                           brīdī, kad tika ieviestas zemākas algas skalas, saskaņā ar valsts statistikas rādītājiem 70 % no amatā ieceltajiem skolotājiem bija 25 gadus veci vai jaunāki, un ir atzīts, ka šāds vecuma profils bija raksturīgs valsts skolas jaunpienācēju profilam jebkurā citā gadā; un

                           (f)

                           valsts skolu skolotāji, kuri uzsākuši darbu profesijā 2011. un turpmākajos gados, ir saskārušies ar acīmredzamu finansiāli nelabvēlīgu situāciju salīdzinājumā ar viņu kolēģiem, kas iecelti amatā pirms 2011. gada?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu – vai zemākas algas skalas ieviešana var tikt objektīvi attaisnota ar prasību sasniegt vidēja termiņa un ilgtermiņa strukturālu samazinājumu valsts pārvaldes izmaksās, ņemot vērā budžeta ierobežojumus, ar kuriem valsts saskārusies un/vai labu darba tiesisko attiecību ar esošajiem valsts pārvaldē un civildienestā nodarbinātajiem saglabāšanas nozīmīgumu?

               3)

               Vai atbilde uz otro jautājumu būtu citāda gadījumā, ja valsts būtu guvusi līdzīgu ietaupījumu, samazinot darba samaksu visiem skolotājiem daudz zemākā apmērā nekā tas samazinājums, kas tika piemērots tikai jaunpieņemtajiem skolotājiem?

               4)

               Vai atbilde uz otro un trešo jautājumu būtu citāda, ja lēmums nesamazināt algas skalas, kas tiek piemērotas skolotājiem, kuri jau uzsākuši darba tiesiskās attiecības, tiktu pieņemts, pamatojoties uz valdības kā darba devēja un arodbiedrību kā valsts pārvaldē nodarbināto pārstāvju noslēgto darba koplīgumu, ar kuru valdība uzņēmās saistības turpmāk nesamazināt darba samaksu tobrīd valsts pārvaldē nodarbinātajiem, kuri jau tikuši pakļauti darba samaksas samazinājumiem un [ņemot vērā] sekas uz darba tiesiskajām attiecībām, kas rastos gadījumā, ja šis līgums tiktu pārkāpts, kā arī ievērojot faktu, ka jaunā algas skala, kas tika ieviesta 2011. gadā, neietilpa darba koplīgumā?

      (1)  OV 2000, L 303, 16. lpp.


title: Lieta T-188/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – Papaconstantinou u.c./Padome u.c.

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/40

         Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – Papaconstantinou u.c./Padome u.c.
   (Lieta T-188/18)
   (2018/C 166/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Adonis Papaconstantinou (Nikosija, Kipra) un 722 citi (pārstāvji: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris un C. Velaris, advokāti, A. Robertson, QC, un G. Rothschild, barrister)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eurogrupa (pārstāve: Eiropas Savienības Padome) un Eiropas Savienība (pārstāve: Eiropas Komisija)

      Prasītāju prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               piespriest atbildētājām izmaksāt prasītājiem naudas summas, kas ir norādītas prasības pieteikumam pievienotajā grafikā, pieskaitot uzkrātos procentus no 2013. gada 26. marta līdz Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanai, kā atlīdzību par zaudējumiem, kas ir nodarīti ar Eurogroup lēmumiem par Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (turpmāk tekstā – “Laiki Bank”) noregulējumu, Bank of Cyprus Public Company Limited (turpmāk tekstā – “Bank of Cyprus”) iekšējo rekapitalizāciju un minēto banku aktīvu un filiāļu Grieķijā pārdošanu, un/vai ar ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu Laiki Bank, kam Eiropas Centrālā banka bija devusi piekrišanu, un ar tam sekojošo atbilstīgo pasīvu nodošanu Bank of Cyprus saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas norādījumiem;

         vai pakārtoti:

               —

               atzīt, ka atbildētājām ir iestājusies ārpuslīgumiskā atbildība un noteikt procedūru, kas ir jāpiemēro, lai konstatētu faktiskos atlīdzināmos zaudējumus, kuri ir radušies prasītājiem;

         un katrā ziņā:

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus, kas ir būtībā identiski vai līdzīgi lietā T-147/18 APG Intercon u.c./Padome u.c. izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta C-159/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. februārī iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – André Moens/Ryanair Ltd

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. februārī iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – André Moens/Ryanair Ltd

   (Lieta C-159/18)
   (2018/C 166/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Justice de paix du troisième canton de Charleroi

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: André Moens

      Atbildētāja: Ryanair Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 5. panta 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1), ir izteikts šādi:

               1)

               vai apstāklis, par ko ir strīds, jeb degvielas izliešana uz pacelšanās skrejceļa, kas ir radījusi šā skrejceļa slēgšanu, ietilpst jēdzienā “notikums”2008. gada 22. decembra sprieduma Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771) 22. punkta izpratnē vai “ārkārtēju apstākļu” jēdzienā minētās regulas preambulas 14. apsvēruma izpratnē, kā tas interpretēts 2013. gada 31. janvāra spriedumā McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43), vai arī šie abi jēdzieni pārklājas;

               2)

               vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds notikums kā pamatlietā, proti, degvielas izliešana uz pacelšanās skrejceļa, kas radījusi šā skrejceļa slēgšanu, ir jāuzskata par gaisa pārvadātāja parastai darbībai raksturīgu notikumu un tādēļ nevar tikt kvalificēts kā “ārkārtējs apstāklis”, kas var atbrīvot gaisa pārvadātāju no tā kompensācijas izmaksāšanas pasažieriem pienākuma šīs lidmašīnas veikta lidojuma ilgas kavēšanās gadījumā;

               3)

               ja tāds notikums, par kādu ir pamatlieta, jeb degvielas izliešana uz pacelšanās skrejceļa, kas radījusi šā skrejceļa slēgšanu, ir jāuzskata par “ārkārtēju apstākli”, vai no tā ir jāsecina, ka runa ir par “ārkārtēju apstākli” gaisa pārvadātājam, ko tas nebūtu varējis novērst, pat ja būtu tikuši veikti visi saprātīgie pasākumi?

      (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-110/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Grange Backup Power/Komisija

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/33

         Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Grange Backup Power/Komisija
   (Lieta T-110/18)
   (2018/C 166/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Grange Backup Power Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: M. Segura Catalán un M. Clayton, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 7789 final (2017. gada 24. novembris) par Īrijas jaudas mehānismu (SA.44464 (2017/N)), ko ieviesusi Īrija;

               —

               atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 7794 final (2017. gada 24. novembris) par Ziemeļīrijas jaudas mehānismu (SA.44465 (2017/N)), ko ieviesusi Apvienotā Karaliste, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, kas izriet no tā, ka Komisija neesot uzsākusi LESD 108. panta 2. punktā un Regulas Nr. 2015/1589 (1) 4. panta 4. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, neraugoties uz šaubām attiecībā uz visā salā pastāvošā jaudas atalgošanas mehānisma (turpmāk tekstā – “JAM”) saderību ar valsts atbalsta un iekšējā tirgus noteikumiem, tādējādi atņemot prasītājam tā procesuālās tiesības. Šis pamats ir sadalīts četrās daļās:

               —

               pirmā daļa attiecas uz būtiskām grūtībām, par ko liecina procedūras ilgums un apstākļi;

               —

               ar otro daļu tiek apgalvots, ka Komisijai bija jābūt šaubām par jaudas atalgošanas mehānisma finansēšanas mehānisma saderību ar LESD;

               —

               ar trešo daļu tiek apgalvots, ka Komisijai bija jābūt šaubām par JAM saderību ar iekšējo tirgu, it īpaši ar Pamatnostādnēm par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam (2);

               —

               pamata ceturtajā daļā prasītājs apgalvo, ka Komisijai, izvērtējot jaudas atalgošanas mehānismu, bija jābūt šaubām saistībā ar sekām, kādas izriet no Apvienotās Karalistes paziņojuma par izstāšanos no Eiropas Savienības.

      (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).

      (2)  Komisijas paziņojums – Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam (OV 2014, C 200, 1. lpp.).


title: Lieta C-104/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 15. marta spriedums (Curtea de Apel Constanţa Piteşti – (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 94/62/EK — Iepakojums un izlietotais iepakojums — Izlietotā iepakojuma reģenerācija un pārstrāde — Ieguldījums valsts vides fondos — Iepakotu izstrādājumu un iepakojuma laišana vietējā tirgū, nemainot šo iepakojumu — “Piesārņotājs maksā” princips — Piesārņotāja kvalifikācija)

text:
               14.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 166/16

         Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 15. marta spriedums (Curtea de Apel Constanţa Piteşti – (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu

   (Lieta C-104/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 94/62/EK - Iepakojums un izlietotais iepakojums - Izlietotā iepakojuma reģenerācija un pārstrāde - Ieguldījums valsts vides fondos - Iepakotu izstrādājumu un iepakojuma laišana vietējā tirgū, nemainot šo iepakojumu - “Piesārņotājs maksā” princips - Piesārņotāja kvalifikācija))
   (2018/C 166/20)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Piteşti

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SC Cali Esprou SRL

      Atbildētāja: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Rezolutīvā daļa

   Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62 (1994. gada 20. decembris) par iepakojumu un izlietoto iepakojumu 15. pantu un “piesārņotājs maksā” principu, ar kuru tas tiek īstenots, tiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums, kāds ir aplūkots pamatlietā, saskaņā ar kuru no uzņēmēja, kurš nekādi nemaina iepakojumu, ko tas laiž tirgū, tiek pieprasīts maksājums, kas tiek aprēķināts atkarībā no atšķirības svarā starp, pirmkārt, izlietotā iepakojuma daudzumiem, kas atbilst obligātajam mērķim, proti, kas ir jāsadedzina vai jāreģenerē, un, otrkārt, tiem izlietotā iepakojuma daudzumiem, kas faktiski sadedzināti vai reģenerēti.

      (1)  OV C 168, 29.05.2017