title: Lieta T-483/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. oktobrī — The Pukka Luggage Company /ITSB — Jesus Miguel Azpiroz Arruti ( PUKKA )

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/50

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. oktobrī — The Pukka Luggage Company/ITSB — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (“PUKKA”)
   (Lieta T-483/10)
   ()
   2010/C 328/78
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Pukka Luggage Company Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — K. E. Gilbert un M. H. Blair, Solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Jesús Miguel Azpiroz Arruti (San Sebastián, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 29. jūlija lēmumu lietā R 1175/2008-4;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka iebildumi ir apmierināmi attiecībā uz “bagāžu”;

               —

               vai, pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka iebildumi ir apmierināmi attiecībā uz “cietiem koferiem, cietiem koferiem ar riteņiem”;

               —

               piespriest atbildētājam un otrajam procesa Apelāciju padomē dalībniekam segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PUKKA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 4061545

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 1570450 grafiskai preču zīmei “PUKAS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 19802 grafiskai preču zīmei “PUKAS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25., 28. un 39. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, jo, novērtējot preču līdzību un novērtējot apstrīdētās preču zīmes līdzību saistībā ar agrāko preču zīmi, Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu


title: Lieta T-233/08: Prasība, kas celta 2008. gada 16. jūnijā — MPDV Mikrolab /ITSB ( ROI ANALYZER )

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/49

         Prasība, kas celta 2008. gada 16. jūnijā — MPDV Mikrolab/ITSB (“ROI ANALYZER”)
   (Lieta T-233/08)
   (2008/C 223/86)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor, Mosbach (Vācija) (pārstāvis — W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 15. aprīļa lēmumu lietā R 1525/2006-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ROI ANALYZER” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 866 042);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktai preču zīmei netrūkst atšķirtspējas un uz to neattiecas arī pieejamības prasība.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta F-129/15: Civildienesta tiesas 2015. gada 17. decembra rīkojums – Morin/Komisija

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/102

         Civildienesta tiesas 2015. gada 17. decembra rīkojums – Morin/Komisija
   (Lieta F-129/15) (1)

   (2016/C 048/121)
   Tiesvedības valoda – franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015., 44. lpp.


title: Lieta C-504/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Uwe Schönefeld/Land Berlin

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Uwe Schönefeld/Land Berlin

   (Lieta C-504/12)
   2013/C 26/56
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Uwe Schönefeld

      Atbildētāja: Land Berlin

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas primārās un/vai sekundārās tiesības, šajā gadījumā it īpaši Direktīva 2000/78/EK (1), kurās noteikts pilnīgs nepamatotas diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums, ir jāinterpretē tādējādi, ka šis aizliegums attiecas arī uz valsts tiesību normām par federālās zemes ierēdņu atalgojumu?

               2)

               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai no šo Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijas izriet, ka valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru ierēdņa pamatalgas apmērs, viņam stājoties civildienesta attiecībās, noteicoši ir atkarīgs no viņa vecuma un galu galā pieaug atkarībā no civildienesta attiecību ilguma, ir uzskatāma par tiešu vai netiešu diskrimināciju vecuma dēļ?

               3)

               Ja arī uz 2. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai šādas valsts tiesību normas attaisnošana ar likumdošanas mērķi atlīdzināt darba pieredzi ir pretrunā Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai?

               4)

               Ja uz iepriekšējiem jautājumiem tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai no Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijas izriet, ka pārejas likums, ar kuru esošie ierēdņi parejas dienā tika iekļauti jaunās sistēmas līmenī, tikai pamatojoties uz pamatalgas summu, kas aprēķināta saskaņā ar veco (diskriminējošo) atalgojuma tiesisko regulējumu, un atbilstoši kuram turpmākā virzība uz augstākajiem līmeņiem tiek noteikta tikai atbilstoši laikam, kas nostrādāts pēc pārejas likuma stāšanās spēkā, neatkarīgi no ierēdņa kopējā nostrādātā laika, nozīmē, ka tiek saglabāta pastāvošā diskriminācija vecuma dēļ, kas turpinās līdz attiecīgais ierēdnis sasniedz augstāko atalgojuma līmeni?

               5)

               Ja arī uz 4. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai neierobežoti ilgstošas nevienlīdzīgas attieksmes attaisnošana ar likumdošanas mērķi, saskaņā ar kuru ar pārejas likumu bija jāaizsargā ne (tikai) pārejas dienā iegūtās tiesības, bet (arī) paļāvība uz ienākumiem atbilstoši attiecīgajai atalgojuma pakāpei visas dzīves garumā atbilstoši vecajam atalgojuma tiesiskajam regulējumam, ir pretrunā Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijai?
               Vai esošo ierēdņu ilgstošo diskrimināciju var attaisnot tādējādi, ka tiesiskā regulējuma alternatīvas gadījumā (arī esošo ierēdņu individuāla iekļaušana atbilstoši nostrādātajam laikam) rastos pārmērīgi administratīvi izdevumi?

               6)

               Ja 5. jautājumā netiek pieņemts attaisnojums: vai, ja arī attiecībā uz esošajiem ierēdņiem nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas ilgstoša, ar atpakaļejošu spēku veikta izmaksāšana esošajiem ierēdņiem atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim?
               Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Eiropas primārām un/vai sekundārām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-522/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) 2007. gada 22. novembra rīkojumu — Dinter GmbH / Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) 2007. gada 22. novembra rīkojumu — Dinter GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C-522/07)
   (2008/C 37/13)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dinter GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kombinētās Nomenklatūras (1) 20. nodaļas 5. b) papildu piezīme ir jāinterpretē tādējādi, ka ar jēdzienu “augļu sulas ar cukura piedevu” ir domātas arī augļu sulas, kurām faktiski cukura piedevas nav, un kuru cukura piedevas saturs matemātiski ir aprēķināts saskaņā ar Kombinētās Nomenklatūras 20. nodaļas 5. a) papildu piezīmi?

               2)

               Vai Kombinētās Nomenklatūras 20. nodaļas 5. b) papildu piezīme ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētās “augļu sulas dabiskā stāvoklī” ar formulējumu “iegūtas no augļiem vai, atšķaidot koncentrētu sulu” tiek vienīgi precīzāk paskaidrotas, bet faktiski to piemēro attiecībā uz visu veidu sulām (neraudzētām un bez alkohola piedevas) attiecīgajā stāvoklī, kādā tās tiek uzrādītas [muitā]?

               3)

               Ja atbildes uz abiem minētajiem jautājumiem ir apstiprinošas, vai tādā gadījumā Kombinētās Nomenklatūras 20. nodaļas 5. b) papildu piezīme ir spēkā?

      (1)  Komisijas 2004. gada 7. septembra Regula (EK) Nr. 1810/2004, ar ko groza I Pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 327, 1. lpp.).


title: Lieta T-102/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. februārī — American Express Marketing & Development /ITSB ( “IP ZONE” )

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/15

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. februārī — American Express Marketing & Development/ITSB (“IP ZONE”)
   (Lieta T-102/11)
   2011/C 130/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: American Express Marketing & Development Corp. (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — V. Spitz, A. Gaul, T. Golda un S. Kirschstein-Freund, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 1. decembra lēmumu lietā R 1125/2010-2;

               —

               pakārtoti, grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 1. decembra lēmumu lietā R 1125/2010-2 un nospriest, ka apelācijas sūdzība ir pamatota;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus procesā Apelāciju padomē un tiesvedībā Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “IP ZONE” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome atzina, ka preču zīmei nepiemīt nepieciešamā atšķirtspēja un tā ir aprakstoša attiecībā uz attiecīgajiem pakalpojumiem


title: Lieta C-383/15 P: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 20. janvāra rīkojums – Skype Ultd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Sky plc, iepriekš – British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd Apelācija — Kopienas preču zīme — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/5

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 20. janvāra rīkojums – Skype Ultd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Sky plc, iepriekš – British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd

   (Lieta C-383/15 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 136/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Skype Ultd (pārstāvji – A. Carboni, M. Browne, solicitors)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis – P. Bullock), Sky plc, iepriekš – British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (pārstāvji – D. Rose un J. Curry, solicitors)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par apelācijas sūdzību;

               2)

               Skype Ultd atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta T-710/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 21. marta rīkojums – La Patrouille/EUIPO – Alpha Industries (“AEROBATIX”)

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/34

         Vispārējās tiesas 2017. gada 21. marta rīkojums – La Patrouille/EUIPO – Alpha Industries (“AEROBATIX”)
   (Lieta T-710/16) (1)

   (2017/C 178/53)
   Tiesvedības valoda – franču
   Devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 462, 12.12.2016.


title: Lieta C-470/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 17. februāra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               11.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 173/9

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 17. februāra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-470/10) (1)

   2011/C 173/21
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta T-199/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 20. janvāra spriedumu lietā F-132/07 Strack /Komisija 2011. gada 30. martā iesniedza Guido Strack

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/30

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 20. janvāra spriedumu lietā F-132/07 Strack/Komisija 2011. gada 30. martā iesniedza Guido Strack

   (Lieta T-199/11 P)
   2011/C 232/54
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Guido Strack (Ķelne, Vācija) (pārstāvis — H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā atcelt Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedumu lietā F-132/07 un lietu izspriest saskaņā ar prasītāja prasījumiem;

               —

               atcelt Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 17. septembra rīkojumu lietā F-132/07 tiktāl, ciktāl ar to noraidīts prasītāja pieteikums taisīt aizmugurisku spriedumu;

               —

               atcelt Civildienesta tiesas lēmumus, ar kuriem vispirms pirmajai palātai nodotā lieta F-132/07 vēlāk tika nodota otrai palātai;

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 23. jūlija lēmumus, kā arī klusējot pieņemtos 2007. gada 9. augusta un 2007. gada 11. septembra lēmumus un 2007. gada 9. novembra lēmumus tiktāl, ciktāl ar tiem ir noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzēja 2007. gada 9. aprīļa, 2007. gada 11. maija un 2007. gada 11. oktobra lūgumi izsniegt atļauju publiskot dokumentus (visos atbilstošajos juridiskajos aspektos, it īpaši Civildienesta noteikumu 17. pantu, 17a. pantu 19. pantu un 24. pantu, kā arī attiecīgos noteikumus autortiesību un datu aizsardzības jomā) un pret (iepriekšējiem) komisāriem un Komisijas ierēdņiem vērsto sūdzību iesniegšanu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzību vismaz 10 000 EUR apmērā par kaitējumu veselībai un morālo kaitējumu, kas prasītājam nodarīts ar atceļamajiem lēmumiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               turklāt prasītājs, norādīdams uz atbilstošo pastāvīgo Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru, prasa zaudējumu atlīdzību vismaz 2 000 EUR (kuras precīzu summu noteikt ir Tiesas ziņā) apmērā pārmērīgi ilgas tiesvedības dēļ.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divdesmit pamatus.

               —

               Ar šiem pamatiem tostarp tiek pārmests: iestādes, kas pieņēmusi pārsūdzētos lēmumus, nekompetence, prettiesisks pieteikums taisīt aizmugurisku spriedumu noraidījums, Komisijas piešķirto termiņu pagarinājumu nelikumība, lietas neapvienošana, kā noteikts, ar citām lietām pušu starpā, kļūdains faktu izklāsts sagatavojošā tiesas sēdes ziņojumā un pārsūdzētajā spriedumā, referenta neobjektivitāte, Tiesas valodu regulējuma neievērošana un apelācijas sūdzības iesniedzēja diskriminēšana valodas dēļ, kā arī tiesvedības dokumentu netulkošana.

               —

               Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Civildienesta tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un nepietiekami pamatojusi savu spriedumu. Šādi tas ir noticis, ņemot vērā Civildienesta noteikumu 11., 17., 17a., 19. 25. un 90. un turpmāko pantu, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6., 10. un 13. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11., 41., 47. un 52. panta interpretāciju un piemērošanu.


               28.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/9

         EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 13. janvārī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-4/14)
   (2014/C 163/08)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv tās pārstāvji Gjermund Mathisen un Auður Ýr Steinarsdóttir, rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium, 2014. gada 13. janvārī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, nepieņemot pasākumus vai uzreiz nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par pasākumiem, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIX nodaļas 4. punktā minēto Aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/23/EK (2007. gada 23. maijs) par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā Akta 21. pantu un EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Pieprasījums attiecas uz to, ka Islande līdz 2013. gada 26. augustam nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 26. jūnijā sniegto argumentēto atzinumu par to, ka minētā valsts nav ieviesusi savā tiesību sistēmā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/23/EK (2007. gada 23. maijs) par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū (“Akts”), kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIX nodaļas 4. punktā un pielāgota EEZ līgumam ar tā 1. protokolu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande nav izpildījusi saistības, kas tai paredzētas Akta 21. pantā un EEZ līguma 7. pantā, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai uzreiz nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par pasākumiem, kas vajadzīgi Akta īstenošanai.


title: Lieta C-604/14 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. janvāra rīkojums – Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Komisija, Itālijas Republika Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Itālijas Republika piešķīrusi Alcoa Trasformazioni Srl — Izlīdzināšanas fonda veikta daļas elektroenerģijas maksas, ko šai sabiedrībai rēķinā iekļāvis tās piegādātājs, atmaksa — Nesaderība ar kopējo tirgu — Priekšrocība — Eiropas Komisijas pienākums veikt ekonomisko analīzi

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. janvāra rīkojums – Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Komisija, Itālijas Republika
   (Lieta C-604/14 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Itālijas Republika piešķīrusi Alcoa Trasformazioni Srl - Izlīdzināšanas fonda veikta daļas elektroenerģijas maksas, ko šai sabiedrībai rēķinā iekļāvis tās piegādātājs, atmaksa - Nesaderība ar kopējo tirgu - Priekšrocība - Eiropas Komisijas pienākums veikt ekonomisko analīzi)
   (2016/C 136/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alcoa Trasformazioni Srl (pārstāvji – O. W. Brouwer, advokāts, T. Salonico un M. Siragusa, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci un É. Gippini Fournier), Itālijas Republika

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Alcoa Trasformazioni Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta C-89/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. februārī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Luigi D’Aniello u.c./ Poste Italiane SpA

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. februārī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Luigi D’Aniello u.c./Poste Italiane SpA

   (Lieta C-89/13)
   2013/C 156/29
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Luigi D’Aniello u.c.

      Atbildētāja: Poste Italiane SpA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai līdzvērtības principam pretrunā ir tāda valsts tiesību norma, kura, piemērojot Direktīvu 1999/70/EK (1), gadījumā, ja tiek nelikumīgi pārtraukta tāda darba līguma izpilde, kurā ir spēkā neesoša termiņa noteikšanas klauzula, paredz ekonomiskas sekas, kas ir atšķirīgas un ievērojami niecīgākas salīdzinājumā ar gadījumu, kad tiek nelikumīgi pārtraukta kāda parasta civiltiesību līguma, kurā ir spēkā neesoša termiņa noteikšanas klauzula, izpilde;

               2)

               vai Eiropas tiesiskajam regulējumam atbilst tas, ka tā piemērošanas jomā kādas sankcijas efektivitāte rada priekšrocības darba devējam, kurš rīkojas ļaunprātīgi, par sliktu darba ņēmējam, kuram tas nāk par ļaunu, tā, ka tiesvedības ilgums laikā (kaut arī dabisks) rada tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un ka iepriekšējā stāvokļa atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar tiesvedības paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd;

               3)

               vai, piemērojot Eiropas regulējumu saskaņā ar Nicas [Pamattiesību] hartas 51. pantu, šīs Hartas 47. pantam un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantam atbilst tas, ka tiesvedības ilgums laikā (kaut arī dabisks) rada tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un ka iepriekšējā stāvokļa atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar tiesvedības paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd;

               4)

               vai, ņemot vērā precizējumus Direktīvas 2000/78/EK (2) 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un Direktīvas 2006/54/EK (3) 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā, darba nosacījumu jēdzienā, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulā, ir ietvertas arī sekas, kas rodas no darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas;

               5)

               ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai atšķirība starp sekām, kas paredzētas valsts iekšējās tiesībās nenoteikta laika un noteikta laika darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas gadījumā, ir attaisnojama saskaņā ar 4. klauzulu;

               6)

               vai tādi spēkā esošo Kopienu tiesību vispārējie principi kā tiesiskā drošība, tiesiskās paļāvības aizsardzība, pušu procesuālo tiesību vienlīdzība, efektīva tiesību aizsardzība tiesā un tiesības uz lietas izskatīšanu neatkarīgā tiesā un vispārīgāk — tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, kas ir garantētas Līguma par Eiropas Savienību (kas tika grozīts ar Lisabonas līguma 1. panta 8. punktu un uz kuru ir norādīta atsauce Līguma par ES 46. pantā) 6. panta 2. punktā, lasot to kopā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī, 6. pantu, un 2000. gada 7. decembrī Nicā pasludinātās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 46. un 47. pantu un 52. panta 3. punktu, kas tika īstenoti ar Lisabonas līgumu, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tie liedz Itālijas valstij pēc samērā ilga laika posma pieņemt tādu īpašu tiesību normu (piemēram, Likuma Nr. 183/10 32. panta 7. punkts, kā tas ir interpretēts Likuma Nr. 92/12 1. panta 13. punktā), kas groza notiekošo tiesvedību sekas, nodarot tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un ka iepriekšējā stāvokļa atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar tiesvedības paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd;

               7)

               ja Tiesa neatzītu, ka izklāstītajiem principiem ir Eiropas Savienības tiesību pamatprincipu vērtība to vispārīgas un horizontālas piemērošanas nolūkā, un tādējādi tikai viena norma — proti, Likuma Nr. 183/10 32. panta 5.–7. punkts (kā tas ir interpretēts Likuma Nr. 92/12 1. panta 13. punktā) — būtu pretrunā Direktīvā 1999/70/EK un Nicas hartā paredzētajiem pienākumiem, vai tāda sabiedrība, kāda ir atbildētāja, kuras īpašības ir aprakstītas 55.–61. punktā, ir uzskatāma par valsts organizāciju, lai varētu tieši vertikāli augšupēji piemērot Eiropas tiesības, it īpaši Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulu un Nicas hartu;

               8)

               ja ES Tiesa uz 1., 2., 3. vai 4. jautājumu atbildētu apstiprinoši, vai lojālas sadarbības princips, kurš jāaplūko kā Eiropas Sabiedrības dibinātājprincips, ļauj nepiemērot tādu interpretējošu normu kā Likuma Nr. 92/12 1. panta 13. punkts, kas padara par neiespējamu ievērot no atbildēm uz 1.–4. jautājumu izrietošos principus?

      (1)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV L 204, 23. lpp.).


title: Lieta T-562/12: Prasība, kas celta 2012. gada 24. decembrī — Dalli /Komisija

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 24. decembrī — Dalli/Komisija
   (Lieta T-562/12)
   2013/C 46/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: John Dalli (St. Julians, Malta) (pārstāvji — L. Levi, A. Alamanou un S. Rodrigues, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 16. oktobra mutvārdu lēmumu par viņa atcelšanu no amata ar tūlītēju spēku, ko pieņēmis Eiropas Komisijas priekšsēdētājs;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt morālo un materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai segt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus:

               1)

               ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 245. un 247. pants, jo apstrīdēto lēmumu esot pieņēmusi persona, kas neesot bijusi kompetenta to darīt;

               2)

               ar otro pamatu tiek apgalvots tiek apgalvots, pakārtoti, ka esot pārkāpts LES 17. panta 6. punkts un vispārējais tiesiskās noteiktības princips, jo apstrīdēto lēmumu nevarot likumīgi uzskatīt par prasību prasītājam atkāpties no amata;

               3)

               ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas un pārkāpti procesuālie noteikumi, jo apstrīdētajam lēmuma neesot likumīga pamata un OLAF secinājumi, uz kuriem ir balstīts apstrīdētais lēmums, izrietot no prettiesiska procesa;

               4)

               ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību, jo prasītājam neesot tikusi dota iespēja novērtēt pret viņu izvirzītos faktus;

               5)

               ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips, jo prasītājs neesot varējis zināt, kādi bija apstrīdētā lēmuma likumīgie mērķi un vai tika izvērtēta citu mazāk bargu pasākumu piemērošana.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2005. gada 28. aprīlī lietā C-329/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/43/EK — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 28. aprīlī
   lietā C-329/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/43/EK - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 143/18)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-329/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 29. jūlijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martins [D. Martin] un H. Krepels [H. Kreppel]) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvis — K.-D. Kvasovskis [C.-D. Quassowski]), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši P. Kūris [P. Kūris] un J. Klučka [J. Klučka] (referents), ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 28. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvu 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 25.09.2004.


title: Lieta F-5/14: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums – CX/Komisija Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārsods — Atstādināšana no amata — Attiecīgā ierēdņa neuzklausīšana iecēlējinstitūcijā — Tiesību tikt uzklausītam neievērošana

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/47

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums – CX/Komisija
   (Lieta F-5/14) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārsods - Atstādināšana no amata - Attiecīgā ierēdņa neuzklausīšana iecēlējinstitūcijā - Tiesību tikt uzklausītam neievērošana)
   (2015/C 245/58)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CX (pārstāvis – É. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un C. Ehrbar)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu atbrīvot prasītāju no amata saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktu bez tiesību uz pensiju samazināšanas pēc iekšējās izmeklēšanas, kas tika uzsākta pēc OLAF izmeklēšanas pret kādu uzņēmumu, un prasība atlīdzināt apgalvoti nodarīto morālo kaitējumu un materiālos zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2013. gada 16. oktobra lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija CX piemēroja disciplinārsodu – atstādināšanu no amata bez tiesību uz pensiju samazināšanas pro tempore;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina CX tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kuri ir radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā lietā F-5/14 R.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014., 27. lpp.


title: Lieta T-22/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband /Komisija

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Komisija
   (Lieta T-22/11) (1)

   2012/C 39/41
   Tiesvedības valoda — vācu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 72, 5.3.2011.


title: Lieta T-401/07: Prasība, kas celta 2007. gada 2. novembrī — Caixa Geral de Depósitos /Komisija

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/17

         Prasība, kas celta 2007. gada 2. novembrī — Caixa Geral de Depósitos/Komisija
   (Lieta T-401/07)
   (2008/C 8/33)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caixa Geral de Depósitos S.A., Lisabona (Portugāle) (pārstāvji — Nuno Mimoso Ruiz, Francisca Ponce de Leão Paulouro un Carla Farinhas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               izskatīt prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar EK līguma 230. pantu un vienlaikus prasību atbilstoši minētā līguma 238. pantam saskaņā ar 1995. gada 15. novembrī starp Komisiju un CGD noslēgtā līguma 18. pantā ietverto šķīrējklauzulu;

               —

               atcelt 2007. gada 31. jūlija Lēmuma C(2007) 3772 1. pantu atbilstoši EK līguma 230. pantam;

               —

               neatkarīgi no tā, vai saskaņā ar EK līguma 230. pantu iesniegtā prasība tiek atzīta, izskatīt saskaņā ar EK līguma 238. pantu iesniegto prasību un atbilstošos prasījumus, piespriežot Komisijai atlīdzināt EUR 1 925 858, 61 un kavējuma procentus, kas aprēķināti no prasības paziņošanas dienas 2003. gada 7. martā līdz 2003. gada 30. aprīlim kā likumiskie procenti 7 % apmērā atbilstoši 1999. gada 12. aprīļaPortaria Nr. 263/99 un no 2003. gada 1. maija līdz pilnīgai parāda samaksai kā likumiskie procenti 4 % apmērā atbilstoši 2003. gada 8. aprīļaPortaria Nr. 291/03;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un CGD izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lai gan teorētiski valsts var atturēties pieprasīt no CGD Komisijas pieprasītās summas samaksu, apstrīdētajā lēmumā no paša sākuma ir izslēgta iespēja, ka tiek atlīdzināta summa, ko pati Komisija bija parādā CGD.
   Tā kā apstrīdētajā lēmumā Komisija nenošķir valsts juridisko situāciju no prasītājas juridiskās situācijas, CGD interesēs ir, lai minētais lēmums, kas, lai gan ir adresēts Portugāles Republikai, to skar tieši un individuāli, tiktu atcelts. Apstrīdētajā lēmumā ir šādi trūkumi.

               —

               Nav norādīts pamatojums. Apstrīdētajā lēmumā nav nekāda paskaidrojuma, kādā veidā Komisija noteica Eiropas Reģionālās attīstības fonda atbalsta summu, kas tika izmaksāta avansā un, kā tā uzskata, ir tai jāatlīdzina. Turklāt pamatojums ir pretrunīgs, nepilnīgs, neprecīzs un kļūdains.

               —

               Kļūda faktos. Apstrīdētajā lēmumā ir pieņemts, ka par vispārējo subsīdiju aizdevumiem bonifikāciju saņēmējiem maksā starpnieks, kaut gan tas tā nav, jo minētās bonifikācijas atskaita no procentiem, ko saņēmēji ir parādā CGD;

               —

               Tiesību kļūda. EK līguma piemērošanas tiesību normu pārkāpums un Komisijas un CGD noslēgtā līguma neizpilde — šajā lietā tas, ka 2001. gada 31. decembrī ERAF atbalsts atbilda 82 % no visām bonifikācijām, kurām bija iestājies samaksas termiņš, nav pretrunā Regulas (EEK) Nr. 2052/88 (1) 13. panta 3. punktam. Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (2) 21. panta 1. punktā tiešām ir minēti avansi vai galīgi maksājumi saistībā ar “faktiskiem izdevumiem”, bet ir izmaksas (nevis maksājumi) ar bonifikācijām, kas radās tikai pēc 2001. gada 31. decembra. Komisija var apliecināt, ka parādi, kas atbilst ERAF atlikušajām bonifikācijām (kam nav iestājies termiņš) par katru aizdevumu, ir ERAF faktiski veikti un samaksāti izdevumi. Apliecinājumu, ka izmaksas vai izdevumi faktiski ir veikti, nevar noteikt no tā, ka šīs bonifikācijas ir izmaksātas avansā gala saņēmējiem, bet no tādu pienākumu izpildes, kas izriet jeb, citiem vārdiem sakot, “ir veikti” saskaņā ar aizdevuma līgumiem, kas ir saistoši un ir īstenoti pirms šī datuma. Nav pienākuma izmaksāt tādu “bonifikāciju avansu”, kam nebija iestājies termiņš 2001. gada 31. decembrī, ne, pakārtoti, atvērt speciālu kontu, lai tur ieskaitītu valsts kompensāciju.

               —

               Samērīguma, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpums. Apstrīdētā lēmuma 19. un 26. punktā Komisija divus alternatīvus nosacījumus tam, ka izdevumi tiešām tika veikti pirms 2001. gada 31. decembra, pamato ar norādēm, kas paziņotas RAK (Reģionālās attīstības komiteja) sanāksmē 2002. gada 21. maijā, lai gan šīs norādes RAK tika izplatītas pēc 2001. gada 31. decembra. Prasītāja atzīst, ka šīs norādes var veicināt bonifikācijām paredzēto vispārējo subsīdiju slēgšanas drošību un ka aizņēmuma ņēmēja maksājamie procenti neietver minētās bonifikācijas. Tomēr piemērošanas lēmumiem un šajā sakarā noslēgtajiem līgumiem esot arī jābūt atbilstošiem vai saderīgiem ar šiem risinājumiem, kas tā nav SGAIA (vispārējās subsīdijas Portugāles vietējo investīciju atbalstam) lēmuma un attiecīgā līguma gadījumā. Šajās norādēs Komisija atzīst, ka attiecīgo izdevumu vērā ņemšanai pastāv citas metodes. Viena no šīm metodēm ir pēc programmas slēgšanas “ņemt vērā” visu tādu bonifikāciju finansējumu, kam nav iestājies termiņš. Taču tieši šī “vērā ņemšana” faktiski notiek, kad CGD nevar pieprasīt, lai saņēmēji tai maksātu vairāk nekā procentus, no kuriem atskaitītas bonifikācijas. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā ir ignorēti risinājumi, kas daudz vairāk atbilst SGAIA, ir vieglāk īstenojami un labvēlīgāki starpniekam un saņēmējiem, kā arī ir piemēroti attiecīgo interešu aizsardzībai. Turklāt Portugāles Republikai un CGD esot bijusi tiesiska paļāvība, ka tās var rēķināties ar subsīdijām ar atšķirīgiem nosacījumiem nekā izriet no šīm norādēm, kas tām tika paziņotas tikai pēc programmas slēgšanas.

      (1)  Padomes 1988. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2052/88 par struktūrfondu uzdevumiem un efektivitāti, kā arī darbības koordinēšanu starp tiem, Eiropas Investīciju banku un citiem pastāvošiem finanšu instrumentiem (OV L 185, 9. lpp.).

      (2)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88 par Regulas (EEK) Nr. 2052/88 piemērošanas noteikumiem saistībā ar, pirmkārt, struktūrfondu darbības regulēšanu un, otrkārt, to un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbības koordinēšanu (OV L 374, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-478/08 un C-479/08: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 9. marta rīkojums ( Tribunale Amministrativo Regionale della Sicília (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Buzzi Unicem SpA u.c. (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — “Piesārņotājs maksā” princips — Direktīva 2004/35/EK — Atbildība vides jomā — Piemērojamība ratione temporis — Piesārņojums, kas ir radies pirms minētās direktīvas transponēšanai noteiktā termiņa un turpinās pēc šī termiņa — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ar šo piesārņojumu saistīto kaitējumu atlīdzināšanas izmaksas ir jāsedz vairākiem uzņēmumiem — Nosacījums par kļūdas vai nolaidības esamību — Nosacījums par cēloņsakarības esamību — Atlīdzināšanas pasākumi — Pienākums konsultēties ar attiecīgajiem uzņēmumiem — Minētās direktīvas II pielikums)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/10

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 9. marta rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale della Sicília (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Buzzi Unicem SpA u.c.
   (Apvienotās lietas C-478/08 un C-479/08) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - “Piesārņotājs maksā” princips - Direktīva 2004/35/EK - Atbildība vides jomā - Piemērojamība ratione temporis - Piesārņojums, kas ir radies pirms minētās direktīvas transponēšanai noteiktā termiņa un turpinās pēc šī termiņa - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ar šo piesārņojumu saistīto kaitējumu atlīdzināšanas izmaksas ir jāsedz vairākiem uzņēmumiem - Nosacījums par kļūdas vai nolaidības esamību - Nosacījums par cēloņsakarības esamību - Atlīdzināšanas pasākumi - Pienākums konsultēties ar attiecīgajiem uzņēmumiem - Minētās direktīvas II pielikums)
   2010/C 134/16
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Buzzi Unicem SpA, ISAB Energy srl, Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-478/08), Dow Italia Divisione Commerciale Srl (C-479/08)

      Atbildētāji: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Sviluppo Italia SpA, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia)

      Piedaloties: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — EKL 174. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (OV L 143, 56. lpp.), un “piesārņotājs maksā” principa interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru valsts iestāde var pieprasīt privātuzņēmējiem veikt atlīdzināšanas pasākumus, iepriekš neveicot nekādu to atbildības par attiecīgā piesārņojuma radīšanu izmeklēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Situācijā, kas attiecas uz tādu vides piesārņojumu pamata lietā, kurā:

                           —

                           ja nav izpildīti Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu paredzētie piemērošanas ratione temporis un/vai ratione materiæ nosacījumi, ir piemērojamas valsts tiesības saskaņā ar Līguma noteikumiem un, neskarot citus sekundāros tiesību aktus;

                           —

                           ar Direktīvu 2004/35 netiek liegts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru kompetentā valsts iestāde, kura, rīkojoties direktīvas ietvaros, arī tādās lietās, kuras ir saistītas ar piesārņojuma izplatīšanos, var pamatoties uz pieņēmumu, ka ir cēloņsakarība starp saimniecisko darbību veicējiem un piesārņojumu, jo saimniecisko darbību veicēju ražotnes atrodas netālu no piesārņojuma vietas. Tomēr saskaņā ar “piesārņotājs maksā” principu, lai prezumētu šādas cēloņsakarības esamību, attiecīgās iestādes rīcībā ir jābūt ticamiem pierādījumiem, kuri varētu pamatot tās pieņēmumu, kā, piemēram, saimniecisko darbību veicēju ražotņu atrašanās tuvums no atklātā piesārņojuma un atklāto piesārņojošo vielu saistība ar vielām, kuras izmanto saimniecisko darbību veicēji savās darbībās;

                           —

                           Direktīvas 2004/35 3. panta 1. punkts, 4. panta 5. punkts un 11. panta 2. punkts ir interpretējams tādā nozīmē, ka kompetentajai iestādei, lemjot, vai uz saimniecisko darbību veicējiem, kuru darbības ir minētas šīs direktīvas III pielikumā, ir jāpiemēro pasākumi par videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu, nav pienākuma konstatēt saimniecisko darbību veicēju, kuri par savām darbībām ir atbildīgi par videi nodarīto kaitējumu, izdarīto pārkāpumu, nolaidību vai tīšu rīcību. Savukārt šai iestādei, pirmkārt, vispirms ir jāmeklē konstatētā piesārņojuma izcelsme un tai ir rīcības brīvība attiecībā uz piemērojamām procedūrām, izmantojamiem līdzekļiem un šādas izmeklēšanas ilgumu. Otrkārt, kompetentajai iestādei saskaņā ar valsts tiesību noteikumiem pierādījumu jomā ir jānosaka cēloņsakarības esamība starp darbībām, kurus veic tie saimnieciskie darbību veicēji, kuriem tika noteikti atlīdzināšanas pasākumi, un šo piesārņojumu;

                           —

                           tiktāl, ciktāl saimniecisko darbību veicējiem ir jāveic atlīdzinošie pasākumi tikai tādā gadījumā, ja tie ir veicinājuši piesārņojumu vai radījuši tā bīstamību, kompetentajai iestādei principā ir jānosaka katra saimnieciskā darbības veicēja piesārņojuma, kuru tā cenšas panākt, lai tiktu atlīdzināts, līmeni un, aprēķinot atlīdzības darbību cenu, kuru tā tiem pieprasa maksāt, jāņem vērā šo saimniecisko darbību veicēju līdzdalība, neskarot Direktīvas 2004/35 9. pantu.

               2)

               Direktīvas 2004/35 7. pants un 11. panta 4. punkts, lasot tos kopā ar šīs direktīvas II pielikumu, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka:

                           —

                           kompetentajai iestādei ir tiesības būtiski grozīt tādus videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas pasākumus, kuri tika noteikti saskaņā ar sacīkstes principu notiekošās procedūras ietvaros, kas tika īstenota, sadarbojoties ar attiecīgajiem saimniecisko darbību veicējiem, un kuri jau ir īstenoti vai kuru īstenošana ir uzsākta. Tomēr, lai pieņemtu šādu lēmumu:

                                       —

                                       šai iestādei ir jāuzklausa uzņēmēji, kuriem šie pasākumi ir piemēroti, izņemot, ja vides situācijas steidzamība liek kompetentajai iestādei rīkoties nekavējoties;

                                       —

                                       minētai iestādei arī ir pienākums uzaicināt personas, uz kuru īpašumā piederošās zemes šie pasākumi ir jāveic, iesniegt savus apsvērumus un ņemt tos vērā;

                                       —

                                       šai iestādei ir jāņem vērā Direktīvas 2004/35 II pielikuma 1.3.1. punktā paredzētie kritēriji un savā lēmumā ir jānorāda iemesli tās izvēles pamatojumam, kā arī — attiecīgā gadījumā — iemesli, kas var pamatot to, ka nebija pamata veikt vai nevarēja veikt detalizētu izpēti, ņemot vērā minētos kritērijus, piemēram, vides situācijas steidzamības dēļ;

                           —

                           tādos apstākļos, kādi ir pamata lietās, Direktīva 2004/35 pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru kompetentajai iestādei ir ļauts uzņēmēju, uz kuriem attiecas videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas pasākumi, tiesību lietot to īpašumā piederošo zemi izmantošanu pakļaut nosacījumam, ka tie veic ar šiem pasākumiem noteiktos darbus, pat ja šie pasākumi uz minētajiem zemes īpašumiem neattiecas, jo tie jau iepriekš ir tikuši attīrīti no piesārņojuma vai tie nekad nav bijuši piesārņoti. Tomēr šādam pasākumam ir jābūt pamatotam ar mērķi novērst vides stāvokļa pasliktināšanos vietā, kurā tiek īstenoti videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas pasākumi, vai, piemērojot piesardzības principu, ar mērķi novērst cita kaitējuma videi rašanos vai atkārtošanos minētajos uzņēmējiem piederošajos zemes gabalos, kas atrodas netālu no visa jūras krasta, kurā tiek veikti minētie atlīdzināšanas pasākumi.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta T-159/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 18. jūnija spriedums — Biofrescos /Komisija (Muitas savienība — Indonēzijas izcelsmes saldētas garneles — Nederīgas izcelsmes izziņas — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu — Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 18. jūnija spriedums — Biofrescos/Komisija
   (Lieta T-159/09) (1)

   (Muitas savienība - Indonēzijas izcelsmes saldētas garneles - Nederīgas izcelsmes izziņas - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu - Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants)
   2012/C 227/23
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda
       (Linda-a-Velha, Portugāle) (pārstāvis — A. de Magalhães Menezes, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal, P. Guerra e Andrade un L. Bouyon)

      Priekšmets

   Komisijas 2009. gada 16. janvāra Lēmuma C(2009) 72 galīgā redakcija, ar kuru tiek atzīts, ka a posteriori jāpiedzen prasītājai nepieprasītais ievedmuitas nodoklis un ka atbrīvošana no šī nodokļa nav pamatota konkrētā gadījumā, kas attiecas uz saldētu garneļu, kurām ir deklarēta Indonēzijas izcelsme, ievešanu, atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 153, 4.7.2009.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 5. jūlijā lietā T-370/03 Jacques Wunenburger pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Direktora amats Komisijas Sadarbības birojā “EuropeAid” — Darba sludinājums — Kandidatūras noraidīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese prasības iesniegšanā — Pamatojums — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/37

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 5. jūlijā
   lietā T-370/03 Jacques Wunenburger pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Direktora amats Komisijas Sadarbības birojā “EuropeAid” - Darba sludinājums - Kandidatūras noraidīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese prasības iesniegšanā - Pamatojums - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2005/C 217/83)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-370/03 Žaks Vunenburgers [Jacques Wunenburger], Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, ar dzīvesvietu Zagrebā (Horvātija), ko pārstāv Ē. Buaželo [É. Boigelot], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — J. Kurals [J. Currall] un G. Beršeids [G. Berscheid], kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt, pirmkārt, Komisijas lēmumu neiecelt prasītāju Sadarbības biroja “EuropeAid” direktorāta “Eiropa, Kaukāzs, Centrālāzija” direktora amatā un, otrkārt, lēmumu iecelt šajā amatā citu kandidātu, Pirmās instances tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Dž. D. Kuks [J. D. Cooke], tiesneši R. Garsija-Valdekasass [R. García-Valdecasas] un I. Labucka, sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators, 2005. gada 5. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-522/15 P: Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 18. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/23

         Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 18. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA

   (Lieta C-522/15 P) (1)

   (2016/C 136/32)
   Tiesvedības valoda – itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 406, 7.12.2015.


title: Lieta C-576/15: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 5. oktobra spriedums (Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Маya Маrinova ET/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Pievienotās vērtības nodoklis — Direktīva 2006/112/EK — 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts — 9. panta 1. punkts — 14. panta 1. punkts — 73., 80. un 273. pants — Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi — Krāpšana nodokļu jomā — Pārkāpumi uzskaitē — Piegāžu un ienākumu slēpšana — Nodokļa bāzes noteikšana

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/5

      Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 5. oktobra spriedums (Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Маya Маrinova ET/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      (Lieta C-576/15) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts - 9. panta 1. punkts - 14. panta 1. punkts - 73., 80. un 273. pants - Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi - Krāpšana nodokļu jomā - Pārkāpumi uzskaitē - Piegāžu un ienākumu slēpšana - Nodokļa bāzes noteikšana)
      (2016/C 441/07)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Маya Маrinova ET

         Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

         Rezolutīvā daļa:

      Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 9. panta 1. punkts, 14. panta 1. punkts un 73. un 273. pants, kā arī nodokļu neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram gadījumā, ja preces, kas ir tikušas piegādātas nodokļu maksātājam, neatrodas tā noliktavā un ja ar tām saistītie nodokļu dokumenti nav tikuši reģistrēti šī nodokļa maksātāja uzskaitē, nodokļu administrācija var pieņemt, ka minētais nodokļu maksātājs vēlāk ir pārdevis šīs preces trešajām personām, un noteikt minēto preču pārdošanas apjoma nodokļa bāzi, ņemot vērā faktiskos apstākļus, kas ir tās rīcībā, atbilstīgi tiesību normām, kuras nav paredzētas šajā direktīvā. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šī valsts tiesiskā regulējuma normas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs pareizai pievienotās vērtības nodokļa iekasēšanai un krāpšanas novēršanai.

         (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta C-85/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Telefónica Móviles España, SA/Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones (Telekomunikāciju pakalpojumi — Direktīva 97/13/EK — Vispārējās atļaujas un individuālās licences — Maksa un atlīdzība, kas piemērojamas uzņēmumiem, kuri ir individuālo licenču saņēmēji — 11. panta 2. punkts — Interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēts īpašs nodevas izmantojums — Nodevas paaugstināšana ciparu sistēmām, to nemainot pirmās paaudzes analogajām sistēmām — Saderīgums)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/10

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Telefónica Móviles España, SA/Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones

   (Lieta C-85/10) (1)

   (Telekomunikāciju pakalpojumi - Direktīva 97/13/EK - Vispārējās atļaujas un individuālās licences - Maksa un atlīdzība, kas piemērojamas uzņēmumiem, kuri ir individuālo licenču saņēmēji - 11. panta 2. punkts - Interpretācija - Valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēts īpašs nodevas izmantojums - Nodevas paaugstināšana ciparu sistēmām, to nemainot pirmās paaudzes analogajām sistēmām - Saderīgums)
   2011/C 139/16
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Telefónica Móviles España, SA

      Atbildētājs: Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK par kopējo vispārējo atļauju un individuālo licenču sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu jomā (OV L 117, 15. punkts) 11. panta 2. punkta interpretācija — Uzņēmumiem, kuri ir individuālo licenču turētāji, piemērojamās maksas un atlīdzība — Tādu finansiālu maksājumu noteikšana, kuri pārsniedz direktīvā atļautos un kuriem ir direktīvā neparedzēts mērķis — Attīstītāku tehnoloģiju nostādīšana nelabvēlīgā stāvoklī salīdzinājumā ar novecojušām tehnoloģijām

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu jomā 11. panta 2. punktā paredzētās prasības, saskaņā ar kurām maksai, kas jāmaksā telekomunikāciju pakalpojumu operatoriem par ierobežotu resursu izmantošanu, ir jābūt domātai, lai nodrošinātu šo resursu optimālu izmantošanu, un tai jāņem vērā vajadzība veicināt jaunu pakalpojumu un konkurences attīstību, jāinterpretē tādējādi, ka tās neaizliedz valsts tiesisko regulējumu, ar kuru telekomunikāciju pakalpojumu operatoriem, kuriem ir individuālās licences, tiek uzlikta maksa par radiofrekvenču izmantošanu, neparedzot konkrētu no šīs maksas iegūto ieņēmumu izmantošanu, un ar kuru ievērojami tiek paaugstināts šīs maksas apjoms noteiktai tehnoloģijai, to nemainot citai tehnoloģijai.

      (1)  OV C 134, 22.5.2010.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 2. decembrī lietā C-48/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/76/EK — Atkritumu sadedzināšana — Netransponēšana)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 2. decembrī
   lietā C-48/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/76/EK - Atkritumu sadedzināšana - Netransponēšana)
   (2005/C 19/12)
   tiesvedības valoda - portugāļu
   Lietā C-48/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 6. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - A. Caeiros un M. Konstantinidis) pret Portugāles Republiku (pārstāvis - L. Fernandes un pārstāve - F. Andrade), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts, tiesnese N. Colneric un tiesnesis E. Levits (referents), ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretārs R. Grass, 2004. gada 2. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas ir nepieciešami, lai vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīvas 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu prasības, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek šī direktīva un īpaši tās 21. panta 1. punkts;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 71, 20.3.2004.


title: lieta C-8/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 9. janvārī  ierosināja  Anna Herrero Romeu  par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta)  2005. gada 25. oktobra  spriedumu lietā T-298/02  Anna Herrero Romeu  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/27

         Apelācija, ko 2006. gada 9. janvārī ierosināja Anna Herrero Romeu par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-298/02 Anna Herrero Romeu pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta C-8/06 P)
   (2006/C 60/50)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 9. janvārī izskatīšanai ir iesniegta Annas Herrero Romeu [Anna Herrero Romeu}, ko pārstāv H. R. Garsija-Galjardo Žilfurnjē [J.-R. García-GallardoGil-Fournier], H. Giljems Karau [J. Guillem Carrau], D. Domingess Peress [D. Domínguez Pérez] un A. Sajagess Toress [A. Sayagués Torres], advokāti, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-298/02 Anna Herrero Romeu prêt Eiropas Kopienu Komisiju.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               2)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās istances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu;

               3)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar tiesvedību Tiesā, kā arī tos tiesāšanās izdevumus, ko radījusi tiesvedība Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī apelācijas sūdzība ir balstīta tikai uz vienu pamatu: Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 23. — 44. punktā ir pārkāpusi Kopienu tiesības. Citastarp apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi jēdzienu “apstākļi, kas rodas darba rezultātā, kas veikts kādas citas valsts labā”, kas paredzēts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā.


title: Lieta T-63/06: Prasība, kas celta  2006. gada 16. februārī  —  Eyropaïki Dynamiki  pret EDMC

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/45

         Prasība, kas celta 2006. gada 16. februārī — Eyropaïki Dynamiki pret EDMC
   (Lieta T-63/06)
   (2006/C 86/84)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Eyropaiki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — N. Korogiannakis, jurists)

      Atbildētājs: Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs (EDMC)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt EDMC lēmumu, ar ko atzīst prasītāja piedāvājumu par neatbilstošu un ar ko piešķir publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības konkursa uzvarētājam,

               —

               piespriest EDMC atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus un citus izdevumus, kas radušies saistībā ar šo prasības pieteikumu, kā arī zaudējumus, ko radījusi publiskā iepirkuma līguma slēgšanas procedūra.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja iesniedza piedāvājumu, atbildot uz atbildētāja atklātu uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu programmēšanas un konsultatīvo pakalpojumu sniegšanā (OV 2005/S 187-183846). Prasītāja apstrīd lēmumu, ar ko noraidīts tās piedāvājums un ar ko piešķirtas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam.
   Sava prasības pieteikuma atbalstam prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pārkāpjot nediskriminācijas un pārskatāmības principu, kā arī ar to tiek pārkāpta Direktīva 92/50 (1) un Finanšu Regula (2). Saskaņā ar prasītājas teikto, tās piedāvājums tika noraidīts, balstoties uz kritērijiem, kas nebija iekļauti līguma paziņojumā. Prasītāja arī apgalvo, ka atbildētājs neprasīja prasītajai sniegt paskaidrojumus un tādējādi pārkāpa labas pārvaldības principu. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas acīmredzamas kļūdas novērtējumā.

      (1)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu [publiskā iepirkuma pakalpojumu] līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euroatom) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).


title: Lieta T-434/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. janvāra spriedums — Steiff /ITSB (Drānas karodziņš ar metāla pogu mīkstās rotaļlietas auss vidusdaļā) (Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, ko veido ar pogu nostiprināts drānas karodziņš mīkstās rotaļlietas auss vidusdaļā, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. janvāra spriedums — Steiff/ITSB (Drānas karodziņš ar metāla pogu mīkstās rotaļlietas auss vidusdaļā)
   (Lieta T-434/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, ko veido ar pogu nostiprināts drānas karodziņš mīkstās rotaļlietas auss vidusdaļā, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 52/67
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Margarete Steiff GmbH (Giengen an der Brenz, Vācija) (pārstāvis — D. Fissl, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Pohlmann)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 19. jūlija lēmumu lietā R 1692/2011-1 attiecībā uz pieteikumu apzīmējumu, ko veido ar pogu nostiprināts drānas karodziņš mīkstās rotaļlietas auss vidusdaļā, reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Margarete Steiff GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 366, 24.11.2012.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 30. jūnijā lietā T-317/01 M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Vārdiskas preču zīmes “M+M EURODATA” pieteikums — Agrākā vārdiskā preču zīme “EURODATA TV” — Relatīvais atteikuma pamatojums — Maldināšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/16

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 30. jūnijā
   lietā T-317/01 M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Vārdiskas preču zīmes “M+M EURODATA” pieteikums - Agrākā vārdiskā preču zīme “EURODATA TV” - Relatīvais atteikuma pamatojums - Maldināšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2004/C 239/32)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā T-317/01 M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, Frankfurte pie Mainas (Vācija), ko pārstāv advokāte M. Treis, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv S. Laitinen un U. Pfleghar, pārstāvji, otrai pusei procesā ITSB Apelāciju padomē esot Mediametrie SA, Parīze (Francija), kuru vispirms pārstāvēja advokāts D. Dupuis- Latour un pēc tam advokāts S.Szilvasi, par prasību atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2001. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 698/2000-1, kas attiecas uz iebildumu procesu starp Mediametrie SA un M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, Pirmās instances tiesa, otrā palāta (šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesneši A. W. H. Meij un N. J. Forwood, sekretāre: D. Christensenn, administratore) 2004. gada 30. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2001. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 698/2000-1, izņemot to daļu, kurā nolemts lietu nodot Iebildumu nodaļai lēmuma pieņemšanai par preču zīmes pieteikumu par tajā paredzētajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 42. klasē.

               2)

               Piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt prasītāja izdevumus.

               3)

               Persona, kas iestājusies lietā, pati sedz savus izdevumus.

      (1)  OV C 56, 2.3.2002.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2005. gada 14. aprīlī lietā C-299/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/77/EK — Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgus — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 14. aprīlī
   lietā C-299/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/77/EK - Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgus - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 143/17)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-299/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 14. jūlijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Kristoforu [T. Christoforou] un K. Mojzesovica [K. Mojzesowicz]) pret Grieķijas Republiku (pārstāve — N. Dafniu [N. Dafniou]), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši Ž.-P. Puisošē [J.-P. Puissochet] un J. Malenovskis [J. Malenovský], (referents), ģenerāladvokāts D. Ruizs-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 14. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2002. gada 16. septembra Direktīvu 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 228, 11.09.2004.


title: Lieta C-645/13: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 18. novembra rīkojums ( Juzgado de Primera Instancia n ° 34 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cajas Rurales Unidas , Sociedad Cooperativa de Crédito / Evaristo Méndez Sena , Edelmira Pérez Vicente , Daniel Méndez Sena , Victoriana Pérez Bicéntez

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/10

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 18. novembra rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 34 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez

   (Lieta C-645/13) (1)

   (2015/C 056/14)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 71, 8.3.2014.


title: Lieta C-433/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/112/EK — PVN — Nodokļa bāze — Nodoklis par attiecīgajā dalībvalstī vēl nereģistrētu automašīnu piegādi, kura likme atkarīga no to vērtības un vidējā degvielas patēriņa — Normverbrauchsabgabe)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/14

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-433/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/112/EK - PVN - Nodokļa bāze - Nodoklis par attiecīgajā dalībvalstī vēl nereģistrētu automašīnu piegādi, kura likme atkarīga no to vērtības un vidējā degvielas patēriņa - Normverbrauchsabgabe)
   2011/C 55/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvji — E. Riedl un C. Pesendorfer)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 78. un 79. panta pārkāpums — Automašīnu pārdošana — Nodokļa par attiecīgajā dalībvalstī vēl nereģistrētu automašīnu piegādi, kura likme atkarīga no to vērtības un vidējā degvielas patēriņa (Normverbrauchsabgabe), iekļaušana nodokļa bāzē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nodokļa bāzē iekļaudama nodokli par normatīvo degvielas patēriņu (Normverbrauchsabgabe), kas Austrijā tiek piemērots par transportlīdzekļa piegādi, Austrijas Republika nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 78. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija un Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 24, 30.1.2010.


title: Lieta C-396/11: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 29. janvāra spriedums ( Curtea de Apel Constanța (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța lietā par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi, kas izdots pret Ciprian Vasile Radu (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2002/584/TI — Eiropas apcietināšanas orderis un nodošanas procedūras starp dalībvalstīm — Kriminālvajāšanas veikšanai izdots Eiropas apcietināšanas orderis — Neizpildīšanas pamati)

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/5

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 29. janvāra spriedums (Curtea de Apel Constanța (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța lietā par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi, kas izdots pret Ciprian Vasile Radu

   (Lieta C-396/11) (1)

   (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas orderis un nodošanas procedūras starp dalībvalstīm - Kriminālvajāšanas veikšanai izdots Eiropas apcietināšanas orderis - Neizpildīšanas pamati)
   2013/C 86/07
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Constanța

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Ciprian Vasile Radu

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Curtea de Apel Constanța — Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.), kā arī LES 6. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, it īpaši tās 6., 48. un 52. panta interpretācija — Kriminālvajāšanas veikšanai izdots Eiropas apcietināšanas orderis — Ordera izpildes dalībvalsts iespēja noraidīt lūgumu par pieprasītās personas nodošanu, ja nav ievērota Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija un Eiropas Savienības Pamattiesību harta, kā arī ja dalībvalsts, kas ir izdevusi orderi, pilnībā vai daļēji nav transponējusi Pamatlēmumu 2002/584/TI

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes tiesu iestādes nevar atteikties izpildīt kriminālvajāšanas veikšanai izdotu Eiropas apcietināšanas orderi tādēļ, ka pieprasītā persona pirms šā apcietināšanas ordera izdošanas nav tikusi uzklausīta izsniegšanas dalībvalstī.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta T-305/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Unicid /Komisija

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/12

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Unicid/Komisija
   (lieta T-305/09)
   2009/C 244/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Union nationale interprofessionnelle cidricole (Unicid), Parīze (Francija) (pārstāvji — V. Ledoux un B. Néouze, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu kopumā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 10. decembra lēmumu C(2008) 7846, galīgā red. (1), ar ko Komisija par valsts atbalstu, kas saderīgs ar kopējo tirgu, ir atzinusi pamatrežīmu par Francijas lauksaimniecības starpprofesiju organizāciju veicamajām darbībām, kurās ietilpst atbalsts tehniskai palīdzībai, augstas kvalitātes lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai, atbalsts pētniecībai un attīstībai un reklāmai par labu primārajiem ražotājiem un uzņēmumiem, kuri darbojas lauksaimniecības produktu pārstrādes un tirdzniecības jomā, kas finansēts ar obligātajām brīvprātīgajām iemaksām, kuras pamatojoties uz starpministriju dekrētu iekasē no šo starpprofesiju organizāciju biedriem.
   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā sakrīt vai ir līdzīgi lietās T-293/09 CNIEL/Komisija un T-302/09 CNIPT/Komisija izvirzītajiem.

      (1)  OV C 116, 14. lpp.


title: Lieta C-136/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. martā iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento SA/Banco Santander Totta SA

text:
               10.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. martā iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento SA/Banco Santander Totta SA

   (Lieta C-136/16)
   (2016/C 165/13)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento SA

      Atbildētāja: Banco Santander Totta SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai strīdā starp diviem vienas dalībvalsts uzņēmumiem, kurš attiecas uz noteiktiem līgumiem, šajos līgumos paredzētais noteikums par jurisdikcijas piešķiršanu citai dalībvalstij ir uzskatāms par pietiekamu ārvalstu elementu, lai būtu piemērojama Regula (EK) Nr. 44/2001 (1) un Regula [(ES)] Nr. 1215/2012 (2) starptautiskās jurisdikcijas noteikšanas nolūkā, vai tomēr ir jāpastāv arī kādiem citiem ārvalstu elementiem?

               2)

               Vai var nepiemērot vienošanos par jurisdikcijas piešķiršanu, ja citas dalībvalsts, kas nav līgumslēdzēju pušu valstspiederības dalībvalsts, izvēles dēļ vienai pusei ir radītas nopietnas neērtības, savukārt otrai pusei nav aizsardzības vērtas intereses, kas pamatotu šādu izvēli?
               Ja tiks secināts, ka ir nepieciešama ne tikai vienošanās par jurisdikciju, bet arī kādi citi ārvalstu elementi:

               3)

               Vai starp SMD un Banco Santander Totta noslēgtie “swap” līgumi ietver pietiekamus ārvalstu elementus, lai Regula (EK) Nr. 44/2001 un Regula [(ES)] Nr. 1215/2012 būtu piemērojamas nolūkā noteikt tiesas, kurām ir starptautiskā jurisdikcija izšķirt strīdus par šiem līgumiem, ja

                           a)

                           šādi subjekti ir vienas dalībvalsts, t.i., Portugāles, valstspiederīgie, kuri ir noslēguši Portugālē divus “swap” līgumus – ISDA izstrādātos Master Agreements – un divus “confirmations” [apstiprinājumus], par kuriem Madeiras autonomais reģions veda sarunas SMD vārdā;

                           b)

                           šajās sarunās Madeiras autonomais reģions, saņēmis Banco BPI, S. A. un advokātu biroja konsultācijas, aicināja vairākas starptautiskas bankas, tostarp JP Morgan, iesniegt piedāvājumus;

                           c)

                              Banco Santander Totta, S. A. pilnībā pieder Banco Santander, kuras juridiskā adrese ir Spānijā;

                           d)

                              Banco Santander Totta, S. A. rīkojās kā starptautiska banka, kurai ir meitasuzņēmumi vairākās dalībvalstīs, izmantojot vienotu preču zīmi Santander;

                           e)

                              Banco Santander Totta, S. A. tika atzīta saskaņā ar ISDA Master Agreement par Multibranch Party, kas ar tās Londonas un Luksemburgas meitasuzņēmumu starpniecību var veikt un saņemt maksājumus jebkādos darījumos;

                           f)

                           saskaņā ar noslēgto ISDA Master Agreement līgumslēdzējas puses atsevišķos gadījumos var nodot savas tiesības un pienākumus citām pārstāvniecībām vai meitasuzņēmumiem;

                           g)

                           “swap” līgumu līgumslēdzējas puses atzina Apvienotās Karalistes tiesību piemērošanu un noslēdza vienošanās par jurisdikcijas piešķiršanu, ar kurām Apvienotās Karalistes tiesām ir piešķirta izņēmuma un pilnīga jurisdikcija;

                           h)

                           līgumi tika izstrādāti angļu valodā un tajos ir lietota anglosakšu terminoloģija un jēdzieni;

                           i)

                           “swap” līgumi tika noslēgti, lai novērstu procentu likmju svārstību risku attiecībā uz diviem finansēšanas līgumiem, kuri abi tika izstrādāti angļu valodā un noslēgti ar ārvalstu subjektiem (vienam juridiskā adrese ir Nīderlandē un otram – Itālijā), un vienā no finansēšanas līgumiem ir paredzēts, ka aizņēmēju maksājumi bija jāveic kontā bankā HSBC Bank plc, Londonā, datumos, kas norādīti, atsaucoties uz Londonas laika zonu, un uz tiem attiecas Apvienotās Karalistes tiesības un Apvienotās Karalistes tiesu jurisdikcija;

                           j)

                              Banco Santander Totta, S. A. rīkojās kā starpnieks starptautiskajā tirgū, noslēdzot simetriskus līgumus par riska ierobežošanu starptautiskajā tirgū?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.; labojums – OV 2011, L 81, 18. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regula (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 351, 1. lpp.).


title: Lieta T-454/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa spriedums — Luna /ITSB — Asteris ( “Al bustan” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “Al bustan” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “ALBUSTAN” — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/40

         Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa spriedums — Luna/ITSB — Asteris (“Al bustan”)
   (Lieta T-454/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “Al bustan” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “ALBUSTAN” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)
   2013/C 156/74
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Luna International Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Malynicz, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Asteris Industrial and Commercial Company SA (Atēnas, Grieķija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 20. maija lēmumu lietā R 1358/2008-2 saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Asteris Industrial and Commercial Company SA un Luna International Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Luna International Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 319, 29.10.2011.


title: lieta T-282/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 9. jūlijā

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/24

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 9. jūlijā
   (lieta T-282/04)
   (2004/C 251/44)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 9. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Itālijas Republika, kuru pārstāv Gianni De Bellis, avvocato dello Stado.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 24. aprīļa lēmumu K(2004) 1706 “ar ko no Kopienas finansējuma tiek izslēgti daži dalībvalstu izdevumi attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fondu (ELVGF)” tajā daļā, kurā:

               —

               lauku attīstībai tiek noteikts precīzs pielāgojums EUR 19 058 682 apmērā – Toskānas reģiona lauku attīstības programmas “Līdzekļu piešķiršana jaunsaimniecību ierīkošanai Pasākums (b) ” – ietvaros, un kurā

               —

               tiek noteikts vienotas likmes pielāgojums 2 % apmērā no EUR 2 758 501 attiecībā uz pārtikas palīdzības sniegšanu nabadzīgajiem;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu no Kopienas finansējuma izslēgtie izdevumi ir attiecināmi uz pasākumu “Līdzekļu piešķiršana jaunsaimniecību ierīkošanai”, kas noteikts Toskānas reģiona lauku attīstības plānošanas dokumentā, kas apstiprināts ar Komisijas 2000. gada 7. septembra lēmumu K(2000) 2510, un vienotās likmes pielāgojums, kas piemērojams pārtikas palīdzības sniegšanai nabadzīgajiem, saskaņā ar Komisijas viedokli, neietver pietiekamu pārbaužu un garantiju sistēmu.
   Šos apgalvojumus prasītāja pamato šādi:

               —

               Attiecībā uz pasākumu “Līdzekļu piešķiršana jaunsaimniecību ierīkošanai”, tiek pārkāpts Padomes Regulas (EEK) Nr. 729/70 (1) 2. un 3. pants, Komisijas Regulas (EK) Nr. 1750/99 (2) 35. un 37. pants, Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (3) 2. panta 1. punkts, kā arī finansiālo pielāgojumu principi.

               —

               Attiecībā uz pārtikas palīdzības sniegšanu nabadzīgajiem tiek pārkāpts jau minētais Regulas (EK) Nr. 729/70 2. un 3. pants.

      (1)  Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regula (EEK) Nr. 729/70 par kopīgās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 28. 4. 1070., 13. lpp..)

      (2)  Komisijas 1999. gada 23. jūlija Regula (EK) Nr. 1750/1999 ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai piemērošanu (OV L 214, 13.8.1999., 31. lpp.)

      (3)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 23.12.1995., 1. lpp.)


title: Lieta T-421/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums — Cooperativa Vitivinícola Arousana /ITSB — Sotelo Ares ( ROSALIA DE CASTRO ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes ROSALIA DE CASTRO reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme ROSALIA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Apzīmējumu līdzības vērtēšana no konceptuālā viedokļa — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/19

         Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums — Cooperativa Vitivinícola Arousana/ITSB — Sotelo Ares (“ROSALIA DE CASTRO”)
   (Lieta T-421/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ROSALIA DE CASTRO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ROSALIA” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Apzīmējumu līdzības vērtēšana no konceptuālā viedokļa - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 340/39
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega (Meaño, Spānija) (pārstāvis — E. Sánchez-Quiñones González, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: María Constantina Sotelo Ares (Cambados, Spānija) (pārstāvis — C. Lema Devesa, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 19. jūlija lēmumu lietā R 1804/2008-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Maria Constantina Sotelo Ares k-dzi un Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-403/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. jūlijā – JYSK/Komisija

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/58

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. jūlijā – JYSK/Komisija
   (Lieta T-403/15)
   (2015/C 311/63)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: JYSK sp. z o.o. (Radomsko, Polija) (pārstāvis – H. Sønderby Christensen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījums:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 11. maija Lēmumu C(2015) 3228 final par Eiropas Reģionālā attīstības fonda (ERAF) finanšu ieguldījumu lielā projektā “Eiropas Dalīto pakalpojumu centrs – Inteliģentas loģistikas sistēmas”, kas ir daļa no darbības programmas “Inovatīva ekonomika” palīdzības saņemšanai no ERAF saskaņā ar konverģences mērķi Polijā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka JYSK atbilst Polijas valdības noteiktajām prasībām un Darbības programmas “Inovatīva ekonomika” 2007.–2013. gadā (OP IE) un ES tiesību mērķiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka projekts atbilst OP IE un ES tiesībām.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Komisija lēmumā neapstrīd to, ka Pasākuma daļā 4.5.2. (2. pielikums) noteiktie kritēriji atbilst OP IE un ES tiesībām. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija neapstrīd faktu, ka projekts atbilst noteiktajiem kritērijiem un/vai ka JYSK punktu skaits bija jānosaka 60,5 punktu apmērā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apstrīdēta šīs prasības būtība.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka šīs prasības būtībai faktiski nav nekādas saistības ar JYSK, jo visi lietas dalībnieki, arī Komisija, piekrīt tam, ka JYSK faktiski atbilda noteiktajiem kritērijiem. Prasītāja uzskata, ka šī prasība tādējādi ir vienīgi strīds par tiesiskumu starp Polijas administrāciju, no vienas puses, un Komisiju, no otras puses. JYSK nevajadzētu kļūt par šī strīda upuri.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas pārstāvis apstiprināja, ka Polijas administrācija atbilst ES tiesībām un OP IE.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka nav šaubu par to, ka Komisija ir piekritusi visām noteiktajām prasībām un ka tā ir apstiprinājusi OP IE un konkrētu tās ieviešanu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pārkāpj kompetenču sadali starp Komisiju un Polijas administrāciju un pārkāpj subsidiaritātes un samērīguma principus.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Komisijai nav tiesību noraidīt valsts atbalstu, balstoties uz pamatiem, kas ir jāizlemj Polijas administrācijai, jo pēdējai minētajai ir plaša pieredze attiecīgajā jomā. Prasītāja uzskata, ka Komisijai turklāt nebija tiesību noraidīt pieteikumu, balstoties uz pamatiem, kas tai bija zināmi JYSK pieteikuma iesniegšanas brīdī. “Rezultātu pārskatā” (Pasākumu daļa 4.5.2.), kā apgalvots, ir skaidri noteikti OP IE mērķi un iemesli, un JYSK pieteikuma iesniegšanas brīdī Komisijas pārstāvim Uzraudzības komitejā tie abi bija zināmi. Prasītāja uzskata, ka, pareizi izprotot/interpretējot OP IE, tiktu ņemtas vērā Polijas administrācijas īpašās zināšanas par Radomsko darba vietām un strādnieku prasmēm, Komisijai, īstenojot programmu, nav detalizēti jāpārskata Polijas administrācijas vērtējums, kā arī nav pareizi, ja ikviens OP IE nolūks vai “mērķis” tiek uzskatīts par izšķirošu, kā to dara Komisija. Prasītāja uzskata, ka pareizai OP IE un ES tiesību izpratnei jābalstās uz faktu, ka daži noteikumi ir svarīgāki par citiem, kā tas ir atspoguļots rezultātu pārskatā (Pasākumu daļa 4.5.2.).

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apstrīdēti Komisijas argumenti.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka neviens no trīs galvenajiem argumentiem nebija spēkā un/vai tam nebija izšķirošas nozīmes tādā veidā, kā to apgalvo Komisija, un atbilstoši izpratnei, uz kuru Komisija norāda JYSK pieteikuma iesniegšanas brīdī (2008. gada jūlijs). Prasītāja uzskata, ka tādējādi tiem nevar būt nozīme šajā lietā un, ciktāl tiesa tos atzītu par nozīmīgiem, tie nevar būt izšķiroši.