title: Lieta C-444/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-37/04 Região autónoma dos Açores/Eiropas Savienības Padome 2008. gada 8. oktobrī iesniedzis Região autónoma dos Açores

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-37/04 Região autónoma dos Açores/Eiropas Savienības Padome 2008. gada 8. oktobrī iesniedzis Região autónoma dos Açores
   (Lieta C-444/08 P)
   (2008/C 327/26)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Região autónoma dos Açores (pārstāvji — M. Renouf, Solicitor, C. Bryant, Solicitor, H. Mercer, QC)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija, Spānijas Karaliste, Seas at Risk VZW, WWF — World Wide Fund for Nature, Stichting Greenpeace Council

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances Tiesas 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-37/04;

               —

               atzīt prasības pieteikumu lietā T-37/04 par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes Regulas Nr. 1954/2003 (1) 3. un 11. pantu un pielikumu tiktāl, ciktāl ar tiem a) ir paredzēts, ka zvejas intensitāti atbilstoši šai regulai nosaka tikai ņemot vērā mērķa sugu un ICES/CECAF apgabalus, bet ne izmantotos zvejas rīkus — fiksētos vai pietauvotos; un b) no Padomes Regulas Nr. 1954/2003 3. un 11. panta piemērošanas jomas ir izslēgtas dziļjūras sugas (proti, bentālās zivju sugas, uz kurām attiecas Regula Nr. 2347/2002 (2));

               —

               atcelt Regulas Nr. 1954/2003 15. pantu tiktāl, ciktāl Regulu Nr. 685/95 (3) un Nr. 2027/95 (4) atcelšana: a) izbeidz i) Kopienu kompetenci zvejas intensitātes noteikšanā, atsaucoties ne tikai uz mērķa sugām un ICES/CECAF apgabaliem, bet arī uz izmantoto zvejas rīku veidu; un ii) zvejas intensitātes noteikšanu, kuru veica Regula Nr. 2027/95; b) izbeidz i) pilnvaras noteikt ikgadējo maksimālo zvejas intensitāti atkarībā no apgabala attiecībā uz dziļjūras sugām (proti, bentālās zivju sugas, uz kurām attiecas Regula Nr. 2347/2002, un ii) šīs intensitātes noteikšanu, kuru veica Regula Nr. 2027/95; c) atceļ pieejamības aizliegumu Spānijas kuģiem Azores ūdeņiem tunča un tunčveidīgo zivju zvejai;

               —

               atcelt Padomes Regulas Nr. 1954/2003 5. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl ar to netiek saglabāts Spānijas kuģu pieejas Azores ūdeņiem aizliegums tunča un tunčveidīgo zivju zvejai;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, ja Tiesa nospriež, ka tiesvedības stāvoklis neļauj pieņemt galīgo spriedumu lietā, un

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt Azores autonomā reģiona (Região Autónoma dos Açores) tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs pamato savu apelācijas sūdzību pret Pirmās instances tiesas spriedumu ar septiņiem pamatiem.
   Pirmkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka prasītājam piešķirtā aizsardzība atbilstoši EKL 229. panta 2. punktam nav pietiekama, lai secinātu, ka apstrīdētie noteikumi skar prasītāju individuāli.
   Otrkārt, Pirmās instances tiesa ir nepareizi secinājusi, ka tikai dalībvalstīm un ne reģionālām iestādēm ir tiesības aizstāvēt vispārējās intereses savā teritorijā.
   Treškārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nenošķirot ar vidi saistītus apsvērumus no ekonomiskas dabas apsvērumiem.
   Ceturtkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka apstrīdētiem noteikumiem nebūs kaitīgas ietekmes uz zivsaimniecības resursiem un Azores jūras vidi un līdz ar to uz zivsaimniecības nozares izdzīvošanu šajā reģionā.
   Piektkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka apstrīdēto noteikumu ietekme uz prasītāja likumdošanas un izpildvaras kompetenci nenozīmē, ka noteikumi prasītāju skar tieši.
   Sestkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka prasītāja prasība ir nepieņemama, tādēļ, ka prasītājam pieejami nav citi efektīvi tiesību aizsardzības līdzekļi.
   Septītkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neņemot vērā rādītājus, uz kuriem atsaucās prasītājs, ne kumulatīvi, ne atsevišķi.

      (1)  Padomes 2003. gada 4. novembra Regula (EK) Nr. 1954/2003, kura attiecas uz zvejas intensitātes pārvaldību saistībā ar dažiem Kopienas zvejas apgabaliem un resursiem un ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 2847/93 un atceļ Regulas (EK) Nr. 685/95 un (EK) Nr. 2027/95 (OV L 289, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 2347/2002, ar ko ievieš īpašas pieejamības prasības un piemēro saistītos noteikumus zvejai dziļjūras krājumos (OV L 351, 6. lpp.).

      (3)  Padomes 1995. gada 27. marta Regula (EK) Nr. 685/95 par zvejas intensitātes vadību attiecībā uz dažiem Kopienas zvejas apgabaliem un resursiem, OV L 71, 5. lpp.

      (4)  Padomes 1995. gada 15. jūnija Regula (EK) Nr. 2027/95, ar ko izveido zvejas intensitātes vadības sistēmu saistībā ar noteiktiem zvejas apgabaliem un resursiem, OV L 199, 1. lpp.


title: Lieta C-137/15: Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 17. novembra rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – María Pilar Plaza Bravo/Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Direktīva 79/7/EEK — 4. panta 1. punkts — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem — Nepilna darba laika darba ņēmēji, galvenokārt sieviešu dzimuma — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts bezdarbnieka pabalsta maksimālais apmērs — Tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šī apmēra aprēķināšanai tiek izmantota nepilna darba laika darba ņēmēju darba laika un pilna laika darba ņēmēju darba laika savstarpējā attiecība

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/19

         Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 17. novembra rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – María Pilar Plaza Bravo/Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

   (Lieta C-137/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Direktīva 79/7/EEK - 4. panta 1. punkts - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem - Nepilna darba laika darba ņēmēji, galvenokārt sieviešu dzimuma - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts bezdarbnieka pabalsta maksimālais apmērs - Tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šī apmēra aprēķināšanai tiek izmantota nepilna darba laika darba ņēmēju darba laika un pilna laika darba ņēmēju darba laika savstarpējā attiecība)
   (2016/C 038/27)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: María Pilar Plaza Bravo

      Atbildētājs: Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

      Rezolutīvā daļa

   Tādos apstākļos kā pamatlietā Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos 4. panta 1. punktam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram, lai aprēķinātu bezdarbnieka pabalsta apmēru pilnīga bezdarba gadījumā, darba ņēmējam zaudējot vienīgo nepilna darba laika darbu, tiesību aktos noteiktajam maksimālajam bezdarbnieka pabalsta apmēram tiek piemērots samazinošs nepilna darba laika koeficients, kas procentuālā izteiksmē atbilst nepilna darba laika darba ņēmēja darba laika attiecībai pret salīdzināma darba ņēmēja, kas nodarbināts pilnu laiku, darba laiku.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015.


title: Lieta C-245/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. maijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/8

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. maijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-245/12)
   2012/C 200/15
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, B. Simon un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīvas 2008/56/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas jomā (Jūras stratēģijas pamatdirektīva) (1), prasības, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Polijas Republika nav izpildījusi nav izpildījusi šīs direktīvas 26. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam maksāt naudas sodu par nepaziņošanu par Direktīvas 2008/56/EK transponēšanu EUR 93 492 dienā, sākot ar dienu, kurā tiks pasludināts spriedums šajā lietā;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš Direktīvas 2008/56/EK transponēšanai beidzās 2010. gada 15. jūlijā.

      (1)  OV L 164, 19. lpp.


title: Lieta C-186/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 1. aprīļa Conseil d'État, section d'administration (Beļģija) spriedumu lietā P.Housieaux pret Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale, ko atbalsta société de développement régional de Bruxelles (S.D.R.B.), S.A. Batipont Immobilier (B.P.I.) un SA Immomills L. de Waele Development (I.L.D.W.D.)

text:
               12.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 1. aprīļa Conseil d'État, section d'administration (Beļģija) spriedumu lietā P.Housieaux pret Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale, ko atbalsta société de développement régional de Bruxelles (S.D.R.B.), S.A. Batipont Immobilier (B.P.I.) un SA Immomills L. de Waele Development (I.L.D.W.D.)
   (Lieta C-186/04)
   (2004/C 156/14)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 1. aprīļa Conseil d'État, section d'administration (Beļģija) spriedumu lietā P.Housieaux pret Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale, ko atbalsta société de développement régional de Bruxelles (S.D.R.B.), S.A. Batipont Immobilier (B.P.I.) un SA Immomills L. de Waele Development (I.L.D.W.D.).
   Conseil d'État, section d'administration (Beļģija) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai divu mēnešu termiņš, kas paredzēts 3. panta 4. punktā Padomes 1990. gada 7. jūnija Direktīvā 90/313/EEK par brīvu piekļuvi vides informācijai (1) ir uzskatāms tikai par indikatīvu termiņu attiecībā uz iestādi, kurai iesniegts informācijas pieprasījums, vai arī tas uzskatāms par imperatīvu termiņu, kura ievērošana šai iestādei ir obligāta?

               2)

               Ja šis divu mēnešu termiņš ir imperatīvs termiņš un šī termiņa beigās iestāde, kurai informācijas pieprasījums ir iesniegts, nav pieņēmusi nekādu lēmumu, kāds ir “lēmums”, uz ko attiecas minētās Direktīvas 4. panta beigu daļa, kuru iespējams pārsūdzēt tiesā vai apstrīdēt administratīvā kārtībā “saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību sistēmu”?

               3)

               Vai Direktīvas 3. panta 4. punkts un 4. pants aizliedz to, ka “attiecīgās valsts tiesību sistēma” interpretē iestādes, kurai iesniegts informācijas pieprasījums, klusēšanu, kas ilgst Direktīvas 3. panta 4. punktā minētos divus mēnešus, kā klusējot izteiktu pieprasījuma noraidījumu, proti, kā lēmumu, kas nav pamatots, bet kuru var pārsūdzēt tiesā vai apstrīdēt administratīvā kārtībā kā tas paredzēts 4. pantā?

               4)

               Ja Direktīvas 3. panta 4. punktā minētais termiņs ir indikatīvs termiņš, vai Direktīvas 3. panta 4. punkts un 4. pants liedz “valsts tiesību sistēmā” paredzēt iespēju informācijas pieprasītājam izteikt iestādei aicinājumu atbildēt uz tā informācijas pieprasījumu noteiktā termiņā, pretējā gadījumā paredzot, ka, ja iestāde turpinās klusēt, tas tiks uzskatīts par klusējot izteiktu atteikumu paziņot informāciju, proti, par lēmumu, kuru var pārsūdzēt tiesā vai apstrīdēt administratīvā kārtībā?

      (1)  OV L 158, 23.6.1990., 56. lpp.


title: Lieta T-42/12: Prasība, kas celta 2012. gada 1. februārī — Bateni /Padome

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 1. februārī — Bateni/Padome
   (Lieta T-42/12)
   2012/C 98/39
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Naser Bateni (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — Rechtsanwälte J. Kienzle un M. Schlingmann)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (1), un Padomes 2011. gada 1. decembra Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (2);

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, it īpaši tos, kas radušies prasītājam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: prasītāja tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpums

                           —

                           Padome esot pārkāpusi prasītāja tiesības uz efektīvu aizsardzību tiesā un it īpaši pienākumu norādīt pamatojumu, jo, pievienodama prasītāju apstrīdētā lēmuma un apstrīdētās regulas pielikumā, tā nav norādījusi pietiekamu pamatojumu.

                           —

                           Padome neesot atbildējusi skaidram prasītāja lūgumam minēt iemeslus vai apstākļus un iesniegt atbilstošus pierādījumus, kas varētu pamatot prasītāja iekļaušanu apstrīdētā lēmuma un apstrīdētās regulas pielikumā.

                           —

                           Padome esot pārkāpusi prasītāja tiesības tikt uzklausītam, jo tā viņam nav devusi apstrīdētā lēmuma 24. panta 3. un 4. punktā un apstrīdētās regulas 36. panta 3. un 4. punktā minēto iespēju paust viedokli par iekļaušanu sankciju sarakstos un tādējādi mudināt Padomi veikt pārbaudi.

               2.

               Otrais pamats: prasītāja iekļaušanas sankciju sarakstos pamatojuma neesamība

                           —

                           Padomes norādītie iemesli, kādēļ prasītājs ir iekļauts sankciju sarakstos, neļauj izsecināt tiesisko pamatojumu, uz kuru Padome tieši ir balstījusies.

                           —

                           Darbība, ko prasītājs ir veicis tikai līdz 2008. gada martam, nevarot pamatot prasītāja iekļaušanu sankciju sarakstos 2011. gada decembrī.

                           —

                           Prasītāja kā Hanseatic Trade Trust & Shipping (HTTS) GmbH direktora darbība nepamatojot tā iekļaušanu sankciju sarakstos, it īpaši tādēļ, ka Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir atcēlusi Regulu (ES) Nr. 961/2010 (3) daļā, kas attiecas uz HTTS GmbH.

                           —

                           Tikai tas vien, ka prasītājs ir bijis saskaņā ar Lielbritānijas tiesībām dibinātas sabiedrības vadītājs, kas tostarp ir savu darbību izbeigusi, neļauj secināt, ka pastāv Lēmuma 2010/413/KĀDP (4) 20. panta 1. punktā un/vai Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punktā minētie iemesli prasītāja iekļaušanai sankciju sarakstos.

               3.

               Trešais pamats: prasītāja pamattiesību respektēt īpašuma tiesības pārkāpums

                           —

                           Prasītāja iekļaušana sankciju sarakstos neesot pamatota iejaukšanās tā pamattiesībās uz īpašumu, jo prasītājs Padomes norādīta nepietiekama pamatojuma dēļ nav varējis saprast, kādēļ viņš ir iekļauts sankciju skarto personu sarakstā.

                           —

                           Prasītāja iekļaušana sankciju sarakstos acīmredzami neesot atbilstoša ar Lēmumu 2010/413/KĀDP un Regulas Nr. 961/2010 sasniedzamo mērķu īstenošanai un turklāt ir nesamērīga iejaukšanās tā tiesībās uz īpašumu.

      (1)  Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmums 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).

      (4)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).


title: Lieta T-326/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūlijā — Salim Georges Al Toun un Al Toun Group /Padome

text:
               13.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/8

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūlijā — Salim Georges Al Toun un Al Toun Group/Padome
   (Lieta T-326/12)
   2012/C 311/10
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Salim Georges Al Toun un Al Toun Group (pārstāvis — S. Koev, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pilnībā pieņemamu un pamatotu un apmierināt visus izvirzītos prasības pamatus;

               —

               atļaut izskatīt šo prasību paātrinātajā procesā;

               —

               atzīt, ka apstrīdētos tiesību aktus var atcelt daļēji, jo šo aktu atceļamā daļa ir nodalāma no pārējā tiesību akta;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un Padomes 2012. gada 14. maija Īstenošanas lēmumu 2012/256/KĀDP, ciktāl G. Salim Al Toun un Al Toun Group ir iekļauti Lēmuma 2011/782/KĀDP pielikumā ietvertajā sarakstā;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un Padomes 2012. gada 14. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 410/2012, ciktāl G. Salim Al Toun un Al Toun Group ir iekļauti Regulas (ES) Nr. 36/2012 II pielikumā ietvertajā sarakstā;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus prasītāju tiesāšanās izdevumus, kā arī visus ar to pārstāvēšanu šajā tiesvedībā saistītos izdevumus, honorārus u.c.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts būtisks tiesību uz aizstāvību un tiesību uz taisnīgu procesu pārkāpums, jo prasītāji neesot bijuši informēti par apstrīdētajiem tiesību aktiem, par kuriem tie esot uzzinājuši no medijiem, un tiem neesot paziņots par pārliecinošiem pierādījumiem vai norādēm, kas varētu pamatot to iekļaušanu to personu sarakstā, kurām tiek piemērotas sankcijas. Šajā ziņā pierādīšanas pienākums esot Padomei, kurai esot jāpamato ierobežojošo pasākumu piemērošana.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu; apstrīdētajos tiesību aktos Padome esot izmantojusi vienīgi ne ar ko nepamatotus apgalvojumus, tādējādi pārkāpjot šo pienākumu, kas Savienības iestādēm ir piemērojams atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantam, Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantam. Šajā ziņā tiek norādīts uz neskaidrā jēdziena “dalība programmā” izmantošanu, kura juridiskā definīcija Padomes tiesību aktos, kas pieņemti saistībā ar situāciju Sīrijā, neesot atrodama. Padomei nenorādot skaidru un precīzu pamatojumu, Vispārējā tiesa nevarot pārbaudīt apstrīdēto tiesību aktu tiesiskumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo pienākuma norādīt pamatojumu neievērošanas dēļ tiek liegtas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 13. pantā, Līguma par Eiropas Savienības darbību 215. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 47. pantā noteiktās tiesības uz šādu aizsardzību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, jo prasītājs G. Salim Al Toun kļūdaini esot ticis identificēts kā Venecuēlas pilsonis, kas neatbilstot patiesībai, un ka Al Toun Group kopš tās izveides brīža nekad neesot piedalījusies darījumos ar naftu vai naftas produktiem, pretēji apstrīdētajos tiesību aktos apgalvotajam.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas papildprotokola 1. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantā paredzētās tiesības uz īpašumu, samērīguma princips un tiesības veikt uzņēmējdarbību, jo, pieņemot Īstenošanas lēmumu 2012/256/KĀDP un Īstenošanas regulu (ES) Nr. 410/2012, Padome nepamatoti esot liegusi prasītājiem iespēju brīvi rīkoties ar tiem piederošo īpašumu, kas apdraudot to eksistenci un fizisko izdzīvošanu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir būtiski pārkāptas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantā un 10. panta 2. punktā paredzētās tiesības uz reputāciju, jo prasītāju vārda, uzvārda un nosaukuma iekļaušana apstrīdētajos tiesību aktos esot nepamatoti nodarījusi kaitējumu to reputācijai Sīrijas sabiedrībā, to draugu lokā, reliģiskajā kopienā un to tirdzniecības partneru vidū.


title: Lieta T-126/09: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. septembra spriedums — Itālija/Komisija (Valodu lietojums — Paziņojumi par atklātajiem konkursiem administratoru pieņemšanai darbā — Pilna teksta publikācija trijās oficiālajās valodās — Informācija par paziņojumiem par atklātajiem konkursiem — Publicēšana visās oficiālajās valodās — Pārbaudījumu valoda — Otrās valodas izvēle no trim oficiālajām valodām)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/19

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. septembra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-126/09) (1)

   (Valodu lietojums - Paziņojumi par atklātajiem konkursiem administratoru pieņemšanai darbā - Pilna teksta publikācija trijās oficiālajās valodās - Informācija par paziņojumiem par atklātajiem konkursiem - Publicēšana visās oficiālajās valodās - Pārbaudījumu valoda - Otrās valodas izvēle no trim oficiālajām valodām)
   2013/C 313/34
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji J. Currall un J. Baquero Cruz, vēlāk J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt paziņojumus par atklātu konkursu EPSO/AD/144/09 sabiedrības veselības aizsardzības jomā, EPSO/AD/145/09 pārtikas nekaitīguma jomā (politika un likumdošana) un EPSO/AD/146/09 pārtikas nekaitīguma jomā (revīzija, pārbaude un novērtēšana), lai no Bulgārijas, Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Maltas, Polijas, Rumānijas, Slovākijas, Slovēnijas un Ungārijas pilsoņiem izveidotu rezerves sarakstu administratoru (AD 5) pieņemšanai darbā, kas 2009. gada 14. janvārī angļu, franču un vācu valodās publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV C 9 A, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt paziņojumus par atklātu konkursu EPSO/AD/144/09 sabiedrības veselības aizsardzības jomā, EPSO/AD/145/09 pārtikas nekaitīguma jomā (politika un likumdošana) un EPSO/AD/146/09 pārtikas nekaitīguma jomā (revīzija, pārbaude un novērtēšana), lai no Bulgārijas, Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Maltas, Polijas, Rumānijas, Slovākijas, Slovēnijas un Ungārijas pilsoņiem izveidotu rezerves sarakstu administratoru (AD 5) pieņemšanai darbā, kas 2009. gada 14. janvārī angļu, franču un vācu valodās publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī;

               2)

               Itālijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 129, 6.6.2009.


title: Tiesnešu darbība palātās

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/2

         Tiesnešu darbība palātās
   (2015/C 354/02)
   Vispārējās tiesas plēnums 2015. gada 8. oktobrī, ņemot vērā tiesneša I. S. Forestera [I. S. Forrester] stāšanos amatā, nolēma grozīt Vispārējās tiesas 2013. gada 23. oktobra lēmumu (1) par tiesnešu darbību palātās.
   Laikposmā no 2015. gada 8. oktobra līdz 2016. gada 31. augustam tiesneši darbojas šādās palātās:

         I palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   priekšsēdētāja vietnieks H. Kanninen, tiesnese I. Pelikánová, tiesneši E. Buttigieg, S. Gervasoni un L. Madise.

         1. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      H. Kanninen, priekšsēdētāja vietnieks;

      I. Pelikánová, tiesnese;

      E. Buttigieg, tiesnesis.

         II palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētāja M. E. Martins Ribeiro, tiesneši E. Bieliūnas, S. Gervasoni, L. Madise un I. S. Forrester.

         2. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      M. E. Martins Ribeiro, palātas priekšsēdētāja;

      S. Gervasoni, tiesnesis;

      L. Madise, tiesnesis.

         III palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs S. Papasavvas, tiesnese I. Labucka, tiesneši E. Bieliūnas, V. Kreuschitz un I. S. Forrester.

         3. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      S. Papasavvas, palātas priekšsēdētājs;

      E. Bieliūnas, tiesnesis;

      I. S. Forrester, tiesnesis.

         IV palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs M. Prek, tiesnese I. Labucka, tiesnesis J. Schwarcz, tiesnese V. Tomljenović un tiesnesis V. Kreuschitz.

         4. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      M. Prek, palātas priekšsēdētājs;

      I. Labucka, tiesnese;

      V. Kreuschitz, tiesnesis.

         V palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs A. Dittrich, tiesnesis F. Dehousse, tiesnesis J. Schwarcz, tiesnese V. Tomljenović un tiesnesis A. M. Collins.

         5. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      A. Dittrich, palātas priekšsēdētājs;

      J. Schwarcz, tiesnesis;

      V. Tomljenović, tiesnese.

         VI palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs S. Frimodt Nielsen, tiesnesis F. Dehousse, tiesnese I. Wiszniewska-Białecka, tiesneši A. M. Collins un I. Ulloa Rubio.

         6. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      S. Frimodt Nielsen, palātas priekšsēdētājs;

      F. Dehousse, tiesnesis;

      A. M. Collins, tiesnesis.

         VII palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs M. van der Woude, tiesnese I. Wiszniewska-Białecka, tiesnese M. Kancheva, tiesneši C. Wetter un I. Ulloa Rubio.

         7. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      M. van der Woude, palātas priekšsēdētājs;

      I. Wiszniewska-Białecka, tiesnese;

      I. Ulloa Rubio, tiesnesis.

         VIII palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs D. Gratsias, tiesnesis O. Czúcz, tiesnesis A. Popescu, tiesnese M. Kancheva un tiesnesis C. Wetter.

         8. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      D. Gratsias, palātas priekšsēdētājs;

      M. Kancheva, tiesnese;

      C. Wetter, tiesnesis.

         IX palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   palātas priekšsēdētājs G. Berardis, tiesnesis O. Czúcz, tiesnese I. Pelikánová, tiesneši A. Popescu un E. Buttigieg.

         9. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

      G. Berardis, palātas priekšsēdētājs;

      O. Czúcz, tiesnesis;

      A. Popescu, tiesnesis.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013., 2. lpp.


title: Lietas C-457/04 izslēgšana no reģistra

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/34

         Lietas C-457/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 182/63)

      (tiesvedības valoda — portugāļu)

   2005. gada 7. aprīlī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-457/04 Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika.

      (1)  OV C 6, 08.01.2005.


title: Lieta T-764/16: Prasība, kas celta 2016. gada 3. novembrī – Paulini/ECB

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/42

         Prasība, kas celta 2016. gada 3. novembrī – Paulini/ECB
   (Lieta T-764/16)
   (2017/C 014/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jörn Paulini (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji – L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 15. decembra lēmumu, kas grozīts 2016. gada 10. februārī un ar ko prasītājs ir ticis informēts par viņa ikgadējās algas un prēmiju pārskatīšanas (Annual Salary and Bonus Review, ASBR) rezultātu attiecībā uz 2015. gadu;

               —

               piespriest prasītājam kompensāciju par pieteikuma 99.–103. punktā aprakstīto materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest prasītājam kompensāciju par viņam nodarīto morālo kaitējumu, kas ir aplēsts EUR 10 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka 2015. gada ASBR pamatnostādnes ir prettiesiskas, jo tās ir pretrunā nediskriminācijas principam, Nodarbināšanas kārtības 51. pantam un ES Pamattiesību hartas 12. un 21. pantam. Pakārtoti tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo ar to ir pārkāptas 2015. gada ASBR pamatnostādnes un tajā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
               Prasītājs uzskata, ka 2015. gada ASBR pamatnostādnes ir prettiesiskas, ciktāl tajās tie darbinieki, kuru iespēja veikt darbu viņu dienesta labā ir ierobežota tādu iemeslu dēļ, kas ir ārpus viņu kontroles, piemēram, slimības atvaļinājums, nepilna darba laika darbs invaliditātes dēļ vai laika veltīšana darbībai Personāla komitejā (vai šo iemeslu kombinācija), ir nostādīti nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar viņu kolēģiem, kuri dienesta vajadzībām var strādāt pilnu darba laiku. Apstrīdētais lēmums, kas ir ticis pieņemts, pamatojoties uz prettiesiskām ASBR pamatnostādnēm, rezultātā arī ir prettiesisks.
               Pakārtoti, ja ASBR pamatnostādnes tiktu atzītas par tiesiskām, prasītājs tomēr uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā šīs pamatnostādnes ir pārkāptas, jo viņa prombūtnes periodi viņa lietā tika izmantoti kā diskriminējošs faktors un turklāt tie būtu bijuši jāuzskata par pozitīvas attieksmes un rīcības rādītāju, kas pozitīvi ietekmē ASBR rezultātu. Visiem atbilstoši 2015. gada ASBR pamatnostādnēm novērtējamajiem faktoriem būtu acīmredzami jārada lielāks ASBR rezultāts.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks attiecībā uz tās formulas piemērošanu, kas attiecas uz personāla pārstāvības darbībām, kuru dēļ tiek samazināta darbinieku slodze, jo šajā lēmumā netika neitralizēta prombūtne slimības atvaļinājuma dēļ un tādējādi tas ir pretrunā 2008. gada 18. decembra lēmumam, nediskriminācijas principam, ES Pamattiesību hartas 12. un 21. pantam un Nodarbinātības nosacījumu 51. pantam. Pakārtoti, ja 2008. gada 18. decembra lēmumā nebūtu pieļauta iespēja neitralizēt slimības atvaļinājumu, tiek izvirzīta iebilde par 2008. gada 18. decembra lēmuma prettiesiskumu šajā ziņā.
               Prasītājs šajā ziņā uzskata, ka ECB, aprēķinot viņa ASBR rezultātu par viņa darbību Personāla komitejas locekļa statusā, būtu vajadzējis neitralizēt viņa prombūtni slimības dēļ, kas ir atspoguļota viņa 2015. gada janvāra un februāra atbrīvojumā no darba slodzes, izmantojot 2008. gada 18. decembra lēmumā par ASBR formulu darbiniekiem saistībā ar viņu darbību Personāla komitejā iekļauto formulu.
               Ja 2008. gada 18. decembra lēmumā šāda iespēja nebūtu pieļauta, prasītājs pakārtoti apstrīd šā lēmuma tiesiskumu šajā ziņā, jo Personāla komitejas locekļi, kuru darba slodze bija jākoriģē ar veselības stāvokli saistītas prombūtnes dēļ, ir nostādīti nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar viņu kolēģiem, kas strādā pilnu darba laiku, kaut arī sniegums vai rezultāts ir līdzīgs, un tie ir nostādīti nelabvēlīgākā situācijā to dalības Personāla komitejā dēļ.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka saistībā ar noapaļošanas praksi ir pārkāpts ECB 2008. gada 18. decembra lēmums, jo 2008. gada 18. decembra lēmumā nav atļauta noapaļošana attiecībā uz Personāla komitejas locekļiem. Pakārtoti, ja 2008. gada 18. decembra lēmumā ir atļauta noapaļošana attiecībā uz Personāla komitejas locekļiem, tas šajā ziņā būtu acīmredzami neattaisnots un neatbilstošs.
               Otrā pamata ietvaros prasītājs apstrīdēja 2008. gada 18. decembra lēmuma tiesiskumu, ja šis lēmums būtu jāinterpretē tādējādi, ka tajā ECB nav atļauts neitralizēt prasītāja slimības atvaļinājumu, piemērojot ASBR rezultāta aprēķināšanai noteikto formulu. Minētajā pamatā viņš apstrīdēja minētā lēmuma tiesiskumu tikai šajā aspektā. Papildus tam ECB izmanto praksi, saskaņā ar kuru formulas rezultāts tiek noapaļots, lai tas tiktu pārveidots pakāpēs, un pēc tam šīs noapaļotās pakāpes tiek pārveidotas par procentiem, lai noteiktu darbiniekam piemērojamo algas palielinājumu.
               Prasītājs apstrīd šo praksi, kurai nav tiesiska pamata piemērojamajos noteikumos, it īpaši 2008. gada 18. gada decembra lēmumā. Pakārtoti, ja tiktu konstatēts, ka 2008. gada 18. decembra lēmumā ir atļauta šāda ASBR rezultātu noapaļošana attiecībā uz Personāla komitejas locekļiem, šis lēmums būtu jāatzīst par prettiesisku šajā ziņā, jo tas būtu acīmredzami neattaisnots un neatbilstošs.


title: Lieta T-255/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. novembra spriedums – Itālija/Komisija ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Vienotas likmes finanšu korekcijas — Tiešie maksājumi — Savstarpējās atbilstība — Atbalsts citrusaugu pārstrādei — Maksātājas iestādes apstiprināšanas nosacījumi

text:
               11.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/18

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. novembra spriedums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-255/13) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Vienotas likmes finanšu korekcijas - Tiešie maksājumi - Savstarpējās atbilstība - Atbalsts citrusaugu pārstrādei - Maksātājas iestādes apstiprināšanas nosacījumi)
   (2016/C 007/25)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, kam palīdz B. Tidore un M. Salvatorelli, avvocati dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Bianchi un P. Rossi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 26. februāra Īstenošanas lēmumu 2013/123/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 67, 20. lpp.), jo tajā ir ietvertas vienotas likmes finanšu korekcijas attiecībā uz Itālijas Republikas izdevumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 22.6.2013.


title: Lieta C-404/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 9. oktobra spriedums ( Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess Győrgy Katz / István Roland Sós (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2001/220/TI — Cietušo statuss kriminālprocesā — Privātās apsūdzības uzturētājs, kas aizstāj prokuroru — Cietušā iespēja liecināt kā lieciniekam)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/11

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 9. oktobra spriedums (Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess Győrgy Katz/István Roland Sós

   (Lieta C-404/07) (1)

   (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2001/220/TI - Cietušo statuss kriminālprocesā - Privātās apsūdzības uzturētājs, kas aizstāj prokuroru - Cietušā iespēja liecināt kā lieciniekam)
   (2008/C 301/20)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Iesniedzējtiesa
   Fővárosi Bíróság
   Lietas dalībnieki pamata procesā
   Győrgy Katz/István Roland Sós
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Bíróság — Padomes 2001. gada 15. marta Pamatlēmuma par cietušo statusu kriminālprocesā (OV L 82, 1. lpp.) 2. un 3. panta interpretācija — Valsts tiesību norma, ar kuru izslēdz iespēju cietušo uzklausīt kā liecinieku kriminālprocesā, kurā tas rīkojas valsts apsūdzības uzturētāju aizstājoša privātās apsūdzības uzturētāja statusā
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 2001. gada 15. marta Pamatlēmuma 2001/220/TI par cietušo statusu kriminālprocesā 2. un 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka aizstājošās privātas apsūdzības, kāda tiek izskatīta pamata lietā, ietvaros valsts tiesai ar šiem pantiem nav noteikts pienākums cietušajam noziedzīgā nodarījumā piešķirt tiesības liecināt kā lieciniekam. Tomēr šādas iespējas neesamības gadījumā cietušajam jābūt piešķirtai iespējai sniegt liecību, ko var ņemt vērā kā pierādījumu.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta C-462/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 31. augustā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Verners Pudāns

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 31. augustā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Verners Pudāns
   (Lieta C-462/15)
   (2015/C 381/21)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Pieteicējs: Verners Pudāns

      Otrs lietas dalībnieks: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciāls jautājums

   Vai Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas Nr. 73/2009 (EK) (1), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003, 29. panta 1. punkts interpretējams tādējādi, ka tas principā atļauj dalībvalstij aplikt ar iedzīvotāju ienākuma nodokli saskaņā ar regulas I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām izmaksātos maksājumus?

      (1)  OV L 30, 16. lpp.


title: Lieta T-598/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. novembrī — MPDV Mikrolab /ITSB ( “Lean Performance Index” )

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/29

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. novembrī — MPDV Mikrolab/ITSB (“Lean Performance Index”)
   (Lieta T-598/11)
   2012/C 32/60
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (Mosbach, Vācija) (pārstāvis — W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 15. septembra lēmumu lietā R 131/2011-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Lean Performance Index” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai Kopienas preču zīmei esot atšķirtspēja un tā neesot aprakstoša


title: Lieta C-568/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Azienda Ospedaliero – Universitaria di Careggi – Firenze / Data Medical Service srl Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 92/50/EEK — 1. panta c) punkts un 37. pants — Direktīva 2004/18/EK — 1. panta 8. punkta pirmā daļa un 55. pants — Jēdzieni “pakalpojumu sniedzējs” un “saimnieciskās darbības subjekts”  — Publiska universitātes ārstniecības iestāde — Iestāde ar juridiskās personas statusu, kā arī uzņēmējdarbības un organizatorisko autonomiju — Darbība galvenokārt bez peļņas gūšanas — Institucionālais mērķis piedāvāt veselības pakalpojumus — Iespēja piedāvāt līdzīgus pakalpojumus tirgū — Pielaišana dalībai publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/14

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Azienda Ospedaliero–Universitaria di Careggi–Firenze/Data Medical Service srl

   (Lieta C-568/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 92/50/EEK - 1. panta c) punkts un 37. pants - Direktīva 2004/18/EK - 1. panta 8. punkta pirmā daļa un 55. pants - Jēdzieni “pakalpojumu sniedzējs” un “saimnieciskās darbības subjekts” - Publiska universitātes ārstniecības iestāde - Iestāde ar juridiskās personas statusu, kā arī uzņēmējdarbības un organizatorisko autonomiju - Darbība galvenokārt bez peļņas gūšanas - Institucionālais mērķis piedāvāt veselības pakalpojumus - Iespēja piedāvāt līdzīgus pakalpojumus tirgū - Pielaišana dalībai publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā)
   (2015/C 065/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Azienda Ospedaliero–Universitaria di Careggi–Firenze

      Atbildētāja: Data Medical Service srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai [pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordinēšanu] 1. panta c) punkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir izslēgta tādas publiskās ārstniecības iestādes kā pamatlietā aplūkotā dalība publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, jo šai iestādei ir saimniecisko darbību veicošas publisko tiesību iestādes raksturs, ja un ciktāl šī iestāde ir tiesīga darboties tirgū atbilstoši tās institucionālajiem un statūtos noteiktajiem mērķiem;

               2)

               Direktīvas 92/50 tiesību normas un, it īpaši, šīs direktīvas pamatā esošie vispārīgie brīvas konkurences, nediskriminācijas un samērīguma principi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā tādai publiskai ārstniecības iestādei kā pamatlietā aplūkotā, kas piedalās uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, ir ļauts iesniegt piedāvājumu, kuru, pateicoties tās saņemtajam publiskam finansējumam, nevar pārspēt neviens konkurents. Tomēr piedāvājuma nesamērīgi lētā rakstura pārbaudes ietvaros, pamatojoties uz šīs direktīvas 37. pantu, līgumslēdzēja iestāde saistībā ar iespēju šo piedāvājumu noraidīt var ņemt vērā publiskā finansējuma, kuru saņem šāda iestāde, esamību.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta C-379/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums ( Arbeidshof te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maurits Casteels/British Airways plc (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — LESD 45. un 48. pants — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Tiesību uz papildpensiju saglabāšana — Padomes rīcības neesamība — Darba ņēmējs, kuru viens un tas pats darba devējs secīgi nodarbinājis vairākās dalībvalstīs)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/5

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums (Arbeidshof te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maurits Casteels/British Airways plc

   (Lieta C-379/09) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - LESD 45. un 48. pants - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Tiesību uz papildpensiju saglabāšana - Padomes rīcības neesamība - Darba ņēmējs, kuru viens un tas pats darba devējs secīgi nodarbinājis vairākās dalībvalstīs)
   2011/C 139/08
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Maurits Casteels

      Atbildētāja: British Airways plc

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Arbeidshof te Brussel — EKL 39. un 42. panta, kā arī Padomes 1998. gada 29. jūnija Direktīvas 98/49/EK par papildu pensijas tiesību saglabāšanu darbiniekiem un pašnodarbinātām personām, kas pārvietojas Kopienā (OV L 209, 46. lpp.), interpretācija — Padomes rīcības neesamība — Darbinieks, kas secīgi nodarbināts viena un tā paša darba devēja dažādās uzņēmējdarbības vietās vairākās dalībvalstīs (ārpus norīkojuma) un kuram katru reizi piemērota attiecīgajā vietā spēkā esošā papildpensijas apdrošināšanas sistēma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 48. pantam nav tiešas iedarbības, pamatojoties uz kuru indivīds valsts tiesā var atsaukties strīdā ar privātā sektora darba devēju;

               2)

               LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj darba koplīguma obligātu piemērošanu:

                           —

                           ja, nosakot laikposmu, kurā tiek iegūtas galīgas tiesības uz papildpensijas izmaksu dalībvalstī, netiek ņemti vērā nodarbinātības laikposmi, kas ir pabeigti tā paša darba devēja uzņēmuma filiālēs citās dalībvalstīs un saskaņā ar to pašu transversālo darba līgumu, un

                           —

                           ja tiek uzskatīts, ka darba ņēmējs, kurš ir pārcelts no darba devēja uzņēmuma filiāles, kas atrodas vienā dalībvalstī, uz tā paša darba devēja uzņēmuma filiāli citā dalībvalstī, ir aizgājis no uzņēmuma pēc paša vēlēšanās.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-53/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 23. novembra rīkojumu lietā T-640/14 Beul/Parlaments un Padome 2016. gada 29. janvārī iesniedza Carsten René Beul

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 23. novembra rīkojumu lietā T-640/14 Beul/Parlaments un Padome 2016. gada 29. janvārī iesniedza Carsten René Beul

   (Lieta C-53/16 P)
   (2016/C 191/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carsten René Beul (pārstāvji – H.-M. Pott un T. Eckhold, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojumu;

               —

               atcelt apstrīdēto Regulu (ES) Nr. 537/2014 vai pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu Vispārējā tiesā celto prasību prasītājs lūdza atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Regulu (ES) Nr. 537/2014 par īpašām prasībām attiecībā uz obligātajām revīzijām sabiedriskas nozīmes struktūrās un ar ko atceļ Komisijas Lēmumu 2005/909/EK (1).
   Prasītājs ir Vācijā reģistrēts zvērināts grāmatvedis (un arī obligātais revidents atbilstoši Luksemburgas Lielhercogistes un Itālijas Republikas tiesiskajam regulējumam). Viņam ir tiesības veikt obligātās revīzijas sabiedriskas nozīmes struktūrās. Visu viņa kā zvērināta grāmatveža darbību uzrauga zvērinātu grāmatvežu palāta, kas ir publisko tiesību iestāde, kuras locekļi ir zvērināti grāmatveži un kuras institūcijas tie ievēl.
   Apstrīdētajā regulā (turpmāk tekstā – “regula”) ir paredzēts, ka obligāto revidentu uzraudzību saistībā ar obligātajām revīzijām sabiedriskas nozīmes struktūrās īsteno neatkarīga iestāde, t.i., iestāde, kas tostarp nav atkarīga no valsts. Praktizējošs zvērināts grāmatvedis nekādā ziņā nevar darboties šajā iestādē un vairs nepraktizējošs zvērināts grāmatvedis var tajā sākt darboties tikai salīdzinoši ilgu laiku pēc savas darbības izbeigšanas.
   Prasītājs uzskata, ka ar jauno tiesisko regulējumu tam ir nodarīts kaitējums. Viņš norāda, ka regula ir pretrunā Savienības tiesībām.
   Eiropas Savienības Vispārējā tiesa noraidīja prasītāja prasību kā nepieņemamu. Tā uzskatīja, ka prasītājam nav tiesību celt prasību par regulu. Tā pamatoja savu nolēmumu ar to, ka regula nav individuāli skārusi prasītāju, jo viņš pieder abstrakti noteiktam to personu lokam, uz kurām attiecas regula, un ka viņš nevar atsaukties uz individuālajām tiesībām.
   Prasītājs savukārt norāda, ka regula ir viņu skārusi tieši un individuāli. Viņš it īpaši uzskata, ka normas adresātu loks ir atvērts, tostarp tādēļ, ka no regulas pieņemšanas brīža līdz tās spēkā stāšanās brīdim esot pagājis laiks, kurā attiecīgās profesijas pārstāvju lokam varētu pievienoties nenoteikts personu skaits.
   Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā tiešas un individuālas skaršanas aspektu. It īpaši, attiecīgās profesijas pārstāvju loks vienmēr esot skaidri noteikts, piemērojot no Savienības tiesībām izrietošu uzraudzību. Tas, vai starp regulas pieņemšanu un stāšanos spēkā esot pagājis zināms laiks, nevarot ietekmēt tiesiskās aizsardzības pastāvēšanu.
   Tāpat prasītājs uzskata, ka, ja tiktu pieņemts, ka viņš nav ticis individuāli skarts, rastos nepilnība tiesiskajā aizsardzībā. Ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, kurā ir aizsargāta arī brīvība izvēlēties profesiju, un Eiropas Cilvēktiesību aizsardzības konvenciju, šī nepilnība esot jānovērš. Tas ietilpstot Eiropas Savienības tiesu atbildības un pārbaudes jomā, jo tieši tās esot radījušas apstākļus, kā rezultātā rastos šī nepilnība tiesiskajā aizsardzībā.

      (1)  OV L 158, 77. lpp.


title: Lieta C-542/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 28. novembrī iesniedza Tribunale di Pordenone (Itālija) — kriminālprocess pret Giorgio Fidenato

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 28. novembrī iesniedza Tribunale di Pordenone (Itālija) — kriminālprocess pret Giorgio Fidenato

   (Lieta C-542/12)
   2013/C 63/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Pordenone

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Giorgio Fidenato

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2001. gada 24. aprīļa Likumdošanas dekrēta Nr. 212 1. panta otrajā daļā paredzētā atļauja tādā nozīmē, kāda tai ir piešķirta valsts judikatūrā, ir saderīga ar Direktīvas 2001/18 (1) noteikumiem;

               2)

               it īpaši, ja dalībvalsts ĢMO audzēšanai ir izvirzījusi prasību saņemt atļauju, kuras īpašais mērķis ir aizsargāt tā saukto līdzāspastāvēšanas principu, vai šāda īpaša atļauja ir jāsaņem arī attiecībā uz ĢM organismiem, kas jau ir iekļauti kopējā katalogā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV L 106, 1. lpp.).


title: Lieta T-420/08: Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — SAZAS /Komisija

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — SAZAS/Komisija
   (Lieta T-420/08)
   (2008/C 313/77)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (Sazas), Tržina [Trzin] (Slovēnija) (pārstāvis — M. Favart, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C(2008) 3435 procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu, kurā apgalvots, ka 24 EEZ esošās CISAC  (1) sabiedrības, ieskaitot prasītāju, esot veikušas saskaņotas darbības, “savstarpēji piešķirto savstarpējās pārstāvības pilnvarojumu teritoriālās robežas nosakot tādējādi, ka licence ir derīga tikai katras kolektīvā pārvaldījuma organizācijas valsts teritorijā”.
   Galvenie pamati un argumenti ir līdzīgi vai identiski lietā T-413/08 izvirzītajiem.

      (1)  “Starptautiskā Autoru un komponistu sabiedrību konfederācija” — “International Confederation of Societies of Authors and Composers” (“CISAC”).


title: Lieta C-564/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 29. marta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung/Pfeifer & Langen KG (Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība — 3. un 4. pants — Administratīvi pasākumi — Nelikumīgi gūta labuma atgūšana — Kompensācijas vai nokavējuma procenti, kas maksājami saskaņā ar valsts tiesībām — Tiesību normu par noilgumu, kas paredzēts Regulā Nr. 2988/95, piemērošana attiecībā uz nokavējuma procentiem — Noilguma dies a quo — Jēdziens “Atlikšana” — Jēdziens “Pārtraukšana” )

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 29. marta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung/Pfeifer & Langen KG
   (Lieta C-564/10) (1)

   (Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - 3. un 4. pants - Administratīvi pasākumi - Nelikumīgi gūta labuma atgūšana - Kompensācijas vai nokavējuma procenti, kas maksājami saskaņā ar valsts tiesībām - Tiesību normu par noilgumu, kas paredzēts Regulā Nr. 2988/95, piemērošana attiecībā uz nokavējuma procentiem - Noilguma dies a quo - Jēdziens “Atlikšana” - Jēdziens “Pārtraukšana”)
   2012/C 151/12
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

      Atbildētāja: Pfeifer & Langen KG

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 312, 1. lpp.) 3. panta interpretācija — Nepamatoti piešķirta atbalsta atgūšana — Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 3. panta piemērojamība tādu procentu prasījumu noilgumam, kas saskaņā ar valsts tiesībām ir maksājami, atmaksājot pārkāpuma rezultātā nelikumīgi iegūtu labumu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais noilguma termiņš, kurš ir piemērojams attiecībā uz pamatprasījuma izpildi, kas atbilst no Savienības budžeta nelikumīgi gūta labuma atmaksai, nav piemērojams procentiem, kuri radušies no šī prasījuma, ja šie procenti nav jāmaksā saskaņā ar Savienības tiesībām, bet vienīgi saskaņā ar pienākumu, kas paredzēts valsts tiesībās.

      (1)  OV C 72, 05.03.2011.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 19, 24.1.2009 .

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/1

         (2009/C 32/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 19, 24.1.2009.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 6, 10.1.2009.

      OV C 327, 20.12.2008.

      OV C 313, 6.12.2008.

      OV C 301, 22.11.2008.

      OV C 285, 8.11.2008.

      OV C 272, 25.10.2008.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-10/16 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 6. aprīļa rīkojums – GABO:mi/Komisija Pagaidu noregulējums — Subsīdijas — Sestā un Septītā pamatprogramma Kopienas pētniecības, tehnikas attīstības un demonstrēšanas darbībām (2002. – 2006. gads un 2007. – 2013. gads) — Vēstules, ar kurām lūgts atmaksāt daļu no piešķirtajām subsīdijām — Paziņojums par parādu — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Pieņemamība — Steidzamības neesamība

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/33

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 6. aprīļa rīkojums – GABO:mi/Komisija
   (Lieta T-10/16 R)
   (Pagaidu noregulējums - Subsīdijas - Sestā un Septītā pamatprogramma Kopienas pētniecības, tehnikas attīstības un demonstrēšanas darbībām (2002. – 2006. gads un 2007. – 2013. gads) - Vēstules, ar kurām lūgts atmaksāt daļu no piešķirtajām subsīdijām - Paziņojums par parādu - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Pieņemamība - Steidzamības neesamība)
   (2016/C 191/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (Minhene, Vācija) (pārstāvji – M. Ahlhaus un C. Mayer, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude, S. Lejeune un M. Sickierzyńska)

      Priekšmets

   Pieteikums par piemērošanas apturēšanu attiecībā uz, pirmkārt, divām Komisijas 2015. gada 2. decembra vēstulēm, ar kurām prasītāja tika informēta, ka Komisija veiks daļas no prasītājai saistībā ar Sesto un Septīto pamatprogrammu Kopienas pētniecības, tehnikas attīstības un demonstrēšanas darbībām (2002.–2006. gads un 2007.–2013. gads) piešķirto subsīdiju atgūšanu un, otrkārt, Komisijas paziņojumu par parādu, ar kuru prasītājai tika uzdots vēlākais līdz 2016. gada 15. janvārim samaksāt EUR 1 770 417,29

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               2016. gada 18. janvāra rīkojumu lietā T-10/16 R atcelt;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.


title: Lieta T-253/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. maijā – Cleversafe/EUIPO (“Storage Beyond Scale”)

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. maijā – Cleversafe/EUIPO (“Storage Beyond Scale”)
   (Lieta T-253/16)
   (2016/C 287/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cleversafe, Inc. (Čikāga, Ilinoisa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Lingenfelser, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Storage Beyond Scale” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 975 446

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 14. marta lēmums lietā R 2240/2015-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               apstāklis, kas vārdi, kas veido preču zīmi, nepauž vienīgi cildinošu nozīmi, kā to apgalvo pārbaudītājs.


title: Lieta T-239/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. augusta rīkojums – Monard/Komisija

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/58

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. augusta rīkojums – Monard/Komisija
   (Lieta T-239/14) (1)

   (2015/C 381/72)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta T-855/16 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 10. marta rīkojums – Fertisac/ECHA Pagaidu noregulējums — REACH — Maksājums par vielas reģistrāciju — Mikrouzņēmumiem un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem piešķirts samazinājums — Lēmums, ar ko uzlikts administratīvs maksājums un papildu maksājums — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/47

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 10. marta rīkojums – Fertisac/ECHA

   (Lieta T-855/16 R)
   (Pagaidu noregulējums - REACH - Maksājums par vielas reģistrāciju - Mikrouzņēmumiem un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem piešķirts samazinājums - Lēmums, ar ko uzlikts administratīvs maksājums un papildu maksājums - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 144/65)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fertisac, SL (Atarfe, Spānija) (pārstāvis – J. Gomez Rodriguez, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – E. Maurage, J.-P. Trnka un M. Heikkilä, pārstāvji, kuriem palīdz C. Molyneux, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek prasīts apturēt gan 2016. gada 15. novembra Lēmuma Nr. SME(2016) 5150, kurā ir konstatēts, ka prasītāja nevar saņemt vidējiem uzņēmumiem piemērojamos maksājumu samazinājumus, gan rēķinu, kas izdoti, pamatojoties uz minēto lēmumu, proti, ECHA 2016. gada 15. novembra rēķinu Nr. 10060160 un Nr. 10060161, izpildi.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-413/06 P: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 10. jūlija spriedums — Bertelsmann AG , Sony Corporation of America /Eiropas Kopienu Komisija, Independent Music Publishers and Labels Association (Impala, starptautiska apvienība ) , Sony BMG Music Entertainment BV (Apelācija — Konkurence — Uzņēmumu koncentrācijas kontrole — Sony BMG kopuzņēmums — Prasība, kas ir vērsta pret tāda Komisijas lēmuma atcelšanu, ar ko koncentrācija ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu — Pārbaude tiesā — Apjoms — Pierādījumu prasības — Paziņojuma par iebildumiem nozīme — Kolektīva dominējoša stāvokļa radīšana vai nostiprināšana — Lēmumu, ar kuriem tiek atļauta koncentrācija, pamatojums — Konfidenciālas informācijas izmantošana)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/7

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 10. jūlija spriedums — Bertelsmann AG, Sony Corporation of America/Eiropas Kopienu Komisija, Independent Music Publishers and Labels Association (Impala, starptautiska apvienība), Sony BMG Music Entertainment BV

   (Lieta C-413/06 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Uzņēmumu koncentrācijas kontrole - Sony BMG kopuzņēmums - Prasība, kas ir vērsta pret tāda Komisijas lēmuma atcelšanu, ar ko koncentrācija ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu - Pārbaude tiesā - Apjoms - Pierādījumu prasības - Paziņojuma par iebildumiem nozīme - Kolektīva dominējoša stāvokļa radīšana vai nostiprināšana - Lēmumu, ar kuriem tiek atļauta koncentrācija, pamatojums - Konfidenciālas informācijas izmantošana)
   (2008/C 223/10)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Bertelsmann AG (pārstāvji — P. Chappatte un J. Boyce, solicitors), Sony Corporation of America (pārstāvji — N. Levy, Barrister, R. Snelders, avocat, T. Graf, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Independent Music Publishers and Labels Association (Impala) (pārstāvji — S. Crosby, solicitor, un J. Golding, solicitor, I. Wekstein-Steg, advocate), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Whelan un K. Mojzesowicz), Sony BMG Music Entertainment BV (pārstāvji — N. Levy, barrister, R. Snelders, avocat, T. Graf, Rechtsanwalt)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T–464/04 Impala/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa bija atcēlusi Komisijas 2004. gada 19. jūlija lēmumu, ar ko par saderīgu ar kopējo tirgu un EEZ līguma darbību atzīst uzņēmumu koncentrāciju, kurā tiek izveidots kopuzņēmums, apvienojot Sony un Bertelsmann darbību mūzikas ierakstu jomā (Lieta Nr. COMP/M.3333 — Sony/BMG)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā Impala/Komisija (T-464/04);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai;

               3)

               lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta T-900/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. decembrī – Casual Dreams/EUIPO – López Fernández (“Dayaday”)

text:
               27.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/12

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. decembrī – Casual Dreams/EUIPO – López Fernández (“Dayaday”)
   (Lieta T-900/16)
   (2017/C 095/21)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Casual Dreams, SLU (Manresa, Spānija) (pārstāve – A. Tarí Lázaro, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Miguel Ángel López Fernández (Fuensalida, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Dayaday” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 243 563

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 6. oktobra lēmums lietā R 375/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelācijas otrās padomes 2016. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 375/2016-2 daļā, kurā daļēji noraidīta apelācijas sūdzība par EUIPO Iebildumu nodaļas 2015. gada 17. decembra lēmumu Nr. B 2 469 545;

               —

               noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 13 243 563, ko otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks iesniedza attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 9. klasē, un daļu no precēm, kas ietilpst 16. un 24. klasē, saistībā ar kurām Apelācijas otrā padome ir noraidījusi apelācijas sūdzību;

               —

               pakārtoti – atcelt apstrīdēto lēmumu, balstoties uz Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punktu, daļā, kurā apstiprināts iebildumu un apelācijas sūdzības noraidījums attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 16. un 24. klasē, un nosūtīt lietu atpakaļ Apelācijas padomei, lai tā to no jauna izvērtē visā pilnībā, ciktāl uz to attiecas iepriekš minētajā pantā norādītais relatīva atteikuma pamats;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta pārkāpums.


title: apvienotās lietas C-171/07 un C-172/07: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 19. maija spriedums (Verwaltungsgericht des Saarlandes (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Apothekerkammer des Saarlandes, Marion Schneider, Michael Holzapfel, Fritz Trennheuser, Deutscher Apothekerverband eV (C-171/07), Helga Neumann-Seiwert (C-172/07)/Saarland, Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — EKL 43. pants — Veselības aizsardzība — Aptiekas — Tiesību normas, saskaņā ar kurām tikai farmaceiti var pārvaldīt aptieku — Pamatojums — Droša un kvalitatīva sabiedrības apgāde ar zālēm — Farmaceitu profesionālā neatkarība)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/5

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 19. maija spriedums (Verwaltungsgericht des Saarlandes (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Apothekerkammer des Saarlandes, Marion Schneider, Michael Holzapfel, Fritz Trennheuser, Deutscher Apothekerverband eV (C-171/07), Helga Neumann-Seiwert (C-172/07)/Saarland, Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales
   (apvienotās lietas C-171/07 un C-172/07) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - EKL 43. pants - Veselības aizsardzība - Aptiekas - Tiesību normas, saskaņā ar kurām tikai farmaceiti var pārvaldīt aptieku - Pamatojums - Droša un kvalitatīva sabiedrības apgāde ar zālēm - Farmaceitu profesionālā neatkarība)
   2009/C 153/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht des Saarlandes

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Apothekerkammer des Saarlandes, Marion Schneider, Michael Holzapfel, Fritz Trennheuser, Deutscher Apothekerverband eV (C-171/07), Helga Neumann-Seiwert (C-172/07)

      Atbildētāji: Saarland, Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales

      Piedaloties: DocMorris NV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht des Saarlandes — EKL 10., 43. un 48. panta interpretācija — Valsts tiesiskajā regulējumā paredzēta atļauja aptieku vadīt tikai aptiekāram personīgi — Valsts iestāžu izsniegta atļauja juridiskai personai ņemot vērā Kopienu tiesību tiešo iedarbību — Nosacījumi valsts tiesību nepiemērošanai

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 43. un 48. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamata lietā un kas personām, kurām nav farmaceita statusa, liedz būt aptieku īpašniecēm un pārvaldīt aptiekas.

      (1)  OV C 140, 23.06.2007.


title: Lieta T-200/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Sardīnijas autonomais reģions iesniedza 2004. gada 28. maijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/24

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Sardīnijas autonomais reģions iesniedza 2004. gada 28. maijā
   (Lieta T-200/04)
   (2004/C 217/45)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 28. maijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko ir cēlis Sardīnijas autonomais reģions, kuru pārstāv Domenico Dodaro, avvocato.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu apstrīdēto lēmumu daļā par Itālijas, pamatojoties uz Sardīnijas reģiona 2000. gada 17. novembra likuma Nr. 22 5. pantu, paredzētā atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisija atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija pieprasīja, ievērojot EK līguma 88. panta 2. daļas procedūru, saskaņā ar Reģionālā likuma Nr. 22/2000 5. pantu atzīt, ka atbalsts audzētājiem, lai apkarotu par “zilās mēles slimību” (blue Tongue) dēvēto epizootiju, nav saderīgs ar kopējo tirgu, Šis likums paredz virkni iejaukšanos par labu audzētājiem, kurus ir skārušas “zilās mēles slimības” negatīvās sekas.
   Reģions savus prasījumus pamato ar šādiem argumentiem:

               —

               būtisku formas prasību pārkāpums, jo atbildētājas veiktie pasākumi, lai pamatotu atbalsta saderību, bija nepietiekami, jo nav ņemta vērā paziņojumā pieejamā informācija un vēlākie Sardīnijas reģiona iesniegtie papildinājumi, it īpaši šādi apstākļi:

                           —

                           atbalsts nebija paredzēts pārstrādes uzņēmumiem, bet tas bija nepieciešams pasākums, lai papildinātu zaudējumu atlīdzību audzētāju ienākumu samazinājuma dēļ, kas radies no kooperatīvu fiksēto maksājumu būtiskās ietekmes uz netto ienākumu sadali;

                           —

                           cēloņsakarība starp epizootiju un iemaksu samazināšanu nevar tikt pierādīta abstrakti, bet tā ir atkarīga no atbalsta noteikumu, kas pēc savas struktūras nepieļauj atbalsta maksājumus tādu iemeslu dēļ, kas nav saistīti ar “zilās mēles slimību”, praktiskās izpildes. Atsauce uz hipotētiskiem iemesliem, kas nav saistīti ar iemaksu samazināšanu, nav pietiekami pamatota un ir pretrunā Eiropas Komisijai paziņotajiem faktiem;

                           —

                           atbalstu saņēmušajiem kooperatīviem nav viegli pieejami alternatīvi aprūpes avoti.

               —

               EK līguma un tā piemērošanas tiesību principu pārkāpums, ciktāl:

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi lietderīgas iedarbības principu, nepiemērojot 87. panta 2. daļas b) apakšpunktu, pat, ja Itālijas iestādes uz šo normu nav atsaukušās. Prasītājs uzskata, ka atbildētājai šī nepiemērošana bija attiecīgi jāpamato. Viennozīmīgi, ievērojot lietderīgas iedarbības principu, šī noteikuma piemērošana nevar būt atkarīga no tā, vai Itālijas iestādes ir vai nav uz to atsaukušās.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi 87. panta 3. daļas c) apakšpunktu, neatzīstot, ka pati Komisija ar savu 2001. gada 2. februāra lēmumu SG (01) D/285817 ir apstiprinājusi pasākumus, kas ir pēc būtības identiski reģionālā likuma 22/2000 3. pantā minētajiem pasākumiem, kas ir pasludināti par nesaderīgiem.


title: lieta T- 287/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Lorte, Sociedad Limitada, Oleo Unión, Federación Empresarial de Organizaciones de Productores de Aceite de Oliva un Unaproliva, Unión de organizaciones de productores de Aceite de Oliva iesniedza 2004. gada 13. jūlijā

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/17

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Lorte, Sociedad Limitada, Oleo Unión, Federación Empresarial de Organizaciones de Productores de Aceite de Oliva un Unaproliva, Unión de organizaciones de productores de Aceite de Oliva iesniedza 2004. gada 13. jūlijā
   (lieta T- 287/04)
   (2004/C 284/37)
   tiesvedības valoda – spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 13. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Lorte, Sociedad Limitada, ar adresi Estepā (Spānija), Oleo Unión, Federación Empresarial de Organizaciones de Productores de Aceite de Oliva, ar adresi Seviļā (Spānija), un Unaproliva, Unión de organizaciones de productores de Aceite de Oliva, ar adresi Haenā (Spānija), kurus pārstāv Rafael Illescas Orti, advokāts, Madrides advokātu kolēģijas loceklis.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               apmierināt prasību atcelt 2004. gada 29. aprīļa Padomes Regulas (EK) Nr. 864/2004 un Nr. 865/2004 un attiecībā uz Regulu Nr.864/1998 atcelt šādus tās noteikumus:

                           i)

                           1. panta 7. punktu, kas papildina ar jaunu apakšpunktu 2003. gada 29. septembra Padomes Regulas Nr. 1782/2003 (EK) 37.panta 1. punktu,

                           ii)

                           1. panta 11. punktu, kas papildina ar jaunu apakšpunktu 2003. gada 29. septembra Padomes Regulas Nr. 1782/2003 (EK) (OV L 270, 2003. gada 21. oktobris) 44. panta 2. punktu,

                           iii)

                           1. panta 20. punktu, kas, papildinot ar jaunu 10.b nodaļu “Atbalsts olīvu audzēm” 2003. gada 29. septembra Padomes Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 270,  2003. gada 21. oktobris), to papildina ar 110.h pantu un, jo īpaši, šī 110.h panta b) apakšpunktu,

                           iv)

                           pielikumu, ciktāl tas groza 2003. gada 29. septembra Padomes Regulas Nr. 1782/2003 (EK) (OV L 270, 2003. gada 21. oktobris) VI pielikumu, tā tabulai pievienojot četras jaunas rindas, un jo īpaši otro no šīm rindām, kas attiecas uz olīveļļu, ciktāl tā atsaucas uz Regulas Nr. 136/66/EEK 5. pantu – Atbalsts olīveļļas ražošanai - kas nosaka valsts garantēto apjomu Spānijai 760 027 tonnas;

               —

               attiecībā uz Regulu Nr. 865/2004 atcelt šādus tās noteikumus:

                           —

                           22. pantu, ciktāl tas atceļ Regulas (EEK) Nr. 1639/98 5. panta 1. punktu, ciktāl tas attiecas tikai uz tā 2. un 3. punktu un tikai tiktāl, ciktāl tie veido pamatkritērijus atbalsta olīveļļas ražotāju ienākumiem noteikšanai saskaņā ar jauno shēmu, kas pamatojas uz Regulu (EK) Nr. 1782/2003.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji uzskata, ka apstrīdētās Regulas, nepārprotami atkāpdamās no Padomes 1966. gada 22. septembra vēsturiskās Regulas 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju, kopīgajā lauksaimniecības politikā ievieš jaunu atbalsta shēmu olīveļļas un galda olīvu ražotajiem, kā arī jaunu kopīgo organizāciju šo produktu tirgū. Kas attiecas uz iegājušos atbalsta ražošanai mehānismu, apstrīdētās Regulas ir izveidojušas jaunu sistēmu, kas atceļ tiešo atbalstu ražotājiem un ievieš vienreizējo maksājumu sistēmu, kas olīveļļas sektorā, sākot ar 2006. gadu, nozīmē pāreju no cenu un ražošanas atbalsta politikas uz jaunu olīveļļas ražotāju ienākumu atbalsta politiku.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāji atsaucas uz šādiem argumentiem:

               —

               Tiesiskās paļāvības principa pārkāpums; šajā sakarā prasītāji apgalvo, ka, no vienas puses, skarto ražotāju paļāvība, ko radīja kopīgā tirgus organizācija, kas tagad ir tikusi pārveidota, ir tikusi īpaši pievilta, tā kā tie olīveļļas ražotāji, ko tā skar, ņemot vērā sektora specifiku, pieņēma investēšanas lēmumus, paredzot rentabilitāti ļoti ilgā termiņā, un, no otras puses, ka jaunā atbalsta atsauces gadi (no 1999./2000. līdz 2002./2003. gadam) sakrīt ar periodu, kad olīveļļas ražotājiem, kas veica stādīšanu 1998. gadā, nav bijusi vērā ņemama raža.

               —

               Pilnvaru pārsniegšana; šajā ziņā prasītāji īpaši atsaucas uz starp Komisiju un Padomi 1998. un tad atkal 2001. gadā panākto vienošanos, ka tām jāiegūst uzticama informācija par olīveļļas sektoru kā priekšnoteikums tā reformai, kā arī par nepieciešamību ņemt vērā olīveļļas ražošanas un audzēšanas potenciāla attīstību Spānijā un Portugālē. Tomēr prasītāji apgalvo, ka, Komisija jau ir sniegusi uzticamu informāciju Starptautiskajai olīveļļas padomei, un tādējādi ne Komisijai, ne Padomei šī informācija nevarēja būt nezināma.

               —

               Nav ievērots EKL 253. pantā noteiktais pamatošanas pienākums.

               —

               Kopienas ražotāju nediskriminācijas principa pārkāpums EKL 12. panta 1. daļas nozīmē.


title: Lieta T-407/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. oktobra spriedums — Miguelez Herreras /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Civildienests — Paaugstināšana amatā — Prioritātes punktu piešķiršana)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/26

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. oktobra spriedums — Miguelez Herreras/Komisija
   (Lieta T-407/04) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Civildienests - Paaugstināšana amatā - Prioritātes punktu piešķiršana)
   (2008/C 313/45)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Benedicta Miguelez Herreras, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji M. van der Woude un V. Landes, pēc tam M. van der Woude, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji H. Tserepa-Lacombe un V. Joris, pēc tam V. Joris un G. Berscheid, pārstāvji, kam palīdz D. Waelbroeck, advokāts)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt:

               —

               Komisijas Juridiskā dienesta ģenerāldirektora lēmumu piešķirt prasītājai 2 ģenerāldirekcijas prioritātes punktus 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, kas paziņots 2003. gada 2. jūlijā un apstiprināts ar iecēlējinstitūcijas lēmumu, kas paziņots 2003. gada 16. decembrī;

               —

               šādus lēmumus: iecēlējinstitūcijas lēmumu piešķirt prasītājai pavisam kopā 23 punktus 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros; C 2 pakāpes ierēdņu nopelnu sarakstu 2003. gadā, kas publicēts 2003. gada 25. novembraInformations administratives Nr. 71-2003; 2003. gadā C 1 amata pakāpē paaugstināto ierēdņu sarakstu, kas publicēts 2003. gada 3. decembraInformations administratives Nr. 76-2003; un katrā ziņā lēmumu neiekļaut prasītājas vārdu šajos sarakstos;

               —

               ja vajadzīgs, iecēlējinstitūcijas 2004. gada 17. jūnija lēmumu, ar ko noraida prasītājas 2004. gada 24. februārī iesniegto sūdzību;

               —

               iecēlējinstitūcijas 2007. gada 17. aprīļa lēmumu nepiešķirt prasītājai nevienu prioritātes papildpunktu, 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros;

         un atzīt par neesošiem visus lēmumus, kas pieņemti 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, kas ir apstrīdēti šajā prasībā un kas nav aizstāti 2007. gadā; un it īpaši C 2 pakāpes ierēdņu nopelnu sarakstu 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, kas publicēts 2003. gada 25. novembraInformations administratives Nr. 71-2003, un C 1 pakāpē amatā paaugstināto ierēdņu 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros sarakstu, kas publicēts 2003. gada 3. decembraInformations administratives Nr. 76-2003, kā arī saņemt zaudējumu atlīdzību EUR 5 000 apmērā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumus, ar kuriem nosaka prasītājas paaugstināšanas amatā kopējo punktu skaitu 23 punkta apmērā un atsakās iekļaut prasītāju C 1 pakāpē 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros amatā paaugstināto sarakstā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 300, 4.12.2004.


title: Lieta F-60/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. jūlijā — Chiavegato /Komisija

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/28

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. jūlijā — Chiavegato/Komisija
   (Lieta F-60/10)
   ()
   2010/C 260/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fulvia Chiavegato (Bettembourg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt to ierēdņu sarakstu, kas paaugstināti amatā 2009. gadā, kā arī, pakārtoti, atcelt ar šī lēmuma sagatavošanu saistītos aktus.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt to ierēdņu sarakstu, kas paaugstināti amatā 2009. gadā, kuru iecēlējinstitūcija pieņēmusi 2009. gada 13. novembrī, tiktāl, ciktāl šajā sarakstā nav iekļauts prasītājas uzvārds, kā arī, pakāroti, ar šī lēmuma sagatavošanu saistītos aktus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/41

         Lietas T-324/04 R izslēgšana no reģistra
   (2005/C 57/71)

      tiesvedības valoda -franču

   2004. gada 15. decembrī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-324/04 R, F pret Eiropas Kopienu Komisiju.


title: lieta C-486/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 25. novembrī

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/9

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 25. novembrī
   (lieta C-486/04)
   (2005/C 31/18)
   tiesvedības valoda – itāliešu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 25. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. Van Beek, F. Louis un A. Capobianco, pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka:

                           1.

                           neiesniedzot projektu par Massafra biomasas un degošas izcelsmes atkritumu iznīcināšanas iekārtu, uz kuru attiecas Direktīvas 85/337 (1) I pielikums, kas grozīta ar Direktīvu 97/11 (2), ietekmes uz vidi novērtēšanas procedūrai Direktīvas 85/337 5. līdz 10. pantu izpratnē,

                           2.

                           pieņemot tiesību aktu [1999. gada 3. septembraDPCM 3. pants 1. punkts i) un 1) apakšpunkts, ar ko grozīts 1996. gada 12. aprīļa DPR pielikums A], kas izslēdz no ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras dažus projektus, ko reglamentē grozītās Direktīvas 85/337 I pielikums (projekti par bīstamo un sadzīves atkritumu pārstrādes iekārtām ar jaudu virs 100 tonnām dienā) ar ko šie projekti tiktu pakļauti vienkāršotai atļaujas izsniegšanas procedūrai Direktīvas 75/442/EEK 11. panta izpratnē, un

                           3.

                           pieņemot tiesību aktu [1999. gada 3. septembraDPCM 3. pants 1. punkts i) un 1) apakšpunkts, ar ko grozīts 1996. gada 12. aprīļa DPR pielikums A], kas, lai noteiktu, vai projekts, uz ko attiecas grozītās Direktīvas 85/337 II pielikums ir vai nav jāiesniedz ietekmes uz vidi novērtēšanai, izvirza nepiemērotu kritēriju, kas var novest pie izvairīšanās no pienākuma novērtēt noteiktus projektus ar ievērojamu ietekmi uz vidi

                     Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti atbilstoši 2. panta 1. punktam un 4. panta 1., 2., un 3. punktam Direktīvā 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 97/11;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka saskaņā ar prasībā izklāstīto pamatojumu Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti atbilstoši Direktīvai 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 97/11.

      (1)  OV L 175, 5.7.1985., 40. lpp.

      (2)  OV L 73, 14.3.1997., 5. lpp.


title: Lieta C-601/15 PPU: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 15. februāra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J. N./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība — Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai — Direktīva 2008/115/EK — Likumīga uzturēšanās — Direktīva 2013/32/ES — 9. pants — Tiesības palikt dalībvalstī — Direktīva 2013/33/ES — 8. panta 3. punkta pirmās daļas e) apakšpunkts — Aizturēšana — Valsts drošības vai sabiedriskās kārtības aizsardzība — Spēkā esamība — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 6. un 52. pants — Ierobežojums — Samērīgums

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/13

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 15. februāra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J. N./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-601/15 PPU) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai - Direktīva 2008/115/EK - Likumīga uzturēšanās - Direktīva 2013/32/ES - 9. pants - Tiesības palikt dalībvalstī - Direktīva 2013/33/ES - 8. panta 3. punkta pirmās daļas e) apakšpunkts - Aizturēšana - Valsts drošības vai sabiedriskās kārtības aizsardzība - Spēkā esamība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 6. un 52. pants - Ierobežojums - Samērīgums)
   (2016/C 145/15)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. N.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/33/ES, ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, 8. panta 3. punkta pirmās daļas e) apakšpunkta pārbaudē nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt šīs tiesību normas spēkā esamību, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantu un 52. panta 1. un 3. punktu.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta F-131/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 4. maija rīkojums – Dun/Komisija Civildienests — Pagaidu darbinieki — Pensijas — Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts — Pirms stāšanās darbā Savienībā iegūtās pensijas tiesības atbilstoši valsts pensiju sistēmai — Pārnešana Savienības pensiju sistēmā — Iecēlējinstitūcijas sākotnējais piedāvājums ieskaitīt izdienas gadus, kam ieinteresētā persona nav nekavējoties piekritusi — Jaunais piedāvājums ieskaitīt izdienas gadus, pamatojoties uz jaunajiem Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem — Nelabvēlīga akta jēdziens — Acīmredzama nepieņemamība — Reglamenta 81. pants

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/39

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 4. maija rīkojums – Dun/Komisija
   (Lieta F-131/11) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Pensijas - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts - Pirms stāšanās darbā Savienībā iegūtās pensijas tiesības atbilstoši valsts pensiju sistēmai - Pārnešana Savienības pensiju sistēmā - Iecēlējinstitūcijas sākotnējais piedāvājums ieskaitīt izdienas gadus, kam ieinteresētā persona nav nekavējoties piekritusi - Jaunais piedāvājums ieskaitīt izdienas gadus, pamatojoties uz jaunajiem Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem - Nelabvēlīga akta jēdziens - Acīmredzama nepieņemamība - Reglamenta 81. pants)
   (2016/C 222/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Peter Dun (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji D. de Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal un S. Orlandi, avocats, vēlāk D. de Abreu Caldas, J.-N. Louis un S. Orlandi, avocats, un visbeidzot J.-N. Louis, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji D. Martin un J. Baquero Cruz, vēlāk M. J. Currall un G. Gattinara, vēlāk G. Gattinara, un visbeidzot G. Gattinara un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir pārnestas pirms stāšanās darbā Komisijā iegūtās pensijas tiesības, pamatojoties uz PMO pārrēķinātu piedāvājumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Peter Dun sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012., 23. lpp.


title: Lieta T-88/08: Pirmās instances tiesas 2008. gada 16. jūnija rīkojums — Kipra/Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/58

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 16. jūnija rīkojums — Kipra/Komisija
   (Lieta T-88/08) (1)

   (2008/C 223/106)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 142, 7.6.2008.


title: Lieta C-207/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 7. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Slovākijas Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 7. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Slovākijas Republika
   (Lieta C-207/09) (1)

   2010/C 51/54

      Tiesvedības valoda — slovāku

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta C-226/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Expedia Inc./Autorité de la concurrence u.c. (Konkurence — LESD 101. panta 1. punkts — Aizliegta vienošanās — Ievērojams ierobežojums — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 3. panta 2. punkts — Valsts konkurences iestāde — Prakse, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm — Izmeklēšana un sodi — De minimis paziņojumā noteikto paredzēto tirgus daļas sliekšņu nepārsniegšana — Ierobežojumi, kas ir rīcības mērķis)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/6

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Expedia Inc./Autorité de la concurrence u.c.
   (Lieta C-226/11) (1)

   (Konkurence - LESD 101. panta 1. punkts - Aizliegta vienošanās - Ievērojams ierobežojums - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 3. panta 2. punkts - Valsts konkurences iestāde - Prakse, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm - Izmeklēšana un sodi - De minimis paziņojumā noteikto paredzēto tirgus daļas sliekšņu nepārsniegšana - Ierobežojumi, kas ir rīcības mērķis)
   2013/C 38/05
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Expedia Inc.

      Atbildētāji: Autorité de la concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi, Société nationale des chemins de fer français (SNCF), Voyages-SNCF.Com, Agence Voyages-SNCF.Com, VFE Commerce, IDTGV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Francija) — LESD 101. panta 1. punkta un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 3. panta 2. punkta interpretācija — Saikne starp LESD 101. un 102. pantu un valsts konkurences tiesībām — Iespēja tiesām un valsts konkurences iestādēm uzsākt procesu un noteikt sankcijas par aizliegtu vienošanos, kura var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, bet kura nesasniedz Komisijas noteiktos tirgus daļu sliekšņus — Aizliegta vienošanās, kam ir pret konkurenci vērsts mērķis

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 101. panta 1. punkts un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā, 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tiem ir pieļaujams, ka valsts konkurences iestāde piemēro LESD 101. panta 1. punktu starp uzņēmumiem noslēgtam nolīgumam, kurš var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, bet kurš nesasniedz Komisijas paziņojumā par maznozīmīgiem nolīgumiem, kas ievērojami neierobežo konkurenci atbilstīgi [EKL] 81. panta 1. punktam (de minimis), noteiktos sliekšņus, ja šis nolīgums ir uzskatāms par konkurences ievērojamu ierobežojumu šīs tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 211, 16.07.2011.