title: Lieta C-737/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. novembrī Portugāles Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedumu lietā T-463/16 Portugāle/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. novembrī Portugāles Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedumu lietā T-463/16 Portugāle/Komisija
      (Lieta C-737/18 P)
      (2019/C 35/18)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes, P. Barros da Costa, P. Estêvão un J. Saraiva de Almeida)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Vispārējā tiesa tajā ir noraidījusi prasību atcelt Eiropas Komisijas (EK) Lēmumu C(2016) 3753 (1) (2016. gada 20. jūnijs);

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas (EK) Lēmumu C(2016) 3753 (2016. gada 20. jūnijs), jo Tiesai ir pamats Portugāles Republikas argumentus atzīt par pamatotiem;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Portugāles Republika lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un tādējādi atcelt apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz šādiem pārkāpumiem:

                  1)

                     Kļūda tiesību piemērošanā un tiesiskās drošības principa pārkāpums – Regulas (EK) Nr. 73/2009 (2) 24. panta un Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (3) 54. panta 1. punkta c) apakšpunkta otrās daļas un 71. panta 1. punkta noteikumu pārkāpums un acīmredzama pretruna – kas izriet no kļūdas tiesību piemērošanā – ar to, kas ir noteikts pārsūdzētā sprieduma 43. un 44. punktā, jo, atzīstot, ka Komisijas izvirzītais otrais pamats ir nepamatots, Vispārējā tiesa prezumēja, ka Portugāles savstarpējās atbilstības kontroles sistēma ir efektīva kontroles sistēma, un tādējādi, pamatu atzīstot par nepamatotu un neatceļot apstrīdēto lēmumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā un ir nonākusi pretrunā ar judikatūru, kā arī ir pārkāpusi tiesiskās drošības principu.

                  2)

                     Kļūda tiesību piemērošanā, pretruna ar judikatūru un samērīguma principa pārkāpums, ciktāl pārsūdzētā sprieduma 41. punktā ir atzīts nepārprotams nošķīrums starp attiecināmību un savstarpējas atbilstības sistēmu un 46. un 47. punktā pretrunīgi ir apgalvots, ka kopējā lauksaimniekiem piešķirtā atbalsta summa ir jākoriģē. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 43. punktā kļūdaini ir secināts, ka risks fondam nevar tikt ierobežots ar izlases veida pārbaudi, un ir saglabāta Komisijas finanšu korekcija, kura tika piemērota visiem izdevumiem, un tas nav ne atbilstošs, ne vajadzīgs pasākums izvirzītā mērķa sasniegšanai un tādējādi nav samērīgs. Šis Vispārējās tiesas apgalvojums ir pretrunā LES 5. panta, Regulas Nr. 1290/2005 (4) 31. panta 2. punkta un Regulas Nr. 1122/2009 50. panta 1. punkta noteikumiem, no kuriem izriet, ka korekcijas procentuālā daļa ir piemērojama tikai tai izdevumu daļai, kura ir pakļauta riskam, proti, 1 %. Tādējādi pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā un ir norādīts pretrunīgs pamatojums, kā arī ir pārkāpti vispārējie principi un noteikumi, kas ir paredzēti Komisijas darba dokumenta AGRI-2005-64043 2. punkta pirmajā un sestajā daļā, jo tie ir nepareizi piemēroti, pārkāpjot arī Komisijas darba dokumentu DS/2010/29 REV un samērīguma principu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2016/1059 (2016. gada 20. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2016) 3753) (OV 2016, L 173, 59. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.).

         (3)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. jūnijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 209, 1. lpp.).


title: Lieta T-424/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Fruit of the Loom/EUIPO – Takko (“FRUIT”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FRUIT” – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Res judicata spēks – Regulas Nr. 207/2009 65. panta 6. punkts (tagad Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts))

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/22

      Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Fruit of the Loom/EUIPO – Takko (“FRUIT”)
      (Lieta T-424/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FRUIT” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Res judicata spēks - Regulas Nr. 207/2009 65. panta 6. punkts (tagad Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts)))
      (2019/C 35/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Kentuki, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un V. Marsland, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Takko Holding GmbH (Telgte, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmumu lietā R 2119/2016-4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Takko Holding un Fruit of the Loom.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Fruit of the Loom, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Lieta C-706/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. novembrī iesniedza Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Beļģija) – X/Belgische Staat

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. novembrī iesniedza Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Beļģija) – X/Belgische Staat

      (Lieta C-706/18)
      (2019/C 35/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: X

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīva 2003/86/EK (1), ņemot vērā tās 3. panta 5. punktu un mērķi paredzēt nosacījumus ģimenes atkalapvienošanās tiesību īstenošanai, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram attiecīgās direktīvas 5. panta 4. punkts tiek interpretēts tādējādi, ka gadījumā, ja noteiktajā termiņā nav pieņemts lēmums, valsts iestādēm ir pienākums pēc savas ierosmes izsniegt ieinteresētai personai uzturēšanās atļauju, pirms tam nekonstatējot, vai ieinteresētā persona saskaņā ar Savienības tiesību aktiem faktiski atbilst nosacījumiem, lai uzturētos Beļģijā?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. lpp.).


title: Lieta T-694/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. novembrī – DEI/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/29

      Prasība, kas celta 2018. gada 17. novembrī – DEI/Komisija
      (Lieta T-694/18)
      (2019/C 35/35)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: E. Bourtzalas, A. Iliadou un Ch. Synodinos, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 30. jūlija Lēmumu C(2018)4947 final lietā SA.50152, ciktāl Komisija ir nolēmusi necelt iebildumus pret Grieķijas paziņoto atbalsta shēmu atbilstoši jaunajam Metavatiko Michanismo Apozimiosis Evelixias (“Neos MMAE”) [pārejas mehānisms fleksibilitātes kompensēšanai], balstoties uz secinājumu, ka šī shēma ir saderīga ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē; un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt DEI tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda tiesisko un faktisko apstākļu vērtējumā, kā arī ir pārkāpti būtiski procedūras noteikumi, interpretējot un piemērojot LESD 108. panta 2. punktu, jo Komisija neuzsāka formālu izmeklēšanas procedūru.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda tiesisko un faktisko apstākļu vērtējumā, secinot, ka jaunais pārejas mehānisms fleksibilitātes kompensēšanai atbilst kritērijiem, kas Pamatnostādnēs par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam atbalsta saderīguma ar iekšējo tirgu saskaņā ar Līguma 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu novērtēšanai, un it īpaši piemērotības, samērīguma, nepieciešamības, stimulējošas iedarbības un izvairīšanās no nepamatotas negatīvās ietekmes uz konkurenci kritērijiem.


title: Apvienotās lietas C-262/17, C-263/17 un C-273/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Solvay Chimica Italia SpA u.c. (C-262/17), Whirlpool Europe Srl u.c. (C-263/17), Sol Gas Primari Srl (C-273/17)/Autorità per l'energia elettrica, il gas e il sistema idrico (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Direktīva 2009/72/EK – Sadales sistēmas – 28. pants – Slēgtas sadales sistēmas – Jēdziens – Izņēmumi – Robežas – 32. panta 1. punkts – Trešo personu piekļuve – 15. panta 7. punkts un 37. panta 6. punkta b) apakšpunkts – Maksa par dispečervadības pakalpojumu)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/3

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Solvay Chimica Italia SpA u.c. (C-262/17), Whirlpool Europe Srl u.c. (C-263/17), Sol Gas Primari Srl (C-273/17)/Autorità per l'energia elettrica, il gas e il sistema idrico

      (Apvienotās lietas C-262/17, C-263/17 un C-273/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Direktīva 2009/72/EK - Sadales sistēmas - 28. pants - Slēgtas sadales sistēmas - Jēdziens - Izņēmumi - Robežas - 32. panta 1. punkts - Trešo personu piekļuve - 15. panta 7. punkts un 37. panta 6. punkta b) apakšpunkts - Maksa par dispečervadības pakalpojumu))
      (2019/C 35/04)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Solvay Chimica Italia SpA, Solvay Specialty Polymers Italy SpA, Solvay Chimica Bussi SpA, Ferrari f.lli Lunelli SpA, Fenice – Qualità Per L’ambiente SpA, Erg Power Srl, Erg Power Generation SpA, Eni SpA, Enipower SpA (C-262/17), Whirlpool Europe Srl, Fenice – Qualità Per L’ambiente SpA, FCA Italy SpA, FCA Group Purchasing Srl, FCA Melfi SpA, Barilla G. e R. Fratelli SpA, Versalis SpA (C-263/17), Sol Gas Primari Srl (C-273/17)

         Atbildētājs: Autorità per l'energia elettrica, il gas e il sistema idrico

      piedaloties: Nuova Solmine SpA, American Husky III, Inovyn Produzione Italia SpA, Sasol Italy SpA, Radici Chimica SpA, La Vecchia Soc. cons. arl, Zignago Power Srl, Santa Margherita e Kettmeir e Cantine Torresella SpA, Zignago Vetro SpA, Chemisol Italia Srl, Vinavil SpA, Italgen SpA, Arkema Srl, Yara Italia SpA, Ineos Manufacturing Italia SpA, ENEL Distribuzione SpA, Terna SpA, CSEA – Cassa per i servizi energetici e ambientali, Ministero dello Sviluppo economico (C-262/17), Terna SpA, CSEA – Cassa per i servizi energetici e ambientali, Ministero dello Sviluppo economico, ENEL Distribuzione SpA (C-263/17), Terna SpA, Ministero dello Sviluppo economico (C-273/17)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 2. panta 5) punkts un 28. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas sistēmas kā pamatlietā aplūkotās, kuras pirms šīs direktīvas spēkā stāšanās ir izveidotas pašpatēriņam, kuras pārvalda privāti subjekti, kurām ir pieslēgts ierobežots skaits ražošanas un patēriņa vienību un kuras savukārt ir pieslēgtas publiskam tīklam, ir uzskatāmas par sadales sistēmām, kas ietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.

                  2)

                  Direktīvas 2009/72 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas sistēmas kā pamatlietā aplūkotās, kuras dalībvalsts ir kvalificējusi kā slēgtas sadales sistēmas šā panta 1. punkta izpratnē, tā šajā statusā var atbrīvot tikai no pienākumiem, kuri ir paredzēti minētā panta 2. punktā, neskarot to, ka šīs sistēmas turklāt var būt atbilstīgas arī citiem šajā direktīvā paredzētiem atbrīvojumiem, it īpaši tās 26. panta 4. punktā paredzētajam atbrīvojumam, ja tās izpilda tajā paredzētos nosacījumus – par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai. Katrā ziņā šī dalībvalsts nevar minētās sistēmas iekļaut atsevišķā sadales sistēmu kategorijā, lai tām piešķirtu šajā direktīvā neparedzētus atbrīvojumus.

                  3)

                  Direktīvas 2009/72 32. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka uz slēgtām sadales sistēmām šīs direktīvas 28. panta 1. punkta izpratnē neattiecas pienākums nodrošināt piekļuvi trešajām personām, bet tām ir jānodrošina piekļuve tikai tādām trešajām personām, kuras ietilpst to lietotāju kategorijā, kas var tikt pieslēgti šīm sistēmām; šiem lietotājiem ir tiesības uz piekļuvi publiskajam tīklam.

                  4)

                  Direktīvas 2009/72 15. panta 7. punkts un 37. panta 6. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nepastāvot objektīvam attaisnojumam, tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka slēgtas sadales sistēmas lietotāju maksājumi par dispečervadības pakalpojumiem tiek aprēķināti, pamatojoties uz elektroenerģiju, ko katrs no tās lietotājiem ir apmainījis ar šo sistēmu, izmantojot savu komunikāciju pieslēguma punktu minētajai sistēmai, ja izrādās – par ko ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai –, ka slēgtas sadales sistēmas lietotāji nav tādā pašā situācijā kā citi publiskā tīkla lietotāji un ka publiskā tīkla dispečervadības pakalpojumu sniedzējs attiecībā uz šiem slēgtas sadales sistēmas lietotājiem sedz ierobežotas izmaksas.

         (1)  OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta T-696/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. novembrī – C.R.D.O.P “Jamón de Teruel/Paleta de Teruel”/EUIPO – Airesano Foods (“AIRESANO BLACK El ibérico de Teruel”)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/30

      Prasība, kas celta 2018. gada 26. novembrī – C.R.D.O.P “Jamón de Teruel/Paleta de Teruel”/EUIPO – Airesano Foods (“AIRESANO BLACK El ibérico de Teruel”)
      (Lieta T-696/18)
      (2019/C 35/36)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida“Jamón de Teruel/Paleta de Teruel” (Teruel, Spānija) (pārstāvis: F. Pérez Álvarez, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Airesano Foods, SL (La Puebla de Valverde, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “AIRESANO BLACK El ibérico de Teruel” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 240 005

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 24. septembra lēmums lietā R 88/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-264/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedums (Finanzgericht Münster (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Harry Mensing/Finanzamt Hamm (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 314. pants – 316. pants – 322. pants – Īpaši režīmi, kas piemērojami mākslas darbiem – Peļņas daļas režīms – Tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs – Mākslas darbu piegāde, ko veic to autors vai autora tiesību mantinieki – Kopienas iekšējie darījumi – Valsts nodokļu iestāžu atteikums atzīt nodokļa maksātāja izvēles tiesības piemērot peļņas daļas režīmu – Piemērošanas nosacījumi – Tiesības uz PVN priekšnodokļa atskaitīšanu – Mākslas darbi, kolekciju priekšmeti un senlietas)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedums (Finanzgericht Münster (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Harry Mensing/Finanzamt Hamm

      (Lieta C-264/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 314. pants - 316. pants - 322. pants - Īpaši režīmi, kas piemērojami mākslas darbiem - Peļņas daļas režīms - Tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs - Mākslas darbu piegāde, ko veic to autors vai autora tiesību mantinieki - Kopienas iekšējie darījumi - Valsts nodokļu iestāžu atteikums atzīt nodokļa maksātāja izvēles tiesības piemērot peļņas daļas režīmu - Piemērošanas nosacījumi - Tiesības uz PVN priekšnodokļa atskaitīšanu - Mākslas darbi, kolekciju priekšmeti un senlietas))
      (2019/C 35/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Münster

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Harry Mensing

         Atbildētāja: Finanzamt Hamm

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 316. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs, var izvēlēties piemērot peļņas daļas režīmu tādu mākslas darbu piegādei, kurus tam no nodokļa atbrīvotas piegādes Kopienas iekšienē ietvaros vispirms ir piegādājis autors vai viņa tiesību pārņēmēji, lai gan viņi neietilpst šīs direktīvas 314. pantā uzskaitītajās personu kategorijās.

                  2)

                  Tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs, nevar vienlaikus gan izvēlēties piemērot Direktīvas 2006/112 316. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto peļņas daļas režīmu tādu mākslas darbu piegādei, kas tam iepriekš tikuši piegādāti no nodokļa atbrīvotas piegādes Kopienas iekšienē ietvaros, gan pieprasīt tiesības atskaitīt iepriekš samaksātu pievienotās vērtības nodokli situācijās, kad šādas tiesības ir izslēgtas, ievērojot šīs direktīvas 322. panta b) punktu, ja pēdējais minētais noteikums nav ticis transponēts valsts tiesībās.

         (1)  OV C 283, 28.8.2017.


title: Lieta T-704/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. novembrī – Wacker Chemie/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/30

      Prasība, kas celta 2018. gada 28. novembrī – Wacker Chemie/Komisija
      (Lieta T-704/18)
      (2019/C 35/37)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wacker Chemie AG (Minhene, Vācija) (pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to attiecībā uz 2012. un 2013. gadu lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7 500 izmantošanas stundām gadā – vairāk nekā 15 % apmērā un lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 8 000 izmantošanas stundām gadā – vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  pakārtoti – pilnībā atcelt atbildētājas Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-693/18, ZY/Komisija.


title: Lieta C-738/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. novembrī Duferco Long Products SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 18. septembra spriedumu lietā T-93/17 Duferco Long Products/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. novembrīDuferco Long Products SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 18. septembra spriedumu lietā T-93/17 Duferco Long Products/Komisija
      (Lieta C-738/18 P)
      (2019/C 35/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Duferco Long Products SA (pārstāvji: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart, Q. Declève, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Eiropas Savienības Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu (T-93/17, EU:T:2018:558);

                  2.

                  atcelt Komisijas lēmuma (2016. gada 20. janvāris) par valsts atbalstu SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP), ko Beļģija sniegusi Duferco, 1. panta f) punktu un 2. pantu;

                  3.

                  piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē, kā arī tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savā apelācijas sūdzībā tās iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsakoties pārbaudīt divas aprēķinu kļūdas, kuras Komisija bija pieļāvusi, izvērtējot Komisijas lēmumā (2016. gada 20. janvāris) par valsts atbalstu SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP) ietvertā sestā pasākuma pari passu raksturu, kā arī piemērojot privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritēriju.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši norāda, ka:

                  —

                  Vispārējā tiesa nav veikusi atbilstošu pārbaudi tiesā par to, kā Komisija bija piemērojusi privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritēriju;

                  —

                  Vispārējai tiesai esot prioritāri bijis jāpārbauda pamats saistībā ar Komisijas pieļautajām kļūdām, izvērtējot minētā sestā pasākuma pari passu raksturu, nevis jādod priekšroka Beļģijas iesniegto dokumentu analīzei.


title: Lieta C-328/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Liguria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Amt Azienda Trasporti e Mobilità SpA u.c./Atpl Liguria – Agenzia regionale per il trasporto pubblico locale SpA, Regione Liguria (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Pārbaudes procedūras – Direktīva 89/665/EEK – 1. panta 3. punkts – Direktīva 92/13/EEK – 1. panta 3. punkts – Tiesības celt prasību, kurām ir izvirzīts nosacījums, ka iepirkuma procedūrā ir jābūt iesniegtam piedāvājumam)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/5

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Liguria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Amt Azienda Trasporti e Mobilità SpA u.c./Atpl Liguria – Agenzia regionale per il trasporto pubblico locale SpA, Regione Liguria

      (Lieta C-328/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Pārbaudes procedūras - Direktīva 89/665/EEK - 1. panta 3. punkts - Direktīva 92/13/EEK - 1. panta 3. punkts - Tiesības celt prasību, kurām ir izvirzīts nosacījums, ka iepirkuma procedūrā ir jābūt iesniegtam piedāvājumam))
      (2019/C 35/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Liguria

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Amt Azienda Trasporti e Mobilità SpA, Atc Esercizio SpA, Atp Esercizio Srl, Riviera Trasporti SpA un Tpl Linea Srl

         Atbildētāji: Atpl Liguria – Agenzia regionale per il trasporto pubblico locale SpA un Regione Liguria

         Rezolutīvā daļa

      Gan Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), 1. panta 3. punkts, gan Padomes Direktīvas 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2007/66, 1. panta 3. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru komersantiem nav ļauts iesniegt prasību pret līgumslēdzējas iestādes lēmumiem, kas attiecas uz iepirkuma procedūru, kurā tie ir nolēmuši nepiedalīties tāpēc, ka šai procedūrai piemērojamās līguma specifikācijas attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu tiem padara ļoti maz iespējamu.
      Tomēr kompetentajai valsts tiesai, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, kas raksturo kontekstu, kādā iekļaujas tās izskatīšanai nodotā lieta, detalizēti ir jāizvērtē, vai konkrēta šī tiesiskā regulējuma piemērošana var ietekmēt attiecīgo komersantu tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

         (1)  OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta T-545/11 RENV: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – Stichting Greenpeace Nederland un PAN Europe/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Dokumenti attiecībā uz aktīvās vielas “glifosāta” pirmo tirdzniecības atļauju – Daļējs piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punkts – Sevišķas sabiedrības intereses – Regula (EK) Nr. 1367/2006 – Regulas Nr. 1367/2006 6. panta 1. punkts – Direktīva 91/414/EEK)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/17

      Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – Stichting Greenpeace Nederland un PAN Europe/Komisija
      (Lieta T-545/11 RENV) (1)

      ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti attiecībā uz aktīvās vielas “glifosāta” pirmo tirdzniecības atļauju - Daļējs piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punkts - Sevišķas sabiedrības intereses - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - Regulas Nr. 1367/2006 6. panta 1. punkts - Direktīva 91/414/EEK))
      (2019/C 35/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Stichting Greenpeace Nederland (Amsterdama, Nīderlande), Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: B. Kloostra un A. van den Biesen, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Buchet, P. Ondrůšek un L. Pignataro–Nolin)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: A. Falk, C. Meyer–Seitz, H. Shev, L. Swedenborg un F. Bergius)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un D. Klebs); European Chemical Industry Council (Cefic) (Brisele) un Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) (Brisele) (pārstāvji: I. Antypas un D. Waelbroeck, advokāti); CropLife International AISBL (CLI) (Brisele) (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier, avocats, un D. Abrahams, barrister); CropLife America Inc. (Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis), National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM) (Vašingtona) un America Chemistry Council Inc. (ACC) (Vašingtona) (pārstāvji: sākotnēji M. Abenhaïm un K. Nordlander, advokāti, vēlāk – K. Nordlander un M. Zdzieborska, solicitor, un visbeidzot – K. Nordlander, M. Zdzieborska un Y.-A. Benizri, advokāts); un European Crop Care Association (ECCA) (Brisele) (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2011. gada 10. augusta lēmumu, ar kuru tika atteikta piekļuve novērtējuma ziņojuma projekta attiecībā uz aktīvo vielu “glifosāts”, ko Vācijas Federatīvā Republika kā ziņotājdalībvalsts bija sagatavojusi atbilstoši Padomes Direktīvai 91/414/EEK (1991. gada 15. jūlijs) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV 1991, L 230, 1. lpp.), 4. daļai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Stichting Greenpeace Nederland un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Zviedrijas Karaliste un Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 355, 3.12.2011.


title: Lieta C-340/17 P: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedums – Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc./Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – Spēkā neesamības atzīšanas process – Spēkā neesamības atzīšana uz agrākās Apvienotās Karalistes preču zīmes pamata – Faktiska izmantošana – Pierādījums – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības procedūras ietekme uz tiesvedību Vispārējā tiesā un apstrīdētā lēmuma tiesiskumu – Neesamība)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/6

      Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedums – Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc./Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-340/17 P) (1)

      ((Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Spēkā neesamības atzīšanas process - Spēkā neesamības atzīšana uz agrākās Apvienotās Karalistes preču zīmes pamata - Faktiska izmantošana - Pierādījums - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības procedūras ietekme uz tiesvedību Vispārējā tiesā un apstrīdētā lēmuma tiesiskumu - Neesamība))
      (2019/C 35/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. (pārstāvji: E. Baud un P. Marchiset, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Botis un S. Hanne)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāves: C. Brodie un Z. Lavery, pārstāves, kam palīdz N. Saunders, barrister)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-508/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Lietuva/Komisija (ELVGF, ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Lietuvas izdevumi – Atbalsts priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā – Regulas (EK) Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkts – Regulas (EK) Nr. 1698/2005 23. pants – Komerciālās lauksaimniecības darbības veikšanas jēdziens – Saikne ar daļēji naturālās saimniecības jēdzienu)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/18

      Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Lietuva/Komisija
      (Lieta T-508/15) (1)

      ((ELVGF, ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Lietuvas izdevumi - Atbalsts priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā - Regulas (EK) Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkts - Regulas (EK) Nr. 1698/2005 23. pants - Komerciālās lauksaimniecības darbības veikšanas jēdziens - Saikne ar daļēji naturālās saimniecības jēdzienu))
      (2019/C 35/21)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji: D. Kriaučiūnas, M. Palionis, T. Lozoraitis, R. Krasuckaitė un A. Petrauskaitė)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Aquilina un J. Jokubauskaitė)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1119 (2015. gada 22. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2015, L 182, 39. lpp.), ciktāl ar to Lietuvas Republikai ir noteikta vienotas likmes finanšu korekcija 5 % apmērā, tādējādi izslēdzot summu 1 938 300,08 EUR apmērā no finansējuma “Priekšlaicīgas pensionēšanās” pasākumam laikposmā no 2010. gada 16. oktobra līdz 2013. gada 15. oktobrim.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Lietuvas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 371, 9.11.2015.


title: Lieta C-717/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. novembrī iesniedza Hof van Beroep te Gent (Beļģija) – Procureur-generaal, cits lietas dalībnieks: X

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. novembrī iesniedza Hof van Beroep te Gent (Beļģija) – Procureur-generaal, cits lietas dalībnieks: X
      (Lieta C-717/18)
      (2019/C 35/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van Beroep te Gent

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Procureur-generaal

         Cits lietas dalībnieks: X

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EAO pamatlēmuma (1) 2. panta 2. punkts, kā tas Beļģijas tiesību aktos ir transponēts ar EAO likumu, pieļauj, ka, izpildes dalībvalstij vērtējot, vai ir tajā paredzētais sods, kura maksimālais ilgums ir vismaz trīs gadi, tiek piemērots krimināllikums, kas izsniegšanas dalībvalstī ir spēkā Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas brīdī?

                  2)

                  Vai EAO pamatlēmuma 2. panta 2. punkts, kā tas Beļģijas tiesību aktos ir transponēts ar EAO likumu, pieļauj, ka, izpildes dalībvalstij vērtējot, vai ir tajā paredzētais sods, kura maksimālais ilgums ir vismaz trīs gadi, tiek piemērots Eiropas apcietināšanas ordera izdošanas brīdī spēkā esošs krimināllikums, ar kuru sods, salīdzinot ar krimināllikumu, kas izdošanas dalībvalstī bija spēkā noziedzīgo nodarījumu izdarīšanas brīdī, tika padarīts smagāks?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta T-587/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – HM/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Paziņojums par konkursu EPSO/AST-SC/03/15 – Nepielaišana piedalīties novērtējuma pārbaudījumos – Pārskatīšanas lūgums – Atteikums šo lūgumu nosūtīt atklātā konkursa atlases komisijai novēlošanās dēļ – Kompetences sadalījums starp EPSO un konkursa atlases komisiju)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/18

      Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – HM/Komisija
      (Lieta T-587/16) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Paziņojums par konkursu EPSO/AST-SC/03/15 - Nepielaišana piedalīties novērtējuma pārbaudījumos - Pārskatīšanas lūgums - Atteikums šo lūgumu nosūtīt atklātā konkursa atlases komisijai novēlošanās dēļ - Kompetences sadalījums starp EPSO un konkursa atlases komisiju))
      (2019/C 35/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: HM (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Bohr un G. Gattinara)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2015. gada 17. augusta lēmumu neņemt vērā lūgumu pārskatīt atlases komisijas lēmumu nepielaist prasītāju konkursa EPSO/AST-SC/03/15-3 nākamajam posmam un, otrkārt, atlases komisijas “netieši izteikto lēmumu” neapmierināt šo lūgumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2015. gada 17. augusta lēmumu neņemt vērā lūgumu pārskatīt atlases komisijas lēmumu nepielaist HM konkursa EPSO/AST-SC/03/15-3 nākamajam posmam.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  191, 30.5.2016. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-17/16 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 1.9.2016.).


title: Lieta T-705/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. novembrī – Air Liquide Industriegase/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/31

      Prasība, kas celta 2018. gada 28. novembrī – Air Liquide Industriegase/Komisija
      (Lieta T-705/18)
      (2019/C 35/38)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Air Liquide Industriegase GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt atbildētājas Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti – atcelt atbildētājas Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to attiecībā uz 2012. un 2013. gadu lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7 500 izmantošanas stundām gadā – vairāk nekā 15 % apmērā un lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 8 000 izmantošanas stundām gadā – vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-693/18, ZY/Komisija.


title: Lieta T-603/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Brahma/Eiropas Savienības Tiesa (Civildienests – Pārbaudāmie ierēdņi – Pārbaudes laiks – Pārbaudes laika pagarināšana – Atlaišana pārbaudes laika beigās – Civildienesta noteikumu 34. pants – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Pienākums norādīt pamatojumu – Civildienesta noteikumu 25. panta 2. punkts – Tiesības tikt uzklausītam – Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts – Atbildība – Formas prasības – Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību – Pieņemamība – Mantiskais kaitējums – Morālais kaitējums – Cēloņsakarība)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/19

      Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Brahma/Eiropas Savienības Tiesa
      (Lieta T-603/16) (1)

      ((Civildienests - Pārbaudāmie ierēdņi - Pārbaudes laiks - Pārbaudes laika pagarināšana - Atlaišana pārbaudes laika beigās - Civildienesta noteikumu 34. pants - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Pienākums norādīt pamatojumu - Civildienesta noteikumu 25. panta 2. punkts - Tiesības tikt uzklausītam - Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts - Atbildība - Formas prasības - Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību - Pieņemamība - Mantiskais kaitējums - Morālais kaitējums - Cēloņsakarība))
      (2019/C 35/23)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Zoher Brahma (Tionvila, Francija) (pārstāvis: A. Tymen, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: sākotnēji J. Inghelram un L. Tonini Alabiso, vēlāk J. Inghelram un Á. Almendros Manzano)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt 2015. gada 17. jūlija lēmumu, ar kuru Eiropas Savienības Tiesa nolēma prasītāju neapstiprināt amatā un viņu atlaist no darba 2015. gada 31. jūlijā, kā arī komitejas, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu, 2016. gada 16. marta lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītāja sūdzība par 2015. gada 17. jūlija lēmumu, un, otrkārt atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts ar šiem lēmumiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Savienības Tiesas sekretāra kā iecēlējinstitūcijas 2015. gada 17. jūlija lēmumu, ar kuru Zoher Brahma pārbaudes laika beigās 2015. gada 31. jūlijā tika atlaists no darba, atcelt.

                  2)

                  Komitejas, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu, 2016. gada 16. marta lēmumu, ar kuru tika noraidīta sūdzība pret Eiropas Savienības Tiesas sekretāra kā iecēlējinstitūcijas 2015. gada 17. jūlija lēmumu, ar kuru Z. Brahma pārbaudes laika beigās 2015. gada 31. jūlijā tika atlaists no darba, atcelt.

                  3)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                  Eiropas Savienības Tiesa atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 296, 16.8.2016. (lieta, kas sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-33/16 un 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta C-506/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Vide – Atkritumu apglabāšana poligonos – Direktīva 1999/31/EK – 14. panta b) un c) punkts – Darbības atļauja – Atļauju nesaņēmušo poligonu slēgšana – Atļaujas saņemšana vajadzīgajiem darbiem, pamatojoties uz apstiprinātu poligona darbības uzlabošanas plānu – Pārejas posma noteikšana plāna īstenošanai)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/6

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
      (Lieta C-506/17) (1)

      ((Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Atkritumu apglabāšana poligonos - Direktīva 1999/31/EK - 14. panta b) un c) punkts - Darbības atļauja - Atļauju nesaņēmušo poligonu slēgšana - Atļaujas saņemšana vajadzīgajiem darbiem, pamatojoties uz apstiprinātu poligona darbības uzlabošanas plānu - Pārejas posma noteikšana plāna īstenošanai))
      (2019/C 35/08)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji E. Sanfrutos Cano un M. Žebre, pēc tam E. Sanfrutos Cano, B. Rous Demiri un F. Thiran un visbeidzot E. Sanfrutos Cano un B. Rous Demiri, F. Thiran un C. Hermes)

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika (pārstāves: J. Morela un N. Pintar Gosenca)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Neveicot pasākumus, kas vajadzīgi:

                              —

                              lai ne vēlāk kā līdz 2009. gada 16. jūlijam saskaņā ar Padomes Direktīvas 1999/31/EK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem 7. panta g) punktu un 13. pantu tiktu slēgti atkritumu poligoni Dragonja, Dvori, Rakek–Pretržje, Bukovžlak–Cinkarna, Suhadole, Lokovica, Mislinjska Dobrava, Izola, Mozelj, Dolga Poljana, Dolga vas, Jelšane, Volče, Stara gora, Stara vas, Dogoše, Mala gora, Tuncovec –Steklarna, Tuncovec–OKP un Bočna–Podhom, kuru darbības turpināšanai nav saņemta atļauja saskaņā ar šīs direktīvas 8. pantu, un

                              —

                              lai ne vēlāk kā līdz 2009. gada 16. jūlijam atkritumu poligons Ostri vrh tiktu padarīts par atbilstīgu Direktīvas 1999/31 prasībām, izņemot tās I pielikuma 1. punktā noteiktās prasības,
                              Slovēnijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 1999/31/EK attiecīgi 14. panta b) punktā un 14. panta c) punktā noteiktos pienākumus.

                  2)

                  Slovēnijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-82/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – PepsiCo/EUIPO –Intersnack Group (“Exxtra Deep”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Exxtra Deep” – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/20

      Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – PepsiCo/EUIPO –Intersnack Group (“Exxtra Deep”)
      (Lieta T-82/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Exxtra Deep” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)))
      (2019/C 35/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PepsiCo, Inc. (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Rajh un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Intersnack Group GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: T. Lampel un M. Pfaff, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 24. novembra lēmumu lietā R 482/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp PepsiCo un Intersnack Group.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 24. novembra lēmumu lietā R 482/2016-4.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina PepsiCo, Inc. tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Intersnack Group GmbH & Co. KG sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 121, 18.4.2017.


title: Lieta C-724/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Cali Apartments SCI/Procureur général près la cour d'appel de Paris, Ville de Paris

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Cali Apartments SCI/Procureur général près la cour d'appel de Paris, Ville de Paris

      (Lieta C-724/18)
      (2019/C 35/16)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Cali Apartments SCI

         Atbildētāji: Procureur général près la cour d'appel de Paris, Ville de Paris

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīva 2006/123/EK (1) (2006. gada 12. decembris), ņemot vērā tās priekšmetu un piemērošanas jomu, kā tā definēta 1. un 2. pantā, ir piemērojama atkārtotai un īstermiņa mēbelētu dzīvojamo telpu, kas nav izīrētāja galvenā dzīvesvieta, izīrēšanai par maksu, pat neprofesionālām vajadzībām, gadījuma klientiem, kuriem minētās telpas nav pastāvīgā dzīvesvieta, it īpaši jēdzienu “pakalpojumu sniedzējs” un “pakalpojumi” gaismā?

                  2)

                  Vai apstiprinošas atbildes gadījumā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds paredzēts Būvniecības un mājokļu kodeksa 631-7-1. pantā, ir atļaujas sistēma iepriekš minētajai darbībai Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) 9.–13. pantu izpratnē vai arī vienīgi prasība, kam piemērojamas 14. un 15. panta tiesību normas?
                  Gadījumā, ja ir piemērojams Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) 9.–13. pants:

                  3)

                  Vai šīs direktīvas 9. panta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka mērķis attiecībā uz cīņu pret īrei paredzēto mājokļu trūkumu ir sevišķi svarīgi iemesli saistībā ar sabiedrības interesēm, ar ko var pamatot valsts pasākumu, saskaņā ar kuru noteiktās ģeogrāfiskās zonās ir jāsaņem atļauja atkārtotai un īstermiņa mēbelētu dzīvojamo telpu izīrēšanai gadījuma klientiem, kuriem šīs telpas nav pastāvīgā dzīvesvieta?

                  4)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai šāds pasākums ir samērīgs ar izvirzīto mērķi?

                  5)

                  Vai direktīvas 10. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktam ir pretrunā valsts pasākums, saskaņā ar kuru ir nepieciešama atļauja “atkārtotai”“īstermiņa” mēbelētu dzīvojamo telpu izīrēšanai “gadījuma klientiem, kuriem šīs telpas nav pastāvīgā dzīvesvieta”?

                  6)

                  Vai direktīvas 10. panta 2. punkta d)–g) apakšpunktam ir pretrunā atļauju sistēma, saskaņā ar kuru atļaujas izsniegšanas nosacījumi tiek noteikti ar pilsētas domes lēmumu, ievērojot sociālās daudzveidības mērķi, it īpaši ņemot vērā dzīvojamo ēku tirgus īpatnības un vajadzību mazināt mājokļu trūkumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.).


title: Lieta T-706/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. novembrī – Air Liquide Deutschland/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/32

      Prasība, kas celta 2018. gada 28. novembrī – Air Liquide Deutschland/Komisija
      (Lieta T-706/18)
      (2019/C 35/39)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Air Liquide Deutschland GmbH (Diseldorfa, Vācija) pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt atbildētājas Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti – atcelt atbildētājas Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to attiecībā uz 2012. un 2013. gadu lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7 500 izmantošanas stundām gadā – vairāk nekā 15 % apmērā un lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 8 000 izmantošanas stundām gadā – vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-693/18, ZY/Komisija.


title: Lieta T-460/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – Bopp/EUIPO (Vienādleņķu astoņstūra attēls) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo zilu astoņstūra formas kontūru, reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 75. pants (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 94. pants))

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/23

      Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedums – Bopp/EUIPO (Vienādleņķu astoņstūra attēls)
      (Lieta T-460/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo zilu astoņstūra formas kontūru, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 75. pants (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 94. pants)))
      (2019/C 35/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Carsten Bopp (Glashütten, Vācija) (pārstāvis: F. Pröckl, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Söder un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 8. maija lēmumu lietā R 1954/2016-4 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma, kas attēlo zilu astoņstūra formas kontūru, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Carsten Bopp atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Lieta T-711/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. novembrī – Wyld/EUIPO – Kaufland Warenhandel (“wyld”)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/32

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. novembrī – Wyld/EUIPO – Kaufland Warenhandel (“wyld”)
      (Lieta T-711/18)
      (2019/C 35/40)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wyld GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis: M. Douglas, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Kaufland Warenhandel GmbH & Co. KG (Neckarsulm, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “wyld” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 525 562

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 24. septembra lēmums lietā R 2621/2017–2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un atļaut reģistrācijai pieteiktās Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 14 525 562 “wyld” reģistrāciju, ciktāl tā tika atteikta;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-677/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. novembrī – Galletas Gullón/EUIPO – Intercontinental Great Brands (“gullón TWINS COOKIE SANDWICH”)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/23

      Prasība, kas celta 2018. gada 19. novembrī – Galletas Gullón/EUIPO – Intercontinental Great Brands (“gullón TWINS COOKIE SANDWICH”)
      (Lieta T-677/18)
      (2019/C 35/29)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Galletas Gullón, SA (Aguilar de Campoo, Spānija) (pārstāve: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Intercontinental Great Brands LLC (East Hanover, Ņūdžersija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “gullón TWINS COOKIE SANDWICH” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 877 543

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 5. septembra lēmums lietā R 2378/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un attiecīgā gadījumā lietas dalībniecei, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā arī izdevumus procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojuma lietā T-603/18 labojums (OV C 436, 3.12.2018.)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/34

         Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojuma lietā T-603/18 labojums
      (
            “Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis” C 436, 2018. gada 3. decembris
         )
      (2019/C 35/41)

         OV publicētais paziņojums par lietu T-603/18 ZE/Parlaments ir lasāms šādi:

               “Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – ZE/Parlaments
               (Lieta T-603/18)
               ()
               Tiesvedības valoda – grieķu

                  Lietas dalībnieki

                  Prasītājs: ZE (pārstāvis: P. Giatagantzidis, advokāts)

                  Atbildētājs: Eiropas Parlaments

                  Prasījumi

               Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                           —

                           atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2018. gada 25. septembra lēmumu, ar kuru prasītājs tiek atstādināts no savu pienākumu pildīšanas līdz 2018. gada 31. oktobrim, kā arī jebkādus citus ar to saistītus aktus;

                           —

                           piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

                  Pamati un galvenie argumenti

               Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                           1.

                           Ar pirmo pamatu prasītājs apgalvo, ka ir pārkāptas viņa tiesības tikt uzklausītam saistībā ar apstrīdēto lēmumu, kas pieņemts attiecībā uz viņu.

                           2.

                           Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts, izmantojot informācijas vākšanas metodi, tādējādi pārkāpjot prasītāja tiesības uz labu pārvaldību atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantam.

                           3.

                           Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ģenerālsekretārs ir pārkāpis objektivitātes principu, jo viņš gan pieņēma lēmumu par administratīvās izmeklēšanas sākšanu attiecībā pret prasītāju, gan pieņēma apstrīdēto lēmumu.

                           4.

                           Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar aizliegumu piekļūt ēkai, kurā prasītājs strādā, bet kurā ir arī viņas personiskie arhīvi, acīmredzami ir pārkāptas viņa tiesības uz privātās dzīves aizsardzību.

                           5.

                           Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Parlamenta amatpersonu paziņojumu presei dēļ ar izmantoto procedūru ir pārkāpta nevainīguma prezumpcija un procesuālo darbību noslēpums.”


title: Lieta T-684/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. novembrī – ZV/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/24

      Prasība, kas celta 2018. gada 20. novembrī – ZV/Komisija
      (Lieta T-684/18)
      (2019/C 35/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZV (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumus, kuri ir paziņoti ar 2018. gada 12. februāra vēstuli un ar kuriem ir noraidīta prasītājas kandidatūra uz mediatora vietnieces amatu un amatā ir iecelts cits kandidāts;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi pilnvaru un procedūras nepareiza izmantošana. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka paziņojums par vakanci COM/2017/1739 neļāva nodrošināt, ka izvēlētajam kandidātam faktiski ir izglītība un pieredze, kas ir obligāti nepieciešama vakantā amata pilnvaru veikšanai. Turklāt prasītāja apgalvo, ka izvēlētajam kandidātam nav visu nepieciešamo kvalifikāciju, it īpaši pieredzes mediācijā un padziļinātu juridisko zināšanu par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Komisijas 2002. gada 4. marta Lēmums C(2002/601) par pastiprinātu mediācijas dienestu, ciktāl 6. panta 3. punktā ir paredzēts, ka Komisijas priekšsēdētājs ieceļ mediatora vietniekus pēc mediatora priekšlikuma, taču tajā nav paredzēta nedz priekšatlases procedūra, nedz atlasi izturējušo kandidātu rezerves saraksta izveide. Taču šajā lietā padomdevēja komiteja amatā iecelšanas jautājumos rīkoja priekšatlases procedūru un iesniedza mediatoram trīs atlasi izturējušo kandidātu vārdus. No tā, prasītājas ieskatā, izriet, ka mediators nav izskatījis visas kandidatūras un tādējādi tas Komisijas priekšsēdētājam ir ierosinājis iecelt izraudzīto kandidātu, pārkāpjot iepriekš minēto normu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajos lēmumos nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts paziņojums par vakanci COM/2017/1739 un ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka – atšķirībā no viņas – izraudzītais kandidāts neatbilst iepriekš minētajā paziņojumā izvirzītajiem nosacījumiem, lai ieņemtu strīdīgo amatu, proti, viņam nav labu zināšanu par Civildienesta noteikumiem un tiesisko regulējumu, kas ir piemērojams ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem, un nav pieredzes strīdu izšķiršanā.


title: Lieta T-690/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. novembrī – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Vieta Audio (“Vita”)

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/25

      Prasība, kas celta 2018. gada 22. novembrī – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Vieta Audio (“Vita”)
      (Lieta T-690/18)
      (2019/C 35/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Vieta Audio, SA (Barselona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Vita” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 993 361

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 10. septembra lēmums lietā R 695/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 72. panta 6. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-691/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. novembrī – KPN/Komisija

text:
               28.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/25

      Prasība, kas celta 2018. gada 22. novembrī – KPN/Komisija
      (Lieta T-691/18)
      (2019/C 35/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KPN BV (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvji: P. van Ginneken un G. Béquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 30. maija lēmumu C (2018) 3569 final, ar kuru koncentrācija, kurā Liberty Global plc. ir ieguvusi pilnīgu kontroli pār Ziggo NV ir atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.7000 — Liberty Global/Ziggo);

                  —

                  nodot lietu Komisijai atkārtotas pārbaudes veikšanai saskaņā ar Apvienošanās regulas 10. panta 5. punktu (1), un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tā apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, definējot maksas televīzijas sporta un filmu kanālu tirgu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja norāda, ka administratīvajā procedūrā tā esot apgalvojusi, ka, lai būtu iespējams konkurēt mazumtirdzniecības tirgū, Ziggo Sport Totaal (ZST) esot absolūti nepieciešams ikvienam, kas piedāvā maksas televīzijas, platjoslas un mobilos pakalpojumus, kā arī komplektus, kas ietver kādu no šiem pakalpojumiem. Saskaņā ar prasītājas apgalvoto šo apstiprinot arī Komisijas veiktā izmeklēšana. Līdz ar to abi maksas televīzijas sporta kanāli ZST un FOX Sports nevarot tikt uzskatīti par aizstājamiem.

                              —

                              Papildus prasītāja apgalvo, ka Komisija tomēr ir secinājusi, ka pastāvot viens maksas televīzijas sporta kanālu pakalpojumu sniegšanas un iegādes vairumtirdzniecības tirgus, kuru veidojot ZST un FOX Sports, un ka detalizētāka tirgus segmentācija neesot nepieciešama.

                              —

                              Prasītājas ieskatā šīs tirgus definēšanas kļūdas esot ietekmējušas Komisijas turpmāko vērtējumu un līdz ar to tās secinājumu atļaut īstenot apvienošanos.

                  2.

                  Ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija esot nepietiekami pamatojusi maksas televīzijas sporta un filmu kanālu tirgus definīciju.

                              —

                              Atbilstoši prasītājas apgalvotajam, esot nepieciešams plašs skaidrojums par Komisijas pieņēmumu, ka FOX Sports un ZST veido vienu un to pašu tirgu, jo šis pieņēmums esot pretrunā kā Komisijas veiktajai tirgus izpētei, kurā ir norādīts, ka ZST ir “obligāti nepieciešams”, tā arī Komisijas iepriekšējiem lēmumiem.

                              —

                              Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija neesot pamatojusi maksas televīzijas filmu kanālu tirgus definīciju.

                              —

                              Prasītājas ieskatā tirgus definīcijas pamatojuma trūkums esot ietekmējis Komisijas turpmāko vērtējumu un līdz ar to tās secinājumu atļaut īstenot apvienošanos.

                  3.

                  Ar trešo pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz piekļuvi ZST un tās ietekmi uz ZST iegādes un pakalpojumu sniegšanas vairumtirdzniecības tirgu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka līdz ar apvienošanos abu tajā iesaistīto pušu ietekme ZST tirgū aptverot visu Nīderlandes teritoriju.

                              —

                              Turklāt prasītāja apgalvo, ka, atsakot trešajām personām (ekonomiski izdevīgi) izmantot ZST, puses, kuras apvienojas, varot liegt sev pakārtotajiem konkurentiem piekļuvi ZST.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisijas vērtējums par piekļuvi ZST un tās ietekmi uz ZST iegādes un pakalpojumu sniegšanas vairumtirdzniecības tirgu esot nepietiekami motivēts.

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 5.1.2.1. punktā minēto tirgus definīciju Komisija esot noraidījusi argumentu, ka ZST ir uzskatāms par “obligāti nepieciešamu” un tādēļ tam var tikt liegta piekļuve. Pamatojoties uz argumentu, ka apstrīdētajā lēmumā vai nu nav ietverta tirgus definīcija, vai arī tā ir kļūdaina, prasītāja apgalvo, ka Komisijas vērtējums esot balstīts uz nepareizu premisu.

                              —

                              Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija esot nepietiekami pamatojusi savu vērtējumu gan par pušu, kuras apvienojas, iespējām liegt piekļuvi ZST, gan par tā sekām.

                  5.

                  Ar piekto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā par iespēju liegt piekļuvi HBO saturam.
                  Atbilstoši prasītājas apgalvojumam Komisija, balstoties uz nepareizu pieņēmumu un trūkstot tirgus definīcijai, esot nepareizi konstatējusi, ka pusēm, kuras apvienojas, nav būtiskas ietekmes tirgū.

                  6.

                  Ar sesto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisijas vērtējums par iespēju liegt piekļuvi HBO saturam esot nepietiekami motivēts.
                  Šajā saistībā prasītāja apgalvo, ka – bez uzticamas tirgus definīcijas filmu satura jomā – Komisijas vērtējums par apvienošanās sekām minētajā tirgū automātiski esot nepietiekami motivēts.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV L 24, 29.1.2004., 1. lpp.).


title: Lieta C-778/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Association française des usagers de banques/Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               11.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Association française des usagers de banques/Ministre de l'Économie et des Finances

      (Lieta C-778/18)
      (2019/C 54/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Association française des usagers de banques

         Atbildētāja: Ministre de l'Économie et des Finances

         Prejudiciālie jautājumi

                  —

                  Vai Direktīvas 2014/17/ES (2014. gada 4. februāris) par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu (1) 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta noteikumi, ņemot vērā tostarp mērķi, ko tie piešķir maksājumu kontam vai krājkontam, kuru tie atļauj atvērt vai uzturēt, vai šī paša panta 3. punkta noteikumi ļauj, pirmkārt, kreditoram pieprasīt aizņēmējam kā atlīdzību par individuālu priekšrocību deponēt visu savu algu vai tamlīdzīgus ienākumus maksājumu kontā kredītlīgumā noteiktajā laikposmā neatkarīgi no summas, periodiskajiem maksājumiem un aizdevuma ilguma, un otrkārt, šādi noteiktajam termiņam ilgt līdz desmit gadiem vai, ja tas ir īsāks, līguma darbības laiku?

                  —

                  Vai Direktīvas 2007/64/EK (2) (2007. gada 13. novembris) 45. pants, kas attiecīgajā laikā bija piemērojams un tagad ir pārņemts Direktīvas (ES) 2015/2366 (3) (2015. gada 25. novembris) 55. pantā un Direktīvas 2014/92/ES (4) (2014. gada 23. jūlijs) 9. līdz 14. pantā, kuri attiecas uz banku mobilitātes atvieglošanu un maksājumiem par maksājumu konta slēgšanu, nepieļauj, ka konta, ko aizņēmējs ir atvēris pie kreditora, lai tur noguldītu savus ienākumus apmaiņā pret individuālu priekšrocību saskaņā ar kredītlīgumu, slēgšana, ja tā notiek pirms šajā līgumā noteiktā termiņa beigām, izraisa šīs priekšrocības zaudēšanu, tostarp vairāk nekā gadu pēc konta atvēršanas, un, otrkārt, vai šie paši noteikumi nepieļauj, ka šī perioda ilgums var sasniegt desmit gadus vai kopējo aizdevuma ilgumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/17/ES (2014. gada 4. februāris) par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV L 60, 34. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV L 319, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/2366 (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/.EK (OV L 337, 35. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/92/ES (2014. gada 23. jūlijs) par maksājumu kontu tarifu salīdzināmību, maksājumu kontu maiņu un piekļuvi maksājumu kontiem ar pamatfunkcijām (OV L 257, 214. lpp.).


title: Lieta T-703/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. novembrī – Polija/Komisija

text:
               11.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/21

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. novembrī – Polija/Komisija
      (Lieta T-703/18)
      (2019/C 54/36)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 17. septembra lēmumu, ar kuru tiek noteikts pienākums īstenot galīgajā revīzijas ziņojumā noteiktās darbības un ieteikumus daļā par ieteikuma 04.01. g) punktu par finanšu korekcijas piemērošanu izmaksām attiecībā uz PVN saistībā ar gadījumiem, kuros dalībnieki, kas saņēma atbalstu, bija PVN maksātāji un tādēļ varēja saņemt PVN atmaksu, tomēr to nedarīja, projektos, kas īstenoti visu no Eiropas Sociālā fonda līdzfinansēto darbības programmu ietvaros, par kuriem izmaksas tika deklarētas atmaksas saņemšanai no Eiropas Komisijai;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza vienu vienīgo pamatu par Regulas Nr. 1303/2013 (1) 65. panta 2. punkta un 69. panta 3. punkta c) apakšpunkta kopsakarā ar šīs pašas regulas 2. panta 10. punktu pārkāpumu, tos nepareizi interpretējot un kļūdaini atzīstot, ka atbalsta no Eiropas Sociālā fonda galasaņēmējiem ir piemērojams Regulas Nr. 1303/2013 69. panta 3. punkta c) apakšpunkts, lai gan tie nav atbalsta saņēmēji minētās regulas 2. panta 10. punkta izpratnē.
      Šā pamata ietvaros Polijas Republika norāda, ka atbilstoši vispārējam izdevumu atbilstības principam Eiropas Sociālā fonda projektos, kurš noteikts Regulas Nr. 1303/2013 65. panta 2. punktā, izdevumu atbilstības prasības, kas izriet no šīs regulas 69. panta, ir jāievēro atbalsta saņēmējam, kurš projektu īsteno.
      Prasītājas ieskatā Regulas Nr. 1303/2013 2. panta 10. punktā dalībvalstīm viennozīmīgi ir atstāta izvēles brīvība par to, vai gadījumos, kad atbalsta apmērs nesasniedz 200 000 EUR, par saņēmēju tiek atzīts subjekts, kurš atbalstu saņem, vai arī tāpat subjekts, kurš šādu atbalstu piešķir.
      Šajā lietā atbilstoši Polijas iestāžu izvēlei atbalsta saņēmējs ir subjekts, kurš piešķir atbalstu, nevis subjekts, kurš to saņem. Galasaņēmēji nav atbalsta saņēmēji, un tātad prasītājas ieskatā tiem nav piemērojams Regulas Nr. 1303/2013 69. panta 3. punkta c) apakšpunkts.
      Turklāt Polijas Republika apgalvo, ka šajā lietā atbalsta saņēmēja statusa atzīšana atbalstu saņemošajam subjektiem, kas ir bezdarbnieki, būtu saistīta ar daudzu pienākumu uzlikšanu tiem saistībā ar saņemtā atbalsta aprēķinu, ziņošanu par projekta posmu īstenošanu, projekta pārbaudēm un datu aizpildīšanu informātikas sistēmās, kas ir veltītas darbības programmu īstenošanai. Šāds risinājums traucētu Regulas Nr. 1303/2013 mērķu sasniegšanai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.).


title: Lieta T-71/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. februārī — BMC/Komisija un kopuzņēmums Clean Sky 2

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/24

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. februārī — BMC/Komisija un kopuzņēmums Clean Sky 2
      (Lieta T-71/19)
      (2019/C 122/27)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BMC Srl (Medicina, Itālija) (pārstāvji: S. Dindo un L. Picotti, advokāti)

         Atbildētāji: Eiropas Komisija un kopuzņēmums Clean Sky 2

         Prasījumi

      Prasītāja Vispārējai tiesai lūdz atcelt Clean Sky 2 struktūras 2018. gada 6. decembra lēmumu, ar kuru atstāts negrozīts 2018. gada 10. oktobra lēmums, ar kuru Clean Sky 2 atzina par nefinansējamu piedāvājumu Nr. 831874, kas iesniegts konkursā H2020-CS2-CFP08-2018-01 par motora gaisa ieplūdes sistēmu un rotējošo asmeņu aizsardzības pret apledošanu sistēmām.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja iesniedza savu piedāvājumu konkursā H2020-CS2- CFP08-2018-01 (Clean Sky 2 Call for proposals 08), kuru organizēja Clean Sky 2 (Programma Clean Sky 2), kura priekšmets bija motora gaisa ieplūdes sistēmas un rotējošo asmeņu aizsardzības pret apledošanu sistēmu (integrating a removable anti-ice system) izstrāde.
      Prasītāja apgalvo, ka tā ir vienīgais uzņēmums pasaulē, kas šobrīd ir atrisinājis ar helikopteru lidojumu drošību apledojuma apstākļos saistīto problēmu.
      Saistībā ar to tiek precizēts, ka, lai gan konkurss attiecās tieši uz lūgumu iesniegt piedāvājumus pretapledošanas sistēmu attīstīšanai, Clean Sky 2 (t.i., par konkursa norisi atbildīgā struktūra) nosprieda, ka prasītājas piedāvājums nesasniedz konkursā paredzēto robežvērtību.
      Šajā lēmumā esot pieļauti procesuālo noteikumu pārkāpumi šādu iemeslu dēļ:

                  1.

                  Regulas (ES) Nr. 1290/2013 15. panta “Atlases un piešķiršanas kritēriji” pārkāpums (arī tāpēc, ka salīdzinājumā ar tiesību normā paredzētajiem tika piešķirti nepilni punkti), kā arī LESD 296. pantā un Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

                  2.

                  Šajā lietā esot nepareizi izmantotas pilnvaras, jo attiecībā uz katru no trīs punktu piešķiršanas kritērijiem tika piešķirti (nepilni) punkti, kas nav paredzēti punktu skalā, atbilstoši kurai ir jāvērtē iesniegtie priekšlikumi.

                  3.

                  Šajā lietā esot nepareizi izmantotas pilnvaras, jo fakti nav pienācīgi izmeklēti un ir sagrozīti, it īpaši tāpēc, ka nav nodrošināta to mērķu sasniegšana, kuri bija ar šo procedūru jāsasniedz.


title: Lieta C-168/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. februārī iesniedza Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Itālija) — HB/Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. februārī iesniedza Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia (Itālija) — HB/Istituto Nazionale della Previdenza Sociale
      (Lieta C-168/19)
      (2019/C 206/24)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte dei Conti — Sezione giurisdizionale per la Regione Puglia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: HB
      Atbildētājs: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 18. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka dalībvalsts tiesiskajā regulējumā personas, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir citā dalībvalstī un kura savus ieņēmumus ir pilnībā guvusi pirmajā dalībvalstī, bet kurai nav otrās dalībvalsts pilsonības, ienākumus ir paredzēts aplikt ar nodokli, neparedzot nekādus nodokļu atvieglojumus?


title: Lieta C-580/17: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 8. maija spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mittetulundusühing Järvelaev/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējā lauksaimniecības politika — Atbalsts lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) — Regula (EK) Nr. 1698/2005 — Piemērojamība laikā — 72. pants — Ar investīcijām saistītu darbību ilglaicīgums — Būtiskas izmaiņas līdzfinansētā investīciju darbībā — Objekts, kas ir iegūts, pateicoties ELFLA līdzfinansētai investīciju darbībai, un ko finansējuma saņēmējs ir iznomājis trešajai personai — Kopējās lauksaimniecības politikas finansēšana, pārvaldība un uzraudzība — Regula (EK) Nr. 1306/2013 — 54. un 56. pants — Dalībvalstu pienākums atgūt nepamatoti izmaksātas summas, kas izriet no pārkāpumiem vai nolaidības — Jēdziens “pārkāpums” — Atgūšanas procedūras uzsākšana)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/8

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 8. maija spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mittetulundusühing Järvelaev/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
      (Lieta C-580/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Atbalsts lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) - Regula (EK) Nr. 1698/2005 - Piemērojamība laikā - 72. pants - Ar investīcijām saistītu darbību ilglaicīgums - Būtiskas izmaiņas līdzfinansētā investīciju darbībā - Objekts, kas ir iegūts, pateicoties ELFLA līdzfinansētai investīciju darbībai, un ko finansējuma saņēmējs ir iznomājis trešajai personai - Kopējās lauksaimniecības politikas finansēšana, pārvaldība un uzraudzība - Regula (EK) Nr. 1306/2013 - 54. un 56. pants - Dalībvalstu pienākums atgūt nepamatoti izmaksātas summas, kas izriet no pārkāpumiem vai nolaidības - Jēdziens “pārkāpums” - Atgūšanas procedūras uzsākšana)
      (2019/C 230/09)
      Tiesvedības valoda — igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Mittetulundusühing Järvelaev

         Atbildētāja: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Investīciju darbības, ko — kā tas ir pamatlietā — ir apstiprinājis un līdzfinansējis Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) saskaņā ar 2007.–2013. gada plānošanas periodu, ilglaicīgums ir jāvērtē, ņemot vērā Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai 72. panta noteikumus. Ja šīs darbības ietvaros nepamatoti izmaksāto summu atgūšana notiek pēc minētā plānošanas perioda beigām, proti, pēc 2014. gada 1. janvāra, tai ir jābūt pamatotai ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 56. pantu.

                  2)

                  Tas, ka tāda finansējuma saņēmējs, kas — kā tas ir pamatlietā — ir izmaksāts atbilstoši investīciju darbībai, kura ir līdzfinansēta no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) saskaņā ar Regulā Nr. 1698/2005 paredzēto Leader asi, ar šī finansējuma palīdzību iegūto objektu iznomā trešajai personai, kas to izmanto tai pašai darbībai kā tā, kura bija jāveic minētā finansējuma saņēmējam, var veidot būtiskas izmaiņas līdzfinansētajā investīciju darbībā šīs regulas 72. panta 1. punkta izpratnē, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus attiecīgos faktiskos un tiesību elementus saistībā ar alternatīvajiem nosacījumiem, kas ir paredzēti šīs tiesību normas a) un b) apakšpunktā. Lai secinātu, ka pastāv uzņēmumam vai valsts iestādei sniegta nepamatota priekšrocība šīs regulas 72. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, kompetentajai valsts iestādei kompetento valsts tiesu uzraudzībā ir jānosaka, kas konkrēti veido nepamatoto priekšrocību. Tas, vai, ņemot vērā faktiskos un tiesību apstākļus, faktiskais finansējuma izmantotājs būtu saņēmis finansējumu, ja viņš pats būtu iesniedzis finansējuma pieteikumu, lai gan tas ir atbilstošs, nav noteicoši minētā 72. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nolūkā.

                  3)

                  Regulas Nr. 1698/2005 72. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā tāda finansējuma saņēmējam, kas ir izmaksāts atbilstoši Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) līdzfinansētai investīciju darbībai, ir noteikts pienākums vismaz piecus gadus no pēdējās finansējuma daļas samaksas iegādāto objektu saglabāt un izmantot personīgi saskaņā ar šo investīciju darbību.

                  4)

                  Regulas Nr. 1306/2013 56. panta pirmā daļa ir interpretējama tādējādi, ka pārkāpumu šīs tiesību normas izpratnē veido tas, ka tāda finansējuma saņēmējs, kas ir piešķirts saskaņā ar Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) līdzfinansētu investīciju darbību, uz kuru attiecas Regulā Nr. 1698/2005 paredzētā Leader ass, nav īstenojis kādu no darbības elementiem, ko saņēmējs ir norādījis savā finansējuma pieteikumā un kas veidoja vienu no kritērijiem, pamatojoties uz kuriem finansējuma pieteikumi tika novērtēti nolūkā tos klasificēt prioritārā kārtībā, lai gan šis kritērijs nebija prasīts ar to saistītajā valsts tiesiskajā regulējumā, ja šāda elementa neīstenošana ir izraisījusi būtiskas izmaiņas investīciju darbībā Regulas Nr. 1698/2005 72. panta 1. punkta izpratnē, un tas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

                  5)

                  Regulas Nr. 1306/2013 56. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj, ka nepamatoti izmaksāta finansējuma atgūšanas procedūra tiek uzsākta, pirms ir pagājis piecu gadu termiņš no brīža, kad pārvaldības iestāde pieņēmusi lēmumu par finansējumu. Šī tiesību norma arī pieļauj, ka šāda atgūšanas procedūra tiek turpināta gadījumā, ja procedūras laikā finansējuma saņēmējs izbeidz pienākumu neizpildi, kas pamatoja minētās procedūras uzsākšanu.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Apvienotās lietas T-836/16 un T-624/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 16. maija spriedums — Polija/Komisija (Valsts atbalsts — Polijas nodoklis mazumtirdzniecības nozarē — Progresīvs apgrozījuma nodoklis — Lēmums uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru — Galīgs lēmums, ar kuru valsts atbalsta pasākums atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Valsts atbalsta jēdziens — Selektivitātes kritērijs)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/28

      Vispārējās tiesas 2019. gada 16. maija spriedums — Polija/Komisija
      (Apvienotās lietas T-836/16 un T-624/17) (1)

      (Valsts atbalsts - Polijas nodoklis mazumtirdzniecības nozarē - Progresīvs apgrozījuma nodoklis - Lēmums uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru - Galīgs lēmums, ar kuru valsts atbalsta pasākums atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Valsts atbalsta jēdziens - Selektivitātes kritērijs)
      (2019/C 230/34)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, M. Rzotkiewicz un A. Kramarczyk-Szaładzińska)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un P.-J. Loewenthal)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Ungārija (pārstāvji: lietā T-836/16 M. Fehér, G. Koós un E. Tóth, un lietā T-624/17 M. Fehér un G. Koós)

         Priekšmets

      Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 263. pantu un ar kurām tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Komisijas 2016. gada 19. septembra lēmumu C(2016) 5596 final par valsts atbalstu SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN) — Polija — Polijas nodoklis mazumtirdzniecības nozarē, ar ko uzsākta LESD 108. panta 2. punktā paredzētā formālā izmeklēšanas procedūra attiecībā uz šo pasākumu, un, otrkārt, Komisijas 2017. gada 30. jūnija Lēmumu (ES) 2018/160 par valsts atbalstu SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), ko Polija īstenoja attiecībā uz nodokli mazumtirdzniecības nozarē (OV 2018, L 29, 38. lpp.), ar ko tika noslēgta procedūra un atbilstoši kuram minētais pasākums ir ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, kurš tika prettiesiski īstenots

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas 2016. gada 19. septembra lēmumu C(2016) 5596 final par valsts atbalstu SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN) — Polija — Polijas nodoklis mazumtirdzniecības nozarē.

                  2)

                     Atcelt Komisijas 2017. gada 30. jūnija Lēmumu (ES) 2018/160 par valsts atbalstu SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), ko Polija īstenoja attiecībā uz nodokli mazumtirdzniecības nozarē.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Polijas Republikas tiesāšanās izdevumus lietās T-836/16 un T-624/17.

                  4)

                     Ungārija pati sedz savus tiesāšanās izdevumus lietās T-836/16 un T-624/17.

         (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta T-734/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 8. maija rīkojums — Sumitomo Chemical un Tenka Best/Komisija (Pagaidu noregulējums — Biocīdie produkti — Aktīvā viela empentrīns — Apstiprinājuma atteikums — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/53

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 8. maija rīkojums — Sumitomo Chemical un Tenka Best/Komisija
      (Lieta T-734/18 R)
      (Pagaidu noregulējums - Biocīdie produkti - Aktīvā viela empentrīns - Apstiprinājuma atteikums - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
      (2019/C 230/67)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Sumitomo Chemical (UK) plc (Londona, Apvienotā Karaliste), Tenka Best, SL (Aiguafreda, Spānija) (pārstāvji: K. Van Maldegem, advokāts, un V. McElwee, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Haasbeek un R. Lindenthal)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji: L. Van den Broeck un P. Cottin, pārstāvji, kuriem palīdz A. Poppe un E. Jacubowitz, advokāti)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts apturēt Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2018/1251 (2018. gada 18. septembris), ar ko empentrīnu neapstiprina par 18. produkta veida biocīdos lietojamu esošu aktīvo vielu (OV 2018, L 235, 24. lpp.), izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.