title: Lieta T-710/17: Prasība, kas celta 2017. gada 13. oktobrī – Lux-Rehab Non-Profit/Komisija

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/38

         Prasība, kas celta 2017. gada 13. oktobrī – Lux-Rehab Non-Profit/Komisija
   (Lieta T-710/17)
   (2017/C 437/46)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LUX-REHAB Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Sombatheja, Ungārija) (pārstāvis – L. Szabó, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt – atzīt, ka Komisijas 2011. gada 20. jūlija Lēmumā SA. 29432 – CP 290/2009 – Ungārija – “Atbalsts darba ņēmēju ar invaliditāti nodarbinātībai, kas esot nelikumīgs tiesiskā regulējuma diskriminējošā rakstura dēļ” un Komisijas 2017. gada 25. janvāra Lēmumā SA.45498 (FC/2016) – “OPS Újpest-lift Kft. sūdzība par valsts atbalstu, kas laikā no 2006. līdz 2012. gadam piešķirts uzņēmumiem, kuri nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti” (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”) valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu;

               —

               pakārtoti – atzīt, ka apstrīdētie lēmumi nav prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) par zaudējumu atlīdzību, kura ar numuru 66. P. 22.195/2017 tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), un ka šī iemesla dēļ prasītāja netiek skarta tieši un individuāli, jo tā savu prasījumu balsta uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, nevis uz LESD 107. panta 3. punkta pārkāpumu;

               —

               gadījumā, ja apstrīdētie lēmumi būtu kvalificējami kā prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, atzīt apstrīdētos lēmumus par spēkā neesošiem, jo ar Ungārijas iestāžu piešķirto atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts.

      Pamati un galvenie argumenti

   Katra savas prasības prasījuma pamatojumam prasītāja norāda vienu pamatu.

               1.

               Pirmā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu; šī iemesla dēļ šie lēmumi nav juridiski saistoši akti attiecībā uz prasību atlīdzināt zaudējumus, kuru prasītāja pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) ir cēlusi Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija).

               2.

               Otrā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos Komisija ir atzinusi valsts atbalsta saderību nevis, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu, uz kuru atsaucas prasītāja, bet gan, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punktu. Līdz ar to šiem lēmumiem nav nozīmes saistībā ar prasījuma, kas izvirzīts prasībā par zaudējumu atlīdzību, kura tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), juridisko pamatojumu un tie nav prasītājai juridiski saistoši akti.

               3.

               Trešā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka apstrīdētie lēmumi nav spēkā, jo Ungārijas iestādes ir piešķīrušas nelikumīgu atbalstu, ar kuru tiek pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un par kuru atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam bija jāinformē Komisija. Lai pamatotu atbalsta nelikumību, prasītāja atsaucas uz Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu, kā minēts [LESD] 107. panta 1. punktā (1), un uz Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (2).

      (1)  OV 2016, C 262, 1. lpp.

      (2)  OV 2008, L 214, 3. lpp.


title: Lieta C-347/16: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Balgarska energiyna borsa AD (BEB)/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 101. un 102. pants — Direktīva 2009/72/EK — 9., 10., 13. un 14. pants — Regula (EK) Nr. 714/2009 — 3. pants — Regula (ES) Nr. 1227/2011 — 2. panta 3. punkts — Regula (ES) Nr. 2015/1222 — 1. panta 3. punkts — Neatkarīga pārvades sistēmas operatora sertifikācija un norīkošana — Ierobežojumu noteikšana attiecībā uz to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/10

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Balgarska energiyna borsa AD (BEB)/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

   (Lieta C-347/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 101. un 102. pants - Direktīva 2009/72/EK - 9., 10., 13. un 14. pants - Regula (EK) Nr. 714/2009 - 3. pants - Regula (ES) Nr. 1227/2011 - 2. panta 3. punkts - Regula (ES) Nr. 2015/1222 - 1. panta 3. punkts - Neatkarīga pārvades sistēmas operatora sertifikācija un norīkošana - Ierobežojumu noteikšana attiecībā uz to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence)
   (2017/C 437/13)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Balgarska energiyna borsa AD (BEB)

      Atbildētāja: Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 9., 10., 13. un 14. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulas (EK) Nr. 714/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu 3. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 1227/2011 par enerģijas vairumtirgus integritāti un pārredzamību 2. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas preambulas 3. apsvērumu, kā arī Komisijas 2015. gada 24. jūlija Regulas (ES) 2015/1222, ar ko izveido jaudas piešķiršanas un pārslodzes vadības vadlīnijas, 1. panta 3. punkts tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, pieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar ko ierobežo to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence.

      (1)  OV C 326, 5.9.2016.


title: Lieta T-712/17: Prasība, kas celta 2017. gada 9. oktobrī – Ntolas/EUIPO – General Nutrition Investment (“GN Laboratories”)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 9. oktobrī – Ntolas/EUIPO – General Nutrition Investment (“GN Laboratories”)
   (Lieta T-712/17)
   (2017/C 437/47)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Christos Ntolas (Wuppertal, Vācija) (pārstāvis – C. Renger, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: General Nutrition Investment Co. (Delavēra, Arizona, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GN Laboratories” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 223 559

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 18. jūlija lēmums lietā R 2358/2016-5

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt iebildumus, kas iesniegti pret Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 011223559;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-599/15 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Rumānija/Eiropas Komisija Apelācija — Eiropas Savienības pašu resursi — Lēmums 2007/436/EK — Dalībvalstu finansiālā atbildība — Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem — Pienākums pārskaitīt Eiropas Komisijai zaudējumiem atbilstošo summu — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Komisijas vēstule — “Apstrīdama tiesību akta” jēdziens

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Rumānija/Eiropas Komisija
   (Lieta C-599/15 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības pašu resursi - Lēmums 2007/436/EK - Dalībvalstu finansiālā atbildība - Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem - Pienākums pārskaitīt Eiropas Komisijai zaudējumiem atbilstošo summu - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Komisijas vēstule - “Apstrīdama tiesību akta” jēdziens)
   (2017/C 437/05)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Rumānija (pārstāvji – R. H. Radu, kā arī M. Chicu un A. Wellman)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – G.-D. Balan, A. Caeiros un A. Tokár un Z. Malůšková)

      Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un T. Müller), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un K. Stranz), Slovākijas Republika (pārstāve – B. Ricziová)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Rumānija sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika un Slovākijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta C-603/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. oktobrī iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited u.c.

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. oktobrī iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited u.c.
   (Lieta C-603/17)
   (2017/C 437/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Peter Bosworth, Colin Hurley

      Atbildētājas: Arcadia Petroleum Limited u.c.

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Kāds ir kritērijs, lai noteiktu, vai prasība, ko darba devējs cēlis pret darba ņēmēju vai bijušo darba ņēmēju (turpmāk tekstā – “darba ņēmējs”), ir “lietas, kas attiecas uz” atsevišķiem darba līgumiem Lugano konvencijas II sadaļas 5. iedaļas (18.–21. pants) izpratnē?

                           (1)

                           Vai, lai darba devēja celta prasība pret darba ņēmēju ietilptu [Lugano konvencijas] 18.–21. panta piemērošanas jomā, pietiek ar to, ka par pārmesto rīcību darba devējs varētu arī celt prasību saistībā ar darba ņēmēja atsevišķā darba līguma pārkāpumu – pat ja prasība, ko cēlis darba devējs, nav pamatota ar, tajā netiek pārmests vai izvirzīts jebkāds šī līguma pārkāpums, taču tā (piemēram) ir balstīta uz vienu vai vairākiem pamatiem, kas minēti faktu un jautājumu izklāsta 26. un 27. punktā?

                           (2)

                           Pakārtoti, vai pareizais kritērijs ir tāds, ka darba devēja celta prasība pret darba ņēmēju ietilpst [Lugano konvencijas] 18.–21. panta piemērošanas jomā tikai tad, ja saistības, ar kurām ir pamatota prasība, faktiski ir līgumsaistības? Ja šis ir pareizais kritērijs, vai prasība, kura ir pamatota tikai ar tādu saistību neievērošanu, kuras neizriet no darba līguma (un attiecīgajā gadījumā nav saistība, kam darba ņēmējs “brīvprātīgi piekritis”), neietilpst 5. iedaļas piemērošanas jomā?

                           (3)

                           Ja neviens no minētajiem kritērijiem nav pareizs, tad kāds ir pareizais kritērijs?

               2.

               Ja sabiedrība ar fizisku personu noslēdz “līgumu” (Lugano konvencijas 5. panta 1. punkta izpratnē), kādā mērā ir nepieciešams, lai starp sabiedrību un fizisko personu pastāvētu padotības attiecības, lai šo līgumu varētu uzskatīt par “atsevišķu darba līgumu” 5. iedaļas izpratnē? Vai šādas attiecības pastāv gadījumā, ja fiziskā persona var noteikt (un faktiski nosaka) ar šo sabiedrību noslēgtā līguma noteikumus un viņai ir kontrole, kā arī autonomija pār sabiedrības ikdienas pārvaldības darbībām un savu paša pienākumu izpildi, taču šīs sabiedrības akcionāriem ir tiesības izbeigt šīs attiecības?

               3.

               Ja Lugano konvencijas II sadaļas 5. iedaļa ir piemērojama vienīgi prasībām, kuras, izņemot 5. iedaļu, ietilptu Lugano konvencijas 5. panta 1. punkta piemērošanas jomā, kāds ir pareizais kritērijs, lai noteiktu, vai prasība ietilpst 5. panta 1. punkta piemērošanas jomā?

                           (1)

                           Vai pareizais kritērijs ir tāds, ka prasība ietilpst 5. panta 1. punkta piemērošanas jomā, ja pārmesto rīcību var uzskatīt par līguma pārkāpumu, pat ja prasība, ko faktiski cēlis darba devējs, nav pamatota ar, tajā netiek pārmests vai izvirzīts jebkāds šī līguma pārkāpums?

                           (2)

                           Pakārtoti, vai pareizais kritērijs ir tāds, ka prasība ietilpst 5. panta 1. punkta piemērošanas jomā tikai tad, ja saistības, ar kurām tā faktiski ir pamatota, ir līgumsaistības? Ja šis ir pareizais kritērijs, vai prasība, kura ir balstīta tikai uz tādu saistību neievērošanu, kas neizriet no darba līguma (un attiecīgajā gadījumā nav saistība, kam darba ņēmējs “brīvprātīgi piekritis”), neietilpst 5. iedaļas piemērošanas jomā?

                           (3)

                           Ja neviens no minētajiem kritērijiem nav pareizs, tad kāds ir pareizais kritērijs?

               4.

               Apstākļos, kuros:

                           (1)

                           gan sabiedrība A, gan sabiedrība B ietilpst vienā sabiedrību grupā;

                           (2)

                           atbildētājs X de facto pilda sabiedrību grupas galvenā izpilddirektora funkcijas (kā to P. Bosworth darīja Arcadia Group; faktu un jautājumu izklāsts, 14. punkts); X ir nodarbināts vienā no grupas sabiedrībām, proti sabiedrībā A (tātad ir sabiedrības A darbinieks) (kā tas laiku pa laikam bija P. Bosworth gadījumā, kā minēts faktu un jautājumu izklāstā, 15. punkts); un, raugoties no valsts tiesību viedokļa, nav sabiedrības B darbinieks;

                           (3)

                           sabiedrība A ceļ prasības pret X, un šīs prasības ietilpst [Lugano konvencijas] 18.–21. pantā; un

                           (4)

                           cita šīs pašas grupas sabiedrība, proti, sabiedrība B, arī ceļ prasības pret X saistībā ar to pašu rīcību, kas ir tās prasības pamatā, ko sabiedrība A cēlusi pret X;

                     Kāds ir pareizais kritērijs, lai noteiktu, vai sabiedrības B celtās prasības ietilpst [Lugano konvencijas] 5. iedaļas piemērošanas jomā? It īpaši:

                           (1)

                           Vai atbilde ir atkarīga no tā, vai starp X un sabiedrību B bija “atsevišķs darba līgums” 5. iedaļas izpratnē, un ja tā, tad kāds ir pareizais kritērijs, lai noteiktu, vai pastāvēja šāds līgums?

                           (2)

                           Vai sabiedrība B ir uzskatāma par X “darba devēju” Lugano konvencijas II sadaļas 5. iedaļas izpratnē, un/vai sabiedrības B prasības pret X (skat. iepriekš 4. punkta 4. apakšpunktu) ietilpst 18.–21. panta piemērošanas jomā tāpat kā sabiedrības A prasības pret X ietilpst 18.–21. panta piemērošanas jomā? It īpaši:

                                       (a)

                                       Vai sabiedrības B prasība ietilpst 18. panta piemērošanas jomā tikai tad, ja saistības, ar kurām tā faktiski ir pamatota, ir saistības, kas izriet no darba līguma, ko sabiedrība B noslēgusi ar X?

                                       (b)

                                       Pakārtoti, vai prasība ietilpst 18. panta piemērošanas jomā, ja prasībā pārmestā rīcība būtu uzskatāma par saistību, kas izriet no darba līguma, ko sabiedrība A noslēgusi ar X, neievērošanu?

                           (3)

                           Ja neviens no minētajiem kritērijiem nav pareizs, tad kāds ir pareizais kritērijs?


title: Lieta C-650/15 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Nīderlandes Karaliste, Eiropas Komisija Apelācija — Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH) — 57. pants — Vielas, kas rada ļoti lielas bažas — Apzināšana — 2. panta 8. punkta b) apakšpunkts — Atbrīvojums — 3. panta 15. punkts — “Starpprodukta” jēdziens — Akrilamīds

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Nīderlandes Karaliste, Eiropas Komisija
   (Lieta C-650/15 P) (1)

   (Apelācija - Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH) - 57. pants - Vielas, kas rada ļoti lielas bažas - Apzināšana - 2. panta 8. punkta b) apakšpunkts - Atbrīvojums - 3. panta 15. punkts - “Starpprodukta” jēdziens - Akrilamīds)
   (2017/C 437/06)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS (pārstāvji – E. Mullier un R. Cana, avocats, D. Abrahams, Barrister)

      Pā rējās lietas dalībnieces: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – M. Heikkilä un M. W. Broere, piedaloties J. Stuyck un S. Raes, advokāti), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman un B. Koopman) un Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Talabér-Ritz, E. Manhaeve, K. Mifsud-Bonnici un D. Kukovec)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) un SNF SAS sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 48, 8.2.2016.


title: Lieta C-407/16: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SIA “Aqua Pro”/Valsts ieņēmumu dienests Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība — Kopienas Muitas kodekss — 220. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts — Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Jēdziens “ievedmuitas nodokļa iegrāmatošana” — Kompetentās muitas iestādes lēmums — Iesnieguma par nodokļa atmaksāšanu vai atlaišanu iesniegšanas termiņš — Pienākums nodot lietu Eiropas Komisijai — Pierādījumi importētājas dalībvalsts kompetentās iestādes lēmuma pārsūdzības gadījumā

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/11

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SIA “Aqua Pro”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-407/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Kopienas Muitas kodekss - 220. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts - Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Jēdziens “ievedmuitas nodokļa iegrāmatošana” - Kompetentās muitas iestādes lēmums - Iesnieguma par nodokļa atmaksāšanu vai atlaišanu iesniegšanas termiņš - Pienākums nodot lietu Eiropas Komisijai - Pierādījumi importētājas dalībvalsts kompetentās iestādes lēmuma pārsūdzības gadījumā)
   (2017/C 437/14)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SIA “Aqua Pro”

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000, 217. panta 1. punkts un 220. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pēcmuitošanas piedziņas gadījumā maksājamā nodokļa summa, ko ir konstatējušas iestādes, tiek uzskatīta par iegrāmatotu, kad muitas iestādes šo summu ieraksta uzskaites dokumentos vai jebkurā citā līdzvērtīgā dokumentā, neatkarīgi no tā, vai iestāžu lēmums par iegrāmatošanu vai pienākuma maksāt nodokli noteikšanu tiek apstrīdēts vai pārsūdzēts tiesā;

               2)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts, kā arī 236., 239. un 243. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, apstrīdot vai pārsūdzot tiesā šīs regulas 243. panta, kurā grozījumi veikti ar Regulu Nr. 2700/2000, izpratnē nodokļu administrācijas lēmumu par ievedmuitas nodokļa summas pēcmuitošanas iegrāmatošanu un pienākuma to samaksāt uzlikšanu importētājam, šis importētājs var atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši minētās regulas 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam, kurā grozījumi veikti ar Regulu Nr. 2700/2000, lai iebilstu pret šo iegrāmatošanu, neatkarīgi no tā, vai šis importētājs ir iesniedzis iesniegumu par šī nodokļa atlaišanu vai atmaksāšanu saskaņā ar šīs pašas regulas, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 236. un 239. pantā paredzēto procedūru;

               3)

               Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92 un kas grozīta ar Komisijas 2003. gada 25. jūlija Regulu (EK) Nr. 1335/2003, 869. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja Eiropas Komisija nav pieņēmusi lēmumu vai nav īstenojusi procedūru šīs regulas, kas grozīta ar Regulu Nr. 1335/2003, 871. panta 2. punkta izpratnē, tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā muitas iestādes pašas nevar izlemt neveikt pēcmuitošanas iegrāmatošanu neiekasētiem nodokļiem, ja tās uzskata, ka ir izpildīti nosacījumi, lai atsauktos uz tiesisko paļāvību atbilstoši Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam, un tām ir pienākums iesniegt Komisijā lietu vai nu tad, ja minētās iestādes uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu minētās Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, normas izpratnē, vai tad, ja izskatāmās lietas apstākļi ir saistīti ar Eiropas Savienības mērogā veiktas izmeklēšanas rezultātiem Regulas Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 1335/2003, 871. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē, vai arī tad, ja attiecīgo nodokļu summa pamatlietā ir EUR 500 000 vai vairāk;

               4)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojumā iekļautā informācija par eksportētājvalsts muitas iestāžu un eksportētāja rīcību ir viens no pierādījumiem, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai ir izpildīti nosacījumi, ar kādiem importētājs var atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši šai tiesību normai. Tomēr, ja, ņemot vērā tajā iekļauto informāciju, šis ziņojums izrādās nepietiekams, lai no juridiskā viedokļa pietiekami pierādītu, ka šie nosacījumi patiešām ir izpildīti visos aspektos – kas ir jāizvērtē valsts tiesai –, muitas iestādēm var nākties iesniegt papildu pierādījumus šajā saistībā, tostarp veicot pēcmuitošanas pārbaudes;

               5)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus konkrētos tajā izskatāmās lietas faktus un it īpaši pamatlietas pušu šajā sakarā iesniegtos pierādījumus, ir jāizvērtē, vai ir izpildīti nosacījumi, ar kādiem importētājs var atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši šai tiesību normai. Veicot šo vērtējumu, ir jāņem vērā, ka pēcmuitošanas pārbaudes laikā iegūtā informācija nav svarīgāka par to, kas iekļauta Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojumā;

               6)

               Regulas Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 1335/2003, 875. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka apstākļos, ko atbilstoši šim pantam ir precizējusi Eiropas Komisija, dalībvalstij ir saistošs tās vērtējums lēmumā, kurš pieņemts, pamatojoties uz minētās regulas, kas grozīta ar Regulu Nr. 1335/2003, 873. pantu, attiecībā uz citu dalībvalsti, gadījumos, kuri skar līdzvērtīgus faktiskos un tiesiskos jautājumus, kas ir jāizvērtē šīs dalībvalsts iestādēm un tiesām, tostarp ņemot vērā no Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojuma, uz kuru šis lēmums ir balstīts, izrietošo informāciju par eksportētāja vai eksportētājvalsts muitas iestāžu rīcību;

               7)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 1335/2003, 875. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas iestādes var veikt jebkādas pēcmuitošanas pārbaudes, kuras tās uzskata par vajadzīgām, un izmantot to laikā iegūto informāciju, gan lai pārbaudītu, vai ir izpildīti nosacījumi, ar kādiem importētājs var atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam, gan lai noteiktu, vai to izskatāmā lieta skar “līdzvērtīgus” faktiskos un tiesiskos jautājumus Regulas Nr. 2454/93, kurā grozījumi veikti ar Regulu Nr. 1335/2003, 875. panta izpratnē kā lieta, par kuru, pamatojoties uz Regulas Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 1335/2003, 873. pantu, Komisija ir pieņēmusi lēmumu neveikt nodokļu iegrāmatošanu;

               8)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka importētājs preces ir ievedis, pamatojoties uz distribūcijas līgumu, neietekmē viņa spēju atsaukties uz tiesisko paļāvību ar tādiem pašiem nosacījumiem kā importētajam, kurš preces ir ievedis, tās tieši nopērkot no eksportētāja, proti, ja vienlaicīgi ir izpildīti trīs nosacījumi. Pirmkārt, nodoklis nav iekasēts pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ, otrkārt, kompetento iestāžu pieļautā kļūda ir tāda rakstura, ka nav iespējams saprātīgi gaidīt, ka persona, kas atbildīga par samaksu un kas darbojas labā ticībā, to atklās, un, treškārt, persona, kas atbildīga par samaksu, ir ievērojusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus par muitas deklarāciju. Šai nolūkā šādam importētājam ir jānodrošinās pret risku, ka pret viņu tiks vērsta pēcmuitošanas piedziņa, tostarp, noslēdzot minēto distribūcijas līgumu vai pēc tā, jāmēģina iegūt no šā līgumslēdzēja jebkādus pierādījumus, kas apstiprinātu, ka šīm precēm izsniegtais A formas sertifikāts ir pareizs. Līdz ar to šāda tiesiskā paļāvība minētās tiesību normas izpratnē nepastāv it īpaši tad, ja, lai arī ir bijuši acīmredzami iemesli šaubīties par A formas izcelsmes sertifikāta pareizību, importētājs nav lūdzis minētajam līgumslēdzējam norādīt sertifikāta izsniegšanas apstākļus, lai pārbaudītu, vai šīs šaubas ir pamatotas.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta T-627/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. novembra spriedums – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (“BIANCALUNA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BIANCALUNA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “bianca” — Procesuālā ekonomija — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču identiskums — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. novembra spriedums – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (“BIANCALUNA”)
   (Lieta T-627/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BIANCALUNA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “bianca” - Procesuālā ekonomija - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču identiskums - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   (2017/C 437/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Frame Srl (San Giuseppe Vesuviano, Itālija) (pārstāvji – E. Montelione, M. Borghese, un R. Giordano, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Bonne)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Ochtrup, Vācija) (pārstāvis – P. Lange, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 7. augusta lēmumu lietā R 2952/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bianca-Moden un Frame

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Frame Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016.


title: Lieta T-776/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Isocell/EUIPO – iCell (“iCell.”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “iCell.” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Isocell”, agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “Isocell” un agrākas starptautiska un valsts vārdiskas preču zīmes “ISOCELL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/30

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Isocell/EUIPO – iCell (“iCell.”)
   (Lieta T-776/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “iCell.” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Isocell”, agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “Isocell” un agrākas starptautiska un valsts vārdiskas preču zīmes “ISOCELL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   (2017/C 437/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isocell GmbH (Neumarkt am Wallersee, Austrija) (pārstāvis – C. Thiele, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: iCell AB (Älvdalen, Zviedrija) (pārstāvis – J. Kroher, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 15. septembra lēmumu lietā R 2496/2015-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Isocell un iCell.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Isocell GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta T-713/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. oktobrī – Motex/Komisija

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. oktobrī – Motex/Komisija
   (Lieta T-713/17)
   (2017/C 437/48)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MOTEX Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Estergoma–Kertvāroša, Ungārija) (pārstāvis – L. Szabó, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt – atzīt, ka Komisijas 2011. gada 20. jūlija Lēmumā SA. 29432 – CP 290/2009 – Ungārija – “Atbalsts darba ņēmēju ar invaliditāti nodarbinātībai, kas esot nelikumīgs tiesiskā regulējuma diskriminējošā rakstura dēļ” un Komisijas 2017. gada 25. janvāra Lēmumā SA.45498 (FC/2016) – “OPS Újpest-lift Kft. sūdzība par valsts atbalstu, kas laikā no 2006. līdz 2012. gadam piešķirts uzņēmumiem, kuri nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti” (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”) valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu;

               —

               pakārtoti – atzīt, ka apstrīdētie lēmumi nav prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) par zaudējumu atlīdzību, kura ar numuru 18. G. 40.399/2017 tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), un ka šī iemesla dēļ prasītāja netiek skarta tieši un individuāli, jo tā savu prasījumu balsta uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, nevis uz LESD 107. panta 3. punkta pārkāpumu;

               —

               gadījumā, ja apstrīdētie lēmumi būtu kvalificējami kā prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, atzīt apstrīdētos lēmumus par spēkā neesošiem, jo ar Ungārijas iestāžu piešķirto atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts.

      Pamati un galvenie argumenti

   Katra savas prasības prasījuma pamatojumam prasītāja norāda vienu pamatu.

               1.

               Pirmā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu; šī iemesla dēļ šie lēmumi nav juridiski saistoši akti attiecībā uz prasību atlīdzināt zaudējumus, kuru prasītāja pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) ir cēlusi Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija).

               2.

               Otrā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos Komisija ir atzinusi valsts atbalsta saderību nevis, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu, uz kuru atsaucas prasītāja, bet gan, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punktu. Līdz ar to šiem lēmumiem nav nozīmes saistībā ar prasījuma, kas izvirzīts prasībā par zaudējumu atlīdzību, kura tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), juridisko pamatojumu un tie nav prasītājai juridiski saistoši akti.

               3.

               Trešā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka apstrīdētie lēmumi nav spēkā, jo Ungārijas iestādes ir piešķīrušas nelikumīgu atbalstu, ar kuru tiek pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un par kuru atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam bija jāinformē Komisija. Lai pamatotu atbalsta nelikumību, prasītāja atsaucas uz Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu, kā minēts [LESD] 107. panta 1. punktā (1), un uz Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (2).

      (1)  OV 2016, C 262, 1. lpp.

      (2)  OV 2008, L 214, 3. lpp.


title: Apvienotās lietas no C-454/16 P līdz C-456/16 P un C-458/16 P: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums – Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P)/Eiropas Komisija Apelācija — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — LESD 101. panta pārkāpums — Naudas sodi — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — 35. punkts — Maksātspēja — Jauns pieteikums samazināt naudas soda apmēru maksātspējas neesamības dēļ — Atteikuma vēstule — Prasība par šo vēstuli — Pieņemamība

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/13

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums – Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P)/Eiropas Komisija
   (Apvienotās lietas no C-454/16 P līdz C-456/16 P un C-458/16 P) (1)

   (Apelācija - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - LESD 101. panta pārkāpums - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - 35. punkts - Maksātspēja - Jauns pieteikums samazināt naudas soda apmēru maksātspējas neesamības dēļ - Atteikuma vēstule - Prasība par šo vēstuli - Pieņemamība)
   (2017/C 437/15)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P) (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco un V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre un C. Urraca Caviedes)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               Global Steel Wire SA, Moreda-Riviere Trefilerías SA, Trefilerías Quijano SA un Trenzas y Cables de Acero PSC SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta C-687/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Eiropas Savienības Padomes secinājumi par Starptautiskās Telesakaru savienības 2015. gada Pasaules radiosakaru konferenci — LESD 218. panta 9. punkts — Atkāpe no paredzētās juridiskās formas — Juridiskā pamata nenorādīšana

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/5

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-687/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības Padomes secinājumi par Starptautiskās Telesakaru savienības 2015. gada Pasaules radiosakaru konferenci - LESD 218. panta 9. punkts - Atkāpe no paredzētās juridiskās formas - Juridiskā pamata nenorādīšana)
   (2017/C 437/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Nicolae un F. Erlbacher)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – I. Šulce, J.-P. Hix un O. Segnana)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek un J. Vláčil un M. Hedvábná), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un K. Stranz), Francijas Republika (pārstāvji – F. Fize, G. de Bergues, B. Fodda un D. Colas), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – C. Brodie, M. Holt, D. Robertson, pārstāvji, kuriem palīdz J. Holmes, barrister)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Padomes secinājumus par Starptautiskās Telesakaru savienības (ITU) 2015. gada Pasaules radiosakaru konferenci (PRK-15), kas pieņemti 2015. gada 26. oktobrī Padomes 3419. sanāksmē Luksemburgā;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016.


title: Lieta T-714/17: Prasība, kas celta 2017. gada 10. oktobrī – Aeris Invest/VNV

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/42

         Prasība, kas celta 2017. gada 10. oktobrī – Aeris Invest/VNV
   (Lieta T-714/17)
   (2017/C 437/49)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aeris Invest Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – M. Roca Junyent, J. Calvo Costa, R. Vallina Hoset y A. Sellés Marco, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasītājas prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt Vienotās noregulējuma valdes ārpuslīgumisko atbildību un piespriest atlīdzināt zaudējumus par Vienotās noregulējuma valdes darbības un bezdarbības rezultātā prasītājai nodarīto kaitējumu saistībā ar prasītājas īpašumā bijušo BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A. obligāciju un vērtspapīru atsavināšanu;

               —

               piespriest Valdei izmaksāt prasītājai kā naudas summu, lai atlīdzinātu nodarīto kaitējumu (“prasītā summa”):

                           —

                           galvenokārt, Banco Popular akcijās veikto ieguldījumu 113 022 558,44 euro apmērā atmaksu;

                           —

                           pakārtoti saistībā ar iepriekšminēto – 93,74 miljonu euro apmērā, vai alternatīvi,

                           —

                           pilnībā pakārtoti – 54,29 miljonu euro apmērā;

               —

               noteikt palielināt prasīto summu par kompensācijas procentiem, sākot no 2017. gada 7. jūnija līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā;

               —

               noteikt palielināt prasīto summu par attiecīgajiem kavējuma procentiem, sākot no sprieduma pieņemšanas šajā lietā līdz pilnīgai prasītās summas samaksai, un pamatojoties uz galvenajām refinansēšanas darbībām noteikto ECB likmi, kas piemērojama attiecīgajā laika posmā un kas palielināta par diviem punktiem;

               —

               piespriest Vienotājai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-659/17 Vallina Fonseca/VNV.


title: Lieta T-777/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Isocell/EUIPO – iCell (“iCell. Insulation Technology Made in Sweden”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “iCell. Insulation Technology Made in Sweden” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Isocell”, agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “Isocell” un agrākas starptautiska un valsts vārdiskas preču zīmes “ISOCELL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/31

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Isocell/EUIPO – iCell (“iCell. Insulation Technology Made in Sweden”)
   (Lieta T-777/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “iCell. Insulation Technology Made in Sweden” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Isocell”, agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “Isocell” un agrākas starptautiska un valsts vārdiskas preču zīmes “ISOCELL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   (2017/C 437/37)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isocell GmbH (Neumarkt am Wallersee, Austrija) (pārstāvis – C. Thiele, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: iCell AB (Älvdalen, Zviedrija) (pārstāvis – J. Kroher, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 181/2016-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Isocell un iCell.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Isocell GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Apvienotās lietas C-457/16 P un no C-459/16 P līdz C-461/16 P: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums – Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P)/Eiropas Komisija Apelācija — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — LESD 101. panta pārkāpums — Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmumu pārkāpjošā rīcībā — Jēdziens “uzņēmums” — Pazīmes, kas liecina par ekonomiskas vienības esamību — Izšķirošas ietekmes faktiskas izmantošanas prezumpcija — Uzņēmumu pēctecība — Naudas soda apmērs — Maksātspēja — Nosacījumi — Tiesību uz aizstāvību ievērošana

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/13

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums – Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P)/Eiropas Komisija
   (Apvienotās lietas C-457/16 P un no C-459/16 P līdz C-461/16 P) (1)

   (Apelācija - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - LESD 101. panta pārkāpums - Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmumu pārkāpjošā rīcībā - Jēdziens “uzņēmums” - Pazīmes, kas liecina par ekonomiskas vienības esamību - Izšķirošas ietekmes faktiskas izmantošanas prezumpcija - Uzņēmumu pēctecība - Naudas soda apmērs - Maksātspēja - Nosacījumi - Tiesību uz aizstāvību ievērošana)
   (2017/C 437/16)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P) (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco un V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre un C. Urraca Caviedes, pārstāvji, kuriem palīdz L. Ortiz Blanco un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               Global Steel Wire SA, Trenzas y Cables de Acero PSC SL, Trefilerías Quijano SA un Moreda-Riviere Trefilerías SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta C-39/16: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Uzņēmumu ienākuma nodokļi — Direktīva 90/435/EEK — 1. panta 2. punkts un 4. panta 2. punkts — Mātesuzņēmumi un meitasuzņēmumi, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs — Kopējā nodokļu sistēma — Iespēja veikt atskaitījumu no mātesuzņēmuma ar nodokli apliekamajiem ienākumiem — Valsts tiesību normas, kas paredz atcelt nodokļu dubultu uzlikšanu sadalītajai peļņai — Saiknes starp aizdevuma procentiem un to kapitāldaļu finansēšanu, uz kuru pamata ir izmaksātas dividendes, neņemšana vērā

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/6

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat

   (Lieta C-39/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Uzņēmumu ienākuma nodokļi - Direktīva 90/435/EEK - 1. panta 2. punkts un 4. panta 2. punkts - Mātesuzņēmumi un meitasuzņēmumi, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs - Kopējā nodokļu sistēma - Iespēja veikt atskaitījumu no mātesuzņēmuma ar nodokli apliekamajiem ienākumiem - Valsts tiesību normas, kas paredz atcelt nodokļu dubultu uzlikšanu sadalītajai peļņai - Saiknes starp aizdevuma procentiem un to kapitāldaļu finansēšanu, uz kuru pamata ir izmaksātas dividendes, neņemšana vērā)
   (2017/C 437/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Argenta Spaarbank NV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā 1992. gada Ienākumu nodokļu kodeksa, kas ieviests ar Karaļa 1992. gada 10. aprīļa dekrētu un apstiprināts ar 1992. gada 12. jūnija likumu, 198. panta 10.o punkts, saskaņā ar kuru procenti, kurus mātesuzņēmums ir samaksājis par aizņēmumu, nav atskaitāmi no šī mātesuzņēmuma ar nodokli apliekamās peļņas līdz summai, kura atbilst dividendēm, kas nodokļu mērķiem jau tiek atskaitītas un kas saņemtas par kapitāldaļām, kuras šim mātesuzņēmumam meitasuzņēmumu kapitālā ir piederējušas mazāk nekā vienu gadu, kaut arī šie procenti nav saistīti ar šādu kapitāldaļu finansēšanu;

               2)

               Direktīvas 90/435 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas dalībvalstīm neļauj piemērot tādu valsts tiesību normu kā 1992. gada Ienākumu nodokļu kodeksa, kas ieviests ar Karaļa 1992. gada 10. aprīļa dekrētu un apstiprināts ar 1992. gada 12. jūnija likumu, 198. panta 10.o punkts, ciktāl tas pārsniedz krāpšanas vai stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai nepieciešamo.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


title: Lieta T-97/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 25. oktobra rīkojums – Franmax/EUIPO – R. Seelig & Hille (“her-bea”)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/42

         Vispārējās tiesas 2017. gada 25. oktobra rīkojums – Franmax/EUIPO – R. Seelig & Hille (“her-bea”)
   (Lieta T-97/17) (1)

   (2017/C 437/50)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta T-80/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (“IST”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “IST” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ISTA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Konkrētā sabiedrības daļa — Preču un pakalpojumu līdzība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/31

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (“IST”)
   (Lieta T-80/17) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “IST” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ISTA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Konkrētā sabiedrības daļa - Preču un pakalpojumu līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   (2017/C 437/38)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ingo Steiniger (Nümbrecht, Vācija) (pārstāvis – K. Schulze Horn, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – V. Mensing un A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: ista Deutschland GmbH (Essen, Vācija) (pārstāvis – F. Lindenberg, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 1. decembra lēmumu lietā R 2242/2015-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp ista Deutschland un I. Steiniger

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ingo Steiniger atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 112, 10.4.17.


title: Lieta C-90/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — Ar sportu cieši saistītu pakalpojumu atbrīvojums — Jēdziens “sports” — Darbība, ko raksturo fiziskais elements — Sporta bridžs

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-90/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Ar sportu cieši saistītu pakalpojumu atbrīvojums - Jēdziens “sports” - Darbība, ko raksturo fiziskais elements - Sporta bridžs)
   (2017/C 437/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: The English Bridge Union Limited

      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda darbība kā sporta bridžs, kuru raksturo šķietami maznozīmīgs fiziskais elements, nepieder pie “sporta” jēdziena šīs normas izpratnē.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Lieta C-534/16: Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/BB construct s. r. o. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — Ierakstīšana PVN maksātāju reģistrā — Valsts tiesību akti, kuros ir prasīts sniegt garantiju — Cīņa pret krāpšanu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Darījumdarbības brīvība — Nediskriminācijas princips — Princips ne bis in idem — Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/14

         Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/BB construct s. r. o.

   (Lieta C-534/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Ierakstīšana PVN maksātāju reģistrā - Valsts tiesību akti, kuros ir prasīts sniegt garantiju - Cīņa pret krāpšanu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Darījumdarbības brīvība - Nediskriminācijas princips - Princips ne bis in idem - Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips)
   (2017/C 437/17)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

      Atbildētāja: BB construct s. r. o.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tas, ka, reģistrējot pievienotās vērtības nodokļa maksātāju reģistrā nodokļu maksātāju, kura vadītājs agrāk ir bijis citas tādas juridiskas personas vadītājs vai dalībnieks, kas nav pildījusi savas nodokļu saistības, nodokļu iestāde prasa šim nodokļu maksātām iesniegt garantiju, kuras summa var sasniegt EUR 500 000, ja minētajam nodokļu maksātājam prasītā garantija nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu šajā 273. pantā norādītos mērķus, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

               2)

               Vienlīdzīgas attieksmes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka, reģistrējot pievienotās vērtības nodokļa maksātāju reģistrā jaunu nodokļu maksātāju, nodokļu iestāde prasa tam iesniegt šādu garantiju tā saikņu dēļ ar citu juridisku personu, kam ir nodokļu parādi.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-106/16: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosinājusi POLBUD – WYKONAWSTWO sp. z o.o., likvidācijas procesā Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrības pārrobežu reorganizācija — Juridiskās adreses pārcelšana, nepārceļot faktisko mītnesvietu — Atteikums izslēgt no komercreģistra — Valsts tiesiskais regulējums, kurā izslēgšana no komercreģistra ir atkarīga no sabiedrības darbības izbeigšanas pēc likvidācijas procedūras īstenošanas — Brīvības veikt uzņēmējdarbību piemērošanas joma — Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums — Kreditoru, mazākumdalībnieku un darbinieku interešu aizsardzība — Cīņa pret ļaunprātīgu rīcību

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/7

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosinājusi POLBUD – WYKONAWSTWO sp. z o.o., likvidācijas procesā
   (Lieta C-106/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Sabiedrības pārrobežu reorganizācija - Juridiskās adreses pārcelšana, nepārceļot faktisko mītnesvietu - Atteikums izslēgt no komercreģistra - Valsts tiesiskais regulējums, kurā izslēgšana no komercreģistra ir atkarīga no sabiedrības darbības izbeigšanas pēc likvidācijas procedūras īstenošanas - Brīvības veikt uzņēmējdarbību piemērošanas joma - Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums - Kreditoru, mazākumdalībnieku un darbinieku interešu aizsardzība - Cīņa pret ļaunprātīgu rīcību)
   (2017/C 437/10)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

      Pamatlietas puses

      POLBUD – WYKONAWSTWO sp. z o.o., likvidācijas procesā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka brīvība veikt uzņēmējdarbību ir piemērojama situācijai, kurā sabiedrība, kas izveidota atbilstoši kādas dalībvalsts tiesībām, pārceļ juridisko adresi uz citu dalībvalsti, lai saskaņā ar šīs otras dalībvalsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem reorganizētu to par sabiedrību, uz kuru attiecas šīs pēdējās dalībvalsts tiesības, nemainot minētās sabiedrības faktisko mītnes vietu;

               2)

               LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā sabiedrības, kas izveidota atbilstoši kādas dalībvalsts tiesībām, juridiskās adreses pārcelšana uz citu dalībvalsti, lai reorganizētu to par sabiedrību, uz kuru attiecas pēdējās minētās tiesības saskaņā ar tās tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem, ir atkarīga no pirmās sabiedrības likvidācijas.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta C-505/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 18. augustā Groupe Léa Nature iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 8. jūnija spriedumu lietā T-341/13 RENV Groupe Léa Nature/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/15

         Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 18. augustāGroupe Léa Nature iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 8. jūnija spriedumu lietā T-341/13 RENV Groupe Léa Nature/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-505/17 P)
   (2017/C 437/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Groupe Léa Nature (pārstāvis – E. Baud, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Debonair Trading Internacional Lda

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija spriedumu;

               —

               nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā un

               —

               piespriest Debonair atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.
   Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo esot pārkāpta pastāvīgā judikatūra par preču zīmju sajaukšanas iespējas novērtēšanu.
   Šī pamata atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa:

               —

               neesot piemērojusi atbilstošos kritērijus, lai noteiktu konkrēto sabiedrības daļu;

               —

               neesot pareizi izvērtējusi līdzības starp apzīmējumiem;

               —

               neesot pienācīgi piemērojusi atbilstošās prasības, lai novērtētu atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā, un

               —

               neesot atbilstoši analizējusi sajaukšanas iespējas visaptverošo vērtējumu.

         Ar otro apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punkta pārkāpumu, jo esot pārkāpta pastāvīgā judikatūra par agrākas preču zīmes reputācijai kaitējošu izmantošanu.
   Šī pamata atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa:

               —

               neesot piemērojusi visus vajadzīgos kritērijus, lai konstatētu agrākās preču zīmes reputāciju;

               —

               neesot pareizi izvērtējusi līdzības starp apzīmējumiem;

               —

               neesot veikusi atbilstošu analīzi par saiknes, ko konkrētā sabiedrības daļa varētu saskatīt starp preču zīmēm, esamību, un

               —

               neesot pienācīgi izvērtējusi reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanas kaitējošo ietekmi uz agrākās preču zīmes reputāciju.


title: Lieta T-623/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. septembrī – Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija/VNV

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/32

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. septembrī – Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija/VNV
   (Lieta T-623/17)
   (2017/C 437/39)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija (Madride, Spānija) (pārstāvis – R. Ariño Sánchez, advokāts)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto aktu;

               —

               jebkurā gadījumā noteikt pienākumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības pakalpojumu sniegšanai, lai veiktu galīgo vērtējumu un vērtējumu atbilstoši Regulas 806/2014 20. panta 16.–19. punktam, atlases procedūrā konkursa kārtībā, kurā nevarēs piedalīties eksperts, kurš sniedza provizorisko Banco [Popular Español] vērtējumu, atzīstot ar sākotnējo aktu zaudējumus cietušo personu tiesības tikt uzklausītām vērtēšanas a posteriori procesa gaitā, pēc piekļuves visai administratīvā procesa lietai, un tiesības saņemt lielāku ekvivalentu, kas varētu tikt noteikts [pēc vērtēšanas] a posteriori, kura samaksa ir jāveic Banco [Popular Español] ieguvējai (Banco de Santander) vai, pakārtoti, VNV;

               —

               neatkarīgi no prasījuma II un kā papildlūgums prasījumam I, piespriest VNV izmaksāt PSN naudas summu 276 201,42 euro apmērā, pieskaitot tai likumiskos procentus, skaitot no šī prasības pieteikuma datuma.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietās: T-478/17 Mutualidad de la Abogacía un Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Vienotā noregulējuma valde, T-481/17 Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno un SFL/Vienotā noregulējuma valde, T-482/17 Comercial Vascongada Recalde/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-483/17 García Suárez un citi/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-484/17 Fidesban un citi/Vienotā noregulējuma valde, T-497/17 Sánchez del Valle y Calatrava Real State 2015/Komisija un Vienotā noregulējuma valde un T-498/17 Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija un Vienotā noregulējuma valde.


title: Lieta C-548/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 21. septembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Goslar/baumgarten sports & more GmbH

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 21. septembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Goslar/baumgarten sports & more GmbH

   (Lieta C-548/17)
   (2017/C 437/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Finanzamt Goslar

      Atbildētāja: baumgarten sports & more GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 63. pants, ņemot vērā nodokļa maksātāja uzdevumu rīkoties kā nodokļa iekasētājam valsts labā, ir jāinterpretē šauri tādējādi, ka par pakalpojumu saņemamai summai

                           a)

                           ir pienācis samaksas termiņš vai

                           b)

                           tā vismaz kļūst obligāti maksājama?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai nodokļa maksātājam par pakalpojumu maksājamais nodoklis ir jāsamaksā avansā par diviem gadiem, ja viņš atlīdzību par savu pakalpojumu (daļēji) var saņemt tikai divus gadus pēc nodokļa iekasējamības gadījuma iestāšanās?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai dalībvalstis, ņemot vērā pilnvaras, kas tām piešķirtas ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta 2. punktu, ir tiesīgas ņemt vērā koriģēšanu jau par taksācijas periodu, kad nodoklis kļūst iekasējams, saskaņā ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta 1. punktu, ja nodokļa maksātājs saņemamo summu nepienākuša samaksas termiņa dēļ var saņemt tikai divus gadus pēc nodokļa iekasējamības gadījuma iestāšanās?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-657/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. septembrī – Anabi Blanga/EUIPO – Polo/Lauren (“HPC POLO”)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. septembrī – Anabi Blanga/EUIPO – Polo/Lauren (“HPC POLO”)
   (Lieta T-657/17)
   (2017/C 437/40)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gidon Anabi Blanga (Mehiko, Meksika) (pārstāvis – M. Sanmartín Sanmartín, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: The Polo/Lauren Company LP (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HPC POLO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 531 462

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 14. jūnija lēmums lietā R 2368/2016-1

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-552/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 21. septembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 21. septembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften

   (Lieta C-552/17)
   (2017/C 437/20)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Alpenchalets Resorts GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pakalpojumam, ko būtībā veido brīvdienu mājokļa nodrošināšana un kurā pakalpojuma papildu elementi ir uzskatāmi tikai par galvenā pakalpojuma papildpakalpojumu, atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas 1992. gada 12. novembra spriedumam C-163/91 (EU:C:1992:435) ir piemērojams īpašais režīms ceļojumu aģentūrām saskaņā ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 306. pantu?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai līdztekus īpašajam režīmam ceļojumu aģentūrām saskaņā ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 306. pantu šim pakalpojumam papildus var būt piemērojama arī samazināta nodokļa likme par izmitināšanu brīvdienās Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 98. panta 2. punkta izpratnē saistībā ar šīs direktīvas III pielikuma 12. punktu?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-194/13 OST: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. oktobra rīkojums – United Parcel Service/Komisija Reglamenta 165. pants — Nolēmuma nepieņemšana — Iestāšanās lietā tā lietas dalībnieka atbalstam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs — Tiesāšanās izdevumi saistībā ar iestāšanos lietā — Prasījumu grozīšana tiesvedības laikā

text:
               8.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 5/41

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. oktobra rīkojums – United Parcel Service/Komisija
   (Lieta T-194/13 OST) (1)

   (Reglamenta 165. pants - Nolēmuma nepieņemšana - Iestāšanās lietā tā lietas dalībnieka atbalstam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs - Tiesāšanās izdevumi saistībā ar iestāšanos lietā - Prasījumu grozīšana tiesvedības laikā)
   (2018/C 005/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: United Parcel Service, Inc. (Atlanta, Džordžija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: sākotnēji A. Ryan, B. Graham, solicitors, W. Knibbeler un P. Stamou, advokāti, pēc tam – A. Ryan, W. Knibbeler, P. Stamou, A. Pliego Selie, F. Hoseinian un P. van den Berg, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji T. Christoforou, N. Khan, A. Biolan, N. von Lingen un H. Leupold, pēc tam – T. Christoforou, N. Khan, A. Biolan un H. Leupold)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: FedEx Corp. (Memfisa, Tenesija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: sākotnēji F. Carlin, barrister, G. Bushell, solicitor, un Q. Azau, advokāts, vēlāk – F. Carlin, G. Bushell un N. Niejahr, advokāts,

      Priekšmets

   Pieteikums, kas ir pamatots ar Vispārējās tiesas Reglamenta 165. pantu

      Rezolutīvā daļa

               1)

               2017. gada 7. marta sprieduma United Parcel Service/Komisija, T-194/13, EU:T:2017:144, 223. punkts tiek grozīts šādi: “Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Turklāt saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 2. punktu, ja spriedums ir nelabvēlīgs vairākiem lietas dalībniekiem, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumu sadali. Tā kā Komisijai un personai, kas iestājusies lietā, spriedums ir nelabvēlīgs, pirmkārt, Komisijai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, izņemot tiesāšanās izdevumus saistībā ar iestāšanos lietā. Otrkārt, personai, kas ir iestājusies lietā, ir jāpiespriež papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus sakarā ar tās iestāšanos lietā.

               2)

               2017. gada 7. marta sprieduma United Parcel Service/Komisija, T-194/13, EU:T:2017:144, rezolutīvās daļas 2. punkts tiek grozīts šādi: “Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina United Parcel Service, Inc. tiesāšanās izdevumus sakarā ar iestāšanos lietā”.

               3)

               2017. gada 7. marta sprieduma United Parcel Service/Komisija, T-194/13, EU:T:2017:144, rezolutīvās daļas 3. punkts tiek grozīts šādi: “FedEx Corp. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina United Parcel Service, Inc. tiesāšanās izdevumus saistībā ar tās iestāšanos lietā”.

               4)

               United Parcel Service, Inc., Komisija un FedEx sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-600/14: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 5. decembra spriedums – Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Eiropas Savienības ārējā darbība — LESD 216. panta 1. punkts — LESD 218. panta 9. punkts — Nostājas, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar starptautisku nolīgumu izveidotā struktūrā, noteikšana — Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācijas (OTIF) Revīzijas komiteja — Grozījumi Konvencijā par starptautiskajiem dzelzceļa pārvadājumiem (COTIF) un tās papildinājumos — Savienības un dalībvalstu dalīta kompetence — Savienības ārējā kompetence tādā jomā, kurā Savienība līdz šim nav izdevusi kopējus noteikumus — Lēmuma 2014/699/ES spēkā esamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Lojālas sadarbības princips)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/2

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 5. decembra spriedums – Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-600/14) (1)

   ((Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības ārējā darbība - LESD 216. panta 1. punkts - LESD 218. panta 9. punkts - Nostājas, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar starptautisku nolīgumu izveidotā struktūrā, noteikšana - Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācijas (OTIF) Revīzijas komiteja - Grozījumi Konvencijā par starptautiskajiem dzelzceļa pārvadājumiem (COTIF) un tās papildinājumos - Savienības un dalībvalstu dalīta kompetence - Savienības ārējā kompetence tādā jomā, kurā Savienība līdz šim nav izdevusi kopējus noteikumus - Lēmuma 2014/699/ES spēkā esamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Lojālas sadarbības princips))
   (2018/C 052/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un J. Möller)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: sākotnēji – D. Colas, G. de Bergues un M. Hours, pēc tam – D. Colas un M.-L. Kitamur)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: E. Finnegan, Z. Kupčová un J.-P. Hix)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Erlbacher, W. Mölls un J. Hottiaux)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Lieta C-598/15: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums (Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/Cristobalina Sánchez López (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 93/13/EEK — Patērētāju līgumi — Negodīgi noteikumi — Valsts tiesas pilnvaras — Patērētājiem atzītās aizsardzības efektivitāte — Hipotekārā aizdevuma līgums — Piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu ārpustiesas procedūra — Nosolītāja lietu tiesību atzīšanas vienkāršota tiesvedība)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/3

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums (Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/Cristobalina Sánchez López

   (Lieta C-598/15) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 93/13/EEK - Patērētāju līgumi - Negodīgi noteikumi - Valsts tiesas pilnvaras - Patērētājiem atzītās aizsardzības efektivitāte - Hipotekārā aizdevuma līgums - Piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu ārpustiesas procedūra - Nosolītāja lietu tiesību atzīšanas vienkāršota tiesvedība))
   (2018/C 052/03)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Banco Santander, SA

      Atbildētāja: Cristobalina Sánchez López

      Rezolutīvā daļa

   Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts nav piemērojami tādā procedūrā, par kādu ir pamatlieta un ko ir uzsācis nekustamā īpašuma nosolītājs pēc tam, kad ārpustiesas ceļā ir vērsta piedziņa uz hipotēkas objektu, kam attiecībā uz šo īpašumu ir piekritis patērētājs par labu kreditoram komersantam, un kuras mērķis ir aizsargāt lietu tiesības, ko šis nosolītājs ir likumīgi ieguvis, ciktāl, pirmkārt, šī procedūra ir neatkarīga no juridiskās saiknes, kas saista kreditoru komersantu ar patērētāju, un, otrkārt, ir notikusi piedziņas vēršana uz hipotēkas objektu, nekustamais īpašums ir ticis pārdots un ar to saistītās lietu tiesības ir tikušas nodotas, patērētājam neizmantojot šajā ziņā paredzētos tiesību aizsardzības līdzekļus

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta C-61/16 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 14. decembra spriedums – European Bicycle Manufacturers Association (EBMA)/Giant (China) Co. Ltd, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Dempings — Regula (ES) Nr. 502/2013 — Ķīnas izcelsmes velosipēdu imports — Regula (EK) Nr. 1225/2009 — 18. panta 1. punkts — Sadarbība — Jēdziens “Nepieciešamā informācija” — 9. panta 5. punkts — Individuāla režīma pieprasījums — Apiešanas risks)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 14. decembra spriedums – European Bicycle Manufacturers Association (EBMA)/Giant (China) Co. Ltd, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
   (Lieta C-61/16 P) (1)

   ((Apelācija - Dempings - Regula (ES) Nr. 502/2013 - Ķīnas izcelsmes velosipēdu imports - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 18. panta 1. punkts - Sadarbība - Jēdziens “Nepieciešamā informācija” - 9. panta 5. punkts - Individuāla režīma pieprasījums - Apiešanas risks))
   (2018/C 052/04)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) (pārstāvji: L. Ruessmann, advokāts, un J. Beck, solicitor)

      Pārejās lietas dalībnieces: Giant (China) Co. Ltd (pārstāvis: P. De Baere, advokāts), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: H. Marcos Fraile, pārstāve, kurai palīdz B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts), Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland un M. França, kā arī A. Demeneix)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) sedz savus, kā arī atlīdzina Giant (China) Co. Ltd. tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Lieta C-189/16: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Boguslawa Zaniewicz-Dybeck/Pensionsmyndigheten (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 46. panta 2. punkts — 47. panta 1. punkta d) apakšpunkts — 50. pants — Garantētā pamatpensija — Minimālā pensija — Tiesību uz pensiju aprēķināšana)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/4

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Boguslawa Zaniewicz-Dybeck/Pensionsmyndigheten

   (Lieta C-189/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 46. panta 2. punkts - 47. panta 1. punkta d) apakšpunkts - 50. pants - Garantētā pamatpensija - Minimālā pensija - Tiesību uz pensiju aprēķināšana))
   (2018/C 052/05)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Boguslawa Zaniewicz-Dybeck

      Atbildētāja: Pensionsmyndigheten

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kas savukārt grozīta ar Padomes 1998. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1606/98, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai dalībvalsts iestādei, aprēķinot tādu minimālo pabalstu kā pamatlietā aplūkotā garantētā pamatpensija, nav jāpiemēro nedz minētās regulas 46. panta 2. punkts, nedz 47. panta 1. punkta d) apakšpunkts. Šāds pabalsts ir jāaprēķina saskaņā ar tās pašas regulas 50. panta noteikumiem kopsakarā ar valsts tiesisko regulējumu, nevis piemērojot valsts tiesību normas, kas aplūkotas pamatlietā, par prorata aprēķinu.

               2)

               Regula Nr. 1408/71 versijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, kas savukārt grozīta ar Regulu Nr. 1606/98, un it īpaši šīs minētās regulas 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka dalībvalsts iestādei, aprēķinot tādu minimālo pabalstu kā pamatlietā aplūkotā garantētā pamatpensija, ir jāņem vērā visas vecuma pensijas, ko pensijas saņēmējs faktiski saņem vienā vai vairākās citās dalībvalstīs.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta C-230/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 6. decembra spriedums (Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coty Germany GmbH/Parfümerie Akzente GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — LESD 101. panta 1. punkts — Luksusa kosmētikas līdzekļu selektīvā izplatīšana — Noteikums, atbilstoši kuram izplatītājiem, veicot pārdošanu internetā, ir aizliegts iesaistīt nepilnvarotu trešo personu — Regula (ES) Nr. 330/2010 — 4. panta b) un c) punkts)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 6. decembra spriedums (Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coty Germany GmbH/Parfümerie Akzente GmbH

   (Lieta C-230/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - LESD 101. panta 1. punkts - Luksusa kosmētikas līdzekļu selektīvā izplatīšana - Noteikums, atbilstoši kuram izplatītājiem, veicot pārdošanu internetā, ir aizliegts iesaistīt nepilnvarotu trešo personu - Regula (ES) Nr. 330/2010 - 4. panta b) un c) punkts))
   (2018/C 052/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Frankfurt am Main

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Coty Germany GmbH

      Atbildētāja: Parfümerie Akzente GmbH

      Rezolutīvā daļa

               1)

               LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka luksusa preču selektīvās izplatīšanas sistēma, kas primāri ir paredzēta minēto preču luksusa tēla saglabāšanai, ir saderīga ar šo tiesību normu, ja tālākpārdevēji tiek izvēlēti, pamatojoties uz objektīviem kvalitātes kritērijiem, kas tiek paredzēti vienādi visiem potenciālajiem tālākpārdevējiem un netiek piemēroti diskriminējoši, un ja noteiktie kritēriji nepārsniedz to, kas ir nepieciešams.

               2)

               LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu līguma noteikumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram luksusa preču selektīvās izplatīšanas sistēmas, kas primāri ir paredzēta minēto preču luksusa tēla saglabāšanai, pilnvarotajiem izplatītājiem, veicot līgumā paredzēto preču pārdošanu internetā, ir aizliegts iesaistīt ārēji identificējamas trešo personu platformas, ja šī noteikuma mērķis ir saglabāt minēto preču luksusa tēlu, tas ir noteikts vienveidīgi un tiek piemērots nediskriminējoši un tas ir samērīgs ar izvirzīto mērķi, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

               3)

               Komisijas 2010. gada 20. aprīļa Regulas (ES) Nr. 330/2010 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādātāju līmenī tirgū strādājošajiem luksusa preču selektīvās izplatīšanas sistēmas dalībniekiem noteiktais aizliegums ārēji identificējami iesaistīt trešos uzņēmumus pārdošanai internetā nav uzskatāms par klientu loka ierobežojumu šīs regulas 4. panta b) punkta izpratnē, nedz arī par pasīvās pārdošanas galalietotājiem ierobežojumu minētās regulas 4. panta c) punkta izpratnē.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-243/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 14. decembra spriedums (Juzgado de lo Social n° 30 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Miravitlles Ciurana u.c./Contimark SA, Jordi Socias Gispert (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sabiedrību tiesības — Direktīva 2009/101/EK — 2. pants un 6.–8. pants — Direktīva 2012/30/ES — 19. un 36. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 20., 21. un 51. pants — No darba līguma izrietošu prasījumu piedziņa — Tiesības tajā pašā tiesā celt prasību pret sabiedrību un tās vadītāju kā pret atbildīgo personu un kā pret personu, kura ir solidāri atbildīga par sabiedrības parādiem)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 14. decembra spriedums (Juzgado de lo Social no 30 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Miravitlles Ciurana u.c./Contimark SA, Jordi Socias Gispert

   (Lieta C-243/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sabiedrību tiesības - Direktīva 2009/101/EK - 2. pants un 6.–8. pants - Direktīva 2012/30/ES - 19. un 36. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 20., 21. un 51. pants - No darba līguma izrietošu prasījumu piedziņa - Tiesības tajā pašā tiesā celt prasību pret sabiedrību un tās vadītāju kā pret atbildīgo personu un kā pret personu, kura ir solidāri atbildīga par sabiedrības parādiem))
   (2018/C 052/07)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 30 de Barcelona

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Antonio Miravitlles Ciurana, Alberto Marina Lorente, Jorge Benito García, Juan Gregorio Benito García

      Atbildētāji: Contimark SA, Jordi Socias Gispert

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/101/EK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām [EKL] 48. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, it īpaši tās 2. un 6.–8. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīva 2012/30/ES par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām [LESD] 54. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, it īpaši tās 19. un 36. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām darba ņēmējiem – akciju sabiedrības kreditoriem – saistībā ar viņu darba līgumu laušanu nav piešķirtas tiesības tajā pašā darba un sociālo lietu tiesā, kura ir kompetenta izskatīt viņu prasību par viņu darba samaksas prasījumu atzīšanu, celt prasību par šīs sabiedrības vadītāja atbildību par to, ka viņš nav sasaucis tās kopsapulci, kaut arī tā bija cietusi ievērojamus zaudējumus, lai panāktu, ka šis vadītājs tiek atzīts par solidāri atbildīgu par šiem darba samaksas prasījumiem.

      (1)  OV C 279, 1.8.2016.


title: Lieta C-305/16: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 14. decembra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Sestā direktīva 77/388/EEK — 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts — Nodokļa bāze — 17. pants — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — 27. pants — Īpaši noteikumi, kas paredz atkāpes — Lēmums 89/534/EEK — Tirdzniecības struktūra, kuras pamatā ir preču piegāde ar tādu personu starpniecību, kas nav nodokļa maksātājas — Preces atvērta tirgus vērtības, kas noteikta tirdzniecības pēdējā stadijā, aplikšana ar nodokli — Šo personu izdevumu iekļaušana)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/6

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 14. decembra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

   (Lieta C-305/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Sestā direktīva 77/388/EEK - 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts - Nodokļa bāze - 17. pants - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - 27. pants - Īpaši noteikumi, kas paredz atkāpes - Lēmums 89/534/EEK - Tirdzniecības struktūra, kuras pamatā ir preču piegāde ar tādu personu starpniecību, kas nav nodokļa maksātājas - Preces atvērta tirgus vērtības, kas noteikta tirdzniecības pēdējā stadijā, aplikšana ar nodokli - Šo personu izdevumu iekļaušana))
   (2018/C 052/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Avon Cosmetics Ltd

      Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2004. gada 20. janvāra Direktīvu 2004/7/EK, 17. un 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādu atkāpes pasākumu no minētās direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta kā pamatlietā, kas atbilstoši šīs direktīvas 27. punktam ir atļauts ar Padomes 1989. gada 24. maija Lēmumu 89/534/EEK, ar kuru Apvienotajai Karalistei tiek piešķirta atļauja noteiktām piegādēm tālākpārdevējiem, kuri nav nodokļa maksātāji, piemērot tiesību normu, kas ietver atkāpi no Sestās direktīvas 11. panta [A daļas 1. punkta a) apakšpunkta], un saskaņā ar kuru tiešās pārdošanas sabiedrības pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nodokļa bāze ir tādu preču atvērta tirgus vērtība, kuras tiek pārdotas galapatēriņa stadijā, ja šīs preces tiek pārdotas ar tālākpārdevēju, kuri nemaksā PVN, starpniecību, pat tad, ja ar šo atkāpes pasākumu nekādā veidā netiek ņemts vērā PVN priekšnodoklis par prezentācijas nolūkiem paredzētiem izstrādājumiem, ko šie tālākpārdevēji iegādājas no šīs sabiedrības.

               2)

               Pirmā jautājuma izskatīšanā nav atklājies nekas tāds, kas spētu ietekmēt Lēmuma 89/534 spēkā esamību.

               3)

               Direktīvas 77/388, kas grozīta ar Direktīvu 2004/7, 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neprasa, lai dalībvalsts, kura lūdz atļauju atkāpties no šīs direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta, informētu Eiropas Komisiju, ka tālākpārdevēji, kas nav nodokļa maksātāji, maksā PVN par prezentācijas nolūkiem paredzētiem izstrādājumiem, ko tie nopērk no tiešās pārdošanas sabiedrības un kas tiek izmantoti to saimnieciskās darbības vajadzībām, lai sīki izstrādātajos noteikumos par atkāpes pasākumu vienā vai otrā veidā tiktu ņemts vērā šis samaksātais priekšnodoklis.

      (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta C-329/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (Snitem), Philips France/Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Medicīnas ierīces — Direktīva 93/42/EEK — Piemērošanas joma — Jēdziens “medicīnas ierīce” — CE marķējums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts pienākums recepšu zāļu izrakstīšanai un izsniegšanai paredzēto programmatūru sertificēt kompetentajā valsts iestādē)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (Snitem), Philips France/Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

   (Lieta C-329/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Medicīnas ierīces - Direktīva 93/42/EEK - Piemērošanas joma - Jēdziens “medicīnas ierīce” - CE marķējums - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts pienākums recepšu zāļu izrakstīšanai un izsniegšanai paredzēto programmatūru sertificēt kompetentajā valsts iestādē))
   (2018/C 052/09)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (Snitem), Philips France

      Atbildētāji: Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvu 2007/47/EK, 1. panta 1. punkts un 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka programmatūra, kurai ir vismaz viena funkcija, kas ļauj izmantot atbilstošus pacienta datus, lai tostarp konstatētu blaknes, mijiedarbību ar citām zālēm un pārmērīgas devas, attiecībā uz šo funkcionalitāti ir uzskatāma par medicīnas ierīci minēto normu izpratnē pat tad, ja tai pašai par sevi nav iedarbības cilvēka ķermenī vai uz cilvēka ķermeni.

      (1)  OV C 296, 16.8.2016.