title: Lieta T-231/07: Prasība, kas celta 2007. gada 29. jūnijā — ITT Manufacturing Enterprises /ITSB — ITT Trademark & Trade ( I.T.T. )

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 29. jūnijā — ITT Manufacturing Enterprises/ITSB — ITT Trademark & Trade (“I.T.T.”)
   (Lieta T-231/07)
   (2007/C 199/83)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ITT Manufacturing Enterprises Inc., Wilmington (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — F. Delord, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: ITT Trademark & Trade GmbH, Minhene (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:
   Prasītāja lūdz Pirmās instances tiesu:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, apstiprināt lēmumu Nr. 565/2005 un piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai šajā apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti grozīt apstrīdēto lēmumu, apstiprināt lēmumu Nr. 565/2005 un piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai šajā apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: ITT Trademark & Trade GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “ITT”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 7., 9. un 11. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 152 339

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: ITT Manufacturing Enterprises Inc.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiskas preču zīmes, kā arī nereģistrētas plaši pazīstamas preču zīmes, kuras izmanto komercdarījumos Kopienā, un kuras ietver vai kuras sastāv no vārdiska elementa “ITT”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst daudzās klasēs

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati: prasītāja apstrīd Apelāciju padomes atzinumu, saskaņā ar kuru Iebildumu nodaļa savu lēmumu balstīja uz nepareizu preču zīmi.


title: lieta T-128/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. aprīlī — Suez /ITSB ( Delivering the essentials of life )

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/34

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. aprīlī — Suez/ITSB (“Delivering the essentials of life”)
   (lieta T-128/07)
   (2007/C 140/58)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Suez SA, Parīze (Francija) (pārstāvis — P. Combeau, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Delivering the essentials of life” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 9., 11., 16., 35., 36., 37., 38., 39., 40., 41. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4102497)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo pretēji tam, ko ITSB Apelāciju padome konstatēja apstrīdētajā lēmumā, reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei neesot tikai slavinošā nozīme un tā neaprakstot preču vai pakalpojumu, kuru apzīmēšanai tā ir paredzēta, kādu īpašību vai pazīmi.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-253/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 19. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/22/EK — Tiesību aktu tuvināšana — Sociālās jomas tiesību akti attiecībā uz darbībām autotransporta jomā — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/14

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 19. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (lieta C-253/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/22/EK - Tiesību aktu tuvināšana - Sociālās jomas tiesību akti attiecībā uz darbībām autotransporta jomā - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 153/26
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un M. Teles Romão,)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes un F. Fraústo de Azevedo,)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 20006/22/EK par minimālajiem nosacījumiem Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā un par Padomes Direktīvas 88/599/EEK atcelšanu (OV L 102, 35. lpp) prasības, nepieņemšana paredzētajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/22/EK par minimālajiem nosacījumiem Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā un par Padomes Direktīvas 88/599/EEK atcelšanu prasības, Portugāles Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta C-274/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Lietuvas Republika

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/24

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Lietuvas Republika
   (Lieta C-274/07)
   (2007/C 183/42)
   Tiesvedības valoda — lietuviešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun un A. Steiblytė)

      Atbildētāja: Lietuvas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, faktiski nenodrošinot to, lai tādā mērā, kādā tas ir tehniski iespējams, neatliekamās palīdzības nodrošināšanas iestādēm būtu pieejama zvanītāja atrašanās vietas informācija par visiem zvaniem uz vienoto Eiropas neatliekamās palīdzības dienesta numuru “112”, ja tiek izmantoti publiskie telefonu tīkli, Lietuvas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (1) 26. panta 3. punkts;

               —

               piespriest Lietuvas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 24. jūlijā.

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.


title: Lieta T-6/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. novembra spriedums — Galderma /ITSB — Lelas ( Nanolat ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Nanolat reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme TANNOLACT — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. novembra spriedums — Galderma/ITSB — Lelas (“Nanolat”)
   (Lieta T-6/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Nanolat’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “TANNOLACT’ - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2009/C 6/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Galderma SA, Cham (Šveice) (pārstāvis — N. Hebeis, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Tihomir Lelas, Zagreba (Horvātija) (pārstāvis — H.-J. Omsels, advokāts)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 25. oktobra lēmumu lietā R 146/2006-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Galderma SA un Tihomir Lelas

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Galderma SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Lieta C-315/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 23. jūlijā (pa telefaksu saņemta 2004. gada 14. jūlijā) ierosināja Raffaele Dipace par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2004. gada 1. aprīļa rīkojumu lietā T-106/04 Raffaele Dipace/Itālijas Republika

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/24

         Apelācija, ko 2004. gada 23. jūlijā (pa telefaksu saņemta 2004. gada 14. jūlijā) ierosināja Raffaele Dipace par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2004. gada 1. aprīļa rīkojumu lietā T-106/04 Raffaele Dipace/Itālijas Republika
   (Lieta C-315/04 P)
   (2005/C 217/48)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. jūlijā (pa telefaksu saņemta 2004. gada 14. jūlijā) izskatīšanai ir iesniegta Rafaela Dipaka [Raffaele Dipace] apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2004. gada 1. aprīļa rīkojumu lietā T-106/04 Raffaele Dipace/Itālijas Republika.
   Ar 2005. gada 3. marta rīkojumu Eiropas Kopienu Tiesa (sestā palāta) apelāciju noraidīja un piesprieda Dipaka kungam segt savus tiesāšanās izdevumus.


               23.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/71

         Process, ko 2004. gada 31. augustā pret EBTA Uzraudzības iestādi uzsākuši Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan Iron KS un Yara International ASA
   (Lieta E-6/04)
   (2004/C 319/13)
   EBTA Tiesā 2004. gada 31. augustā pret EBTA Uzraudzības iestādi griezās Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan Iron KS un Yara International ASA, ko pārstāv Onno W. Brouwer, advocaat, and Michael Schuette, Rechtsanwalt, Freshfields Bruckhaus Derringer, Bastion Tower, Place du Champ de Mars 5, 1050 Brussels.
   Prasītājs uzskata, ka Tiesai būtu jāveic šādi pasākumi:

               1.

               jāanulē EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 30. jūnija Lēmums 148/04/COL un

               2.

               jānorīko EBTA Uzraudzības iestāde samaksāt tiesas procesa izdevumus.

         Sniegta juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības tiesiskais pamats:

               —

               EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 30. jūnija Lēmums 148/04/COL (“lēmums”) attiecas uz elektrības nodokli, un tajā šā nodokļa nepiemērošana ražojošajai rūpniecībai uzskatīta par valsts atbalstu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde ir pārkāpusi EEZ līguma 61. panta 1. punktu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde ir pārkāpusi EEZ līguma 61. pantu un 3. protokola par valsts atbalstu II daļu attiecībā uz esošā atbalsta novērtēšanu kā jaunu atbalstu.

               —

               Lēmums pārkāpj juridiskas noteiktības principu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde nav ievērojusi pareizu procedūru, pārkāpjot Vienošanās par EBTA Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 3. protokola II daļas 17., 18. un 19. pantu.

               —

               Lēmums pārkāpj EEZ līguma 61. un 62. pantu attiecībā uz atbalsta atgūšanu.


title: Lieta C-161/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Simvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 8. maija rīkojumu — K. Fragkopoulos kai SIA Ο.Ε./Nomarchiaki Aftodioikisi Korinthias

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Simvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 8. maija rīkojumu — K. Fragkopoulos kai SIA Ο.Ε./Nomarchiaki Aftodioikisi Korinthias
   (lieta C-161/09)
   2009/C 153/54
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Simvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: K. Fragkopoulos kai SIA Ο.Ε.

      Atbildētāja: Nomarchiaki Aftodioikisi Korinthias

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai sabiedrība-prasītāja vai uzņēmums, kas veic žāvēto vīnogu apstrādi un iepakošanu, kurš ir dibināts tādā valsts zonā, kurā ar likumu ir aizliegts apstrādāt un iepakot dažādu veidu citās valsts zonās audzētas žāvētas vīnogas, un kas līdz ar to nevar eksportēt tās žāvētās vīnogas, kuras tiek iegūtas, apstrādājot dažādās citās iepriekš minētās zonās audzētas vīnogas, var tiesā apgalvot, ka attiecīgie tiesību pasākumi ir pretēji EKL 29. pantam?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde, vai tādi Grieķijas tiesību noteikumi, kas attiecas uz šo strīdu un ar kuriem, pirmkārt, eksportēšanas nolūkā ir aizliegts noteiktā zonā uzglabāt un apstrādāt žāvēto vīnogu augļus no dažādām valsts zonām, jo tajā ir atļauts apstrādāt tikai tādus žāvēto vīnogu augļus, kas tiek audzēti uz vietas attiecīgajā zonā, un, otrkārt, ar kuriem paredz, ka par aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādi var atzīt tikai tās žāvētās vīnogas, kas ir apstrādātas un iepakotas attiecīgajā zonā, kurā tās tiek audzētas, ir pretēji EKL 29. pantam, saskaņā ar kuru ir aizliegti eksporta kvantitatīvie ierobežojumi un pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību?

               3)

               Ja uz otro jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde, vai produkta, kas saskaņā ar dalībvalsts likumu tiek noteikts ģeogrāfiski un attiecībā uz kuru nav paredzēta kāda īpaša norāde, kas norādītu uz tā augstāko un unikālo kvalitāti — kuru vispārēji nosaka, pamatojoties uz produkta izcelsmi noteiktā ģeogrāfiskā zonā — kvalitātes nodrošināšana saskaņā ar EKL 30. pantu ir leģitīms primāro vispārējo interešu iemesls, balstoties uz kuru ir piemērojams izņēmums EKL 29. pantam, ar kuru ir aizliegti eksporta kvantitatīvie ierobežojumi un pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību?


title: Lieta C-475/03: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 3. oktobrī ( Commissione tributaria provinciale di Cremona (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Banca popolare di Cremona soc. coop.arl pret Agenzia Entrate Ufficio Cremona (Sestā PVN direktīva — 33. panta 1. punkts — Aizliegums iekasēt citus valsts nodokļus, kas uzskatāmi par apgrozījuma nodokļiem — Jēdziens apgrozījuma nodoklis — Itālijas reģionālais ražošanas nodoklis)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/3

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 3. oktobrī (Commissione tributaria provinciale di Cremona (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Banca popolare di Cremona soc. coop.arl pret Agenzia Entrate Ufficio Cremona

   (Lieta C-475/03) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 33. panta 1. punkts - Aizliegums iekasēt citus valsts nodokļus, kas uzskatāmi par apgrozījuma nodokļiem - Jēdziens “apgrozījuma nodoklis” - Itālijas reģionālais ražošanas nodoklis)
   (2006/C 294/05)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione tributaria provinciale di Cremona
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Banca popolare di Cremona soc. coop.arl

      Atbildētāja: Agenzia Entrate Ufficio Cremona

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria provinciale di Cremona — 33. panta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1991. gada 16. decembra direktīvu 91/680/EEK (OV L 376, 1. lpp.) — Valsts tiesiskā regulējuma, kas paredz reģionālu ražošanas nodokli, atbilstība
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1991. gada 16. decembra direktīvu 91/680/EEK, 33. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neiestājas pret tāda fiskāla maksājuma saglabāšanu, kuram ir tādas pazīmes kā pamata prāvā aplūkotajam nodoklim.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-174/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 13. aprīlī

text:
               12.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/5

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 13. aprīlī
   (Lieta C-174/04)
   (2004/C 156/10)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 13. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Enrico Traversa un Claudio Loggi, pārstāvji.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka 2001. gada 25. maija dekrēts-likums Nr. 192, kas 2001. gada 20. jūlijā apstiprināts kā likums Nr. 301 “Par neatliekamiem pasākumiem publisko pakalpojumu atsevišķu sektoru liberalizācijas un privatizācijas nodrošināšanai”, ciktāl tas paredz balsošanas tiesību, kas ir saistītas ar akcijām, kas pārsniedz maksimālo robežu 2 % no elektrības un gāzes sektorā darbojošos sabiedrību pamatkapitāla, automātisku atcelšanu, ir pretrunā ar EK līguma 56. pantu;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Dekrēts-likums 192/2001 ir pretrunā ar EK līguma 56. pantu, jo tas paredz balsošanas tiesību, kas ir saistītas ar akcijām, kas pārsniedz maksimālo robežu 2 % no elektrības un gāzes sektorā darbojošos sabiedrību pamatkapitāla, automātisku atcelšanu. Šī maksimālā robeža veido atšķirīgu un ierobežojošo attieksmi pret ieguldījumiem, kurus veic noteiktā investoru kategorija, un tādējādi liek šķēršļus brīvai kapitāla apritei Eiropas Kopienas robežās. Jo īpaši šis ierobežojums attur visus publiskos uzņēmumus, kas, iespējams, ir ieinteresēti iegādāties attiecīgās sabiedrības akcijas, jo šādiem uzņēmumiem tiek liegta iespēja efektīvi piedalīties sabiedrības lēmumu pieņemšanā un ietekmēt tās vadību.


title: Lieta C-470/10: Prasība, kas celta 2010. gada 28. septembrī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/19

         Prasība, kas celta 2010. gada 28. septembrī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-470/10)
   ()
   2010/C 328/34
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. França un I. V. Rogalski)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atstājot spēkā prasību, ka Kopienu patentu pilnvarotajiem, kuri ir likumīgi reģistrēti citā dalībvalstī, Portugāles valsts iestādēs ir jāreģistrē un jāakreditē jebkāda veida īslaicīga pakalpojumu sniegšana, un pārbaudot to Kopienu patentu pilnvaroto, kuri dodas uz Portugāli, profesionālo kvalifikāciju arī īslaicīgas pakalpojumu sniegšanas gadījumā, Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 56. pantā un Direktīvas 2005/36/EK (1) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu 5. un 7. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar attiecīgo Portugāles tiesisko regulējumu preču zīmju un patentu pilnvarotajiem, kuri ir likumīgi reģistrēti citā dalībvalstī, tiek traucēts veikt to pārstāvniecības darbības Portugāles Valsts Rūpnieciskā īpašuma institūtā (INPI), ja viņi Portugālē ierodas, lai sniegtu pakalpojumus klientiem, kuri atrodas citā dalībvalstī, ja šie pilnvarotie pirms tam konkursa kārtībā nav nokārtojuši eksāmenu, lai saņemtu šī institūta akreditāciju vai atzīšanu.

      (1)  OV L 255, 22. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 20. aprīlī lietā T-318/03 Atomic Austria GmbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “ATOMIC BLITZ” — Valsts vārdiskas preču zīmes “ATOMIC” īpašnieka iebildumi — Agrākas preču zīmes reģistrācijas pagarinājuma pierādījums — ITSB pārbaudes apmērs — Iebildumu noraidīšana — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/17

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 20. aprīlī
   lietā T-318/03 Atomic Austria GmbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “ATOMIC BLITZ” - Valsts vārdiskas preču zīmes “ATOMIC” īpašnieka iebildumi - Agrākas preču zīmes reģistrācijas pagarinājuma pierādījums - ITSB pārbaudes apmērs - Iebildumu noraidīšana - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2005/C 155/33)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-318/03 Atomic Austria GmbH, Altenmarkta [Altenmarkt] (Austrija), ko pārstāv G. Kucsko [G. Kucsko] un C. Šumahers [C. Schumacher], advokāti, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji G. Šneiders [G. Schneider] un B. Millers [B. Müller]), otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, Onila [Onil] (Spānija), par prasību atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2003. gada 9. jūlija lēmumu (lietā R 95/2003-2) attiecībā uz iebildumu procesu starp Atomic Austria GmbH un Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši A. V. H. Meijs [A. W. H. Meij] un I. Pelikānova [I. Pelikánová], sekretārs J. Plingers [J. Plingers], administrators, 2005. gada 20. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2003. gada 9. jūlija lēmumu (lieta R 95/2003-2);

               2

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003.


title: Lieta T-334/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. jūnija spriedums – Plantavis un NEM/Komisija un EFSA Patērētāju tiesību aizsardzība — Veselīguma norādes uz pārtikas produktiem — Regula (ES) Nr. 432/2012 — Prasība atcelt tiesību aktu — Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Tieša ietekme — Pieņemamība — Regula (EK) Nr. 1924/2006 — Iebilde par prettiesiskumu — Veselīguma norāžu reģistrs

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/15

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. jūnija spriedums – Plantavis un NEM/Komisija un EFSA

   (Lieta T-334/12) (1)

   (Patērētāju tiesību aizsardzība - Veselīguma norādes uz pārtikas produktiem - Regula (ES) Nr. 432/2012 - Prasība atcelt tiesību aktu - Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Tieša ietekme - Pieņemamība - Regula (EK) Nr. 1924/2006 - Iebilde par prettiesiskumu - Veselīguma norāžu reģistrs)
   (2015/C 245/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Plantavis GmbH (Berlīne, Vācija) un NEM, Verband mittelständischer europäischer Hersteller und Distributoren von Nahrungsergänzungsmitteln & Gesundheitsprodukten eV (Lauderta, Vācija) (pārstāvis – T. Büttner, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Pignataro-Nolin un S. Grünheid) un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji – D. Detken, kam palīdz R. Van der Hout un A. Köhler, advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji – J. Rodrigues un P. Schonard)

      Persona, kas iestājusies lietā Komisijas un EFSA prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Simm un I. Šulce)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV L 404, 9. lpp.) un, otrkārt, Komisijas 2012. gada 16. maija Regulu (ES) Nr. 432/2012, ar ko izveido sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (OV L 136, 1. lpp.), kā arī pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norāžu reģistru, kas ir publicēts Komisijas interneta vietnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Plantavis GmbH un NEM, Verband mittelständischer europäischer Hersteller und Distributoren von Nahrungsergänzungsmitteln & Gesundheitsprodukten eV sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 311, 13.10.2012.


title: Lieta C-573/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) 2007. gada 28. decembra rīkojumu — Sea s.r.l. / Comune di Ponte Nossa

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) 2007. gada 28. decembra rīkojumu — Sea s.r.l./Comune di Ponte Nossa

   (Lieta C-573/07)
   (2008/C 64/39)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sea s.r.l.

      Atbildētāja: Comune di Ponte Nossa

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana par sadzīves atkritumu un līdzīgu atkritumu savākšanu, pārvadāšanu un likvidēšanu sabiedrībai ar pilnībā publisku kapitālu, kuras statūti — saistībā ar 2000. gada 18. augusta Likuma-dekrēta Nr. 267 113. pantu — ir minēti šī rīkojumā, ir saderīga ar Kopienu tiesībām un it īpaši ar brīvību veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvību, diskriminācijas aizliegumu un pienākumiem saistībā ar vienlīdzīgu attieksmi, pārskatāmību un brīvu konkurenci, kā tas ir noteikts EKL 12., 43., 45., 46., 49. un 86. pantā?


title: Lieta F-25/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta)  2006. gada 15. jūnija  spriedums —  Mc Sweeney  un  Armstrong  pret Komisiju (Atklāts konkurss — Paziņojums par konkursu — Kandidātiem paredzētā rokasgrāmata — Nepielaišana pie pārbaudījumiem — Nepieciešamie diplomi — Iecēlējinstitūcijas (IIN) pilnvaras)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/41

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 15. jūnija spriedums — Mc Sweeney un Armstrong pret Komisiju
   (Lieta F-25/05) (1)

   (Atklāts konkurss - Paziņojums par konkursu - Kandidātiem paredzētā rokasgrāmata - Nepielaišana pie pārbaudījumiem - Nepieciešamie diplomi - Iecēlējinstitūcijas (IIN) pilnvaras)
   (2006/C 178/76)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Dypna Mc Sweeney, Brisele (Beļgija) un Pauline Armstrong, Overeisa (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Tserepa-Lacombe un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt atlases komisijas 2004. gada 6. un 7. septembra lēmumus, ar kuriem atteikts pielaist prasītājas pie pārbaudījumiem konkursā EPSO/C/11/03 (OV 2003, C 267 A, 1. lpp.), kas organizēts, lai sastādītu angļu valodas sekretāru rezerves sarakstu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt atlases komisijas 2004. gada 6. un 7. septembra lēmumus, ar kuriem atteikts prasītājas pielaist pie konkursa EPSO/C/11/03 pārbaudījumiem;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 182, 23.07.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar Nr. T-184/04 un ar 15.12.2005. rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai)


title: Lieta T-234/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Gerrit Bethuyne un četras citas personas iesniedza 2005. gada 13. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/31

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Gerrit Bethuyne un četras citas personas iesniedza 2005. gada 13. jūnijā
   (Lieta T-234/05)
   (2005/C 205/56)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 13. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Gerits Betains [Gerrit Bethuyne] ar dzīvesvietu Dentergemā [Dentegem] (Beļģija) un četras citas personas, kuras pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt lēmumu iecelt prasītājus par Eiropas Kopienu ierēdņiem, ciktāl tajā ir noteikta amatā iecelšanas pakāpe atbilstoši Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantam;

               2)

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāju izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir identiski tiem, kas ir izvirzīti lietā T-130/05 (1).

      (1)  OV C 132, 28.5.2005., 31. lpp.


title: Lieta T-401/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. jūnijā – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft/EUIPO – C & C IP (“T”)

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/34

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. jūnijā – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft/EUIPO – C & C IP (“T”)
   (Lieta T-401/17)
   (2017/C 269/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvis – H. Prange, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: C & C IP Sàrl (Luksemburga, Luksemburga)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “T” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 623 022

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 4. aprīļa lēmums lietā R 502/2015-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un grozīt to tādējādi, lai iebildumi tiktu noraidīti pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājam un attiecīgajā gadījumā otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-352/05: Prasība, kas celta  2005. gada 16. septembrī  — Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/31

         Prasība, kas celta 2005. gada 16. septembrī — Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-352/05)
   (2005/C 296/67)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika [Pārstāvji: Georgijs Kanelopuls [Georgios Kanellópoulos] un Stiliani Čaritaki [Styliani Charitaki]]

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt vai grozīt apstrīdēto Komisijas 2005. gada 20. jūlija lēmumu, kas izziņots ar dokumenta numuru K(2005)2756 un pasludināts ar numuru 2005/579/EK (1), ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu;

               —

               piespriest Komisijai segt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija, dzēšot kontus saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 729/70 (2), ir izslēgusi no Kopienas finansējuma dažādus Grieķijas Republikas izdevumus intervences krājumu, augļu un dārzeņu, tabakas un piemaksu par dzīvniekiem nozarēs.
   Prasītāja lūdz atcelt šo lēmumu un izvirza pamata argumentu, ka kontu dzēšanas procedūra nav spēkā, jo ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1259/1999 (3) 7. pants saistībā ar Regulas (EK) Nr. 1663/95 (4) 8. pantu, jo apspriedēs un abpusējās sarunās prasītājas un Komisijas starpā netika spriests par konkrētu izslēdzamo izdevumu apmēru, bet pārējie izslēgtie izdevumi bija notikuši pirms iepriekšējā 24 mēnešu laikposma pirms Komisijas paziņojuma. Pēc prasītājas domām šis 24 mēnešu laikposms sākas krietni vēlāk, nekā to ņem vērā Komisija.
   Attiecībā uz izlīdzināšanu intervences krājumu nozarē prasītāja uzskata, ka Komisijas veiktie izlīdzinājumi ir pamatoti uz Regulu Nr. 1258/1999, Nr. 296/96 (5) un Nr. 2040/2000 (6) nepareizu interpretāciju un piemērošanu, ka tie satur nepareizu Komisijas Dokumentā VI/5330/97/23.12.97 ietverto vadlīniju interpretāciju un ir balstīti uz kļūdainu faktiskās situācijas vērtējumu un to pamatojums ir neskaidrs vai nepietiekams, ir pārkāptas Komisijas rīcības brīvības robežas un samērīguma princips.
   Attiecībā uz kartupeļu audzēšanas nozari un vīna dārziem prasītāja apstrīd komisijas vērtējumu saistībā ar faktiskajiem apstākļiem un apgalvo, ka pamatojums ir nepietiekams un pretrunīgs un ir pārkāpts samērīguma princips. Tā turklāt uzskata, ka veiktajam izlīdzinājumam ir jāaprobežojas ar diviem procentiem un ka tas jebkurā gadījumā nevar attiekties uz Dodekanis reģionu, kurā ir kadastrs, un tādēļ attiecībā uz šo reģionu jo īpaši nevar uzskatīt, ka tajā pastāvētu grūtības saistībā ar pārbaudēm uz vietas.
   Attiecībā uz augļu un dārzeņu nozari prasītāja uzskata, ka Komisija vienā gadījumā ārpus termiņa veikto maksājumu nav uzskatījusi par attaisnojamu, jo Grieķijas iestādes pārbaudīja attiecīgā maksājuma saderīgumu ar valsts un Kopienu tiesībām. Papildus prasītāja atsaucas uz to, ko tā jau minēja saistībā ar intervences krājumu nozari.
   Attiecībā uz tabakas nozari prasītāja norāda uz Kopienu tiesību normu nepareizu interpretāciju un piemērošanu, faktisku maldību, nepietiekamu pamatojumu un Dokumentos Nr. VI/5330/97 un Nr. AGRI/17933/2000 ietverto vadlīniju pārkāpumu par vispārējām pārbaudēm ar Regulā Nr. 2848/98 (7) paredzētās pilnībā funkcionējošās integrētās administrācijas un kontroles sistēmas, pārbaužu uz vietas datiem, maksājumiem ar čekiem un papildus pārbaudēm un citām pārbaudēm.
   Visbeidzot, attiecībā uz dzīvnieku nozari (kazu un aitu gaļa) prasītāja apstrīd Komisijas veikto faktu vērtējumu un uzskata, ka sniegtie paskaidrojumi ir kļūdaini. Tā arī apgalvo, ka fiksētās likmes korekcijas koeficienta 10 % apmēra piemērošana ir prettiesiska, kas savukārt ir nepareiza vadlīniju dokumenta AGRI/6145/2000 piemērošana un ir nesamērīga ar nepilnību smagumu.

      (1)  OV L 199, 29.07.2005., 84. lpp.

      (2)  Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regula (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 28.04.1970., 13. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 26.06.1999., 103. lpp.).

      (4)  Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regula (EK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 08.07.1995., 6. lpp.).

      (5)  Komisijas 1996. gada 16. februāra Regula (EK) Nr. 296/96 par datiem, kas dalībvalstīm jānosūta, un par izdevumu, kurus finansē Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, ikmēneša iegrāmatošanu, un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 2766/88 (OV L 39, 17.02.1996., 5. lpp.).

      (6)  Padomes 2000. gada 26. septembra Regula (EK) Nr. 2040/2000 par budžeta disciplīnu (OV L 244, 29.09.2000., 27. lpp.).

      (7)  Komisijas 1998. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2848/98, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 2075/92 attiecībā uz piemaksu sistēmu, razošanas kvotām un īpašo atbalstu, kas pieškirams ražotāju grupām jēltabakas nozarē (OV L 358, 31.12.1998., 17.lpp.).


title: Lieta F-23/16: Prasība, kas celta 2016. gada 2. maijā – ZZ/Komisija

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 2. maijā – ZZ/Komisija
   (Lieta F-23/16)
   (2016/C 251/59)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atlīdzināt prasītājai materiālos zaudējumus, kas, iespējams, viņai ir nodarīti, kā apgalvots, novēloti organizējot pārklasificēšanu 2013. gadam

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētāju pilnībā atlīdzināt zaudējumus, kas nodarīti prasītājai kavēšanās dēļ, organizējot pārklasificēšanu 2013. gadam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-130/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums ( Court of Appeal ( England & Wales ) ( Civil Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd/Comptroller-General of Patents (Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 3. pants — Saņemšanas nosacījumi — Zāles, par kurām ir saņemta tirdzniecības atļauja, kura ir spēkā — Pirmā atļauja — Produkts, kuram secīgi piešķirta atļauja kā dzīvniekiem paredzētām zālēm un kā cilvēkiem paredzētām zālēm)

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd/Comptroller-General of Patents

   (Lieta C-130/11) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 3. pants - Saņemšanas nosacījumi - Zāles, par kurām ir saņemta tirdzniecības atļauja, kura ir spēkā - Pirmā atļauja - Produkts, kuram secīgi piešķirta atļauja kā dzīvniekiem paredzētām zālēm un kā cilvēkiem paredzētām zālēm)
   2012/C 295/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd

      Atbildētājs: Comptroller-General of Patents

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (OV L 182, 1. lpp.) 3. panta un 13. panta 1. punkta interpretācija — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, (OV L 311, 67. lpp.) 8. panta 3. punkta interpretācija — Papildu aizsardzības sertifikāta saņemšanas nosacījumi — Pirmās laišanas tirgū datums, kas jāņem vērā saistībā ar sertifikāta piešķiršanu — Produkti, kas satur aktīvo vielu un no kuriem katrs ir saņēmis tirdzniecības atļauju; pirmais par dzīvniekiem paredzētām zālēm noteiktai indikācijai un otrais par cilvēkiem paredzētām zālēm atšķirīgai indikācijai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. un 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā lietā kā pamata tiesvedība vienīgi tas, ka pastāv agrāka tirdzniecības atļauja, kas iegūta saistībā ar dzīvniekiem paredzētās zālēm, pieļauj, ka tiek izsniegts papildu aizsardzības sertifikāts saistībā ar šī paša produkta, kuram ir piešķirta tirdzniecības atļauja, atšķirīgu pielietojumu, ja šis pieteikums ietilpst ar pamatpatentu, kas izvirzīts papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma pamatošanai, piešķirtās aizsardzības jomā;

               2)

               Regulas (EK) Nr. 469/2009 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas norāda uz tirdzniecības atļauju produktam, kas ietilpst aizsardzības, kura piešķirta ar pamatpatentu, kurš izvirzīts papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma pamatošanai, jomā;

               3)

               iepriekš minētās atbildes uz prejudiciālajiem jautājumiem nebūtu atšķirīgas, ja tādā situācijā, kāda ir pamata tiesvedībā un kurā aktīvā viela ir ietverta divās zālēs, kuras ir saņēmušas secīgas tirdzniecības atļaujas, otrās tirdzniecības atļaujas saņemšanai būtu bijis jāiesniedz pilns tirdzniecības atļaujas pieteikums saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 8. panta 3. punktu vai ja produkts, kuru aptver attiecīgo zāļu pirmā tirdzniecības atļauja, ietilptu ar atšķirīgo patentu, kurš pieder citam īpašniekam, kas nav papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniedzējs, piešķirtās aizsardzības piemērošanas jomā.

      (1)  OV C 179, 18.06.2011.


title: Lieta C-245/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Arbeidshof te Brussel (Beļģija) 2009. gada 6. jūlija rīkojumu — Omalet NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Arbeidshof te Brussel (Beļģija) 2009. gada 6. jūlija rīkojumu — Omalet NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
   (Lieta C-245/09)
   2009/C 220/42
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Omalet NV

      Atbildētājs: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai strīdā starp Rijksdienst voor Sociale Zekerheid un Beļģijā reģistrētu galveno uzņēmēju, ja, pamatojoties uz 1969. gada 27. jūnija likuma, ar ko groza 1944. gada 28. decembraBesluitwet [lēmumu] par darba ņēmēju sociālo nodrošinājumu (redakcijā, kas bija spēkā, pirms šo pantu grozīja ar 2007. gada 27. aprīļa Vispārīgā likuma 55. pantu), 30.a panta trešo daļu, tiek pieprasīts, lai šis galvenais uzņēmējs solidāri atbild par nereģistrēta, taču Beļģijā nodibināta apakšuzņēmēja parāda daļu, vai ja tiek pieprasīts piemērot sodu uzņēmējam par to, ka viņš ir nav izpildījis likuma 30.a panta ceturtajā daļā paredzēto nodokļa ieturēšanas pienākumu, valsts tiesai ir jāpiemēro EKL 49. pants?

               2)

               (pakārtoti) vai tāds tiesiskais regulējums kā Beļģijas 1969. gada 27. jūnija likuma, ar ko groza 1944. gada 28. decembraBesluitwet [lēmumu] par darba ņēmēju sociālo nodrošinājumu (redakcijā, kas bija spēkā, pirms šo pantu grozīja ar 2007. gada 27. aprīļa Vispārīgā likuma 55. pantu), 30.a panta trešā un ceturtā daļa ir pretrunā EKL 49. pantam?


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 10. jūnijā lietā T-330/03 Xanthippi Liakoura pret Eiropas Savienības Padomi (Ierēdņi — Atteikums paaugstināt amatā — Prasība atzīt lēmumu par spēkā neesošu un atlīdzināt zaudējumus)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/39

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 10. jūnijā
   lietā T-330/03 Xanthippi Liakoura pret Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Ierēdņi - Atteikums paaugstināt amatā - Prasība atzīt lēmumu par spēkā neesošu un atlīdzināt zaudējumus)
   (2004/C 228/87)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā T–330/03 Xanthippi Liakoura, Eiropas Savienības Padomes ierēdne, ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija), kuru pārstāv J. A. Martin, avocat, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: M. Sims un F. Anton), par prasību atzīt par spēkā neesošu Padomes lēmumu par prasītājas nepaaugstināšanu C1 kategorijā 2002. gada paaugstināšanas procesā un līdz ar to atlīdzināt zaudējumus, Pirmās instances tiesa (tiesnese P. Lindh vienpersoniski), sekretārs: I. Natsinas, administrators, 2004. gada 19. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katra puse sedz savus attiecīgos izdevumus.

      (1)  OV C 289, 29.11.2003.


title: Lieta T-48/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 31. janvāra  rīkojums —  Schneider Electric  pret Komisiju (Konkurence — Koncentrācija — Pārbaudes procedūras atsākšana pēc tam, kad Pirmās instances tiesa ir atcēlusi lēmumu, ar ko ir aizliegta koncentrācija — Iesaistīšanās padziļinātas pārbaudes periodā — Atteikšanās no koncentrācijas — Pārbaudes procedūras izbeigšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Nelabvēlīgi akti — Interese celt prasību — Nepieņemamība)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/27

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 31. janvāra rīkojums — Schneider Electric pret Komisiju
   (Lieta T-48/03) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Pārbaudes procedūras atsākšana pēc tam, kad Pirmās instances tiesa ir atcēlusi lēmumu, ar ko ir aizliegta koncentrācija - Iesaistīšanās padziļinātas pārbaudes periodā - Atteikšanās no koncentrācijas - Pārbaudes procedūras izbeigšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Nelabvēlīgi akti - Interese celt prasību - Nepieņemamība)
   (2006/C 86/54)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Schneider Electric SA (Rueil-Malmaison, Francija) (pārstāvji — sākotnēji –A. Winckler, M. Pittie un É. de La Serre, pēc tam — M. Pittie un A. Winckler, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji — P. Oliver un F. Lelièvre, pēc tam — P. Oliver un O. Beynet, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt, pirmkārt, Komisijas 2002. gada 4. dcembra lēmumu uzākt padziļinātu Schneider un Legrand koncentrācijas pārbaudi (lieta COMP/M.2283 — Schneider/Legrand II) un, otrkārt, Komisijas 2002. gada 13. decembra lēmumu izbeigt šīs darbības pārbaudi.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 101, 26.4.2003.


title: Lieta C-442/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/10

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-442/08)
   (2009/C 6/17)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Caeiros un B. Kotschy)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka,

                           —

                           ļaujot noilgt muitas prasībām, neraugoties uz paziņojuma par savstarpēju administratīvo sadarbību saņemšanu, un par vēlu ir samaksājusi pašas resursus, ko tā bija parādā šajā sakarā,

                           —

                           izvairoties samaksāt pienākošos nokavējuma procentus,

                     Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEZ, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Euratom Lēmumu 88/376/EEK par Kopienu pašu resursu sistēmu (1), 2., 6., 9., 10. un 11. pantu vai, attiecīgi, Padomes 2000. gada 22. maija Regula (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK par Kopienu pašu resursu sistēmu (2);

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Prasības pamati un galvenie argumenti
   Kopš 1994. gada saskaņā ar Eiropas nolīgumā starp EK un Ungāriju noteikto muitas tarifu preferenču sistēmu no Ungārijas Vācijā tika ievestas automašīnas. Ar 1998. gada 26. jūnija paziņojuma par savstarpēju administratīvo sadarbību Komisijas Krāpšanas apkarošanas birojs (turpmāk tekstā — OLAF) informēja dalībvalstis par to, ka Ungārijas iestādes, noslēdzot to pēcmuitas pārbaudes, ir atzinušas par nederīgiem paziņojumus par 58006 automašīnu izcelsmi (no tiem no Vācijas — 19123 automašīnas). Ar vēstuli, kas Vācijas iestādēm angļu valodas redakcijā tika iesniegta 1998. gada 13. jūlijā un vācu valodas tulkojumā — 1998. gada 26. maijā, OLAF nosūtīja dokumentus un datus, kas ir saistīti ar šo paziņojuma par savstarpēju administratīvo sadarbību, cita starpā ar 1998. gada 26. maija vēstuli, ar kuru Ungārijas iestādes esot informējušas OLAF par pēcmuitas pārbaužu rezultātiem un norādījušas uz to, ka Ungārijas ražotājs ir iesniedzis apelāciju par Ungārijas iestāžu lēmumiem Ungārijas tiesā. Ar vēl vienu 1999. gada 27. oktobra paziņojumu par savstarpēju administratīvo sadarbību OLAF esot informējis dalībvalstis par šīs tiesvedības rezultātiem. Paziņojumu par izcelsmi novērtēšanas no jauna, kas bija kļuvusi nepieciešama pēc Ungārijas tiesas sprieduma, rezultātā vēl 30771 automašīnu paziņojumi par izcelsmi tika atsaukti kā nederīgi.
   No Komisijas misijas par pašu resursu kontroli Vācijā rezultātiem un no Vācijas iestāžu datiem esot izrietējis, ka šai nodokļa summai EUR 408735,53 apmērā par automašīnu importu, kuru paziņojumi par izcelsmi arī pēc vērtējuma no jauna atbilstoši Ungārijas tiesas nolēmumam palika atsaukti, esot ļauts noilgt. Pašu resursus, kas ir parāds par šīm noilgušajām muitas prasībām, Vācijas iestādes pēc Komisijas 2005. gada 31. oktobra uzaicinājuma, tātad pēc Regulā Nr. 1552/89 (vai, attiecīgi Regulā Nr. 1150/200) paredzētā termiņa beigām, gan esot nodrošinājušas, bet iestādes esot izvairījušās pēc šī nokavētā pašu resursu kredīta maksāt nokavējuma procentus.
   Šo prasību Komisija būtībā pamato ar diviem pamatiem, proti, pirmkārt, ar nokavēto pašu resursu maksājumu, kā arī, otrkārt, uz izvairīšanos maksāt ar to saistītos nokavējuma procentus. Komisija uzskata, ka visas dalībvalstis katrā ziņā no 1998. gada 18. augusta (datuma, kad tika iesniegta 1998. gada 18. augusta paziņojuma par savstarpēju administratīvo sadarbību pēdējās valodas redakcijai piederīgie dokumenti un dati) spēja noteikt nodokļa parādniekus un prasību apmēru un tāpēc ne vēlāk kā šajā brīdi tām bija jāveic vajadzīgie pasākumi, lai vēlāk piedzītu attiecīgās nodokļa summas un konstatētu ar to saistītos pašu resursus un tos samaksātu. Ievērojot atbilstošu trīs mēnešu termiņu, lai uzsāktu šos pasākumus, Komisija esot vadījusies no tā, ka dalībvalstīm, kas neveica šos pasākumus, ir jāgarantē visas kopš 1998. gada 18. novembra noilgušās nodokļa summas.

      Attiecībā uz Komisijas pirmo prasības pamatu, tas ir, nokavēto pašu resursu kredītu, no atbilstošajām Regulas Nr. 1552/1989 (vai, attiecīgi, Regulas Nr. 1150/2000) normām, kā arī no Tiesas judikatūras izriet, ka dalībvalstīm ir pienākums konstatēt Kopienu pašu resursus un ka šis pienākums pastāv neatkarīgi no tā, vai faktiski ir atbilstoši iekasētas nodokļa summas, tas ir, vai nodokļa summa faktiski ir varēta vēlāk piedzīt no nodokļa parādnieka. Principā no muitas parāda rašanās izriet arī Kopienu prasība par ar šo muitas parādu saistītajiem tradicionālajiem pašu resursiem, un proti arī tad, ja konkrētajā gadījumā nav notikusi nodokļa summas atbilstoša iekasēšana vai tās vēlāka piedziņa no nodokļa parādnieka. Brīdis, kurā pašu resursi ir jākonstatē, ir nosakāms atkarībā no tā, kad valsts muitas iestādes spēj aprēķināt no muitas parāda izrietošo nodokļa summu un noteikt nodokļa parādnieku.
   Jautājums, kā ir jārīkojas dalībvalstu muitas iestādēm, ja preces ir importētas ar paziņojumiem par izcelsmi, kuri pēc pecmuitas pārbaudes procedūras ir atsaukti kā nederīgi, nevar tikt atbildēts, pamatojoties uz attiecīgās trešās valsts tiesībām. Tā kā Asociācijas nolīguma starp EK un Ungāriju 4. protokols arī neietver noteikumus, kas norādītu šajā virzienā, ir jāpārbauda citi Kopienu tiesību avoti attiecībā uz to, kas dalībvalstīm ir jādara sakarā ar paziņojumu par pēcmuitas pārbaudes rezultātiem, kurš rada šaubas par preču izcelsmi. Tā Regulas Nr. 2913/92 78. panta 3. punktā ir noteikts, ka dalībvalstu muitas iestādēm ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai atrisinātu situāciju, pamatojoties uz zināmajiem jaunajiem apstākļiem. Tāpat arī šī regula uzliek pienākumu dalībvalstīm pēc muitas parāda rašanās nekavējoties veikt piedziņas procesu un, proti, gan šī procesa sākuma daļu, kad tiek iegrāmatota nodokļa summa, kā arī tā piedziņas no nodokļa parādnieka fāzi.
   Turpinājumā saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92 244. pantu pārsūdzības iesniegšana par dalībvalsts muitas iestāžu pieņemto lēmumu, izņemot izņēmuma gadījumus, neaptur tā izpildi. Iespējamā izpildes atlikšana ir parasti atkarīga no nodrošinājuma esamības. Tādējādi gadījumos, kuros muitas parāds ir radies, atsaucot paziņojumus par izcelsmi saistībā ar pēcmuitas pārbaudi, pārsūdzības esamība, pēc Komisijas uzskata, nekavē importētājas dalībvalsts muitas iestādes (vēlāk) iekasēt nodokļa summas. Tā kā preces jau ir ievesta Kopienā un tā kā tiesvedība var ilgt vairākus gadus, šāda apturēšana varētu sarežģīt muitas parāda piedziņu gadījumā, ja pārsūdzība tiek noraidīta.

      Visbeidzot, attiecībā uz Komisijas otro prasības pamatu, tas ir, izvairīšanos no nokavējuma procentu maksāšanas, no Regulas Nr. 1552/1989 11. panta vai, attiecīgi, Regulas Nr. 1150/2000, kā arī no Tiesas judikatūras izriet, ka dalībvalstīm ir jāmaksā nokavējuma procenti arī tad, ja tās nav konstatējušas pašas resursus. Šajā gadījumā strīdīgā pašu resursu summa bija ne vēlāk kā divus mēnešus pēc 1998. gada 18. novembra, pirmajā darba dienā pēc šī mēneša 19. datuma (t.i., 1999. gada 20. janvārī), jākreditē. Tā kā Vācijas iestādes to izdarīja tikai 2005. gada 31. oktobrī, Vācijas Federatīvā republika ir nokavējusi un par to ir jāmaksā nokavējuma procenti.

      (1)  OV L 155, 1. lpp.

      (2)  OV L 130, 1. lpp.


title: Lieta T-188/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 28. maija spriedums — Chiboub /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā — Līdzekļu iesaldēšana — Juridiskā pamata neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/68

         Vispārējās tiesas 2013. gada 28. maija spriedums — Chiboub/Padome
   (Lieta T-188/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā - Līdzekļu iesaldēšana - Juridiskā pamata neesamība)
   2013/C 225/151
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mohamed Slim Ben Mohamed Hassen Ben Salah Chiboub (Abū Dabī, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji — sākotnēji G. Perrot un F. Gaudillière, vēlāk M.-M. Le Roux, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji A. Vitro, G. Étienne un S. Cook, vēlāk A. Vitro un G. Étienne)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bordes un M. Konstantinidis) un Tunisijas Republika (pārstāvis — W. Bourdon, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 28, 62. lpp.), otrkārt, Padomes 2011. gada 4. februāra Īstenošanas Lēmumu 2011/79/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72 (OV L 31, 40. lpp.), un, treškārt, Padomes 2011. gada 4. februāra Regulu (ES) Nr. 101/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 31, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas Lēmuma 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā, kas grozīts ar Padomes 2011. gada 4. februāra Īstenošanas Lēmumu 2011/79/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72, pielikumu, ciktāl tas attiecas uz Mohamed Slim Ben Mohamed Hassen Ben Salah Chiboub;

               2)

               atcelt Padomes 2011. gada 4. februāra Regulu (ES) Nr. 101/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Tunisijā, ciktāl tie attiecas uz Chiboub kungu;

               3)

               saglabāt Īstenošanas Lēmuma 2011/72, kas grozīts ar Īstenošanas Lēmumu 2011/79, pielikuma sekas attiecībā uz Chiboub kungu līdz brīdim, kad stāsies spēkā Regulas (ES) Nr. 101/2011 atcelšana, ciktāl tā attiecas uz Chiboub kungu;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, ka arī atlīdzina Chiboub kunga tiesāšanās izdevumus;

               5)

               Eiropas Komisija un Tunisijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 145, 14.05.2011.


title: Lieta C-349/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) 2006. gada 16. augusta rīkojumu — Murat Polat pret Stadt Rüsselsheim

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) 2006. gada 16. augusta rīkojumu — Murat Polat pret Stadt Rüsselsheim

   (Lieta C-349/06)
   (2006/C 281/32)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Murat Polat

      Atbildētāja: Stadt Rüsselsheim

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai ar Asociācijas 1963. gada 12. septembra Nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju, ņemot vērā Eiropas Savienības paplašināšanos, papildprotokola 59. pantu ir saderīgi tas, ka Turcijas pilsonis (1), kurš ģimenes saglabāšanas nolūkos bērnībā ir pārcēlies dzīvot pie saviem vecākiem, kas strādā Vācijas Federatīvajā Republikā, saglabā savas uzturēšanās tiesības, kas izriet no EEK — Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 (turpmāk tekstā –“APL 1/80”) 7. panta pirmā teikuma otrajā ievilkumā noteiktajām tiesībām par brīvu pieeju jebkuram atalgotam darbam pēc izvēles, izņemot APL 1/80 14. pantā minētos gadījumus un, ja uz ilgāku laiku un bez pamatota iemesla tiek atstāta uzņemošās dalībvalsts teritorija, arī tad, ja, sasniedzot 21 gadu vecumu, viņš vairs nedzīvo kopā ar vecākiem un neatrodas viņu apgādībā?

         Gadījumā, ja uz 1. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

               2.

               Vai Turcijas pilsonis, kurš 1. prejudiciālajā jautājumā minēto nosacījumu dēļ ir zaudējis tiesisko statusu, kas izriet no APL 1/80 7. panta pirmā teikuma otrā ievilkuma, to var atkal atgūt, ja, sasniedzot 21 gadu vecumu, uz vairāk nekā trim gadiem atgriežas dzīvot pie vecākiem, kur drīkst dzīvot, par to nemaksājot nekādu atlīdzību, un saņemot aprūpi, un māte šajā periodā ir nodarbināta nepilnu darba laiku (apkopēja, mēnesī regulāri strādā 30–70 darba stundas, dažreiz 20 stundas mēnesī)?

         Gadījumā, ja uz 2. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

               3.

               Vai mainās tiesiskais statuss, ja ģimenes loceklim kopdzīves ar darba ņēmēju laikā ir veiktas vairākas stacionāras terapijas (30.08.2001.–20.06.2002., 02.10.2003.–08.01.2004.)?

               4.

               Vai mainās tiesiskais statuss, ja Turcijas pilsonim kopdzīves ar darba ņēmēju laikā ir bijuši regulāri mēneša ienākumi vismaz EUR 400 līdz EUR 1 400 apmērā?

         Gadījumā, ja ir uzskatāms, ka tiesiskais statuss, kas izriet no APL 1/80 7. panta pirmā teikuma otrā ievilkuma, paliek spēkā (uz 1. prejudiciālo jautājumu vai 2. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši un uz 3. un 4. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši):

               5.

               Vai Turcijas pilsonis, kas drīkst izmantot no APL 1/80 7. panta pirmā teikuma otrā ievilkuma izrietošās tiesības un kopš 1972. gada dzīvo Vācijas Federatīvās Republikas teritorijā, var atsaukties uz 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK (OV L 158, 30.04.2004., 77. lpp., labots OV L 299, 29.06.2004., 35. lpp.) 28. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteikto īpašo aizsardzību pret izraidīšanu?

               6.

               Vai mainās tiesiskais statuss, ja Turcijas pilsonis pēdējo desmit gadu laikā pirms izraidīšanas lēmuma pieņemšanas no 1996. gada 1. februāra līdz 1997. gada 28. novembrim ir uzturējies Turcijā, lai izpildītu obligātā militārā dienesta pienākumus?

         Gadījumā, ja uz 5. prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts noliedzoši vai uz 6. prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši:

               7.

               Vai Turcijas pilsonis, kas drīkst izmantot no APL 1/80 7. panta pirmā teikuma otrā ievilkuma izrietošās tiesības un kopš 1972. gada dzīvo Vācijas Federatīvās Republikas teritorijā, var atsaukties uz Direktīvas 2004/38/EK 28. panta 2. punktā noteikto īpašo aizsardzību pret izraidīšanu?

         Gadījumā, ja uz 7. prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts noliedzoši:

               8.

               Vai Turcijas pilsonis, kas drīkst izmantot no APL 1/80 7. panta pirmā teikuma otrā ievilkuma izrietošās tiesības un kopš 1972. gada dzīvo Vācijas Federatīvās Republikas teritorijā, var atsaukties uz Direktīvas 2004/38/EK 28. panta 1. punktā noteikto īpašo aizsardzību pret izraidīšanu?

         Gadījumā, ja ir uzskatāms, ka tiesiskais statuss, kas izriet no APL 1/80 7. panta pirmā teikuma otrā ievilkuma, paliek spēkā (uz 1. prejudiciālo jautājumu vai 2. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši un uz 3. un 4. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši), rodas papildus jautājums:

               9.

               Vai virkne nelielu likumpārkāpumu (pārsvarā mantiski noziegumi), kas, izskatot tos atsevišķi, nav pietiekami, lai pamatotu nopietnu Kopienu interešu apdraudējumu, to lielā skaita dēļ var pamatot izraidīšanu, ja ir paredzams, ka tiks nodarīti vēl šādi likumpārkāpumi, un pret Vācijas pilsoņiem līdzīgos apstākļos netiktu vērsti nekādi pasākumi?

      (1)  OV L 293, 4 lpp.


title: Lieta C-550/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. oktobrī iesniedza Rechtbank Den Haag, tiesas sēdes vieta – Amsterdama (Nīderlande) – A un S/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. oktobrī iesniedza Rechtbank Den Haag, tiesas sēdes vieta – Amsterdama (Nīderlande) – A un S/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-550/16)
   (2017/C 038/10)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag, tiesas sēdes vieta – Amsterdama

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: A un S

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālais jautājums

   Vai saistībā ar bēgļu ģimenes atkalapvienošanos ar “nepilngadīgo bez pavadības” Direktīvas 2003/86 (1) 2. panta f) punkta izpratnē ir saprotams arī trešās valsts pilsonis vai bezvalstnieks, kas ir jaunāks par 18. gadiem, kas ieceļo dalībvalsts teritorijā bez pieaugušā, kurš par viņu ir atbildīgs saskaņā ar tiesību aktiem vai paražām, pavadības un kas:

               —

               lūdz patvērumu,

               —

               patvēruma procesa laikā kļūst 18. gadu vecs dalībvalsts teritorijā,

               —

               iegūst patvērumu ar atpakaļejošu spēku līdz pieteikuma iesniegšanas datumam un

               —

               pēc tam piesaka ģimenes atkalapvienošanos?

      (1)  Padomes 2003. gada 22. septembra Direktīva par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. lpp.).


title: Lieta F-21/13: Civildienesta tiesas 2016. gada 28. janvāra rīkojums – Goch/Padome

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/63

         Civildienesta tiesas 2016. gada 28. janvāra rīkojums – Goch/Padome
   (Lieta F-21/13) (1)

   (2016/C 098/83)
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013., 55. lpp.


title: lieta C-433/04: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. oktobrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/34

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. oktobrī
   (lieta C-433/04)
   (2004/C 300/65)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 8. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv D. Triantafyllou, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, uzliekot par pienākumu pilnvarotājiem un darbuzņēmējiem, kas pieaicina apakšuzņēmēju, kas nav reģistrēti Beļģijā, ieturēt 15 % no summas, kas maksājama par veiktajiem darbiem un šiem pilnvarotājiem un darbuzņēmējiem uzliekot solidāru un individuālu atbildību par to Beļģijā nereģistrēto uzņēmumu, ar kuriem tie stājas līgumattiecībās, nodokļu parādiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi tai ar Eiropas Kopienas Dibināšanas līguma 49. un 50. pantu uzliktos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Dalībvalsts likumdošanā būvniecības nozarē ir izvirzīta prasība, par tās neizpildi paredzot sodu, pilnvarotājiem un darbuzņēmējiem, kad tie veic maksājumu līgumslēdzējām pusēm, ar ko tiem ir līgumattiecības un kuras nav reģistrētas Beļģijā, ieturēt 15 % no rēķina summas un iemaksāt to Beļģijas iestādēm, lai nodrošinātu šo pušu jebkādu nodokļu nomaksu vai parādu segšanu, un šī prasība ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, kā tas noteikts EK līguma 49. un 50. pantā. Pilnvarotāju un darbuzņēmēju solidārā un individuālā atbildība par līgumslēdzēju pušu, kuras nav reģistrētas Beļģijā, nodokļu parādiem, kas veido gandrīz 35 % no kopējām darbu izmaksām bez PVN, arī ir EK līguma 49. un 50. panta pārkāpums.
   Šīs normas attur pilnvarotājus un darbuzņēmējus no līgumattiecībām ar līgumslēdzējiem, kas nav reģistrēti Beļģijā. Solidāras un individuālas atbildības automātiska piemērošana attiecība uz pilnvarotājiem un darbuzņēmējiem par līgumslēdzēju pušu, kuras nav reģistrētas Beļģijā, nodokļu parādiem, nav savietojama ar samērīguma principu un ietver neattaisnojamu pilnvarotāju un darbuzņēmēju īpašuma tiesību un aizstāvības tiesību pārkāpumu. Pilnvarotāju un darbuzņēmēju solidāra un individuāla atbildība ir automātiska un iestādēm nav jāpārbauda attiecīgi pilnvarotāja vai darbuzņēmēja vaina vai līdzdalība. Atbildība var attiekties arī uz nodokļu parādiem par būvdarbiem, ko puse ir veikusi citām personām. Sods par ieturēšanas pienākuma pārkāpumu tiek paredzēts neieturētas summas divkāršā apmērā.
   Likumdošana veido arī šķērsli nereģistrētiem uzņēmumiem, kuri vēlas piedāvāt savus pakalpojumus Beļģijā. Tiem ir jāpiekrīt saņemt par 15 % mazāk no rēķina summas, pat ja tiem nav nodokļu parādu, uz ko varētu attiecināt ieturēto summu, un šo summu tie var atgūt tikai pēc zināma laika, iesniedzot pieteikumu par tās atmaksāšanu.
   Šie pasākumi nevar tikt uzskatīti par objektīvi attaisnojamiem. Vispirms, lielākoties pakalpojumu sniedzēji, kas dibināti citā dalībvalstī, nav atbildīgi par iepriekšminētajās normās minētajiem nodokļiem. Turklāt, atsevišķos gadījumos, kad nodokļu parādi ir atmaksājami vai atgūstami Beļģijā, ar iepriekšminētajām normām izveidotais mehānisms tā vispārīgā rakstura dēļ ir uzskatāms par nesamērīgu.
   Visbeidzot, reģistrācijas iespējamība neattaisno ieturēšanas pienākumu un solidāro un individuālo atbildību. Darbības, kas saistītas ar reģistrācijas procedūru, kas savukārt nozīmē vairāk kā tikai informācijas paziņošanu Beļģijas iestādēm, nozīmē, ka reģistrācija nav alternatīva uzņēmumiem, kas nav dibināti Beļģijā un ik pa laikam vēlas izmantot savu pakalpojumu sniegšanas brīvību Beļģijā. Prasība reģistrēties padara EKL pakalpojumu sniegšanas brīvības noteikumus pilnīgi liekus.


title: Lieta C-131/06: Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 24. aprīļa rīkojums — Castellblanch, SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Champagne Louis Roederer SA (Apelācija — Grafiska preču zīme CRISTAL CASTELLBLANCH — Reģistrācijas atteikums)

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/7

         Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 24. aprīļa rīkojums — Castellblanch, SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Champagne Louis Roederer SA

   (Lieta C-131/06) (1)

   (Apelācija - Grafiska preču zīme “CRISTAL CASTELLBLANCH’ - Reģistrācijas atteikums)
   (2007/C 235/11)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Castellblanch, SA (pārstāvji — F. de Visscher, E. Cornu, E. De Gryse un D. Moreau, avocats)

      Citi procesa dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — I. de Medrano Caballero), Champagne Louis Roederer SA (pārstāvis — P. Cousin, avocat)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 8. decembra spriedumu lietā T-29/04 Castellblanch SA c/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt tiesību aktu, ko cēlis grafiskas preču zīmes “CRISTAL CASTELLBLANCH” attiecībā uz precēm, kas ir ietvertas 33. klasē, reģistrācijas pieteicējs par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2003. gada 17. novembra lēmumu R 0037/2000-2, ar kuru noraidīta apelācija par Iebildumu nodaļas lēmumu noraidīt minētās preču zīmes reģistrāciju saistībā ar iebildumiem, kurus cēlis valsts un starptautisku vārdisku preču zīmju, kas iekļauj vārdu “CRISTAL”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē, īpašnieks
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Castellblanch, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta T-685/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. septembrī – EEB/Komisija

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/35

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. septembrī – EEB/Komisija
   (Lieta T-685/14)
   (2014/C 431/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: European Environmental Bureau (EEB) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – S. Podskalská, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 11. jūlija Lēmumu Ares (2014) 2317513, ar kuru tika atzīts par nepieņemamu prasītāja lūgums iekšēji pārskatīt Komisijas 2014. gada 31. marta Lēmumu 2014/2002, galīgā redakcija, par Bulgārijas Republikas paziņojumu par valsts pārejas plānu, kas minēts 32. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvā 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām;

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 31. marta Lēmumu C 2014/2002, galīgā redakcija, par Bulgārijas Republikas paziņojumu par valsts pārejas plānu, kas minēts 32. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvā 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas 2014. gada 11. jūlija Lēmumu Ares (2014) 2317513 tiek pārkāpts LESD 17. pants, Regulas (EK) Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 10. pants, Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju vērsties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (Orhūsas konvencija), skatot to kopā ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Orhūsas konvenciju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas 2014. gada 31. marta Lēmumu C 2014/2002, galīgā redakcija, tiek pārkāpts LESD 17. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes2012. gada 10. februāra Direktīva 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām, Komisijas 2012. gada 10. februāra Īstenošanas lēmums 2012/115/ES, ar ko paredz noteikumus attiecībā uz valsts pārejas plāniem, kas minēti Direktīvā 2010/75/ES, Orhūsas konvencija, skatot to kopā ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Orhūsas konvenciju, Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai.


title: Lieta T-276/17: Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Ogrodnik/EUIPO – Aviario Tropical (“Tropical”)

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Ogrodnik/EUIPO – Aviario Tropical (“Tropical”)
   (Lieta T-276/17)
   (2017/C 213/48)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polija) (pārstāvji – A. von Mühlendahl, H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Aviario Tropical, SA (Loures, Portugāle)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Tropical” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 3 435 773

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 14. februāra lēmums lietā R 2125/2016-1

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt Aviario Tropical, SA apelācijas sūdzību par atbildētāja Anulēšanas nodaļas 2013. gada 15. jūlija lēmumu lietā 6029 C;

               —

               piespriest EUIPO un Aviario Tropical, SA, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpums.


title: Lieta T-210/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. novembra spriedums — Nalocebar /ITSB — Limiñana y Botella ( Limoncello di Capri ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes Limoncello di Capri reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme LIMONCHELO — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/21

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. novembra spriedums — Nalocebar/ITSB — Limiñana y Botella (“Limoncello di Capri”)
   (Lieta T-210/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Limoncello di Capri’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “LIMONCHELO’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2009/C 6/41)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nalocebar — Consultores e Serviços, Lda
      , São Pedro (Portugāle) (pārstāvji — G. Pasquarella un R. Pasquarella, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji M. Capostagno, vēlāk — O. Montalto)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Limiñana y Botella, SL, Monforte del Cid (Spānija)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 18. marta lēmumu lietā R 646/2004-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Limiñana y Botella, SL un Nalocebar — Consultores e Serviços, Lda

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nalocebar — Consultores e Serviços, Lda
                  atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 182, 23.7.2005.


title: Lieta T-242/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. aprīlī  – The Smiley Company /ITSB (Sejas forma)

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. aprīlī – The Smiley Company/ITSB (Sejas forma)
   (Lieta T-242/14)
   2014/C 282/48
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Smiley Company SPRL (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – A. Freitag, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 16. janvāra lēmumu lietā R 836/2013–1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kas attēlo sejas formu, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 1 68  762

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijai pieteikto preču zīmi atzīt par neatbilstošu reģistrācijai saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-763/15: Prasība, kas celta 2015. gada 31. decembrī – Sony Optiarc un Sony Optiarc America/Komisija

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/48

         Prasība, kas celta 2015. gada 31. decembrī – Sony Optiarc un Sony Optiarc America/Komisija
   (Lieta T-763/15)
   (2016/C 098/63)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Sony Optiarc, Inc (Atsugi, Japāna) un Sony Optiarc America, Inc (Sanhosē, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – N. Levy un E. Kelly, Solicitors, un R. Snelders, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 21. oktobra lēmumu lietā AT.39639 – Optiskie diskdziņi, kas saistīts ar procesu atbilstoši LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti – īstenojot savu neierobežoto kompetenci, samazināt naudas sodus, kas prasītājām uzlikti ar šo lēmumu, un

               —

               piespriest Komisijai segt prasītāju tiesāšanās izdevumus un citus izdevumus un izmaksas, kas saistīti ar šo lietu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda faktos un kļūda tiesību piemērošanā, jo tajā ir secināts, ka prasītājas ir izdarījušas LESD 101. panta pārkāpumu mērķa dēļ:

                           —

                           pret prasītājām iesniegtie pierādījumi nav pietiekami, lai pamatotu secinājumu, ka prasītājas piedalījās vienotā un turpinātā LESD 101. panta pārkāpumā mērķa dēļ;

                           —

                           lēmuma pakārtotais secinājums, ka prasītājas ir izdarījušas atsevišķus LESD 101. panta pārkāpumus mērķa dēļ, nav pierādīts un pārkāpj prasītāju tiesības uz aizstāvību, jo tas pirmo reizi ir ticis pausts lēmumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek pakārtoti apgalvots, ka apstrīdētājā lēmumā ir pieļauta kļūda faktos un kļūda tiesību piemērošanā un ka tas ir balstīts uz nepietiekamu pamatojumu:

                           —

                           lēmumā ir pieļauta kļūda, divreiz ņemot vērā ieņēmumus, kurus prasītājas ir tālāk nodevušas citam lēmuma adresātam;

                           —

                           lēmumā ir pieļauta kļūda, jo nav ņemts vērā tas, ka prasītāju rīcība salīdzinājumā ar dažiem citiem lēmuma adresātiem bija būtiski ierobežotāka, un prasītājām attiecīgi nav piemērots mazāks pārkāpuma smaguma koeficients un mazāka papildu summa un/vai samazinājums saistībā ar atbildību mīkstinošiem apstākļiem.


title: lieta C-367/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 24. augustā (faksa kopija saņemta 2004. gada 20. augustā) iesniedza Deutsche Post AG un DHL Express (Italy) S.r.l. (iepriekš saukta - DHL International S.r.l.), par 2004. gada 27. maija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) rīkojumu lietā T-358/02 Deutsche Post AG un DHL International S.r.l. pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Itālijas Republika un Poste Italiane SpA

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/8

         Apelācija, ko 2004. gada 24. augustā (faksa kopija saņemta 2004. gada 20. augustā) iesniedza Deutsche Post AG un DHL Express (Italy) S.r.l. (iepriekš saukta - DHL International S.r.l.), par 2004. gada 27. maija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) rīkojumu lietā T-358/02 Deutsche Post AG un DHL International S.r.l. pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Itālijas Republika un Poste Italiane SpA
   (lieta C-367/04 P)
   (2004/C 284/17)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 24. augustā (faksa kopija saņemta 2004. gada 20. augustā) ir iesniegta apelācija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastavā) 2004. gada 27. maija rīkojumu lietā T-358/02 Deutsche Post AG un DHL International S.r.l. pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Itālijas Republika un Poste Italiane SpA, ko iesniedza Deutsche Post AG und DHL Express (Italy) S.r.l. (iepriekš saukta - DHL International S.r.l.), (Itālija), ko pārstāv Jochim Sedemund und Thomas Lübbig, advokātu biroja Freshfields Bruckhaus Deringer advokāti, kas norādīja adresi Potsdamer Platz 1, D-10785 Berlin.
   Prasītāju prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Pirmās instances tiesas 2004. gada 27. maija rīkojumu lietā T-358/02 (1) un atzīt Deutsche Post AG und DHL Express (Itālija) 2002. gada 3. decembrī celto prasību par pieņemamu;

               2)

               piespriest atbildētajai un lietas dalībniekiem, kas to atbalsta, atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācija ir vērsta pret Pirmās instances tiesas 2004. gada 27. maija rīkojumu lietā T-358/02 (Deutsche Post AG u.c. / Komisija). Ar šo rīkojumu Pirmās instances tiesa 2002. gada 3. decembrī Deutsche Post AG und DHL Express (Italy) S.r.l. celto prasību noraidījusi kā nepieņemamu. Pirmās instances tiesa uzskata, ka prasītājas nevar izpildīt prasības, kas tām dod tiesības iesniegt prasības pieteikumu. Turpretī prasītajas savā apelācijā apgalvo, ka Komisijas lēmums attiecas uz tiem tieši un individuāli, tādēļ tām ir tiesības iesniegt prasības pieteikumu saskaņā ar EKL 230. panta 4. punktu. Tā kā prasītājām turklāt ir nepieciešamās tiesiskās aizsardzības intereses, Pirmās instances tiesas 2004. gada 27. maija rīkojums lietā T-358/02 jāatceļ un Deutsche Post AG und DHL Express (Itālija) 2002. gada 3. decembrī celtā prasība jāatzīst par pieņemamu.

      (1)  OV C 228, 11.9.2004.


title: Lieta T-489/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Insight Direct USA /ITSB — Net Insight ( Insight )

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Insight Direct USA/ITSB — Net Insight (“Insight”)
   (Lieta T-489/07)
   (2008/C 64/74)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Insight Direct USA, Inc., Tempe (Savienotās Valstis) (pārstāvji — M. Gilbert un M. Moore, Solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Net Insight AB, Stokholma, Zviedrija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 20. septembra lēmumu lietā R 1428/2006-2, atzīt par spēkā neesošu reģistrācijas pieteikumam noraidījumu attiecībā uz visiem pakalpojumiem, kuri ietilpst 37. un 42. klasē un noraidītajiem pakalpojumiem, kuri ietilpst 35. klasē, un nolemt turpināt procedūru attiecībā uz visiem pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem pieteikums tika publicēts.

               —

               piespriest Birojam un pārējiem lietas dalībniekiem segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Insight” attiecībā uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 35., 36., 37. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 309 002

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Net Insight AB

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas un valsts vārdiska preču zīme“NET INSIGHT” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 37. un 41. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji noraidīt un daļēji apmierināt iebildumu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome nepareizi noteica agrākās preču zīmes dominējošos un atšķirtspējīgos elementus, un neapsvēra visus vērā nozīmīgos apstākļus, izvērtējot attiecīgo preču un pakalpojumu līdzību. Turklāt Apelāciju padome nav apsvērusi visus nozīmīgos apstākļus attiecībā uz visaptverošo novērtējumu, nosakot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēju.


title: Lieta C-557/13: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hermann Lutz/Elke Bäuerle, ECZ Autohandel GmbH maksātnespējas administratore Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 1346/2000 — 4. un 13. pants — Maksātnespējas procedūra — Maksājums, kas veikts pēc maksātnespējas procedūras sākšanas, pamatojoties uz apķīlāšanu, kas veikta pirms šī datuma — Kreditoru interesēm kaitējoša juridiska akta apstrīdēšanas prasība — Noilguma, apstrīdēšanas prasības celšanas un prasības celšanas termiņi — Apstrīdēšanas prasības formas noteikumi — Piemērojamie tiesību akti

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hermann Lutz/Elke Bäuerle, ECZ Autohandel GmbH maksātnespējas administratore
   (Lieta C-557/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1346/2000 - 4. un 13. pants - Maksātnespējas procedūra - Maksājums, kas veikts pēc maksātnespējas procedūras sākšanas, pamatojoties uz apķīlāšanu, kas veikta pirms šī datuma - Kreditoru interesēm kaitējoša juridiska akta apstrīdēšanas prasība - Noilguma, apstrīdēšanas prasības celšanas un prasības celšanas termiņi - Apstrīdēšanas prasības formas noteikumi - Piemērojamie tiesību akti)
   (2015/C 198/09)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Hermann Lutz

      Atbildētāja: Elke Bäuerle, ECZ Autohandel GmbH maksātnespējas administratore

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams gadījumā, ja pirms maksātnespējas procedūras sākšanas apķīlātas naudas summas izmaksa, ko maksātnespējas administrators ir apstrīdējis, notiek tikai pēc šīs procedūras uzsākšanas;

               2)

               Regulas Nr. 1346/2000 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietvertais izņēmuma regulējums attiecas arī uz noilguma, apstrīdēšanas prasības un prasības celšanas termiņiem, kuri ir paredzēti tiesību aktā, kas attiecas uz maksātnespējas administratora apstrīdēto juridisko aktu;

               3)

               formas noteikumi, kas ir jāievēro apstrīdēšanas prasības celšanā, Regulas Nr. 1346/2000 13. panta piemērošanas vajadzībām nosaka atbilstoši tiesību aktam, kas attiecas uz maksātnespējas administratora apstrīdēto juridisko aktu.

      (1)  OV C 15, 18.1.2014.


title: Lieta C-409/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar  Verwaltungsgericht Gießen  (Vācija) 2007. gada 3. septembra  rīkojumu — Avalon Service-Online-Dienste GmbH / Wetteraukreis

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgericht Gießen (Vācija) 2007. gada 3. septembra rīkojumu — Avalon Service-Online-Dienste GmbH/Wetteraukreis

   (Lieta C-409/07)
   (2007/C 283/26)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Gießen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Avalon Service-Online-Dienste GmbH

      Atbildētāja: Wetteraukreis

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 43. un 49. pants ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem ir pretrunā tāds valsts monopols uz noteiktām azartspēlēm kā, piemēram, sporta derības, ja attiecīgajā dalībvalstī nav saskaņotas un sistemātiskas azartspēļu ierobežošanas politikas, īpaši tādēļ, ka valsts koncesiju saņēmušie pasākumu rīkotāji mudina piedalīties citās azartspēlēs — kā valsts loterijas un kazino — un tādējādi privāti pakalpojumu sniedzēji var sniegt citas spēles ar tādu pašu vai vēl augstāku iespējamo atkarību izraisošo potenciālu — kā derības par noteiktiem sporta pasākumiem (kā zirgu skriešanās sacensības) un spēļu automātu pakalpojumi?

               2)

               Vai EKL 43. un 49. pants ir interpretējami tādējādi, ka attiecīgi norīkoto dalībvalsts iestāžu izsniegtās atļaujas sporta derību organizēšanai, kas nav ierobežotas tikai ar valsts teritoriju, tās saņēmējam, kā arī viņa pilnvarotām trešajām personām tiek piešķirtas tiesības piedāvāt un īstenot līgumu noslēgšanu saistībā ar attiecīgajiem piedāvājumiem arī citās dalībvalstīs bez papildus valsts atļaujas?


title: Lieta T-65/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 5. jūnija spriedums — Recombined Dairy System /Komisija (Muitas savienība — Laktoglobulīna koncentrātu imports no Jaunzēlandes — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu — Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 236. pants)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/66

         Vispārējās tiesas 2013. gada 5. jūnija spriedums — Recombined Dairy System/Komisija
   (Lieta T-65/11) (1)

   (Muitas savienība - Laktoglobulīna koncentrātu imports no Jaunzēlandes - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu - Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 236. pants)
   2013/C 225/145
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Recombined Dairy System A/S (Horsens, Dānija) (pārstāvji — T. Kristjánsson un T. Gønge, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A.-M. Caeiros, L. Keppenne un B.-R. Killmann, kuriem palīdz P. Dyrberg, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 12. novembra Lēmumu C(2010) 7692, galīgā redakcija, ar kuru konstatēts, ka atsevišķu ievedmuitas nodokļu vēlāka iegrāmatošana ir pamatota un ka šo nodokļu atlaišana nav pamatota (lieta REC 03/08).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 12. novembra Lēmuma C(2010) 7692, galīgā redakcija, ar kuru konstatēts, ka atsevišķu ievedmuitas nodokļu vēlāka iegrāmatošana ir pamatota un ka šo nodokļu atlaišana nav pamatota (lieta REC 03/08), 1. panta 2. un 4. punktu, ciktāl tie attiecas uz laktoglobulīna koncentrātu 131 un 8471 importu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Recombined Dairy System A/S tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 103, 2.4.2011.


title: Lieta T-287/11: Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra spriedums – Heitkamp BauHolding/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas nodokļu tiesiskais regulējums par zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (Sanierungsklausel) — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Individuāls skārums — Pieņemamība — Valsts atbalsta jēdziens — Selektīvs raksturs — Nodokļu sistēmas raksturs un uzbūve

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra spriedums – Heitkamp BauHolding/Komisija
   (Lieta T-287/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas nodokļu tiesiskais regulējums par zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (Sanierungsklausel) - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Individuāls skārums - Pieņemamība - Valsts atbalsta jēdziens - Selektīvs raksturs - Nodokļu sistēmas raksturs un uzbūve)
   (2016/C 098/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Heitkamp BauHolding GmbH (Herne, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji W. Niemann, M. Kiera-Nöllen un S. Geringhoff, vēlāk – Niemann, Geringhoff un P. Dodos, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji R. Lyal, T. Maxian Rusche un M. Adam, vēlāk – Lyal, Maxian Rusche un C. Egerer, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un K. Petersen)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 26. janvāra Lēmumu 2011/527/ES par valsts atbalstu C 7/10 (ex CP 250/09 un NN 5/10), ko Vācija īstenojusi saskaņā ar Shēmu nodokļu zaudējumu pārnešanai grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanas gadījumā, kas paredzēta Likumā par uzņēmumu ienākuma nodokli (“KStG, Sanierungsklausel”) (OV L 235, 26. lpp.)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Iebildi par nepieņemamību noraidīt.

               2)

               Noraidīt prasību kā nepamatotu.

               3)

               Heitkamp BauHolding GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem Komisija sedz pati.

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011