title: Lieta C-462/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. jūlijā Mylène Troszczynski iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 16. maija spriedumu lietā T-626/16, Troszczynski/Parlaments

text:
               8.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. jūlijāMylène Troszczynski iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 16. maija spriedumu lietā T-626/16, Troszczynski/Parlaments
      (Lieta C-462/18 P)
      (2018/C 364/03)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mylène Troszczynski (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija spriedumu lietā T-626/16;
      Līdz ar to:

                  —

                  atcelt Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu, kas pieņemts, piemērojot grozītā Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija Lēmuma 2009/C 159/01 “par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumiem” 68. pantu, konstatējot parādu 56 554 euro apmērā;

                  —

                  atcelt paziņojumu par parādu Nr. 2016-888, kas paziņots 2016. gada 30. jūnijā un ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja ir informēta, ka attiecībā uz viņu ir konstatēts parāds saskaņā ar ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu par “saistībā ar parlamentāro palīdzību nepamatoti samaksāto summu atgūšanu, piemērojot īstenošanas noteikumu 68. pantu un Finanšu regulas 78., 79. un 80. pantu”;

                  —

                  lemt par tiesībām uz apelācijas sūdzības iesniedzējai piešķiramo kompensācijas summu par morālo kaitējumu, kas izriet no nepamatotām apsūdzībām pirms jebkāda izmeklēšanas slēdziena paziņošanas, no viņas tēla aizskāruma un no apstrīdētā lēmuma izraisītiem būtiskiem sarežģījumiem viņas personiskajā un politiskajā dzīvē;

                  —

                  lemt par tiesībām uz apelācijas sūdzības iesniedzējai piešķiramo summu saistībā ar tiesāšanās izdevumiem;

                  —

                  piespriest Parlamentam atlīdzināt visus izdevumus;

                  —

                  pirms sprieduma taisīšanas: aicināt Parlamentu iesniegt J.O. administratīvās lietas materiālus un OLAF lietas materiālus, kas attiecas uz šo personu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats ir atvedināts no kļūdas tiesību piemērošanā un būtisku procedūras noteikumu pārkāpuma. Pirmkārt, Vispārējās tiesas spriedumi lietās Bilde un Montel esot jauns fakts, kas esot noticis pēc tiesvedības rakstveida daļas pabeigšanas un kas izskaidrojot iesniedzamo pierādījumu veidu un skaitu. Reglamenta 85. panta 3. punkta nosacījumi esot tikuši izpildīti. Otrkārt, Vispārējā tiesa, apstiprinādama, ka var izskatīt tikai tos faktiskos apstākļus, kas ir tikuši norādīti ģenerālsekretāram, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Nepamatotu maksājumu atgūšanas procedūra līdzinās prasībai ar neierobežotu pārbaudi tiesā, kurā pat tiesvedības gaitā var tikt iesniegti visi elementi, kas ir lietderīgi pareizai strīda izvērtēšanai.
      Otrais pamats ir atvedināts no Vispārējās tiesas pieļauta tiesību uz aizstāvību un būtisku procedūras noteikumu pārkāpuma. Pirmkārt, Vispārējā tiesa neesot nodrošinājusi taisnīgas un sacīkstes principam atbilstošas debates, neprasot Parlamentam ievērot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 42. pantu. Parlamenta rīcībā esot administratīvās lietas un OLAF lietas materiāli, no kuriem tas var gūt priekšrocības pēc saviem ieskatiem, jo pierādījumi par darbu var būt atrodami abās lietās, tomēr tie var palikt neizpausti apelācijas sūdzības iesniedzējai. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatīdama par likumīgu apstākli, ka ģenerālsekretārs nebija uzklausījis personīgi apelācijas sūdzības iesniedzēju.
      Trešais pamats ir atvedināts no kļūdas tiesību piemērošanā, kļūdas faktu un pierādījumu juridiskā rakstura kvalifikācijā, diskriminācijas, fumus persecutionis, tiesiskās paļāvības un tiesiskuma principu pārkāpuma, kā arī no pilnvaru nepareizas izmantošanas. Pirmkārt, iesniegto dokumentu kritiskas analīzes neveikšana veido pamatojuma nesniegšanu. Otrkārt, esot pieļauts palīgu politisko tiesību aizskārums. Treškārt, nepamatotu maksājumu atgūšanas jomā pierādīšanas risku vispirms uzņemoties administrācija, kurai esot jānorāda pamatoti iemesli iegūtā apšaubīšanai. Ceturtkārt, Parlamenta priekšsēdētāja un ģenerālsekretāra attieksme pret Front national deputātiem esot bijusi diskriminējoša. Visbeidzot, atteikums iesniegt administratīvās lietas un OLAF lietas materiālus liek apšaubīt tiesiskās paļāvības principu, tiesiskumu un veidojot pilnvaru nepareizu izmantošanu.


title: Lieta C-493/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – UB/VA, Tiger SCI, WZ UB maksātnespējas administratora statusā, Banque patrimoine et immobilier SA

text:
               8.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – UB/VA, Tiger SCI, WZ UB maksātnespējas administratora statusā, Banque patrimoine et immobilier SA

      (Lieta C-493/18)
      (2018/C 364/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UB

         Atbildētājas: VA, Tiger SCI, WZ UB maksātnespējas administratora statusā, Banque patrimoine et immobilier SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai maksātnespējas administratora, ko ir iecēlusi dalībvalsts tiesa, kura ir uzsākusi maksātnespējas procesu, celta prasība ar mērķi panākt, ka tiek atzīts, ka attiecībā uz šo procesu nav piemērojamas hipotēkas, kas ir reģistrētas attiecībā uz parādnieka nekustamajiem īpašumiem citā dalībvalstī, kā arī šajā dalībvalstī īstenotā šo īpašumu pārdošana, ar mērķi atgriezt šos īpašumus parādnieka mantā, izriet tieši no maksātnespējas procesa un ir cieši ar to saistīta?

                  2.

                  Apstiprinošās atbildes gadījumā, vai maksātnespējas procesa uzsākšanas dalībvalsts tiesām ir izņēmuma jurisdikcija šīs maksātnespējas administratora celtās prasības izskatīšanai vai, tieši pretēji, tikai nekustāmo īpašumu atrašanās vietas dalībvalsts tiesām ir jurisdikcija šajā gadījumā, vai arī starp šīm dažādajām jurisdikcijām pastāv konkurējošā jurisdikcija un ar kādiem nosacījumiem?

                  3.

                  Vai nolēmums, ar kuru tās dalībvalsts tiesa, kura ir uzsākusi maksātnespējas procesu, maksātnespējas administratoram dod tiesības celt prasību citā dalībvalstī, ja tā principā ietilpst tiesas, kas ir uzsākusi procesu, jurisdikcijā, var noteikt šīs citas valsts jurisdikciju, it īpaši tāpēc, ka šis nolēmums var tikt kvalificēts kā nolēmums par maksātnespējas procesa norisi Regulas [Nr. 1346/2000] (1) 25. panta 1. punkta izpratnē un tādēļ to var atzīt bez jebkādas citas formalitātes, piemērojot šo tiesību normu?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (OV L 160, 1. lpp.).


title: Lieta C-477/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Exportslachterij J. Gosschalk en Zn. BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Exportslachterij J. Gosschalk en Zn. BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      (Lieta C-477/18)
      (2018/C 373/09)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Exportslachterij J. Gosschalk en Zn. BV

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (2004. gada 29. aprīlis) (Regula Nr. 882/2004) (1) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem, VI pielikuma 1. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” un Regulas Nr. 882/2004 VI pielikuma 2. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” ir jāinterpretē tādējādi, ka (algu un darba samaksas) izmaksas, ko var ņemt vērā nodevu aprēķināšanā, drīkst būt tikai to oficiālo veterinārārstu un oficiālo palīgu (algu un darba samaksas) izmaksas, kuri veic oficiālās kontroles, vai arī tajās var iekļaut arī cita Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Nīderlandes Pārtikas produktu un patēriņa preču iestāde, NVWA) vai Besloten Vennootschap Kwaliteitskeuring Dierlijke Sector (Sabiedrība ar ierobežotu atbildību kvalitātes kontrolei lopkopības nozarē, KDS) personāla (algu un darba samaksas) izmaksas?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta tāda atbilde, ka Regulas Nr. 882/2004 VI pielikuma 1. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” un Regulas Nr. 882/2004 VI pielikuma 2. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” var ietvert arī cita NVWA vai KDS personāla (algu un darba samaksas) izmaksas, kādos apstākļos un kādās robežās tad starp šīm cita personāla izmaksām un oficiālajām kontrolēm pastāv vēl tik cieša saikne, lai par šīm (algu un darba samaksas izmaksām) iekasētās nodevas varētu pamatot ar Regulas Nr. 882/2004 27. panta 4. punktu un VI pielikuma 1. un 2. punktu?

                  3)

                              a)

                              Vai tiesiskais regulējums Regulas Nr. 882/2004 27. panta 4. punkta a) apakšpunktā un VI pielikuma 1. un 2. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka minētajam 27. panta 4. punktam un VI pielikuma 1. un 2. punktam ir pretrunā tas, ka kautuvēm izrakstītajos rēķinos tiek iekļautas tādas nodevas par oficiālajām kontrolēm, kas attiecas uz stundas ceturkšņiem, kurus tās ir pieteikušas kompetentajā iestādē, bet kuri reāli nav izlietoti oficiālajām kontrolēm?

                              b)

                              Vai atbilde uz 3.a) jautājumu ir spēkā arī tad, ja kompetentā iestāde aizņemas oficiālus veterinārārstus, kuri nesaņem atlīdzību par stundas ceturkšņiem, kurus kautuve ir pieteikusi kompetentajā iestādē, bet kuros reāli netika veiktas oficiālajām kontrolēm vajadzīgās darbības, turklāt kautuvei izrakstītajos rēķinos iekļautā summa par pieteiktajiem, bet neizlietotajiem stundas ceturkšņiem ir paredzēta kompetentās iestādes vispārējo administratīvo izmaksu segšanai?

                  4)

                  Vai tiesiskais regulējums Regulas Nr. 882/2004 27. panta 4. punkta a) apakšpunktā un VI pielikuma 1. un 2. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka 27. panta 4. punktam ir pretrunā tas, ka kautuvēm izrakstītajos rēķinos par oficiālajām kontrolēm vajadzīgajām darbībām, ko veic NVWA nodarbinātie veterinārārsti un (mazāk atalgotie) aizlienētie veterinārārsti, tiek piemērots vidējais tarifs, līdz ar to tām izrakstītajos rēķinos tiek piemērots lielāks tarifs nekā aizlienētajiem veterinārārstiem samaksātais tarifs?

                  5)

                  Vai tiesiskais regulējums Regulas Nr. 882/2004 26. pantā un 27. panta 4. punkta a) apakšpunktā, kā arī VI pielikuma 1. un 2. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka nodevu par oficiālajām kontrolēm aprēķināšanā var ņemt vērā izmaksas, kas paredzētas rezerves izveidošanai sabiedrībā ar ierobežotu atbildību (KDS), no kuras kompetentā iestāde aizņemas oficiālos palīgus, turklāt krīzes gadījumā rezervi var izmantot, lai samaksātu algas, darba samaksu un izglītības izdevumus personālam, kurš reāli veic oficiālās kontroles, un personālam, kurš dara iespējamu oficiālo kontroļu veikšanu?

                  6)

                  Ja uz piekto jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, līdz kādai summai drīkst veidot šādu rezervi, un kāds drīkst būt tās aptvertais laikposms?

         (1)  OV 2004, L 165, 1. lpp.


title: Lieta C-445/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

      (Lieta C-445/18)
      (2018/C 373/06)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Vaselife International BV, Chrysal International BV

         Atbildētāja: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pēc jaunas atsauces līdzekļa atļaujas kompetentajai iestādei College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden ir tiesības – attiecīgā gadījumā pēc savas iniciatīvas – mainīt atļaujas, kas attiecas uz paralēlu tirdzniecību Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (1) 52. panta izpratnē un kas izsniegta pirms lēmuma par jaunu atļauju, derīguma termiņu atbilstoši – vēlākam – derīguma datumam, kurš ir piesaistīts lēmumam par jaunu atsauces līdzekļa atļauju?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai paralēlas tirdzniecības atļaujas derīguma termiņa mainīšana ir automātiskas, no pašas Regulas (EK) Nr. 1107/2009 izrietošas sekas, ko rada atsauces līdzekļa jauna atļauja? Vai līdz ar to paralēlas tirdzniecības atļaujas jauna derīguma datuma reģistrēšana kompetentās iestādes datubāzē ir vienkārši administratīva darbība, vai arī par to ir jāpieņem lēmums pēc savas iniciatīvas vai pamatojoties uz pieteikumu?

                  3)

                  Ja uz otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka ir nepieciešams lēmums, vai šajā gadījumā ir piemērojams Regulas (EK) Nr. 1107/2009 52. pants, it īpaši šā panta 3. punkts?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša, kāda(-as) tiesību norma(-as) tad ir jāpiemēro?

                  5)

                  Vai augu aizsardzības līdzekli var uzskatīt par tādu, kas nav identisks Regulas (EK) Nr. 1107/2009 52. panta izpratnē, jau tad, ja atsauces līdzekļa izcelsmes vieta (vairs) nav tas pats uzņēmums? Vienlaikus, atbildot uz šo jautājumu, tiek lūgts, lai Tiesa izvērtētu jautājumu, vai asociēts uzņēmums vai saskaņā ar licenci strādājošs uzņēmums var nozīmēt arī uzņēmumu, kas ar tiesību īpašnieka atļauju ražo produktu pēc tās pašas receptes. Vai šajā saistībā ir būtiski, vai ražošanas process, saskaņā ar kuru tiek ražots atsauces līdzeklis un paralēli importējamais ražojums, attiecībā uz aktīvajām vielām notiek vienā un tajā pašā uzņēmumā?

                  6)

                  Vai vienkārši atsauces līdzekļa ražotnes maiņai ir nozīme, novērtējot jautājumu par produkta identiskumu?

                  7)

                  Ja atbilde uz piekto un/vai sesto jautājumu ir apstiprinoša, vai no tā izrietošo secinājumu (“nav identisks”) var izmainīt tas, ka kompetentā iestāde jau ir konstatējusi, ka produkta sastāvs nav mainījies vai ir mainījies tikai minimāli?

                  8)

                  Kam ir jāpierāda, ka ir izpildīti Regulas (EK) Nr. 1107/2009 52. panta 3. punkta nosacījumi, ja paralēlā produkta atļaujas īpašniekam un atsauces līdzekļa atļaujas īpašniekam šajā jautājumā ir atšķirīgi viedokļi?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).


title: Lieta T-451/18: Prasība, kas celta 2018. gada 18. jūlijā – Triantafyllopoulos u.c./ECB

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/12

      Prasība, kas celta 2018. gada 18. jūlijā – Triantafyllopoulos u.c./ECB
      (Lieta T-451/18)
      (2018/C 373/13)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Panaghiotis Triantafyllopoulos (Patra, Grieķija) un citi 487 prasītāji (pārstāvis: N. Ioannou, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt tiem faktiski nodarīto kaitējumu, kas attiecībā uz katru no tiem ir konkretizēts prasības pieteikumā un kura apmērs ir aprēķināts, reizinot summu 83,77 EUR par katru kooperatīvās sabiedrības paju ar katram prasītajam (fiziskai vai juridiskai personai) piederošo paju skaitu;

                  —

                  piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šīs prasības prasījums ir atlīdzināt kaitējumu, kas esot nodarīts prasītājiem kā “Achaiki Syneteristiki Trapeza SYN.P.E.” (turpmāk tekstā – “Ahajas kooperatīvā kredītbanka”) paju īpašniekiem sakarā ar tās īpašo likvidāciju un kas ietver pietiekami smagu faktisku kaitējumu, kas izpaužas kā katram prasītajam piederošo paju vērtības zudums. Šis kaitējums esot radies tāpēc, ka laikā no 1999. gada līdz 2012. gadam gan Grieķijas Banka (turpmāk tekstā arī – “TtE”) nepareizi īstenoja kontroli un uzraudzību pār Ahajas kooperatīvo kredītbanku, gan Eiropas Centrālā banka nepareizi īstenoja kontroli un uzraudzību kā pār TtE, tā – ar tās starpniecību, kā arī tieši – pār Ahajas kooperatīvo kredītbanku.
      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza šādus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats, kas atvedināts no faktiskajiem apstākļiem, krimināllietas materiāliem un valsts tiesībām.

                              —

                              Laikā no 1999. gada līdz brīdim, kad TtE atsauca atļauju Ahajas kooperatīvās kredītbankas darbībai, tās secīgās vadības bija oportūnistiski piesavinājušās šīs sabiedrības mantu un izmantojušas to noziedzīgiem mērķiem, kas ir gluži atšķirīgi no likumā paredzētajiem. Tas notika, pat neievērojot bankas darbībā ievērojamās likumiskās procedūras. Saskaņā ar valsts tiesībām TtE ir vienīgā uzraudzības iestāde, kuras ziņā ir veikt visus preventīvos, uzraudzības un īstenošanas pasākumus, lai nenotiktu tas, kas ir noticis un kā rezultātā tikusi izsaimniekota šīs sabiedrības manta.

                  2.

                  Otrais pamats, kas atvedināts no LESD 340. panta.

                              —

                              Saskaņā ar LESD 340. panta trešo daļu ECB, būdama apveltīta ar patstāvīgas juridiskas personas statusu, saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, novērš jebkādu kaitējumu, ko pati vai tās darbinieki radījuši, pildot savus pienākumus.

                  3.

                  Trešais pamats, kas atvedināts no Tiesas judikatūras

                              —

                              Tiesas judikatūrā ir prasīts, lai tiktu pierādīts, ka ir būtiski pārkāptas tiesību normas, ar kurām ir domāts tiesību subjektiem piešķirt tiesības. Runājot par nosacījumu, ka pārkāpumam jābūt būtiskam, ir uzskatāms par izpildītu noteicošais kritērijs, proti, apstāklis, ka attiecīgās Savienības iestādes amatpersonas ir smagi un klaji pārkāpušas tām piešķirtās rīcības brīvības robežas. Par kritēriju, pēc kura noskaidrojams, vai rīcībā iesaistītā iestāde ir klaji un smagi pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas, var kalpot nodarītā kaitējuma apjoms un pakāpe, kā arī cietušo skaits. Turklāt jānorāda, ka būtisks Savienības tiesību pārkāpums ir arī tad, ja attiecīgā iestāde nebūtu izdarījusi kļūdas, rīkojoties pienācīgi tālredzīgi un piesardzīgi. ECB nav izpildījusi savu Līgumā un pašas statūtos noteikto pienākumu piemērot Grieķijas Bankai sankcijas par to, ka tā nav pienācīgi uzraudzījusi Ahajas kooperatīvo kredītbanku. Proti, ECB atbildībā ir kontrolēt, vai dalībvalstu centrālās bankas darbojas atbilstīgi Līgumiem un tās statūtiem. Gadījumā, ja šāda kontrole nav veikta, ir runa par pārvaldības trūkumiem – labas pārvaldības principa pārkāpumu – kurus būtu varēts paredzēt, ja vien ECB būtu veikusi vajadzīgos pasākumus, lai “atgādinātu” Grieķijas Bankai to, kādi uzdevumi tai ir noteikti Līgumos un ka tai nav atļauts atstāt bez uzraudzības kredītiestādes, jo tādējādi tiek apdraudēta Eiropas Savienības monetārā stabilitāte, kuru nodrošināt ir ECB sūtība. ECB būtu bijis jākontrolē, vai Grieķijas Banka ir izpildījusi savus Eiropas Centrālo banku sistēmas locekles pienākumus, un gadījumā, ja tiktu atklāts, ka šie pienākumi nav izpildīti, tai būtu vajadzējis pienācīgi rīkoties, nevis jāpaliek dīkā stāvam.


title: Lieta T-503/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. augustā – Haba Trading/EUIPO – Vida (“vidaXL”)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/16

      Prasība, kas celta 2018. gada 22. augustā – Haba Trading/EUIPO – Vida (“vidaXL”)
      (Lieta T-503/18)
      (2018/C 373/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Haba Trading BV (Utrecht, Nīderlande) (pārstāvji: B. Schneiders un A. Brittner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Vida AB (Alvesta, Zviedrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “vidaXL” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 603 024

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 12. jūnija lēmums lietā R 190/2016-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-478/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. augustā – Bezouaoui un HB Consultant/Komisija

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/13

      Prasība, kas celta 2018. gada 6. augustā – Bezouaoui un HB Consultant/Komisija
      (Lieta T-478/18)
      (2018/C 373/14)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Hacène Bezouaoui (Avanne, Francija), HB Consultant (Beure, Francija) (pārstāvji: J.-F. Henrotte un N. Neyrinck, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāju prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu. Tādējādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 10. aprīļa lēmumu C(2018) 2075 final lietā SA.46897 (2018/NN) – Francijas iespējamais atbalsts – CACES;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots jēdziens “vainojamība” LESD 107. panta izpratnē, jo tas, ka Organismes paritaires collecteur agréés par l’État (OPCA) [Valsts apstiprinātas uz paritāti balstītas struktūras] atmaksā drošas būvniecības tehnikas vadīšanas mācību izdevumus, esot uzskatāms par valsts resursu izmantošanu, kuru izraisījis pasākums, kurā ir vainojama valsts. Tādējādi prasītāji norāda, ka lēmumā, kuru tie prasa atcelt, nav ievērota Pearle judikatūra (spriedums, 2004. gada 15. jūlijs, Pearle u.c., C-345/02, EU:C:2004:448).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots jēdziens “priekšrocība LESD 107. panta izpratnē, jo ar Francijas valsts šajā lietā veiktajiem pasākumiem tiekot sniegta priekšrocība uzņēmumiem, kuri nodrošina tā sauktās “CACES®” (Certificat d’Aptitude à la Conduite En Sécurité [Drošas vadīšanas prasmes apliecība]) mācības, pretstatā uzņēmumiem, kuri nodrošina tā sauktās “PCE®” (Permis à la Conduite d’Engins [Tehnikas vadīšanas atļauja]) mācības.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots jēdziens “selektivitāte” LESD 107. panta izpratnē, jo veiktajiem pasākumiem esot selektīvs raksturs. Šis pamats ir iedalīts trijās daļās:

                              —

                              pirmā daļa par argumentu, saskaņā ar kuru OPCA neesot pilnvaru diskriminēt dažādas mācības, kas atbilst tām pašām vajadzībām un ko visas ir atzinusi Francijas valsts;

                              —

                              otrā daļa par argumentu, saskaņā ar kuru Francijas valsts iejaukšanās pasākumu rezultātā OPCA tiek maldinātas par mācību sistēmu, kas atbilst likumiskajām prasībām un par ko var tikt sniegta atlīdzība;

                              —

                              trešā daļa par argumentu, saskaņā ar kuru atšķirīgā attieksme pret abām izglītības sistēmām (CACES® un PCE®) nav pamatota ar atsauces sistēmas raksturu vai vispārējo uzbūvi.


title: Lieta C-459/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. jūlijā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. jūlijā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat

      (Lieta C-459/18)
      (2018/C 373/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Argenta Spaarbank NV

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu nodokļu jomā, saskaņā ar kuru, aprēķinot ar nodokli apliekamo peļņu Beļģijā ar nodokli neierobežoti apliekamai sabiedrībai, kurai citā dalībvalstī ir pastāvīgais uzņēmums, kura peļņa Beļģijā ir pilnībā atbrīvota no nodokļa atbilstoši starp Beļģiju un citu dalībvalsti noslēgtai konvencijai par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu,

                  —

                  atskaitījums par riska kapitālu tiek samazināts par tādu atskaitījumu par riska kapitālu, kuru aprēķina pēc pozitīvās starpības starp pastāvīgā uzņēmuma aktīvu neto uzskaites vērtību, no vienas puses, un to pasīvu kopsummu, kuri neietilpst sabiedrības pašu kapitālā un ir attiecināmi uz pastāvīgo uzņēmumu, no otras puses, un

                  —

                  minētais samazinājums netiek piemērots, ja tā summa ir mazāka par šā pastāvīgā uzņēmuma peļņu,

            bet atskaitījums par riska kapitālu netiek samazināts, ja šo pozitīvo starpību var attiecināt uz Beļģijā esošu pastāvīgo uzņēmumu?


title: Lieta T-484/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – XB/ECB

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/14

      Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – XB/ECB
      (Lieta T-484/18)
      (2018/C 373/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: XB (pārstāvis: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)

         Prasītāja prasījumi

                  —

                  atcelt 2017. gada 6. novembra un 2017. gada 4. decembra lēmumus, paziņojot prasītājam, ka viņam nav tiesību uz noteiktiem pabalstiem (apgādnieka pabalstu, bērna pabalstu, izglītības pabalstu un pirmsskolas pabalstu);

                  —

                  attiecīgi, piespriest attiecīgo summu samaksu no pieprasītajiem datumiem, tām pieskaitot nokavējuma procentus (ECB likme + 2 punkti). Jāuzskata, ka korekcijas maksājumiem, kas nav saistīti ar mēnesi, kurā tie tiek maksāti, piemēro nodokli, kas būtu bijis jāmaksā, ja tie tiktu veikti parastos datumos saskaņā ar Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 260/68 (1);

                  —

                  vajadzības gadījumā atcelt 2018. gada 5. jūnija lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja 2018. gada 29. martā iesniegtā sūdzība;

                  —

                  vajadzības gadījumā atcelt 2018. gada 2. februāra lēmumus, ar kuriem tika noraidīts prasītāja 2017. gada 15. decembra administratīvās izskatīšanas pieprasījums;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB nosacījumi par īstermiņa nodarbinātību un tās īstermiņa nodarbinātības noteikumi ir nelikumīgi (pamats par prettiesiskumu).

                              —

                              ECB nosacījumi par īstermiņa nodarbinātību un tās īstermiņa nodarbinātības noteikumi ir pretrunā, pirmkārt, bērnu tiesībām un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā noteiktajiem ģimenes aizsardzības un nediskriminācijas principiem, otrkārt, nediskriminācijas principam starp pagaidu un pastāvīgajiem darba ņēmējiem un, treškārt, nediskriminācijas principam un nodokļu maksātāju vienlīdzības principam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots kolektīvo tiesību pārkāpums, jo, pieņemot ECB īstermiņa nodarbinātības nosacījumus un noteikumus, nav notikusi pienācīga apspriešanās ar ECB personāla komiteju.

         (1)  Padomes Regula (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 260/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko paredz Eiropas Kopienu nodokļa piemērošanas nosacījumus un procedūru (OV 1968, L 56, 8. lpp.).


title: Lieta T-504/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. augustā – XG/Komisija

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/17

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. augustā – XG/Komisija
      (Lieta T-504/18)
      (2018/C 373/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: XG (pārstāvji: S. Kaisergruber un A. Burghelle-Vernet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt 2018. gada 3. jūlija Eiropas Komisijas [konfidenciāli] (1), ar kuru ir saglabāts aizliegums prasītājam iekļūt Komisijas ēkās;

                  —

                  uzdot Komisijai segt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka akta izdošana neietilpst akta izdevēja kompetencē.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Komisijas Lēmums (ES, Euratom) 2015/443 (2015. gada 13. marts) par drošību Komisijā (OV 2015, L 72, 41. lpp.) (turpmāk tekstā – “Lēmums 2015/443”) un ka apstrīdētajam aktam nav tiesiska pamata.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas prasītāja pamattiesības, konkrēti, ir pārkāpts LESD 67. pants, LES 6. pants, Lēmuma 2015/443 3. pants, kā arī Pamattiesību hartas 6., 7., 8., 15., 27., 31., 41., 42., 47., 48. un 49. pants. Šim pamatam ir trīs daļas:

                              —

                              pirmajā daļā tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz personas brīvību, privātās dzīves neaizskaramību, personas datu aizsardzību un tiesības netraucēti strādāt;

                              —

                              otrajā daļā tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību, pārredzamību, piekļuvi dokumentiem un efektīvu tiesību aizsardzību, kā arī ir pārkāpta nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību;

                              —

                              trešajā daļā ir apgalvots, ka ir pārkāpts Pamattiesību hartas 49. pantā noteiktais samērīguma princips.

                  4.

                  Ar pakārtoti izvirzīto ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 296. pants un Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkts un principi par vienpusēja tiesību akta formālu un materiālu pamatojumu. Šim pamatam ir divas daļas:

                              —

                              pirmajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā aktā ietvertais pamatojums neatbilst formālajām prasībām;

                              —

                              otrajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā aktā nav ietverts pamatojums pēc būtības.

         (1)  Konfidenciālie dati ir aizsegti.


title: Lieta C-423/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. jūnijā iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Südzucker AG/Hauptzollamt Karlsruhe

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. jūnijā iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Südzucker AG/Hauptzollamt Karlsruhe

      (Lieta C-423/18)
      (2018/C 373/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Baden-Württemberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Südzucker AG

         Atbildētāja: Hauptzollamt Karlsruhe

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 967/2006 (1) 3. panta 2. panta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais termiņš attiecas arī uz tādiem grozījumiem laicīgi notikušā paziņojumā par pārpalikuma maksājumu, kas izriet no pēc termiņa beigām koriģēta pieskaitāmā pārpalikuma cukura daudzuma konstatējuma, pamatojoties uz pārbaudi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 952/2006 (2) 10. pantu?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
                  Vai šajā gadījumā, ja runa ir par tādiem grozījumiem laicīgi notikušā paziņojumā, kas ir tikuši izdarīti, ņemot vērā pārbaužu laikā konstatētos faktus, Tiesas 2002. gada 10. janvāra spriedumā lietā C-101/99, ECLI:EU:C:2002:7, British Sugar, minētie priekšnoteikumi saistībā ar paziņošanas termiņa neievērošanu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2670/81 Regulas Nr. 3559/91 (3) grozītajā redakcijā 3. panta 2. punktu attiecas arī uz paziņošanas termiņa atbilstoši Regulas Nr. 967/2006 3. panta 2. punktam neievērošanu?

                  3)

                  Vai, ja Regulas (EK) Nr. 967/2006 3. panta 2. punkta pirmais teikums nav piemērojams paziņojumiem par grozījumiem, pamatojoties uz pārbaudēm (skat. pirmo jautājumu), vai ja ir piemērojami termiņa neievērošanai izvirzītie priekšnoteikumi (skat. otro jautājumu), lai noteiktu termiņu, kurā ir jāpaziņo par pārpalikuma maksājuma koriģēšanu, par atskaites brīdi ir jāizmanto nākamā gada 1. maijs vai arī ir jāpiemēro valsts tiesības?

                  4)

                  Ja uz trešo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka par atskaites punktu nav jāizmanto nedz nākamā gada 1. maijs, nedz ir jāpiemēro valsts tiesības:
                  Vai tiek ievēroti Kopienu tiesību vispārējie principi, pie kuriem pieder arī samērīguma, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, ja tādā gadījumā kā šis, ņemot vērā pārbaudes, pārbaudes ziņojuma sagatavošanas un tā izvērtēšanas ilgumu, par pārpalikuma maksājumu par 2007./2008. tirdzniecības gadu tiek paziņots 2010. gada 20. oktobrī un 2011. gada 27. oktobrī? Vai šajā ziņā ir nozīme tam, vai cukura ražotājs par pārlieko daudzumu konstatēšanu ir cēlis iebildumus?

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 967/2006 (2006. gada 29. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 318/2006 attiecībā uz cukura produkciju, kura pārsniedz kvotu (OV 2006, L 176, 22. lpp.)

         (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 952/2006 (2006. gada 29. jūnijs), ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 318/2006 attiecībā uz iekšējā cukura tirgus un kvotu sistēmas pārvaldību (OV 2006, L 178, 39. lpp.)

         (3)  Komisijas Regula (EEK) Nr. 3559/91 (1991. gada 6. decembris), ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 2670/81, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu (OV 1991, L 336, 26. lpp.)


title: Lieta T-500/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. augustā – Puma/EUIPO – Destilerias MG (“MG PUMA”)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/15

      Prasība, kas celta 2018. gada 20. augustā – Puma/EUIPO – Destilerias MG (“MG PUMA”)
      (Lieta T-500/18)
      (2018/C 373/16)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji: P. Trieb un M. Schunke, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Destilerias MG SL (Vilanova i la Geltru, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MG PUMA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 108 848

         Process EUIPO: Iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 6. jūnija lēmums lietā R 2019/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-429/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. jūnijā iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Spānija) – Berta Fernández Álvarez, BMM, TGV, Natalia Fernández Olmos un María Claudia Téllez Barragán/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. jūnijā iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Spānija) – Berta Fernández Álvarez, BMM, TGV, Natalia Fernández Olmos un María Claudia Téllez Barragán/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

      (Lieta C-429/18)
      (2018/C 373/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Berta Fernández Álvarez, BMM, TGV, Natalia Fernández Olmos un María Claudia Téllez Barragán

         Atbildētājs: Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ir atbilstoša šīs tiesas veiktā Direktīvas 1999/70/EK (1) pielikumā ietvertā pamatnolīguma interpretācija, uzskatot, ka prasītāju pieņemšana darbā uz noteiktu laiku ir atzīstama par ļaunprātīgu izmantošanu, jo publiskā sektora darba devējs izmanto dažādus līguma slēgšanas veidus, no kuriem visi ir pagaidu, lai ilgstoši un pastāvīgi nodrošinātu tādu funkciju izpildi, ko parasti veic pastāvīgie štata darbinieki, un lai nosegtu strukturālus defektus un vajadzības, kurām faktiski nav pagaidu, bet gan ilgstošs un pastāvīgs raksturs? Vai tādējādi minētā līgumu slēgšana uz noteiktu laiku pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē nav pamatojama ar objektīvu iemeslu, jo tāda līgumu uz noteiktu laiku izmantošana tiešā veidā ir pretrunā pamatnolīguma preambulas otrajai daļai un minētā nolīguma vispārīgo apsvērumu 6. un 8. punktam, nepastāvot apstākļiem, kas pamatotu šādu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu izmantošanu?

                  2)

                  Vai ir atbilstoša šīs tiesas veiktā Direktīvas 1999/70/EK pielikumā ietvertā pamatnolīguma interpretācija, uzskatot, ka parastas atlases procedūras, kurai piemīt iepriekš aprakstītās iezīmes, izsludināšana nav nedz līdzvērtīgs pasākums, nedz arī tā var tikt uzskatīta par sankciju, jo tā nav samērīga ar pieļauto ļaunprātīgo izmantošanu, kā rezultātā tiek izbeigtas pagaidu darbinieka darba attiecības, pretēji direktīvas mērķiem, un turpinoties pagaidu štata darbinieku nelabvēlīgajai situācijai, un šāda atlases procedūra nevar arī tikt uzskatīta par efektīvu pasākumu, jo tā nerada darba devējam nekādu kaitējumu un arī nepilda nekādu preventīvu funkciju, un tādējādi tā neatbilst Direktīvas 1999/70 2. panta pirmajai daļai, jo tā nenodrošina, ka Spānijas valsts sasniegs direktīvā paredzētos rezultātus?

                  3)

                  Vai ir atbilstoša šīs tiesas veiktā Direktīvas 1999/70 2. panta pirmās daļas un Eiropas Savienības Tiesas 2016. gada 14. septembra sprieduma lietā C-16/15 (2) interpretācija, uzskatot, ka atklātas atlases procedūras izsludināšana nav piemērots līdzeklis, lai sodītu par secīgu pagaidu darba līgumu slēgšanas ļaunprātīgu izmantošanu, jo Spānijas tiesību aktos nav paredzēts efektīvs un preventīvs sankciju mehānisms, kas izbeigtu pagaidu štata darbinieku iecelšanas amatā ļaunprātīgu izmantošanu, un tajos nav atļauts šādos strukturāli izveidotajos amatos iecelt darbiniekus, kas cietuši no ļaunprātīgas izmantošanas, tādējādi turpinoties šo darbinieku nestabilajai situācijai?

                  4)

                  Vai ir atbilstoša šīs tiesas veiktā interpretācija, ka no ļaunprātīgas rīcības cietušā pagaidu darbinieka darba līguma pārveidošana “uz nenoteiktu laiku noslēgtā nepastāvīgā darba līgumā” nav efektīva sankcija, jo šāda veida darba attiecības var tikt izbeigtas vai nu tādēļ, ka viņa amata vieta tiek aizpildīta atlases procedūras rezultātā, vai darba vieta tiek likvidēta, un tādējādi tas neatbilst pamatnolīgumam, lai novērstu noteikta laika darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu, ciktāl tā neatbilst Direktīvas 1999/70 2. panta pirmajai daļai, jo tā nenodrošina, ka Spānijas valsts sasniegs šajā direktīvā paredzētos rezultātus?
                  Ņemot vērā šo situāciju, šajā gadījumā ir atkārtoti jāuzdod jautājumi, kas ietverti 2018. gada 30. janvāra lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko paātrinātajā tiesvedībā 193/2017 (3) iesniegusi Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Madrides Administratīvā tiesa Nr. 8):

                  5)

                  Ja valsts tiesa ir konstatējusi tādu secīgu publiskā sektora pagaidu aizstājoša štata darbinieka darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu SERMAS dienestā, kas ir paredzēti, lai apmierinātu pastāvīgās un strukturālās vajadzības sniegt pastāvīgo štata darbinieku pakalpojumus, vai, ņemot vērā, ka valsts tiesību sistēmā nav ne efektīvu, ne atturošu līdzekļu, lai novērstu šādu ļaunprātīgu izmantošanu un likvidētu Kopienas tiesību normas pārkāpuma sekas, Direktīvā 1999/70/EK ietvertā pamatnolīguma 5. klauzula ir interpretējama tādējādi, ka atbilstoši tai valsts tiesai ir jāveic efektīvi un atturoši pasākumi, lai nodrošinātu pamatnolīguma lietderīgo iedarbību, un līdz ar to – jāsoda par šo ļaunprātīgo izmantošanu un jālikvidē minētās Eiropas [Savienības] tiesību normas pārkāpuma sekas, nepiemērojot valsts tiesību normu, kura to liedz darīt?
                  Ja atbilde būtu apstiprinoša, kā arī ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas 2016. gada 14. septembra sprieduma apvienotajās lietās C-184/15 un C-197/15 (4) 41. punktā nospriesto:
                  Vai Direktīvas 1999/70/EK mērķiem – kā pasākums secīgu noteikta laika darba līgumu ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai un sodīšanai, un Savienības tiesību pārkāpuma seku likvidēšanai – atbilstu pagaidu aizvietošanas štata darbinieku/palīgpersonāla/aizstājoša personāla nodarbinātības attiecību pārveidošana par ilgstošām nodarbinātības attiecībām, pārkvalificējot šos darbiniekus par pastāvīgajiem vai uz nenoteiktu laiku amatā ieceltiem publiskā sektora darbiniekiem, nodrošinot tiem tādu pat nodarbinātības noturīgumu, kāds ir salīdzināmiem pastāvīgajiem štata ierēdņiem, ņemot vērā, ka valsts tiesiskajā regulējumā publiskajā sektorā ir pilnībā aizliegts pārveidot secīgi noslēgtus noteikta laika darba līgumus par nenoteikta laika darba līgumu, un nepastāv cits efektīvs līdzeklis, lai novērstu un, attiecīgā gadījumā, sodītu par ļaunprātīgu izmantošanu, secīgi slēdzot darba līgumus uz noteiktu laiku?

                  6)

                  Vai secīgu noteikta laika darba līgumu ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā pagaidu aizstājošo štata personāla nodarbinātības attiecību pārveidošana par pastāvīgām vai uz nenoteiktu laiku nodibinātām nodarbinātības attiecībām ir uzskatāma par tādu, kas atbilst Direktīvas 1999/70/EK un tajā ietvertā pamatnolīguma mērķiem, tikai tad, ja pagaidu štata darbiniekam, attiecībā pret kuru ir notikusi ļaunprātīga izmantošana, ir nodrošināti tādi paši darba apstākļi kā pastāvīgajiem štata darbiniekiem (saistībā ar sociālo nodrošinājumu, paaugstināšanu amatā, vakanto amatu aizpildīšanu, profesionālo apmācību, atvaļinājumiem, administratīvo statusu, licencēm un atļaujām, pensiju iemaksām un darba tiesisko attiecību izbeigšanu, kā arī dalību konkursos, kuri tiek rīkoti vakanto amatu aizpildīšanai un paaugstināšanai amatā), pamatojoties uz amata pastāvīguma un tā ieņemšanas principiem, ar visām tādām pašām saistītajām tiesībām un pienākumiem, kādi ir pastāvīgajam štata personālam?

                  7)

                  Attiecīgā gadījumā ņemot vērā, ka nodarbināšana uz noteiktu laiku tiek ļaunprātīgi izmantota pastāvīgu vajadzību apmierināšanai, nepastāvot objektīvam iemeslam, un neatbilst kādai steidzamai vai neatliekamai nepieciešamībai, kas to pamatotu, un ka [Spānijas] valsts tiesībās nav paredzētas sankcijas vai efektīvi ierobežojumi, vai gadījumā, kad darba devējs nenodrošina pastāvīgumu darba ņēmējam, ar Direktīvā 1999/70/EK izvirzītajiem mērķiem ir saderīgs tāds ļaunprātīgas izmantošanas un Savienības tiesību pārkāpuma radīto seku novēršanai paredzēts pasākums kā pabalsts, kas būtu līdzīgs kompensācijai par nelikumīgu atlaišanu, proti, pabalsts, kas kalpo kā atbilstīga, samērīga, efektīva un preventīva sankcija?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).

         (2)  2016. gada 14. septembra spriedums Pérez López (C-16/15, EU:C:2016:679).

         (3)  Lieta C-103/18, Sánchez Ruiz.

         (4)  2016. gada 14. decembra spriedums Martínez Andrés un Castrejana López (C-184/15 un C-197/15, EU:C:2016:680).


title: Lieta T-671/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. septembra spriedums – Villeneuve/Komisija (Civildienests – Pieņemšana darbā – Atklāts konkurss – Paziņojums par konkursu EPSO/AD/303/15 (AD 7) – Pielaišanas dalībai konkursā nosacījumu pārbaude, ko veic EPSO – Profesionālā pieredze, kas ir mazāka par prasīto minimālo pieredzi – Pielaišanas nosacījuma saistībā ar profesionālo pieredzi pārbaudes raksturs – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda konkursa atlases komisijas vērtējumā – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/11

      Vispārējās tiesas 2018. gada 5. septembra spriedums – Villeneuve/Komisija
      (Lieta T-671/16) (1)

      ((Civildienests - Pieņemšana darbā - Atklāts konkurss - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/303/15 (AD 7) - Pielaišanas dalībai konkursā nosacījumu pārbaude, ko veic EPSO - Profesionālā pieredze, kas ir mazāka par prasīto minimālo pieredzi - Pielaišanas nosacījuma saistībā ar profesionālo pieredzi pārbaudes raksturs - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda konkursa atlases komisijas vērtējumā - Vienlīdzīga attieksme))
      (2018/C 373/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Vincent Villeneuve (Monpeljē [Montpellier], Francija) (pārstāvis: C. Mourato, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un L. Radu Bouyon)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt konkursa atlases komisijas 2015. gada 5. novembra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja kandidatūra atklātajā konkursā, kas balstīts uz kvalifikāciju un pārbaudījumiem, EPSO/AD/303/15 – Sadarbība attīstības jomā un palīdzības ārpussavienības valstīm pārvaldība (AD 7).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Vincent Villeneuve atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta C-431/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. jūnijā iesniedza Audiencia Provincial de Zaragoza (Spānija) – María Pilar Bueno Ruiz, Zurich Insurance PL, Sucursal de España/Irene Conte Sánchez

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. jūnijā iesniedza Audiencia Provincial de Zaragoza (Spānija) – María Pilar Bueno Ruiz, Zurich Insurance PL, Sucursal de España/Irene Conte Sánchez

      (Lieta C-431/18)
      (2018/C 373/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de Zaragoza

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: María Pilar Bueno Ruiz, Zurich Insurance PL, Sucursal de España

         Atbildētāja: Irene Conte Sánchez

         Prejudiciālais jautājums

      [V]ai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (1) 3. pantam ir pretrunā interpretācija, saskaņā ar kuru obligātās apdrošināšanas segumā tiek iekļauti zaudējumi, ko izraisījis bīstamības stāvoklis, kas radies, šķidrumam izplūstot no transportlīdzekļa uz autostāvvietas laukuma, kurā tas ir novietots, vai arī tam veicot manevrus autostāvvietā, kas atrodas privātā garāžas teritorijā, kura atrodas [īpašnieku kopienas] koplietošanā, attiecībā uz šīs teritorijas lietotājiem trešajām personām?

         (1)  OV 2009, L 263, 11. lpp.


title: Lieta T-418/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. jūlijā – PT/Eiropas Investīciju banka (EIB)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/11

      Prasība, kas celta 2018. gada 6. jūlijā – PT/Eiropas Investīciju banka (EIB)
      (Lieta T-418/18)
      (2018/C 373/12)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: PT (pārstāvis: E. Nordh, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt EIB 2018. gada 4. aprīļa lēmumu par prasītāja atlaišanu no darba,

                  —

                  uzdot atbildētajai atlīdzināt prasītājam nodarīto mantisko kaitējumu, kas šobrīd ir 2 240,31 EUR, un nemantisko kaitējumu 50 000 EUR apmērā, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz aizstāvību.

                              —

                              Prasītājs uzskata, ka atbildētāja nav nodrošinājusi prasītājam iespēju pēc iespējas labākos apstākļos īstenot savu aizstāvību pret viņam izvirzītajiem pārmetumiem. Tādējādi prasītājs uzskata, ka esot pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                              —

                              Prasītājs uzskata, ka, neievērodama prasītāja tiesības uz aizstāvību, atbildētāja esot pieļāvusi arī vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.


title: Lieta T-517/18: Prasība, kas celta 2018. gada 3. septembrī – Zott/EUIPO – TSC Food Products (Konditorejas izstrādājumi)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/19

      Prasība, kas celta 2018. gada 3. septembrī – Zott/EUIPO – TSC Food Products (Konditorejas izstrādājumi)
      (Lieta T-517/18)
      (2018/C 373/22)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Zott SE & Co. KG (Mertingen, Vācija) (pārstāvji: E. Schalast, R. Lange un C. Böhler, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: TSC Food Products GmbH (Wels, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 2487983–0001

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 27. jūnija lēmums lietā R 1341/2017–3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 4. panta, lasot to kopsakarā ar 6. panta 1. punktu, un 7. panta pārkāpums.


title: Lieta C-619/18: Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/30

      Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – Eiropas Komisija/Polijas Republika
      (Lieta C-619/18)
      (2018/C 427/39)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Banks, H. Krämer, S. Kaleda)

         Atbildētāja: Polijas Republika

         Prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, samazinot Augstākās tiesas tiesnešu pensionēšanās vecumu un piemērojot to tiesnešiem, kuri iecelti amatā Augstākajā tiesā līdz 2018. gada 3. aprīlim, kā arī piešķirot Polijas Republikas prezidentam diskrecionāras tiesības pagarināt Augstākās tiesas tiesnešu amata pilnvaru laiku, Polijas Republika nav izpildījusi tās pienākumus, kas ir paredzēti Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrajā daļā, skatot vienkopus ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu;

                  —

                  piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym (Likums par Augstāko tiesu) noteikumi, saskaņā ar kuriem tiek samazināts pensionēšanās vecums amatā esošajiem tiesnešiem, kuri Augstākajā tiesā iecelti pirms šā likuma stāšanās spēkā (2018. gada 3. aprīlī), ir pretrunā tiesnešu neatceļamības principam.
      Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Likuma par Augstāko tiesu noteikumi, saskaņā ar kuriem Polijas Republikas prezidentam tiek piešķirtas diskrecionāras tiesības pagarināt Augstākās tiesas tiesnešu amata pilnvaru laiku, ir pretrunā tiesu neatkarības principam.


title: Lieta T-589/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. oktobrī – Vins el Cep/EUIPO – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien (“MIM NATURA”)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/96

      Prasība, kas celta 2018. gada 1. oktobrī – Vins el Cep/EUIPO – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien (“MIM NATURA”)
      (Lieta T-589/18)
      (2018/C 427/126)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vins el Cep, SL (Sant Sadurní d’Anoia, Spānija) (pārstāvis: J. Vázquez Salleras un G. Ferrer Gonzalvez, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH (Eltville, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “MIM NATURA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 322 761

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 12. jūlija lēmums lietā R 2270/2017-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt šo prasības pieteikumu par apstrīdētā lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu;

                  —

                  atzīt par spēkā neesošu apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-150/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. oktobra spriedums – Asolo/EUIPO – Red Bull (“FLÜGEL”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FLÜGEL” — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “…VERLEIHT FLÜGEL” un “RED BULL VERLEIHT FLÜÜÜGEL” — Relatīvi atteikuma pamati — Ierobežojumi akcepta rezultātā — Regulas (EK) Nr. 207/2009 54. panta 2. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 61. panta 2. punkts — Sajaukšanas iespējas neesamība — Preču līdzības neesamība — Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkts))

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/52

      Vispārējās tiesas 2018. gada 4. oktobra spriedums – Asolo/EUIPO – Red Bull (“FLÜGEL”)
      (Lieta T-150/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FLÜGEL” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “…VERLEIHT FLÜGEL” un “RED BULL VERLEIHT FLÜÜÜGEL” - Relatīvi atteikuma pamati - Ierobežojumi akcepta rezultātā - Regulas (EK) Nr. 207/2009 54. panta 2. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 61. panta 2. punkts - Sajaukšanas iespējas neesamība - Preču līdzības neesamība - Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkts))
      (2018/C 427/67)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Asolo LTD (Limassol, Kipra) (pārstāvji: W. Pors un N. Dorenbosch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Capostagno, A. Folliard-Monguiral un D. Walicka)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austrija) (pārstāvji: A. Renck un S. Petivlasova, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 17. novembra lēmumu lietā R 282/2015-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Red Bull un Asolo.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2016. gada 17. novembra lēmumu lietā R 282/2015-5 atcelt, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzība par Anulēšanas nodaļas lēmumu, ar kuru par spēkā neesošu ir pasludināta Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FLÜGEL” saistībā ar precēm “alkoholiskie dzērieni (izņemot alu)” un “alkohola esences; alkohola ekstrakti; augļu ekstrakti ar alkoholu”, kas ietilpst 33. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  EUIPO un Red Bull GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Asolo Ltd. tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta T-590/18: Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – Antonakopoulos/Parlaments

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/97

      Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – Antonakopoulos/Parlaments
      (Lieta T-590/18)
      (2018/C 427/127)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Leonidas Antonakopoulos (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumu par prasītāja atstādināšanu no amata pienākumu pildīšanas;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir atvedināts no tiesību uz aizstāvību un labas pārvaldības principa pārkāpuma, jo administrācija pirms lēmuma pieņemšanas neuzklausīja prasītāju, lai gan uzklausīšana bija iespējama, nekaitējot ne izmeklēšanas, ne dienesta interesēm.

                  2.

                  Otrais pamats ir atvedināts no pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes, jo apgalvojums par nopietnu pārkāpumu, uz kuru balstās apstrīdētais lēmums, ir lakonisks, neskaidrs un nav ne attaisnots, ne pamatots ar precīziem elementiem, kas izgaismotu pietiekamas aizdomas, kuru dēļ būtu iespējams izdarīt secinājumu, ka prasītājs neesot izpildījis savus Civildienesta noteikumos paredzētos pienākumus.

                  3.

                  Trešais pamats ir atvedināts no samērīguma principa pārkāpuma sakarā ar faktu, ka administrācijai bija iespēja veikt mazāk bargus pasākumus, vienlaikus ievērojot izmeklēšanas prasības.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir atvedināts no pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neizpildes, jo, pirmkārt, administrācija nav izsvērusi prasītāja un dienesta intereses, it īpaši faktu, ka prasītājs jau gandrīz 30 gadus strādā Parlamentā, viņam ir teicamas attiecības ar saviem tiešajiem vadītājiem un ļoti labi novērtējuma ziņojumi, un, otrkārt, šis lēmums, kurš tika nekavējoties plaši atspoguļots, aizskar prasītājas personu un reputāciju.


title: Lieta T-186/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. oktobra spriedums – Unipreus/EUIPO – Wallapop (“wallapop”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “wallapop” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “wala w” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pakalpojumu līdzība)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/53

      Vispārējās tiesas 2018. gada 3. oktobra spriedums – Unipreus/EUIPO – Wallapop (“wallapop”)
      (Lieta T-186/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “wallapop” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “wala w” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pakalpojumu līdzība)
      (2018/C 427/68)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Unipreus, SL (Leida, Spānija) (pārstāvis: C. Rivadulla Oliva, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: D. Bernabeu, D. Gája un J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Wallapop, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji: X. Fàbrega Sabaté un J. Sánchez Sánchez-Crespo, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 18. janvāra lēmumu lietā R 2350/2015-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Unipreus un Wallapop.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 18. janvāra lēmumu daļā, kurā tā ir secinājusi, ka attiecīgie pakalpojumi lietā R 2350/2015-5 ir atšķirīgi.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  EUIPO sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Unipreus, SL tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Wallapop, SL sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017


title: Lieta C-483/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. jūlijā iesniedza Sąd Okręgowy w Opolu (Polija) – Profi Credit Polska S.A. z siedzibą w Bielsku-Białej/OH

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. jūlijā iesniedza Sąd Okręgowy w Opolu (Polija) – Profi Credit Polska S.A. z siedzibą w Bielsku-Białej/OH
      (Lieta C-483/18)
      (2018/C 427/11)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Opolu

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Profi Credit Polska S.A. z siedzibą w Bielsku-Białej

         Atbildētājs: OH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) tiesību normas, it īpaši tās 3. panta 1. un 2. punkts, 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts, kā arī Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (2) tiesību normas, it īpaši tās 22. pants 3. punkts, jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādu 1936. gada 28. aprīļaUstawa prawo wekslowe (Vekseļu likums) 10. panta, saistībā ar tā 17. pantu, interpretāciju, saskaņā ar kuru tiesa nedrīkst rīkoties pēc savas iniciatīvas situācijā, kad tai ir liela un pamatota pārliecība, pamatojoties uz materiāliem, kas nav iegūti no lietas pusēm, ka līgums, no kura izriet pamatsaistības, ir vismaz daļēji spēkā neesošs, bet prasītājs piesaka prasījumu, kas izriet no blanko vekseļa, savukārt atbildētājs neceļ iebildes un rīkojas pasīvi?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.

         (2)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta T-219/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. septembra spriedums – M J Quinlan & Associates/EUIPO – Intersnack Group (Ķengura forma) (Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Trīsdimensiju preču zīme, kas attēlo ķengura formu — Atcelšanas atzīšana — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Faktiskas izmantošanas pierādījums — Izmantošanas raksturs)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/54

      Vispārējās tiesas 2018. gada 27. septembra spriedums – M J Quinlan & Associates/EUIPO – Intersnack Group (Ķengura forma)
      (Lieta T-219/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Trīsdimensiju preču zīme, kas attēlo ķengura formu - Atcelšanas atzīšana - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Faktiskas izmantošanas pierādījums - Izmantošanas raksturs)
      (2018/C 427/69)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: M J Quinlan & Associates Pty Ltd (Hope Island, Queensland, Austrālija) (pārstāvji: M. Freiherr von Welser un A. Bender, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: A. Söder un D. Hanf)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Intersnack Group GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: T. Lampel, J. Heidenreich un M. Pfaff, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 27. janvāra lēmumu lietā R 218/2016-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp M J Quinlan & Associates Pty un Intersnack Group.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  M J Quinlan & Associates Pty Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta T-715/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 11. septembra rīkojums – Hermann Biederlack/EUIPO (“Feeling home”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Feeling home” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/74

      Vispārējās tiesas 2018. gada 11. septembra rīkojums – Hermann Biederlack/EUIPO (“Feeling home”)
      (Lieta T-715/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Feeling home” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2018/C 427/99)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hermann Biederlack GmbH & Co. KG (Greven, Vācija) (pārstāvis: T. Seifried, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 14. jūnija lēmumu lietā R 252/2017–5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Feeling home” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Hermann Biederlack GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Lieta T-854/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – Barata/Parlaments (Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – 2015. gada paaugstināšana amatā – Sertifikācijas procedūra – Izslēgšana no to ierēdņu galīgā saraksta, kuriem ir atļauts apgūt apmācības programmu – Civildienesta noteikumu 45.a pants – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Vienlīdzīga attieksme – Tiesības uz aizstāvību)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/39

      Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – Barata/Parlaments
      (Lieta T-854/16) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2015. gada paaugstināšana amatā - Sertifikācijas procedūra - Izslēgšana no to ierēdņu galīgā saraksta, kuriem ir atļauts apgūt apmācības programmu - Civildienesta noteikumu 45.a pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Vienlīdzīga attieksme - Tiesības uz aizstāvību))
      (2019/C 25/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: João Miguel Barata (Evere, Beļģija) (pārstāvji: G. Pandey, D. Rovetta, advokāti, un J. Grayston, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: D. Nessaf un Í. Ní Riagáin Düro)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Parlamenta 2016. gada 29. janvāra lēmumu un 2016. gada 29. marta apstiprinošo lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kuriem 2015. gadā ir ļauts piedalīties apmācības programmā 2015. gada sertifikācijas procedūrā, otrkārt, lēmumu, ar ko ir noraidīta 2016. gada 25. augusta sūdzība, treškārt, paziņojumu par iekšējo konkursu 2015/023, kas personālam tika izziņots 2015. gada 18. septembrī, un, ceturtkārt, to ierēdņu saraksta projektu, kuri ir atlasīti dalībai attiecīgajā apmācības programmā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  João Miguel Barata atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta C-580/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 18. septembrī Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-41/17 Lotte Co. Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 18. septembrīNestlé Unternehmungen Deutschland GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-41/17 Lotte Co. Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-580/18 P)
      (2019/C 25/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH (pārstāvji: Dr. A. Jaeger-Lenz, advokāte, C. Elkemann, advokāte, Dr. A. Lambrecht, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Lotte Co. Ltd, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-41/17 un noraidīt prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) 2016. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 0250/2016-5;

                  —

                  pakārtoti, atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu un nodot lietu atpakaļ minētajai tiesai;

                  —

                  piespriest prasītājai (Lotte Co. Ltd) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus apelācijas sūdzības pamatus:

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini izmantojusi savas grozīšanas pilnvaras atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 (1) 65. panta 3. punktam, lai gan Apelācijas padome vēl neesot veikusi pietiekamus faktu konstatējumus par izmantošanas biežumu un pastāvīgumu laika ziņā. Tas negatīvi ietekmējot apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses, jo Vispārējās tiesas konstatējumi esot nepietiekami un tajos neesot ievēroti nozīmīgi pierādījumi. Ja Apelācijas padome jau būtu veikusi attiecīgos konstatējumus, apelācijas sūdzības iesniedzēja tos būtu varējusi apstrīdēt ar Vispārējā tiesā celtu prasību.

                  2.

                  Novērtējot “faktisku izmantošanu” atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punktam, Vispārējā tiesa lielā mērā pamatojoties uz to, ka rēķinos norādītie apgrozījuma skaitļi attiecībā pret tiem apgrozījuma skaitļiem, kas izriet no iesniegtās ar zvērestu apliecinātās liecības, ir pārāk mazi. Tomēr Vispārējā tiesa esot varējusi ņemt vērā lielākais objektīvas nozarē parasti novērojamās ražošanas un izplatīšanas kapacitātes. Atsevišķu uzņēmumu aktuālas subjektīvas situācijas saistībā ar izmantošanas apjomu nedrīkstot būt nozīmīgas. Turklāt preču zīmes izmantošana esot uzskatāma par faktisku pat tad, ja apjoma ziņā tā ir nenozīmīga; absolūta zemākā robeža nepastāvot. Uzņēmējdarbības stratēģijas un attiecīgās preces komerciālo panākumu novērtējums neesot jāveic. Nozīme esot tikai tam, vai ir konstatējama tīri simboliska izmantošana.

                  3.

                  Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta faktisko apstākļu pazīmi “faktiska izmantošana” Vispārējā tiesa esot interpretējusi tiesiski kļūdaini arī tāpēc, ka tā ir balstījusies uz tirgus apjomu kopumā, neievērojot objektīvas nozarē parasti novērojamās ražošanas un izplatīšanas kapacitātes un uzņēmuma diversifikācijas attiecīgajā tirgū pakāpi.

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lietas apstākļus attiecībā uz agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu, neņemot vērā ar zvērestu apliecinātās liecības noteicošus apstākļus it īpaši attiecībā uz izmantošanas pastāvīgumu laikā.

                  5.

                  Fakts, ka Vispārējā tiesa, novērtējot jautājumu par tiesības saglabājošu izmantošanu, ir lielā mērā balstījusies uz apelācijas sūdzības iesniedzējas licenciāta subjektīvo situāciju un it īpaši uz licenciāta uzņēmējdarbības apjomu, kā arī ražošanas un izplatīšanas kapacitātēm, esot vispārējā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

                  6.

                  Vispārējā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums esot arī tas, ka Vispārējā tiesa ir novirzījusies no agrākiem Vispārējās tiesas un Tiesas nolēmumiem, kurās Vispārējā tiesa vai attiecīgi Tiesa līdzīgās lietās ir apstiprinājusi faktisku izmantošanu.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (kodificēta versija) (OV 2009, L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-672/18: Prasība, kas celta 2018. gada 13. novembrī – Pyke/EUIPO – Paglieri (“CLIOMAKEUP”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/50

      Prasība, kas celta 2018. gada 13. novembrī – Pyke/EUIPO – Paglieri (“CLIOMAKEUP”)
      (Lieta T-672/18)
      (2019/C 25/65)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pyke Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta un R. Perotti, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Paglieri SpA (Alesandrija, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CLIOMAKEUP” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 698 446

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 28. augusta lēmums lietā R 2675/2017–5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

                  —

                  piespriest Paglieri atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-674/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. novembrī – Vattenfall Europe Nuclear Energy /Komisija

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/51

      Prasība, kas celta 2018. gada 14. novembrī – Vattenfall Europe Nuclear Energy /Komisija
      (Lieta T-674/18)
      (2019/C 25/66)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vattenfall Europe Nuclear Energy GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: U. Karpenstein un R. Sangi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 4. jūlija vēstuli valsts atbalsta procedūrā State aid SA.51169 (2018/PN) – 16 Atomgesetz-Änderungsgesetz (16. AtG-Novelle);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  LESD 107. panta 1. punkta (kopsakarā ar LESD 108. panta trešo daļu) pārkāpums
                  Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā vēstule ir pretrunā LESD 107. panta 1. punktam, skatītam kopā ar 108. panta trešo daļu, jo – ciktāl tā ir saistoša – ar to no paziņošanas par valsts atbalstu pienākuma ir atbrīvots valsts likums par kompensācijām, lai gan ar šo likumu selektīvi ir piešķirti valsts līdzekļi prasītājas konkurentam, kam, pamatojoties uz Bundesverfassungsgericht (Federālās konstitucionālās tiesas) spriedumu, nav tiesību uz kompensāciju.

                  2.

                  Padomes Regulas (ES) Nr. 2015/1589 4. panta 2. punkta pārkāpums (1)

                  Prasītāja apgalvo, ka, ja dalībvalsts uzskata, ka tās ieviests pasākums nav valsts atbalsts, Regulā Nr. 2015/1589 ir paredzēts formāls lēmums atbilstoši LESD 288. pantam, ciktāl Komisija, pamatojoties uz iepriekšēju pārbaudi, secina, ka paziņotais pasākums nav valsts atbalsts. Apstrīdētā vēstule esot pretrunā šīm prasībām.

         (1)  Padomes Regulas (ES) Nr. 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-626/15 un C-659/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (C-626/15), – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (C-659/16) (Prasība atcelt tiesību aktu – Pastāvīgo pārstāvju komitejas (Coreper) lēmums – Lēmums, ar kuru apstiprināta diskusiju dokumenta iesniegšana starptautiskai institūcijai – Pieņemamība – Apstrīdams tiesību akts – Eiropas Savienības ekskluzīvā, dalītā vai papildu kompetence – Savienības darbība starptautiskā struktūrā vienai pašai vai kopdarbībā ar dalībvalstīm – Jūras bioloģisko resursu saglabāšana – Zivsaimniecība – Vides aizsardzība – Zinātniskā izpēte – Aizsargājamas jūras teritorijas (AJT) – Antarktikas līgums – Antarktikas jūras dzīvo resursu saglabāšanas konvencija – Vedela jūra un Rosa jūra)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/2

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (C-626/15), – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (C-659/16)
      (Apvienotās lietas C-626/15 un C-659/16) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Pastāvīgo pārstāvju komitejas (Coreper) lēmums - Lēmums, ar kuru apstiprināta diskusiju dokumenta iesniegšana starptautiskai institūcijai - Pieņemamība - Apstrīdams tiesību akts - Eiropas Savienības ekskluzīvā, dalītā vai papildu kompetence - Savienības darbība starptautiskā struktūrā vienai pašai vai kopdarbībā ar dalībvalstīm - Jūras bioloģisko resursu saglabāšana - Zivsaimniecība - Vides aizsardzība - Zinātniskā izpēte - Aizsargājamas jūras teritorijas (AJT) - Antarktikas līgums - Antarktikas jūras dzīvo resursu saglabāšanas konvencija - Vedela jūra un Rosa jūra))
      (2019/C 25/02)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         (C-626/15)

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouquet, E. Paasivirta un C. Hermes)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Westerhof Löfflerová, R. Liudvinaviciute-Cordeiro un M. Simm)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un J. Möller, kā arī K. Stranz un S. Eisenberg), Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Karipsiadis un K. Boskovits), Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. A. Sampol Pucurull), Francijas Republika (pārstāvji: F. Fize, D. Colas, G. de Bergues un B. Fodda), Nīderlandes Karaliste (pārstāves: M. Gijzen, M. Bulterman un M. Noort), Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes un M. Figueiredo, kā arī M. L. Duarte), Somijas Republika (pārstāvis: J. Heliskoski), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren un L. Zettergren, kā arī L. Swedenborg), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: C. Brodie, pārstāve, kurai palīdz J. Holmes, QC)

         (C-659/16)

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouquet, E. Paasivirta un C. Hermes)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Westerhof Löfflerová, R. Liudvinaviciute-Cordeiro un M. Simm)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un J. Möller, kā arī K. Stranz un S. Eisenberg), Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. A. Sampol Pucurull), Francijas Republika (pārstāvji: F. Fize, D. Colas, G. de Bergues un B. Fodda), Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis: D. Holderer), Nīderlandes Karaliste (pārstāves: M. Gijzen, M. Bulterman un M. Noort), Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes un M. Figueiredo, kā arī M. L. Duarte), Somijas Republika (pārstāvis: J. Heliskoski), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev un L. Zettergren), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: C. Brodie un G. Brown, pārstāves, kurām palīdz J. Holmes, QC, un J. Gregory, barrister)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasības noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Beļģijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Nīderlandes Karaliste, Portugāles Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 59, 15.2.2016.

         OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta C-648/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fortunata Silvia Fontana/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 273. pants – Nodokļa uzrēķins – Nodokļa bāzes novērtēšanas metode, izmantojot indukciju – Tiesības uz PVN atskaitīšanu – Prezumpcija – Neitralitātes un samērīguma principi – Valsts likums, ar kuru PVN aprēķins tiek balstīts uz prezumēto apgrozījumu)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fortunata Silvia Fontana/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

      (Lieta C-648/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 273. pants - Nodokļa uzrēķins - Nodokļa bāzes novērtēšanas metode, izmantojot indukciju - Tiesības uz PVN atskaitīšanu - Prezumpcija - Neitralitātes un samērīguma principi - Valsts likums, ar kuru PVN aprēķins tiek balstīts uz prezumēto apgrozījumu))
      (2019/C 25/03)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Fortunata Silvia Fontana

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kā arī nodokļu neitralitātes un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ar kuru nodokļu iestādei ir atļauts gadījumā, ja pastāv būtiskas atšķirības starp deklarētajiem ieņēmumiem un ieņēmumiem, kas novērtēti, pamatojoties uz nozares pētījumiem, izmantot uz šādiem nozares pētījumiem balstītu induktīvu metodi, lai noteiktu nodokļu maksātāja sasniegto apgrozījumu un līdz ar to veiktu nodokļu uzrēķinu, ar kuru tiek uzlikts maksāt pievienotās vērtības nodokļa (PVN) papildu summu, ar nosacījumu, ka ar šo tiesisko regulējumu un tā piemērošanu nodokļa maksātājam, ievērojot nodokļu neitralitātes un samērīguma principus, kā arī tiesības uz aizstāvību, tiek ļauts apstrīdēt ar šādu metodi iegūtos rezultātus, balstoties uz viņa rīcībā esošajiem pierādījumiem par pretējo, un īstenot savas atskaitīšanas tiesības atbilstoši tiesību normām, kas ietvertas Direktīvas 2006/112 X sadaļā; par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta C-679/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Okresním soudem v Ostravě (Čehijas Republika) – OPR-Finance s.r.o./GK

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Okresním soudem v Ostravě (Čehijas Republika) – OPR-Finance s.r.o./GK
      (Lieta C-679/18)
      (2019/C 25/33)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Okresním soudem v Ostravě

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: OPR-Finance s.r.o.

         Atbildētājs: GK

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (1) (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK 8. un 23. panta noteikumiem, kuri ir piemērojami kopā, netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts, ka sankcija par to, ka kreditors nav izpildījis pienākumu novērtēt patērētāja kredītspēju pirms patēriņa kredītlīguma noslēgšanas, ir patēriņa kredītlīguma spēkā neesamība kopā ar patērētāja pienākumu atmaksāt kreditoram pamatsummu termiņā, kas atbilst patērētāja finansiālajām iespējām, šādu sankciju (patēriņa kredītlīguma spēkā neesamību) piemērojot tikai gadījumā, ja patērētājs to ir ierosinājis (t.i., apstrīdējis līguma spēkā esamību), ievērojot trīs gadu noilguma termiņu?

                  2)

                  Vai no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK 8. un 23. panta noteikumiem, kuri ir piemērojami kopā, valsts tiesai izriet pienākumu pēc savas iniciatīvas piemērot sankciju, kas noteikta valsts tiesību aktos attiecībā uz kreditora pienākuma novērtēt patērētāja kredītspēju (t.i., pat gadījumā, ja patērētājs aktīvi neierosina šo sankciju) neizpildīšanu?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-664/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lucreţiu Hadrian Vădan/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 167., 168., 178. un 273. pants – Atskaitīšanas tiesību apjoms – Rēķinu neesamība – Tiesu ekspertīzes izmantošana – Atskaitīšanas tiesību pierādīšanas pienākums – Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lucreţiu Hadrian Vădan/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba

      (Lieta C-664/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 167., 168., 178. un 273. pants - Atskaitīšanas tiesību apjoms - Rēķinu neesamība - Tiesu ekspertīzes izmantošana - Atskaitīšanas tiesību pierādīšanas pienākums - Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi))
      (2019/C 25/04)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Lucreţiu Hadrian Vădan

         Atbildētājas: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu un it īpaši tās 167., 168. pants, 178. panta a) punkts un 179. pants, kā arī pievienotās vērtības nodokļa (PVN) neitralitātes un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā nodokļa maksātājs, kurš nespēj sniegt pierādījumus, uzrādot rēķinus vai jebkādus citus dokumentus, par PVN summu, ko viņš ir samaksājis kā priekšnodokli, nevar izmantot tiesības uz PVN atskaitīšanu, balstoties tikai uz aplēsi, kas izriet no ekspertīzes atzinuma, kuru veikt ir uzdevusi valsts tiesa.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta T-790/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – St. Andrews Links/EUIPO (“ST ANDREWS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ST ANDREWS” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Ģeogrāfiskā izcelsme – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/40

      Vispārējās tiesas 2018. gada 20. novembra spriedums – St. Andrews Links/EUIPO (“ST ANDREWS”)
      (Lieta T-790/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ST ANDREWS” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Ģeogrāfiskā izcelsme - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)))
      (2019/C 25/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: St. Andrews Links Ltd (St. Andrews, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: B. Hattier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: K. Kompari)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 92/2017-4 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “ST ANDREWS” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  St. Andrews Links Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta C-646/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. oktobrī iesniedza Juzgado de lo Mercantil de Gerona (Spānija) – OD/Ryanair D.A.C.

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. oktobrī iesniedza Juzgado de lo Mercantil de Gerona (Spānija) – OD/Ryanair D.A.C.

      (Lieta C-646/18)
      (2019/C 25/22)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Mercantil de Gerona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: OD

         Atbildētāja: Ryanair D.A.C.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai noteikums par implicīti vienojoties atzīto jurisdikciju, kas ir paredzēts un reglamentēts Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) 26. pantā, prasa, lai pastāvētu kāds objektīvs sasaistes elements starp strīda priekšmetu vai prasītāja domicilu, no vienas puses, un tiesu, kurā ir celta prasība, no otras puses?

                  2)

                  Vai noteikums par implicīti vienojoties atzīto jurisdikciju, kas ir paredzēts un reglamentēts Regulas (ES) Nr. 1215/2012 26. pantā, visādā ziņā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi visās dalībvalstīs? Vai tāpēc šo interpretāciju nevar ietekmēt dalībvalstu iekšējās tiesību normās par piekritību paredzētie ierobežojumi, piemēram, ierobežojums, saskaņā ar kuru šāda vienošanās nav spēkā procesos, kuros saskaņā ar Spānijas Civilprocesa likumu prasījumu maza apmēra dēļ lieta ir izskatāma vienkāršotā tiesvedībā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).