title: Lieta C-569/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 94/22/EK — Atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumi ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei — Nediskriminējoša piekļuve)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-569/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 94/22/EK - Atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumi ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei - Nediskriminējoša piekļuve)
   2013/C 225/04
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un M. Owsiany-Hornung)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — M. Szpunar, M. Drwięcki un B. Majczyna)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvas 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei (OV L 164, 3. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 2. sēj., 262. lpp.) 2. panta 2. punkta, 3. panta 1. punkta, kā arī 5. panta 1. un 2. punkta nepareiza un/vai nepilnīga transpozīcija — Nediskriminējoša piekļuve minētajām darbībām un to veikšanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvas 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei 2. panta 2. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 46, 12.2.2011.


title: Lieta C-47/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 17. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/37

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 17. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-47/06) (1)

   (2006/C 294/70)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: lieta C-330/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hovrätten för övre Norrland2005. gada 22. augusta rīkojumu lietā Per Fredrik Lennart Granberg pret Lokal åklagare I Haparanda

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hovrätten för övre Norrland2005. gada 22. augusta rīkojumu lietā Per Fredrik Lennart Granberg pret Lokal åklagare I Haparanda

   (lieta C-330/05)
   (2005/C 271/31)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Hovrätten för övre Norrland [Augšnorlandes apelācijas tiesa] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 22. augusta rīkojumu lietā Per Fredrik Lennart Granberg pret Lokal åklagare I Haparanda un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 6. septembrī.

      Hovrätten för övre Norrland lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Direktīvas 92/12/EEK (turpmāk tekstā — “Direktīva”) 9. panta 3. punkts principā ļauj dalībvalstīm nepiemērot Direktīvas 8. pantu kurināmajai eļļai tā, ka dalībvalsts var noteikt, ka privātpersonai, kas iegādājas kurināmo eļļu personīgajām vajadzībām citā dalībvalstī, kur tā ir laista apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī, akcīzes nodoklis ir jāmaksā tajā valstī, neatkarīgi no kurināmas eļļas pārvadāšanas veida?

               2.

               Ja uz pirmo jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde, vai Direktīvas 9. panta 3. punkts ir saderīgs ar Līgumā paredzētajiem pamatprincipiem — brīvu preču apriti un samērīguma principu — ņemot vērā to, ka Direktīvas 9. panta 3. punkta mērķis ir atturēt privātpersonas no minerāleļļas pārvadāšanas, nosakot atkāpi no principa, saskaņā ar kuru gadījumos, kad privātpersonas preces iegādājas un pārvadā savām vajadzībām, akcīzes nodokli iekasē dalībvalstī, kur preces ir iegādātas, un vai šāds mērķis ir saderīgs ar tiesisko pamatu, uz kuru Padome balstījās, pieņemot Direktīvu, vai arī — 9. panta 3. punkts nav spēkā?

               3.

               Ja uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, vai tas, ka privātpersona 3000 litrus kurināmās eļļas pārvadā slēgtā furgonā trijos “IBC” konteineros, ko var izmantot bīstamu preču, ieskaitot šķidrumu, komercpārvadājumam, ir uzskatāms par netipisku pārvadājuma veidu Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē?

               4.

               Vai ar Direktīvas 7. panta 4. punktu ir saderīgi dalībvalsts tiesību akti, kas nosaka, ka privātpersonai, kas personīgajām vajadzībām iegādājas kurināmo eļļu citā dalībvalstī, kur tā ir laista apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī netipiskā veidā Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē, ir jāsniedz akcīzes nodokļa maksājuma garantija un, pārvadājot preces, tās rīcībā ir jābūt vienkāršotai pavadzīmei un apliecinājumam par akcīzes nodokļa garantijas nodrošinājumu?


title: Lieta T-846/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. novembrī – QF/Komisija

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/31

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. novembrī – QF/Komisija
   (Lieta T-846/16)
   (2017/C 053/38)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: QF (Barselona, Spānija) (pārstāvji – L. Ruiz Ezquerra, R. Oncina Borrego, I. Sobrepera Millet un A. Hernández Pardo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisijas 2016. gada 4. jūlija Lēmums par valsts atbalstu SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), ko Spānija ir piešķīrusi noteiktiem futbola klubiem, ir pretrunā LESD 107. panta 1. punktam un 108. panta 3. punktam, jo iespēja konsolidēt pārskatus, kas ir radusies ar Likumā 10/1990 paredzēto atļauju četriem klubiem piedalīties dažādu disciplīnu sacensībās, tāpat kā samazinātas uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes piemērošana, arī ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un Eiropas Komisijai tas esot bijis par tādu jāatzīst;

               —

               līdz ar to noteikt pasākuma atcelšanu, nosakot pienākumu Spānijas Karalistei atgūt no saņēmējiem ar iekšējo tirgu nesaderīgo atbalstu. Tam papildus piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kas ir izvirzīti lietā T-845/16 QG/Komisija.


title: Lieta C-228/16 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 31. maija spriedums – Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)/Eiropas Komisija Apelācija — Valsts atbalsts — Lēmums izbeigt izskatīšanu — Eiropas Komisijas atteikums turpināt prasītāja sūdzības izskatīšanu — Iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā konstatētā valsts atbalsta neesamība — Apstiprinošs lēmums — Lēmuma izbeigt izskatīšanu atsaukšanas tiesiskuma nosacījumi

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 31. maija spriedums – Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)/Eiropas Komisija
   (Lieta C-228/16 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Lēmums izbeigt izskatīšanu - Eiropas Komisijas atteikums turpināt prasītāja sūdzības izskatīšanu - Iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā konstatētā valsts atbalsta neesamība - Apstiprinošs lēmums - Lēmuma izbeigt izskatīšanu atsaukšanas tiesiskuma nosacījumi)
   (2017/C 249/12)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (pārstāvji – E. Bourtzalas, advokāts, A. Oikonomou, E. Salaka, C. Synodinos un H. Tagaras, dikigoroi, D. Waelbroeck, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouchagiar un É. Gippini Fournier)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 9. februāra rīkojumu DEI/Komisija (T-639/14, nav publicēts, EU:T:2016:77);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta T-287/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. jūnijā — Unilever España un Unilever /ITSB — Med Trans G. Poulias-S. Brakatselos ( “MED FRIGO S.A.” )

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/49

         Prasība, kas celta 2010. gada 25. jūnijā — Unilever España un Unilever/ITSB — Med Trans G. Poulias-S. Brakatselos (“MED FRIGO S.A.”)
   (Lieta T-287/10)
   ()
   2010/C 234/88
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Unilever España S.A. un Unilever N.V. (Barselona, Spānija) (pārstāvis — C. Prat, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: “Med Trans” G. Poulias-S. Brakatselos A.E. (Patra, Grieķija)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 20. aprīļa lēmumu lietā R 1025/2009-2;

               —

               lūgt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Iebildumu nodaļu turpināt pierādījumu pārbaudi, lai izvērtētu Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 8. panta 4. un 5. punkta piemērojamību;

               —

               pakārtoti, grozīt apstrīdēto lēmumu un pieņemt lēmumu pēc būtības;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “MED FRIGO S.A.” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiskas preču zīmes “FRIGO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 112534; grafiskas preču zīmes “Frigo” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 123204; grafiskas preču zīmes “Frigo” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 434378; grafiskas preču zīmes “Frigo” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 767539; grafiskas preču zīmes “Frigo” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 2148274; vārdiskas preču zīmes “FRIGO S.A.” kā “tirdzniecības nosaukuma saldējuma un piena produktu izgatavošanai un ražošanai” Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 60893

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. noteikuma 2. punkta a) punkta ii) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini novērtējusi, ka prasītāja nav iesniegusi visus nepieciešamos pierādījumus par tās agrākās preču zīmes, uz kuru bija balstīti iebildumi, pastāvēšanu, spēkā esamību un aizsardzības apjomu; Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. noteikuma 3. punkta kopsakarā ar 98. noteikuma 1. punktu pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini uzskatījusi, ka prasītājas iesniegtie tulkojumi nebija pietiekami skaidri un labi strukturēti


title: Apvienotās lietas T-440/07, T-465/07 un T-1/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 7. jūlija rīkojums — Huta Buczek u.c./Komisija (Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/14

         Vispārējās tiesas 2010. gada 7. jūlija rīkojums — Huta Buczek u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-440/07, T-465/07 un T-1/08) (1)

   (Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2010/C 260/18
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Huta Buczek Sp. z o.o. (Sosnowiec, Polija) (pārstāvis — D. Szlachetko-Reiter, advokāts) (lieta T-440/07); Emilian Salej, Technologie Buczek S.A. maksātnespējas administrators (Laryszów, Polija); Technologie Buczek S.A. (Sosnowiec, Polija) (pārstāvis — D. Szlachetko-Reiter, advokāts) (lieta T-465/07); un Buczek Automotive Sp. z o.o. (Sosnowiec, Polija) (pārstāvji — sākotnēji T. Gackowski, pēc tam D. Szlachetko-Reiter un noslēgumā J. Jurczyk, advokāti) (lieta T-1/08)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Gross, M. Kaduczak, A. Stobiecka-Kuik un K. Herrmann)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvji — sākotnēji M. Niechciał, pēc tam M. Krasnodebska-Tomkiel un M. Rzotkiewicz) (lietas T-440/07 un T-1/08)

      Priekšmets

   Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmuma C(2007) 5087, galīgā red., par valsts atbalstu Nr. C 23/2006 (ex NN 35/2006), ko Polijas Republika piešķīrusi tēraudu ražojošajam Technologie-Buczek koncernam, daļēja atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietā T-465/07, ciktāl tajā prasību ir cēlis Emilian Salej, izbeigt tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               lietā T-465/07, ciktāl tajā prasību ir cēlis Emilian Salej, katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 64, 08.03.2008.


title: Lieta C-85/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2008. gada 17. decembra rīkojumu lietā T-137/07 Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, L da /Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 27. februārī iesniegusi Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares , L da

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2008. gada 17. decembra rīkojumu lietā T-137/07 Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda
      /Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 27. februārī iesniegusi Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda

   (Lieta C-85/09 P)
   2009/C 102/26
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda
       (pārstāvis – C. Mourato, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto rīkojumu tiktāl, ciktāl tajā uzskatīts, ka nav pierādīta cēļoņsakarība starp Komisijas bezdarbību un prasītājai nodarīto kaitējumu (rīkojuma 96., 97., 99., 100. un 101. punkts);

         un, lemjot pēc būtības,

               —

               atzīt, ka šajā lietā ir izpildīti Komisijas ārpuslīgumiskās atbildības nosacījumi; piespriest Komisijai atlīdzināt norādīto kaitējumu un visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti – nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā pārliecinātos, vai ir izpildīti Komisijas ārpuslīgumiskās atbildības nosacījumi; piespriest Komisijai atlīdzināt norādīto kaitējumu un tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar šo apelāciju un tiesvedību Pirmās instances tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Nepietiekams pamatojums tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa nav atbildējusi uz prasītājas sākotnējā prasības pieteikuma 92. un 93. punktā ietvertajiem argumentiem, ka ražotāja pilnvarotā pārstāvja neesamība Kopienā, lai gan direktīva pieprasa šādu pilnvaroto pārstāvi, padara neiespējamu pilnvarotās iestādes veiktu atbilstības novērtēšanas procedūru, un uz Komisijas apgalvojumu, ka tai nebija jāiesaistās aizsardzības procedūrā, jo Portugāles iestāde Infarmed nebija rīkojusies atbilstoši 14.b pantam Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (1), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 27. oktobra Direktīvu 98/79/EK par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā.
   Kļūda vērtējumā attiecībā uz cēloņsakarību starp Komisijas rīcību un prasītājai nodarīto kaitējumu, kā arī kļūdaina direktīvas 8. un 14.b panta interpretācija.
   Tiesību uz aizstāvību pārkāpums, noraidot prasītājas lūgtos pierādījumu savākšanas pasākumus.

      (1)  OV L 169, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2006. gada 9. februārī  Apvienotās lietas C-226/04 un C-228/04 (Tribunale amministrativo regionale del Lazio lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) La Cascina Soc. coop. arl. u.c. pret Ministero della Difesa, u.c. un Consorzio G.f.M. pret Ministero della Difesa, u.c. (Valsts pakalpojumu līgumi — Direktīva 92/50/EEK — 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunkts — Pakalpojumu sniedzēju saistības — Sociālās apdrošināšanas iemaksu, kā arī nodokļu un nodevu maksājumi)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2006. gada 9. februārī
   Apvienotās lietas C-226/04 un C-228/04 (Tribunale amministrativo regionale del Lazio lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) La Cascina Soc. coop. arl. u.c. pret Ministero della Difesa, u.c. un Consorzio G.f.M. pret Ministero della Difesa, u.c. (1)

   (Valsts pakalpojumu līgumi - Direktīva 92/50/EEK - 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunkts - Pakalpojumu sniedzēju saistības - Sociālās apdrošināšanas iemaksu, kā arī nodokļu un nodevu maksājumi)
   (2006/C 86/11)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Apvienotajās lietās C-226/04 un C-228/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 22. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 2. jūnijā, tiesvedībā La Cascina Soc. coop. arl, Zilch Srl (C-226/04) pret Ministero della Difesa, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Pedus Service, Cooperativa Italiana di Ristorazione soc. coop. arl (CIR), Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL), un Consorzio G. f. M. (C-228/04) pret Ministero della Difesa, La Cascina Soc. coop. arl, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jans [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann], N. Kolnerika [N. Colneric], K. Lēnartss [K. Lenaerts] un E. Juhāss [E. Juhász] (referents), ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore, 2006. gada 9. februārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunktu ir saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums vai administratīvā prakse, saskaņā ar ko pakalpojumu sniedzējs, kurš dienā, kad izbeidzas pieteikumu dalībai publiskajā iepirkumā iesniegšanas termiņš, nav pilnībā izpildījis savas saistības attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksām vai nodokļu maksājumiem, var šo situāciju atrisināt vēlāk

               —

               saskaņā ar valsts pasākumiem saistībā ar nodokļu atvieglojumiem vai nodokļu amnestiju vai

               —

               saskaņā ar administratīvu vienošanos par maksājumu parādu pārdali vai sadali, vai,

               —

               ja ir uzsākts administratīvais process vai celta prasība tiesā,

         ar nosacījumu, ka kandidāts valsts tiesību aktos vai administratīvajā praksē noteiktajā termiņā pierāda, ka uz viņu attiecas šie pasākumi vai vienošanās vai ka tas šajā termiņā ir uzsācis minētos procesus.

      (1)  OV C 190, 24.7.2004.


title: Lieta C-256/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. maijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike un Dragica Stevic/Bundesminister für Inneres

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. maijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike un Dragica Stevic/Bundesminister für Inneres

   (Lieta C-256/11)
   2011/C 219/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike un Dragica Stevic

      Atbildētājs: Bundesminister für Inneres

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstīm liegt trešās valsts valstspiederīgajam, kura laulātais un mazgadīgie bērni ir Savienības pilsoņi, uzturēšanās tiesības laulātā un bērnu dzīvesvietas dalībvalstī, kuras valstpiederīgie viņi ir, pat tad, ja šie Savienības pilsoņi iztikas ziņā nav atkarīgi no trešās valsts valstspiederīgā? (Piezīme — prasītājs Dereci)

                           b)

                           Vai LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstīm liegt trešās valsts valstspiederīgajam, kura laulātais ir Savienības pilsonis, uzturēšanās tiesības laulātā dzīvesvietas dalībvalstī, kuras valstspiedrīgais viņš ir, pat tad, ja Savienības pilsonis iztikas ziņā nav atkarīgs no trešās valsts valstspiederīgā? (Piezīme — prasītāji Heiml un Maduike)

                           c)

                           Vai LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstīm liegt pilngadīgam trešās valsts valstspiederīgajam, kura māte ir Savienības pilsone, uzturēšanās tiesības mātes dzīvesvietas dalībvalstī, kuras valstpiederīgā viņa ir, pat tad, ja Savienības pilsone iztikas ziņā nav atkarīga no trešās valsts valstspiederīgā, bet trešās valsts valstspiederīgais iztikas ziņā ir atkarīgs no Savienības pilsones? (Piezīme– prasītājs Kokollari)

                           d)

                           Vai LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstīm liegt pilngadīgai trešās valsts valstspiederīgajai, kuras tēvs ir Savienības pilsonis, uzturēšanās tiesības tēva dzīvesvietas dalībvalstī, kuras valstpiederīgais viņš ir, pat tad, ja Savienības pilsonis iztikas ziņā nav atkarīgs no trešās valsts valstspiederīgās, bet gan viņu uztur? (Piezīme — prasītāja Stevic)

               2)

               Ja atbilde uz kādu no 1. punktā uzdotajiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai no LESD 20. panta izrietošais dalībvalstu pienākums piešķirt trešās valsts valstspiederīgajiem uzturēšanās tiesības nozīmē tieši no Savienības tiesībām izrietošas uzturēšanās tiesības vai arī pietiek ar to, ka dalībvalsts trešās valsts valstspiederīgo uzturēšanās tiesības nodibina, tās viņiem piešķirot?

               3)

                           a)

                           Ja saskaņā ar atbildi uz 2. punktā uzdoto jautājumu uzturēšanās tiesības izriet no Savienības tiesībām, ar kādiem nosacījumiem no Savienības tiesībām izrietošās uzturēšanās tiesības izņēmuma kārtā nepastāv vai attiecīgi ar kādiem nosacījumiem trešās valsts valstspiederīgajam var atņemt uzturēšanās tiesības?

                           b)

                           Ja saskaņā ar atbildi uz 2. punktā uzdoto jautājumu pietiktu ar to, ka dalībvalstis trešo valstu valstspiederīgo uzturēšanās tiesības nodibina, tās viņiem piešķirot, ar kādiem nosacījumiem trešās valsts valstspiederīgajam var liegt uzturēšanās tiesības, neraugoties uz to, ka dalībvalstīm principā ir pienākums viņam tās nodrošināt?

               4)

               Ja LESD 20. pants pieļauj liegt trešās valsts valstspiederīgajam uzturēšanās tiesības dalībvalstī situācijā, kādā atrodas Dereci kungs, vai ar Nolīgumu par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju izveidotās Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas attīstīšanu 13. pants vai 1970. gada 23. novembrī Briselē parakstītā un ar 1972. gada 19. decembra Padomes Regulu (EEK) Nr. 2760/72 Kopienas vārdā noslēgtā, aprobētā un apstiprinātā Papildprotokola — kas atbilstoši Papildprotokola 62. pantam ir Nolīguma par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju sastāvdaļa — 41. pants (1) nepieļauj, ka tādā situācijā, kādā atrodas Dereci kungs, Turcijas pilsoņu pirmreizējā ieceļošana tiek pakļauta stingrākam valsts tiesību regulējumam, kāds jau agrāk ticis attiecināts uz Turcijas pilsoņu pirmreizējo ieceļošanu, kaut arī tās valsts tiesību normas, kas atviegloja pirmreizējo ieceļošanu, ir stājušās spēkā tikai pēc brīža, kad dalībvalstī spēkā stājās noteikumi, kas attiecas uz [Eiropas Ekonomikas kopienas] asociāciju ar Turciju?

      (1)  OV L 293, 4. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 11/11. sēj., 41. lpp.


title: Lieta C-611/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā T-174/10 ara /ITSB 2011. gada 30. novembrī iesniedza ara AG

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā T-174/10 ara/ITSB 2011. gada 30. novembrī iesniedza ara AG

   (Lieta C-611/11 P)
   2012/C 133/26
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ara AG (pārstāvis — M. Gail, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Allrounder SARL

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā T-174/10;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 26. janvāra lēmumu lietā R 481/2009-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) un personai, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
   Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmām kārtām norāda, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā, veicot visaptverošu sajaukšanas iespējas vērtējumu, nav sniegusi pietiekamu pamatojumu attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas kritērijiem, preču salīdzināšanu un sajaukšanas risku. Piemēram, tā esot kļūdaini nospriedusi, ka konkrēto sabiedrības daļu veido vidusmēra patērētāji, kas attiecīgo preču iegādē izrāda vidējo izmanības līmeni, lai gan vispirms esot ticis pierādīts, ka patērētājam reti ir iespēja tieši salīdzināt dažādas preču zīmes. Turklāt Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka divu trīsstūraino attēlu esamībai ir noteicoša nozīme kopējā iespaidā, ko strīdus preču zīme rada sabiedrības atmiņā. Līdz ar to Vispārējā tiesa ir pārlieku augstu novērtējusi vienu vai vairākus preču zīmes elementus.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav norādījusi uz dokumentiem, kurus iesniegusi persona, kas iestājusies lietā, saistībā ar sajaukšanas iespējas vērtējumu.
   Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pārlieku zemu novērtējusi ex officio pārbaudes principa nozīmīgumu.

      (1)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-490/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/15

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-490/08)
   (2009/C 6/25)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — N. Yerrell)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 16. novembra Direktīvas 2005/68/EK par pārapdrošināšanu un Padomes Direktīvu 73/239/EEK un 92/49/EEK grozījumiem, kā arī Direktīvu 98/78/EK un 2002/83/EK grozījumiem (1) prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2005/68/EK transponēšanai beidzās 2007. gada 10. decembrī. Tomēr šīs prasības iesniegšanas datumā atbildētāja vēl arvien nebija veikusi visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai transponētu direktīvu, vai, jebkurā gadījumā, nav darījusi tos zināmus Komisijai.

      (1)  OV L 323, 1. lpp.


title: Lieta C-457/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 12. marta spriedums ( Raad van State (Nīderlandes Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – S / Minister voor Immigratie , Integratie en Asiel , Minister voor Immigratie , Integratie en Asiel / G LESD 20. pants, 21. panta 1. punkts un 45. pants — Direktīva 2004/38/EK — Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā — Tiesību subjekti — Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties dalībvalstī, kuras pilsonība ir šim pilsonim — Savienības pilsonis, kas ir vienas un tās pašas dalībvalsts iedzīvotājs un valstspiederīgais — Profesionālā darbība — Regulāri braucieni uz citu dalībvalsti

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/7

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 12. marta spriedums (Raad van State (Nīderlandes Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – S/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/G

   (Lieta C-457/12) (1)

   (LESD 20. pants, 21. panta 1. punkts un 45. pants - Direktīva 2004/38/EK - Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā - Tiesību subjekti - Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties dalībvalstī, kuras pilsonība ir šim pilsonim - Savienības pilsonis, kas ir vienas un tās pašas dalībvalsts iedzīvotājs un valstspiederīgais - Profesionālā darbība - Regulāri braucieni uz citu dalībvalsti)
   2014/C 135/07
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: S un Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Atbildētāji: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel un G

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Raad van State – Nīderlande – LESD 20., 21., 45. un 56. panta un Eiropas Padomes un Parlamenta 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. 1pp.), 3. panta 1. punkta, 6. panta un 7. panta 1. un 2. punkta interpretācija – Tiesību uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā izmantotāji – Trešās valsts pilsonis, Savienības pilsoņa, kurš dzīvo savā izcelsmes dalībvalstī un strādā citā dalībvalstī pie šajā dalībvalstī reģistrēta darba devēja, ģimenes loceklis – Trešās valsts pilsonis, Savienības pilsoņa, kurš dzīvo un strādā savas izcelsmes dalībvalstī, bet saistībā ar savu darbu bieži dodas uz citu dalībvalsti, ģimenes loceklis

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj, ka dalībvalsts atsaka uzturēšanās tiesības trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, ja minētajam pilsonim ir minētās dalībvalsts pilsonība un viņš dzīvo šajā pašā valstī, bet regulāri brauc uz citu dalībvalsti, veicot savu profesionālo darbību.
   LESD 45. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas piešķir Savienības pilsoņa ģimenes loceklim, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, atvasinātās tiesības uzturēties dalībvalstī, kuras pilsonība ir šim pilsonim, ja minētais pilsonis dzīvo šajā pēdējā minētajā valstī, bet regulāri brauc uz citu dalībvalsti kā darba ņēmējs minētās tiesību normas nozīmē, ja atteikumam piešķirt šādas uzturēšanās tiesības ir atturoša iedarbība uz efektīvu to tiesību īstenošanu, kuras attiecīgajam darba ņēmējam ir saskaņā ar LESD 45. pantu, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-256/06: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 17. janvāra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Theodor Jäger / Finanzamt Kusel-Landstuhl (Kapitāla brīva aprite — EK līguma 73.b un 73.d pants (jaunajā redakcijā-EKL 56. un 58. pants) — Mantojuma nodoklis — Mantojuma masas novērtēšana — Lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža īpašums, kas atrodas citā dalībvalstī — Nelabvēlīgāka īpašuma vērtēšanas un maksājamā nodokļa aprēķināšanas metode)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/8

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 17. janvāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Theodor Jäger/Finanzamt Kusel-Landstuhl

   (Lieta C-256/06) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - EK līguma 73.b un 73.d pants (jaunajā redakcijā-EKL 56. un 58. pants) - Mantojuma nodoklis - Mantojuma masas novērtēšana - Lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža īpašums, kas atrodas citā dalībvalstī - Nelabvēlīgāka īpašuma vērtēšanas un maksājamā nodokļa aprēķināšanas metode)
   (2008/C 64/10)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Theodor Jäger

      Atbildētājs: Finanzamt Kusel-Landstuhl

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — EK līguma 56. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums mantojuma nodokļa jomā — Dažādu lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža īpašumu vērtības noteikšanas metožu piemērošana atkarībā no tā, vai zemes īpašumi atrodas valsts vai citas dalībvalsts teritorijā, ka arī nodokļu atvieglojums to zemes īpašumu ieguvei, kas atrodas valsts teritorijā, kā rezultātā ir maksājams lielāks nodoklis, ja īpašums ietver lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža īpašumus, kas atrodas citā dalībvalstī, nekā tad, ja visi īpašumi atrodas valsts teritorijā
   Rezolutīvā daļa:
   EK līguma 73.b panta 1. punkts (jaunajā redakcijā — EKL 56. panta 1. punkts), ko skata kopā ar tā 73.d pantu (jaunajā redakcijā — EKL 58. pants), ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas, lai aprēķinātu nodokli par mantojumu, kurš iekļauj minētās dalībvalsts teritorijā esošos īpašumus un citā dalībvalstī esošu lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža īpašumu,

               —

               paredz, ka citā dalībvalstī esošs īpašums tiek novērtēts pēc faktiskās tirgus vērtības, savukārt valsts teritorijā esošā identiskā īpašuma novērtēšanai piemēro īpašu procedūru, kuras rezultātā aprēķinātā summa ir vidēji tikai 10 % no minētās tirgus vērtības, un

               —

               attiecina nodokļu atbrīvojumu un atlikušās vērtības ņemšanu vērā tikai 60 % apmērā no tā summas tikai uz valsts teritorijā esošajiem lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža īpašumiem.

      (1)  OV C 224, 16.9.2006.


title: Lieta C-388/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Le Crédit Lyonnais/Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Le Crédit Lyonnais/Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État

   (Lieta C-388/11)
   2011/C 298/26
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société Le Crédit Lyonnais

      Atbildētāja: Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ievērojot noteikumus par pievienotās vērtības nodokļa teritoriālo piemērojamību, 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 17. panta 2. un 5. punkts un 19. pants var tikt interpretēti tādējādi, ka, lai aprēķinātu tajos paredzēto atskaitījumu, dalībvalstī reģistrētas sabiedrības sēdeklim ir jāņem vērā tās filiāļu, kas reģistrētas citā dalībvalstī, ienākumi un, attiecīgi, tās filiālēm ir jāņem vērā visi sabiedrības gūtie ienākumi, kam ir piemērojams pievienotās vērtības nodoklis?

               2)

               Vai tas attiecas arī uz filiālēm, kas ir reģistrētas ārpus Eiropas Savienības, it īpaši attiecībā uz 17. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktā paredzētajām atskaitīšanas tiesībām saistībā ar 13. panta B daļas d) punkta 1.–5. apakšpunktā paredzētajiem banku un finanšu darījumiem, kas tiek veikti klientiem, kas reģistrēti ārpus Kopienas?

               3)

               Vai atbilde uz diviem pirmajiem jautājumiem var atšķirties dažādās dalībvalstīs atkarībā no 17. panta 5. punkta pēdējā daļā piedāvātajām iespējām, it īpaši attiecībā uz dažādu darbības nozaru izveidošanu?

               4)

               Gadījumā, ja atbilde uz abiem pirmajiem jautājumiem ir apstiprinoša, pirmkārt, vai šāda atskaitījuma piemērošana ir jāattiecina tikai uz pievienotās vērtības nodokļa, kas uzlikts sēdekļa izdevumiem par labu ārvalstu filiālēm, atskaitīšanas tiesībām un, otrkārt, vai ārvalstīs gūto ienākumu ņemšanai vērā ir jānotiek atbilstoši filiāles valstī vai sabiedrības sēdekļa valstī piemērojamajiem noteikumiem?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-307/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. jūnijā – CEE Bankwatch Network/Komisija

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/39

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. jūnijā – CEE Bankwatch Network/Komisija
   (Lieta T-307/16)
   (2016/C 305/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CEE Bankwatch Network (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis – C. Kiss, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt apstrīdēto Komisijas 2016. gada 15. aprīļa lēmumu ar atsauces numuru Ref. GestDem Nr. 2015/5866 par spēkā neesošu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Regula (EK) Nr. 1367/2006 (1) ir piemērojama Euratom dokumentiem:

                           —

                           vārds “līgums” attiecībā uz katru ES tiesību aktu nebūtu jāsaprot atšķirīgā kontekstā, bet gan tam būtu jābūt vienotai nozīmei.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks:

                           —

                           piekļuve pieprasītajiem dokumentiem neapdraud kodoldrošības intereses, jo informācijas pieprasījums neskar kodoldrošības jautājumus;

                           —

                           atbildētāja ir būtiski pārkāpusi no Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2) un piemērojamās ES Tiesas judikatūras izrietošo pienākumu sniegt konkrētu pamatojumu informācijas neizpaušanai.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas atsaukšanās uz komerciālām interesēm ir kļūdaina un tajā nav precizēti vispārīgie apsvērumi, uz kuriem atbildētāja balsta pieņēmumu, ka pieprasīto dokumentu publiskošana apdraudētu komerciālas intereses:

                           —

                           informācija, kuru atbildētāja neizpauž, pamatojoties uz to, ka tā skarot komerciālās intereses, neatbilst komerciālas informācijas kritērijiem, un atbildētāja, lemjot par atkārtoto pieteikumu, nav ņēmusi vērā tās vecumu;

                           —

                           pastāv sevišķas sabiedrības intereses pieprasīto datu izpaušanā, jo kodolinformācijas izpaušana ir sabiedrības interesēs.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 25.9.2006., 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.).


title: Lieta T-206/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko iesniedza Fernando Rodrigues Carvalhais 2004. gada 7. jūnijā (2004. gada 2. jūnija fakss/e-pasts)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/26

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko iesniedza Fernando Rodrigues Carvalhais 2004. gada 7. jūnijā (2004. gada 2. jūnija fakss/e-pasts)
   (Lieta T-206/04)
   (2004/C 217/48)
   Tiesvedības valoda: portugāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūnijā (2004. gada 2. jūnija fakss/e-pasts) ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko ir cēlis Fernando Rodrigues Carvalhais, kuru pārstāv Paulo Graça, advogado.
   PROFILPAS, S.N.C. (Ufficio Veneto Brevetti) bija arī puse procesā Apelācijas padomē.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Pirmās Apelācijas padomes 2004. gada 18. marta lēmumu (saistītās prasības: 2002. gada 8. augusta R 2407/2002 un R 408/2003 1)

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Fernando Rodrigues Carvalhais

               Pieteiktā Kopienas preču zīme:

               Grafiskā preču zīme “PERFIX”, pieteikums Nr. 1635515, 6. klases (metāla izstrādājumi un to aksesuāri),17. klases (plastmasas izstrādājumi un to aksesuāri, plastmasas savienojumi un rotājumi) un 19. klases (nemetāliski būvmateriāli, apmales (rotājumi) un savienojumi keramikai, apmales (rotājumi) un savienojumi marmoram, apmales (rotājumi) un savienojumi klājumiem vispār (kas nav iekļauti citās klasēs) precēm

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               PROFILPAS, S.N.C.

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Grafiskā preču zīme “CERFIX” (Kopienas preču zīme Nr. 587725) un vārdiskā preču zīme “PROFIX” (Kopienas preču zīme Nr. 771196)

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Noraidīt iebildumus

               Apelācijas padomes lēmums:

               Atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un noraidīt pieteikumu

               Izvirzītie pamati:

               Apelācijas padomes kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. daļas a) apakšpunkta interpretācija tiktāl, cik tā uzskata, ka pieteiktās preču zīmes reģistrācija var radīt sajaukšanas ar Kopienas preču zīmēm Nr. 587725 un Nr. 771196 risku.
               Saskaņā ar Kopienas preču zīmju direktīvas preambulas desmito apsvērumu iespējas radīt neskaidrību [sajaukt] novērtējums ir atkarīgs no vairākiem elementiem. Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā ir pielaidusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, jo tā ir vispārīgi aplūkojusi dažus no šiem elementiem, bet nav veikusi savu pienākumu pārbaudīt šo elementu sakarības kopumā.
               Analizējot attiecīgos apzīmējumus, apstrīdētajā lēmumā, nav veikta “atšķirīguma elementu sajaukšanas riska novērtējums”, kas kā kritērijs cita starpā ir minēts 1999. gada 22. jūnija spriedumā lietā C-342/97 (Lloyd Schuhfabrik Meyer, Recueil, I-3819. lpp., 25. punkts).
               Nepārprotama Apelācijas padomes kļūda pretrunīgos argumentos, proti, atsaucoties uz “apstrīdēto apzīmējumu vispārīgu novērtējumu”, tā ir tomēr izmantojusi pretēju kritēriju un sīki analizējusi reģistrācijai pieteikto Kopienas preču zīmi.
               Prasītājs apgalvo, ka Apelācijas padomes lēmums pārsteidzošā kārta nonāk pie secinājuma, ka neskatoties uz visām atšķirībām strīdīgo apzīmējumu starpā, pastāv pārbaudāmo apzīmējumu sajaukšanas risks.
               Tāpat arī bija jāņem vērā visi citu personu Kopienas preču zīmju pieteikumi 6., 17. un 19. klasē, kuru sastāvā ir piedēklis vai priedēklis “FIX”; daži no tiem ir iesniegti tieši pirms prasītāja preču zīmes pieteikuma. Ja šīs preču zīmes nevar tikt sajauktas savā starpā, nav pamata apgalvot, ka prasītāja preču zīme var tikt sajaukta ar pretējās puses preču zīmi.
               Apstrīdēto preču zīmju galvenais elements nav izolēti aplūkotā vārda daļa “FIX”, bet gan raksturīgais attēls saistībā ar noteiktu šriftu.
               Secinājums ir, ka patērētājiem nepastāv risks sajaukt dažādus apzīmējumus, tām kopā eksistējot tirgū, tikai tāpēc, ka abas satur vārdu “FIX”.


title: Lieta C-327/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 10. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ministero dello Sviluppo Economico e Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture/Soa Nazionale Costruttori

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 10. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ministero dello Sviluppo Economico e Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture/Soa Nazionale Costruttori

   (Lieta C-327/12)
   2012/C 295/32
   Tiesvedības valoda — itāliešu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Ministero dello Sviluppo Economico un Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture

      Atbildētāja: Soa Nazionale Costruttori

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Kopienas principi konkurences jomā un Līguma par Eiropas Savienības darbību 101., 102. un 106. pants liedz piemērot tarifus, kas paredzēti [Itālijas] Republikas Prezidenta 2000. gada 25. janvāra Dekrētā Nr. 34 un [Itālijas] Republikas Prezidenta 2010. gada 5. oktobra Dekrētā Nr. 207, apliecināšanas darbībai, ko veic apliecināšanas iestādes–sabiedrības (società organismi di attestazione — SOA)?


title: Lieta F-34/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Sluiter /Eiropas Policijas birojs ( Europol ) (Civildienests — Europol personāls — Līguma nepagarināšana — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Eiropola Personāla reglamenta 6. pants — Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/68

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Sluiter/Eiropas Policijas birojs (Europol)
      (Lieta F-34/09) (1)

      (Civildienests - Europol personāls - Līguma nepagarināšana - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Eiropola Personāla reglamenta 6. pants - Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips)
      (2010/C 288/126)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Rudolf Sluiter (Hillegom, Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji P. de Casparis, advokāts, pēc tam W. J. Dammingh un N. D. Dane, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Europol) (pārstāvji — D. Neumann un D. El Khoury, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur un R. Van der Hout, advokāti)

         Priekšmets

      2008. gada 12. jūnija lēmuma, ar kuru prasītājs ir informēts par nespēju piedāvāt viņam pastāvīgu darbu, kā arī 2009. gada 7. janvāra lēmuma, ar kuru ir noraidīta sūdzība par pirmo lēmumu, atcelšana

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kuru Eiropas Policijas birojs (Europol) ir atteicies piešķirt Sluiter uz nenoteiktu laiku noslēgtu līgumu;

                  2)

                  Europol atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 167, 18.07.2009., 25. lpp.


title: Lieta C-384/07: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums ( Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wienstrom GmbH / Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit (Valsts atbalsts — EKL 88. panta 3. punkts — Atbalsts, kas atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu — Strīds starp atbalsta saņēmēju un valsts iestādēm par nelikumīgi īstenotā atbalsta summu — Valsts tiesas loma)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/16

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wienstrom GmbH/Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit

   (Lieta C-384/07) (1)

   (Valsts atbalsts - EKL 88. panta 3. punkts - Atbalsts, kas atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu - Strīds starp atbalsta saņēmēju un valsts iestādēm par nelikumīgi īstenotā atbalsta summu - Valsts tiesas loma)
   (2009/C 44/26)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Wienstrom GmbH

      Atbildētāja: Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof — EKL 88. panta 3. punkta interpretācija — Valsts atbalsts, kas īstenots iepriekš nepaziņojot Komisijai, bet kura vēlākā grozītā redakcija pēc tās paziņošanas ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu, nepieņemot tiešu negatīvu lēmumu par agrāko nepaziņoto redakciju — Valsts tiesu pienākumi, kas izriet no šī Komisijas lēmuma
   Rezolutīvā daļa:
   aizliegums īstenot valsts atbalstu, kas paredzēts EKL 88. panta 3. punkta pēdējā teikumā, nenosaka valsts tiesai pienākumu tādos apstākļos, kādi ir pamata prāvā, noraidīt valsts atbalsta saņēmēja lūgumu saistībā ar šī atbalsta summu, kas pienākas par laikposmu pirms Eiropas Kopienu Komisijas lēmuma, ar kuru minētais atbalsts ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, pieņemšanas.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Tiesas spriedums ( 2011. gada 14. decembris ) Lietā E-8/11 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Direktīva 2002/49/EK par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību)

text:
               27.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 291/16

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2011. gada 14. decembris)
   Lietā E-8/11
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Direktīva 2002/49/EK par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību)
   2012/C 291/07
   Lietā E-8/11 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi PRASĪBA atzīt, ka, nenodrošinot to, ka tās kompetentās iestādes noteiktajos termiņos izstrādā un, ja nepieciešams, apstiprina stratēģiskās trokšņu kartes, un izveido trokšņu samazināšanas rīcības plānus visiem tās teritorijas galvenajiem autoceļiem, uz kuriem satiksmes intensitāte ir lielāka par sešiem miljoniem transportlīdzekļu gadā, kā arī nenodrošinot to, ka stratēģiskajās trokšņu kartes un rīcības plānu kopsavilkumos sniegtā informācija, kā minēts direktīvas VI pielikumā, tiek nosūtīta EBTA Uzraudzības iestādei, Islande nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti ar 7. panta 1. punktu, 8. panta 1. punktu un 10. pantu tiesību aktā, kas minēts EEZ Līguma XX pielikuma 32.g punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 25. jūnija Direktīva 2002/49/EK par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs un tiesnesis referents Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson, 2011. gada 14. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar šo Tiesa:

               1.

               Atzīst, ka, nenodrošinot to, ka tās kompetentās iestādes noteiktajos termiņos izstrādā un, ja nepieciešams, apstiprina stratēģiskās trokšņu kartes, un izveido trokšņu samazināšanas rīcības plānus visiem tās teritorijas galvenajiem autoceļiem, uz kuriem satiksmes intensitāte ir lielāka par sešiem miljoniem transportlīdzekļu gadā, kā arī nenodrošinot to, ka stratēģiskajās trokšņu kartēs un rīcības plānu kopsavilkumos sniegtā informācija, kā minēts direktīvas VI pielikumā, tiek nosūtīta EBTA Uzraudzības iestādei, Islande nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti ar 7. panta 1. punktu, 8. panta 1. punktu un 10. pantu tiesību aktā, kas minēts EEZ Līguma XX pielikuma 32.g punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 25. jūnija Direktīva 2002/49/EK par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu.

               2.

               Piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-15/06: Prasība, kas celta  2006. gada 15. februārī  —  Abba  u.c. pret Eiropas Parlamentu

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/37

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. februārī — Abba u.c. pret Eiropas Parlamentu
   (Lieta F-15/06)
   (2006/C 96/59)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Abba u.c. (pārstāvji — G. Vandesanden un L. Levi, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību — tostarp tajā ietverto iebildi par prettiesiskumu — par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt prasītāju pensijas aprēķina lapas par 2005. gada martu, lai pensijai tiktu piemērots korekcijas koeficients viņu dzīvesvietas valsts galvaspilsētas līmenī vai vismaz tāds korekcijas koeficients, kas atbilstīgi atspoguļotu atšķirības starp dzīves dārdzību vietās, kurās prasītājiem rodas izdevumi, un kas tādējādi atbilstu līdzvērtības principam;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāju izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir identiski tiem, kas ir izvirzīti lietā F-128/05 Adolf u.c./Komisija (1).

      (1)  OV C 60, 11.3.2006., 56. lpp.


title: Lieta T-538/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. septembrī – Regent University/ITSB – Regent’s College (“REGENT UNIVERSITY”)

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. septembrī – Regent University/ITSB – Regent’s College (“REGENT UNIVERSITY”)
   (Lieta T-538/15)
   (2015/C 371/43)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Regent University (Virginia Beach, Amerikas Savienotās Valstis (pārstāvji – D. Wilkinson, Solicitor, un E. Himsworth, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Regent’s College (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “REGENT UNIVERSITY” – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 4 711 594

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 6. jūlija lēmums lietā R 1859/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               nodot lietu tālākai izskatīšanai Apelācijas padomē;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī prasītājai procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus;

               —

               piespriest pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam segt tiesāšanās izdevumus, kā arī prasītājai procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus, ja pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs iestātos lietā šajā tiesvedībā

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-238/06 P: Tiesas (astotā palāta) 2007. gada 25. oktobra spriedums — Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Trīsdimensiju preču zīme — Plastmasas pudeles forma — Reģistrācijas atteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Agrākā valsts preču zīme — Parīzes konvencija — TRIPS (ADPIC) līgums — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/16

         Tiesas (astotā palāta) 2007. gada 25. oktobra spriedums — Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-238/06 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Trīsdimensiju preču zīme - Plastmasas pudeles forma - Reģistrācijas atteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Agrākā valsts preču zīme - Parīzes konvencija - TRIPS (ADPIC) līgums - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2007/C 315/26)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG (pārstāvis — R. Kuncs-Halšteins [R. Kunz-Hallstein] un H. Kuncs-Halšteins [H. Kunz-Hallstein], advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Šneiders [G. Schneider],)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 15. marta spriedumu lietā T-129/04 Develey Holding GmbH & Co Beteiligungs KG/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt lēmumu, ar ko atsaka reģistrāciju trīsdimensiju preču zīmei, ko veido plastmasas pudeles forma, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 32. klasē — Preču zīmes atšķirtspēja
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-245/16: Prasība, kas celta 2016. gada 13. maijā – Yanukovych/Padome

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/50

         Prasība, kas celta 2016. gada 13. maijā – Yanukovych/Padome
   (Lieta T-245/16)
   (2016/C 243/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (Doņecka, Ukraina) (pārstāvis – T. Beazley, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 4. marta Lēmumu (KĀDP) 2016/318, ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2016 L 60, 76. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 4. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2016/311, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2016 L 60, 1. lpp.), jo ar to netiek atsaukta Regula Nr. 208/2014, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības Padome (turpmāk tekstā – “Padome”) nav norādījusi atbilstošu apstrīdēto pasākumu tiesisko pamatu. Ar šo pamatu – tāpat kā ar pārējiem pamatiem – tiek apgalvots sekojošais. Apstrīdētie pasākumi neatbilstot nosacījumiem, lai Padome tos varētu pamatot ar LES 29. pantu. Šie apstrīdētie pasākumi neatbilstot Padomes Lēmumā (KĀDP) 2016/318 (tiesiskuma princips un cilvēktiesību aizsardzība Ukrainā) skaidri nosauktajiem mērķiem. Proti, ar apstrīdētajiem pasākumiem esot pārkāpts tiesiskuma princips un cilvēktiesības, jo ar tiem tiekot atbalstīts režīms, par kuru nav zināms, ka tas ievērotu cilvēktiesības vai tiesiskuma principu. Padome nevarot pienācīgi balstīties uz Ukrainas ģenerāladvokāta vai tiesu nolēmumiem, jo tie neesot ne neatkarīgi, ne objektīvi, bet gan drīzāk tos ir politiski ietekmējis pašreizējais Ukrainas režīms. Ukrainas iestādes esot vairakkārt pārkāpušas nevainīguma prezumpciju, uz kuru prasītājs varot atsaukties.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot ļaunprātīgi izmantojusi savas pilnvaras. Patiesais mērķis, ko Padome vēlas panākt ar apstrīdēto pasākumu īstenošanu, joprojām esot iegūt pašreizējā Ukrainas režīma labvēlību un palielināt savu politisko ietekmi uz to, kas neesot atbilstoša attiecīgo pilnvaru izmantošana.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot norādījusi pienācīgu un pietiekamu pamatojumu, bet tikai izdarījusi tipiskus un neprecīzus konstatējumus.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājs neatbilstot noteiktajiem kritērijiem, lai tiktu iekļauts sarakstā attiecīgajā brīdī. Ziņas, uz kurām pamatojās Padome, nebija pietiekami drošs faktiskais pamats, lai prasītāju iekļautu sarakstā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nosakot attiecībā uz prasītāju apstrīdētos pasākumus. Padomei neesot konkrētu, ar faktiem pamatotu un konsekventu pierādījumu, kas pamatotu apstrīdētos pasākumus, un tā neesot pietiekami stingri pārbaudījusi tās rīcībā esošo ierobežoto informāciju.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un/vai viņam ir liegtas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Padome tostarp nav atbilstoši uzklausījusi prasītāju pirms apstrīdēto pasākumu pieņemšanas, un prasītājam nav tikusi dota atbilstoša un taisnīga iespēja labot kļūdas vai sniegt atbilstošu informāciju.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas prasītāja īpašuma tiesības Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkta izpratnē.


title: Lieta T-5/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojums — Lind /Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kodolkatastrofas Tulē (Grenlande) ietekme uz sabiedrības veselību — Direktīva 96/29/Euratom — Pret dalībvalsti vērstu pasākumu nenoteikšana no Komisijas puses — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/35

         Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojums — Lind/Komisija
   (Lieta T-5/09) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kodolkatastrofas Tulē (Grenlande) ietekme uz sabiedrības veselību - Direktīva 96/29/Euratom - Pret dalībvalsti vērstu pasākumu nenoteikšana no Komisijas puses - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2010/C 134/59
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Brigit Lind (Greve, Dānija) (pārstāvis — I. Anderson, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. White un M. Patakia)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību nolūkā saņemt atlīdzību par kaitējumu, kas esot ciests tādēļ, ka Komisija neesot noteikusi nepieciešamos pasākumus, lai uzliktu Dānijas Karalistei pienākumu pieņemt normatīvus un administratīvus aktus, kas tai ļautu izpildīt Padomes 1996. gada 13. maija Direktīvas 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (OV L 159, 1. lpp.), prasības un piemērot šos noteikumus attiecībā uz Tulas (Grenlande) kodolkatastrofā iesaistītajiem darbiniekiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Brigit Lind atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta C-298/13: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 31. janvāra rīkojums ( Tribunal d'instance d'Orléans (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Facet SA , BNP Paribas Personal Finance SA / Saïda Bouchelaghem , Nathalie Cousin , Clémentine Benoni , Hili Aziz , Mohamed Zouhir , Jean Morel , Jalid Anissa , Marine Bourreau , Anthony Cartier , Patrick Rousselière , Karine Lenfant

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/33

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 31. janvāra rīkojums (Tribunal d'instance d'Orléans (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA/Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

   (Lieta C-298/13) (1)

   2014/C 175/43
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 215, 27.7.2013.


title: Lieta T-225/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. augustā — Budějovický Budvar pret ITSB — Anheuser-Busch ( BUD )

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/20

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. augustā — Budějovický Budvar pret ITSB — Anheuser-Busch (“BUD”)
   (Lieta T-225/06)
   (2006/C 261/39)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Budějovický Budvar, národní podnik, České Budějovice (Čehijas Republika) (pārstāvis — F. Fajgenbaum, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Anheuser-Busch, Incorporated

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, kuru 2006. gada 14. jūnijā ir pieņēmusi ITSB Apelāciju otrā padome;

               —

               noraidīt vārdiskas preču zīmes “BUD” attiecībā uz 32. un 33. klasē ietilpstošām precēm reģistrācijas pieteikumu Nr. 1 603 539;

               —

               Pirmās instances tiesas pieņemto lēmumu nodot ITSB;

               —

               piespriest Anheuser-Busch atlīdzināt visas izmaksas un tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Anheuser-Busch, Incorporated

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “BUD” attiecībā uz 32. un 33. klasē ietilpstošām precēm — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 603 539

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: tiesības uz aizsargātu izcelsmes norādi “BUD” alus apzīmēšanai

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 (1) 62. panta 1. punkta, kā arī īstenošanas Regulas Nr. 2868/95 (2) 20. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot kompetenta lemt par prasītājas savu iebildumu ietvaros norādītās izcelsmes norādes likumību. Turklāt tā norāda, ka apzīmējums “BUD” ir izcelsmes norāde, kas ir aizsargāta Francijā, kā arī Austrijā. Prasītāja arī norāda, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkts tika piemērots kļūdaini, jo tā uzskata, ka izcelsmes norāde “BUD” ir apzīmējums, ko izmanto attiecīgajā nozarē.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta T-582/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. septembrī – Silver Plastics un Johannes Reifenhäuser/Komisija

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. septembrī – Silver Plastics un Johannes Reifenhäuser/Komisija
   (Lieta T-582/15)
   (2016/C 016/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Silver Plastics GmbH & Co. KG (Troisdorf, Vācija) un Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (Troisdorf) (pārstāvji – M. Wirtz, S. Möller un W. Carstensen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmumu AT.39563, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu līdz summai, kas, ņemot vērā apstākli, ka prasītājas nav viena ekonomiskā vienība, nepārsniedz 10 % no pirmās prasītājas apgrozījuma pēdējā pilnajā finanšu gadā pirms lēmuma par naudas sodu pieņemšanas;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu līdz summai, kas, ņemot vērā vēlāko mašīnbūves rūpnīcas atdalīšanos, attiecīgi nepārsniedz 10 % no pirmās vai otrās prasītājas apgrozījuma;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu par apgabalu “Ziemeļrietumeiropa”, nosakot naudas soda pamatsummu, pamatojoties tikai uz apgrozījumu, kas gūts no putu polistirola (EPS) kārbām;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu par apgabalu “Ziemeļrietumeiropa”, nosakot atsevišķu naudas soda apmēru par putu polistirola (EPS) kārbu un polipropilēna (PP) kārbu ražošanas nozarēm, ņemot vērā atšķirīgos pārkāpumu laika posmus;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu, samazinot naudas soda pamatsummas noteikšanai izmantoto apgrozījuma daļu līdz koeficientam, kas pienācīgi atspoguļotu to, ka apgabalā “Ziemeļrietumeiropa” un Francijā – pakārtoti, tikai apgabalā “Ziemeļrietumeiropa” – pirmās minētās prasītājas rīcība ir jākvalificē tikai kā informācijas apmaiņa un nevis kā klaja vienošanās par cenām, kā arī atsakoties no konkrētas papildsummas apgabalam “Ziemeļrietumeiropa” un/vai Francijai;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu, nosakot naudas sodu par “Ziemeļrietumeiropu”, pamatojoties vienīgi uz Vācijā gūtajiem apgrozījumiem;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu par apgabalu “Ziemeļrietumeiropa”, atsakoties no konkrētas papildsummas, pakārtoti, samazinot konkrēto papildsummu, ņemot vērā apstākli, ka pārkāpumiem apgabalā “Ziemeļrietumeiropa” bija daudz mazāka pret konkurenci vērsta iedarbība nekā pārkāpumiem pārējos ģeogrāfiskajos apgabalos;

               —

               pakārtoti, līdz samērīgam apmēram samazināt prasītājām solidāri piemēroto naudas sodu par apgabalu “Ziemeļrietumeiropa” un Franciju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas lūdz daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmumu C(2015) 4336 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai).
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 7. panta 1. punkta un 23. panta 3. punkta kopsakarā ar LESD 101. panta 1. punktu pārkāpums

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka Komisija pirmās minētās prasītājas rīcību Ziemeļrietumeiropas ģeogrāfiskajā teritorijā (turpmāk tekstā – “ZRE”) neatbilstoši ir kvalificējusi kā klaju vienošanos par cenām, kas izpaudusies kā vienots un turpināts pārkāpums polistirola plastmasas kārbu un polipropilēna plastmasas kārbu pārtikas rūpniecībai ražošanas un izplatīšanas jomā.

               2.

               Otrais pamats: LESD 296. panta 2. punkta un Regulas (EK) Nr. 1/2003 2. panta kopsakarā ar faktu pārbaudes pēc savas iniciatīvas principu pārkāpums

                           —

                           Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka Komisija neesot pietiekami izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu un pienākumu norādīt pamatojumu.

               3.

               Trešais pamats: ECPAK 6. panta 1. un 2. punktā, 6. panta 3. punkta d) apakšpunktā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktā, 48. pantā un 52. pantā garantēto procesuālo pamattiesību pārkāpums

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka ir pārkāptas to tiesības uz pušu procesuālo tiesību vienlīdzību un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, jo pēc vairākkārtējiem lūgumiem esot atteikts uzaicināt un iztaujāt prasītāju nosauktos aizstāvības lieciniekus un veikt viena apsūdzības liecinieka konfrontāciju.

               4.

               Ceturtais pamats: Paziņojuma par iecietību (2) 24., 25. un 26. punkta pārkāpums

                           —

                           Tāpat prasītājas iebilst, ka tām neesot piemērots naudas soda samazinājums par pierādījumu iesniegšanu attiecībā uz inkriminētajiem pārkāpumiem “ZRE” teritorijā, lai gan nosacījumi esot izpildīti.

               5.

               Piektais pamats: Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pirmā un otrā teikuma kopsakarā ar LESD 101. panta 1. punktu pārkāpums

                           —

                           Komisija esot nepamatoti balstījusies uz to, ka prasītājas ir viena ekonomiskā vienība un tātad viens uzņēmums iepriekš minēto tiesību normu izpratnē.

               6.

               Sestais pamats: Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta otrā teikuma pārkāpums

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka, neņemdama vērā to, ka lēmuma par naudas sodu pieņemšanas brīdī juridiski beidzās otrās minētās prasītājas dalība Reifenhäuser GmbH & Co. KG piedarošajā mašīnbūves rūpnīcā, un naudas soda aprēķinā ietverdama šī atdalītā uzņēmuma apgrozījumu, Komisija esot pārsniegusi tiesību aktos paredzēto naudas sodu maksimālo apmēru, kas ir 10 % no attiecīgā uzņēmuma apgrozījuma.

               7.

               Septītais pamats: Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pirmā teikuma a) punkta un 23. panta 3. punkta kopsakarā ar Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai (3) 19., 20. un 25. punktu un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpums

                           —

                           Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka par visām aizliegtajām vienošanām, uz kurām attiecas lēmums par naudas sodu, un visiem attiecīgajiem uzņēmumiem naudas soda pamatsumma esot balstīta uz vienotu apgrozījuma daļu 16 % apjomā un vienotā konkrētā papildsumma 16 % apmērā, kaut arī gan atsevišķu aizliegto vienošanos struktūras, gan arī uzņēmumu individuālā dalība savstarpēji būtiski atšķiroties prasītājām par sliktu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).

      (3)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).


title: Lieta C-697/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 10. novembra rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MB Srl/Società Metropolitana Acque Torino (SMAT) SpA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Publiski līgumi — Direktīva 2004/18/EK — Direktīva 2014/24/ES — Dalība iepirkumā — Pretendents, kurš piedāvājumā nav norādījis uzņēmuma ar darba drošību saistītās izmaksas — No judikatūras izrietošs pienākums paredzēt šādu norādi — Izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras bez iespējas labot šo trūkumu

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/8

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 10. novembra rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MB Srl/Società Metropolitana Acque Torino (SMAT) SpA

   (Lieta C-697/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Publiski līgumi - Direktīva 2004/18/EK - Direktīva 2014/24/ES - Dalība iepirkumā - Pretendents, kurš piedāvājumā nav norādījis uzņēmuma ar darba drošību saistītās izmaksas - No judikatūras izrietošs pienākums paredzēt šādu norādi - Izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras bez iespējas labot šo trūkumu)
   (2017/C 063/12)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: MB Srl

      Atbildētāja: Società Metropolitana Acque Torino (SMAT) SpA

      Rezolutīvā daļa:

   Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums, kas īstenoti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz izslēgt pretendentu no publiskā iepirkuma procedūras, ja tas nav izpildījis pienākumu piedāvājumā atsevišķi norādīt uzņēmuma ar darba drošību saistītās izmaksas, kura neizpildes gadījumā pretendents tiek izslēgts no dalības procedūrā un kurš nevis tieši izriet no iepirkuma dokumentiem vai valsts tiesiskā regulējuma, bet kura pamatā ir valsts pēdējās instances tiesas veikta šī tiesiskā regulējuma interpretācija un minētajos dokumentos esošo nepilnību novēršana. Vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principi arī ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz piešķirt šim pretendentam iespēju izlabot attiecīgo situāciju un izpildīt minēto pienākumu līgumslēdzējas iestādes noteiktajā termiņā.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Lieta C-347/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. oktobra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – New Media Online GmbH/Bundeskommunikationssenat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2010/13/ES — Jēdzieni “raidījums” un “audiovizuālais mediju pakalpojums” — Audiovizuālo mediju pakalpojuma galvenā mērķa noteikšana — Pakalpojuma pielīdzināmība televīzijas apraidei — Īsu videomateriālu piedāvāšana laikraksta interneta vietnē

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/7

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. oktobra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – New Media Online GmbH/Bundeskommunikationssenat

   (Lieta C-347/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2010/13/ES - Jēdzieni “raidījums” un “audiovizuālais mediju pakalpojums” - Audiovizuālo mediju pakalpojuma galvenā mērķa noteikšana - Pakalpojuma pielīdzināmība televīzijas apraidei - Īsu videomateriālu piedāvāšana laikraksta interneta vietnē)
   (2015/C 414/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: New Media Online GmbH

      Atbildētājs: Bundeskommunikationssenat

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               jēdziens “raidījums” Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 10. marta Direktīvas 2010/13/ES par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva), 1. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver īsu videomateriālu piedāvāšanu laikraksta interneta vietnes apakšdomēnā, kas atbilst īsiem izvilkumiem no vietējiem sporta vai izklaides jaunumu apskatiem;

               2)

               Direktīvas 2010/13 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, vērtējot videomateriālu piedāvāšanas laikraksta elektroniskajā versijā galveno mērķi, ir jākoncentrējas uz pārbaudi, vai šim pakalpojumam ir autonoms saturs un funkcijas salīdzinājumā ar attiecīgās interneta vietnes operatora žurnālistikas darbību un tas nav tikai šīs darbības nenodalāms papildu pakalpojums it īpaši saišu dēļ, kas audiovizuālajam piedāvājumam ir ar teksta piedāvājumu. Šis vērtējums ir jāveic iesniedzējtiesai

      (1)  OV C 329, 22.9.2014.


title: Lieta C-140/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. martā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Gmina Ryjewo

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. martā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Gmina Ryjewo

   (Lieta C-140/17)
   (2017/C 202/16)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Atbildētāja: Gmina Ryjewo

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 167., 168., 184. un nākamos pantus, kā arī neitralitātes principu, pašvaldībai ir tiesības atskaitīt priekšnodokli (veicot koriģēšanu) par saviem ieguldījumu izdevumiem, ja:

                           —

                           izgatavotā (iegādātā) kapitālieguldījumu prece sākotnēji tika izmantota tādas darbības mērķiem, kas nav apliekama ar nodokli (pašvaldībai tai piešķirto pilnvaru ietvaros pildot valsts pārvaldes iestādes uzdevumus);

                           —

                           ir mainījies kapitālieguldījumu preces izmantošanas veids un tagad pašvaldība to izmanto arī ar nodokli apliekamiem darījumiem?

               2)

               Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, nozīme ir tam, ka kapitālieguldījumu preces izgatavošanas vai iegādes laikā pašvaldība nav nepārprotami izteikusi nodomu turpmāk izmantot to ar nodokli apliekamiem darījumiem?

               3)

               Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, nozīme ir tam, ka kapitālieguldījumu prece tiek izmantota gan ar nodokli apliekamiem darījumiem, gan ar nodokli neapliekamiem darījumiem (pildot valsts pārvaldes iestādes uzdevumus), un nav iespējams konkrētos ieguldījumu izdevumus objektīvi attiecināt uz kādu no iepriekš minētajiem darījumiem?

      (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-438/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. augustā iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — SC BCR Leasing IFN SA/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. augustā iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — SC BCR Leasing IFN SA/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

   (Lieta C-438/13)
   2013/C 325/22
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel București

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SC BCR Leasing IFN SA

      Atbildētājas: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

      Prejudiciālais jautājums

   Vai par preču piegādi par atlīdzību Direktīvas 2006/[112]/EK (1) 16. panta izpratnē vai attiecīgi par preču piegādi par atlīdzību Direktīvas 2006/[112]/EK 18. panta izpratnē var tikt uzskatīta situācija, kurā lietas, par kurām noslēgts finanšu līzinga līgums, pēc tam, kad attiecīgais līgums lietotāja vainas dēļ ir izbeigts, līzinga sabiedrība, lai arī uzsākusi un turpinājusi likumā paredzētās darbības šo lietu atgūšanai, no lietotāja nav atguvusi un pēc līguma beigām par šo lietu lietošanu vairs nav saņēmusi nekādu samaksu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-195/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. martā – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (Rozā tonis)

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/44

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. martā – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (Rozā tonis)
   (Lieta T-195/17)
   (2017/C 151/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CeramTec (Plochingen, Vācija) (pārstāvji – A. Renck un E. Nicolás Gómez, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: C5 Medical Werks (Grand Junction, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska krāsas preču zīme rozā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 10 214 195

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 15. februāra lēmums lietā R 930/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 59. un 83. panta pārkāpums.


title: Lieta T-33/09: Prasība, kas celta 2009. gada 26. janvārī — Portugāles Republika/Komisija

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/30

         Prasība, kas celta 2009. gada 26. janvārī — Portugāles Republika/Komisija
   (Lieta T-33/09)
   (2009/C 82/53)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes un J. A. de Oliveira)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               galvenokārt, atcelt 2008. gada 25. novembra Lēmumu C(2008) 7419, ar kuru Komisija pieprasīja Portugāles Republikai samaksāt naudas sodu, kas tai bija piespriests saskaņā ar Tiesas spriedumu lietā C-70/06, sākot ar 2008. gada 10. janvāri;

               —

               pakārtoti, atcelt minēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz laiku pēc 2008. gada 29. janvāra;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus vai gadījumā, ja Tiesa tikai samazinātu naudas soda apmēru, piespriest katram lietas dalībniekam segt savus tiesāšanās izdevumus pašam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt apstrīdēto lēmumu saskaņā ar EKL 230. pantu, apgalvojot, ka Komisija ir pārkāpusi EK līgumu un tiesību normas, kas attiecas uz tā piemērošanu.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EK līgumu un tiesību normas, kas attiecas uz tā piemērošanu, pieprasot tai samaksāt Tiesas lietā C-70/06 piespriesto naudas sodu par katru dienu par laika periodu no 2008. gada 10. janvāra līdz 17. jūlijam, kad prasītāja jau bija pilnībā izpildījusi pienākumu transponēt valsts tiesībās Direktīvu 89/665 (1).
   Kad 2008. gada 10. janvārī Tiesa pasludināja spriedumu lietā C-70/06, kurā tā piesprieda prasītājai samaksāt naudas sodu par katru nokavēto dienu, īstenojot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu 2004. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-275/03 Komisija/Portugāle, kas bija pasākumi, lai atceltu 1967. gada 21. novembra Dekrētu-likumu Nr. 48051, saskaņā ar kuru, lai atlīdzinātu zaudējumus personām, kam Kopienu tiesību publisko iepirkumu jomā vai valsts tiesību normu, ar kurām tās īstenotas, pārkāpuma dēļ ir nodarīts kaitējums, ir jāpierāda nodoms vai neuzmanība, Portugāles Republika jau bija pieņēmusi Likumu Nr. 67/2007, ar kuru tika atcelts minētais dekrēts-likums un izveidots jauns valsts un valsts iestāžu ārpuslīgumiskās civilās atbildības režīms un kas jau bija izsludināts 2007. gada 31. decembraDiário da República, 1. sērija, Nr. 251. Minētais likums stājās spēkā trīsdesmit dienas pēc tā izsludināšanas, proti, 2008. gada 30. janvārī.
   2008. gada 4. janvārī prasītāja par to informēja Tiesu un lūdza pievienot minētā likuma kopiju lietas C-70/06 materiāliem. Tomēr, ņemot vērā vēlo tiesvedības stadiju, Tiesa vairs šo faktu nevarēja ņemt vērā, un tā pasludināja spriedumu 2008. gada 10. janvārī.
   Tādējādi prasītāja uzskata, ka rīkojums par naudas soda samaksu var attiekties tikai uz laika posmu līdz 2008. gada 9. janvārim vai sliktākā gadījumā, tā kā Likuma Nr. 67/2007 spēkā stāšanās datums nesakrīt ar tā izsludināšanas datumu, — līdz 2008. gada 29. janvārim. Tāpēc Komisijas rīkojumam tiktāl, ciktāl tas attiecas uz vēlākiem periodiem, neesot nekāda pamata.

      (1)  Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīva 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV L 395, 33. lpp.).


title: Lieta C-212/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 8. maijā iesniedza Tribunal Mureș (Rumānija) – ENEFI Energiahatekonysagi Nyrt/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Mureș

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 8. maijā iesniedza Tribunal Mureș (Rumānija) – ENEFI Energiahatekonysagi Nyrt/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Mureș

   (Lieta C-212/15)
   (2015/C 262/05)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Mureș

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ENEFI Energiahatekonysagi Nyrt

      Atbildētāja: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, interpretējot Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (1) 4. panta 1. punktu un 2. punkta f) un k) apakšpunktu, procedūras sākšanas valsts tiesību aktos paredzētās maksātnespējas procedūras sekas var ietvert kreditora, kurš nav piedalījies maksātnespējas procedūrā, tiesību izvirzīt savu prasījumu citā dalībvalstī izbeigšanos vai minētā prasījuma piespiedu izpildes šajā otrajā dalībvalstī apturēšanu?

               2)

               Vai ir nozīme tam, ka prasījums, kas piespiedu kārtā tiek piedzīts citā dalībvalstī, nevis procedūras sākšanas valstī, ir nodokļu prasījums?

      (1)  OV L 160, 1. lpp.


title: Lieta T-28/12: Prasība, kas celta 2012. gada 21. janvārī — PT Ecogreen Oleochemicals u.c./Padome

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/29

         Prasība, kas celta 2012. gada 21. janvārī — PT Ecogreen Oleochemicals u.c./Padome
   (Lieta T-28/12)
   2012/C 73/57
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: PT Ecogreen Oleochemicals (Kabil-Batam, Indonēzija) Ecogreen Oleochemicals (Singapūra), Pte Ltd (Singapūra, Singapūras Republika), Ecogreen Oleochemicals GmbH (Dessau-Rosslau, Vācija) (pārstāvji — F. Graafsma un J. Cornelis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 8. novembra Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1138/2011, ar kuru piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu Indijas, Indonēzijas un Malaizijas izcelsmes alifātisko spirtu un to maisījumu importam (OV L 293, 1. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītājām;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ir pārkāpts Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1) (turpmāk tekstā — “pamatregula”) 2. panta 10. punkta i) apakšpunkts, jo Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, noraidot prasītāju apgalvojumu, ka PTEO un EOS ir viena ekonomiska vienība. Līdz ar to Padome ir nepamatoti atskaitījusi nosacīto komisijas maksu saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu, nosakot eksporta cenu; saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienas ekonomiskas vienības pastāvēšana liedz veikt šādas nosacītas komisijas maksas atskaitīšanu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           nosacītās peļņas maržas 5 % apmērā ieskaitīšana, veicot korekciju saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu, ir pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunkta nepieļaujama interpretācija. Vienīgi faktiskais uzcenojums, kurus saņēmis tirgotājs, var tikt atskaitīts no eksporta cenas. Šis otrais pakārtotais pamats tiek izvirzīts vienīgi gadījumā, ja Tiesa nospriestu, ka Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, noraidot prasītāju apgalvojumu, ka PTEO un EOS ir viena ekonomiska vienība.

      (1)  OV L 343, 22.12.2009., 51. lpp.


title: lieta C-463/08: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 10. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/35

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 10. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (lieta C-463/08) (1)

   2009/C 141/71

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 327, 20.10.2008.