title: Lieta T-728/17: Prasība, kas celta 2017. gada 24. oktobrī – Marinvest un Porting/Komisija

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/46

         Prasība, kas celta 2017. gada 24. oktobrī – Marinvest un Porting/Komisija
   (Lieta T-728/17)
   (2018/C 022/62)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Marinvest d.o.o. (Izola-Isola, Slovēnija) un Porting d.o.o. (Izola-Isola) (pārstāvji – G. Cecovini Amigoni un L. Daniele, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 27. jūlija Lēmumu C(2017) 5049 final (State Aid SA.45220 (2016/FC) – Slovenia – Alleged aid in favor of Komunala Izola d.o.o.), kas Marinvest un Porting paziņots 2017. gada 16. augustā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Komisijas 2017. gada 27. jūlija Lēmumu C(2017) 5049 final (valsts atbalsts SA.45220 (2016/FC) – Slovēnija –Iespējamais atbalsts Komunala Izola d.o.o.), kas Marinvest un Porting paziņots 2017. gada 16. augustā.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots tiesību uz sacīkstes principā balstītu procesu pārkāpums, kas izriet no tā, ka apstrīdētajā lēmumā ir izmantoti pilnīgi jauni elementi, kurus Komisija nav norādījusi savā vēstulē ar uzaicinājumu iesniegt apsvērumus, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā paredzēto pamattiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, vispārējā sacīkstes principa un Regulas Nr. 2015/1589 24. panta 2. punkta pārkāpums;

                           —

                           ieviešot jauninājumu salīdzinājumā ar Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punkta sākotnējo tekstu, Regulas Nr. 2015/1589 24. panta 2. punktā ieinteresētajām personām (kuras ir iesniegušas sūdzību) ir atzītas tiesības iesniegt apsvērumus jau sākotnējās izmeklēšanas posmā. 24. panta 2. punkts esot īpašs Hartas 41. pantā paredzēto pamattiesību uz labu pārvaldību un vispārējā sacīkstes principa piemērošanas gadījums.

                           —

                           šajā lietā esot būtiski pārkāptas Marinvest un Porting tiesības, kas ir garantētas 24. panta 2. punktā. Ir tiesa, ka Komisija ar 2017. gada 14. februāra vēstuli bija uzaicinājusi sūdzību iesniegušās personas iesniegt to apsvērumus un ka Marinvest un Porting bija pauduši savu nostāju par minētajā vēstulē ietverto sākotnējo vērtējumu. Tomēr Komisija galīgo apstrīdēto lēmumu pēc tam bija balstījusi uz elementiem, kuri 2017. gada 14. februāra vēstulē pat nebija tikuši minēti un par kuriem sūdzību iesniegušās personas nebija varējušas paust savu nostāju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesību uz sacīkstes principā balstītu procesu pārkāpums, kas izriet no tā, ka prasītājiem tika atteikta piekļuve lietas materiāliem un liegta iespēja tikt uzklausītiem pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, Hartas 41. pantā paredzēto pamattiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, vispārējā sacīkstes principa un Regulas Nr. 2015/1589 24. panta 2. punkta pārkāpums, kā arī pamatojuma neesamība šajā lietā.

                           —

                           sūdzību iesniegušās personas bija lūgušas piekļuvi dokumentiem, kurus Komisijai bija iesniegušas Slovēnijas iestādes, un iespēju tikties ar Komisijas dienestiem, lai sniegtu visus vajadzīgos paskaidrojumus, it īpaši saistībā ar apstrīdēto pasākumu ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm. Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, iepriekš nenosūtīdama pieprasītos dokumentos un netiekoties ar sūdzību iesniegušajām personām. Šādi rīkodamās, tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 2015/1589 24. panta 2. punktu, interpretējot to atbilstoši Hartas 41. pantam un vispārējam sacīkstes principam;

                           —

                           sūdzību iesniegušo personu iespēja atbilstoši 24. panta 2. punktam iesniegt apsvērumus par Komisijas sākotnējo vērtējumu neizbēgami nozīmē to, ka tām ir tiesības piekļūt lietas materiāliem un lūgt Komisijai iespēju tikties. Šīs tiesības faktiski esot cieši saistītas ar šīm pašām pamattiesībām. Šajā lietā šo tiesību atteikums neesot ticis pamatots.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota kļūdaina valsts atbalsta jēdziena interpretācija saistībā ar prasību par pārrobežu tirdzniecībai nodarītajiem zaudējumiem, LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, Komisijas paziņojuma par valsts atbalsta jēdzienu pārkāpums, vispārējā tiesiskās paļāvības principa pārkāpums, kā arī pamatojuma neesamība šajā lietā.

                           —

                           saskaņā ar Tiesas judikatūru un Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu saņēmēja uzņēmuma salīdzinoši mērenais lielums a priori neizslēdz iespēju, ka tirdzniecība starp dalībvalstīm var būt ietekmēta. Publiska subsīdija, kas piešķirta uzņēmumam, kurš sniedz vienīgi vietējus vai reģionālus pakalpojumus un nesniedz nekādus pakalpojumus ārpus tā mītnes valsts, tomēr var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, ja šos pakalpojumus varētu sniegt citu dalībvalstu uzņēmumi (tostarp izmantojot tiesības veikt uzņēmējdarbību) un ja šāda iespēja nav tikai tīri hipotētiska.

                           —

                           Komisija nekādi nav ņēmusi vērā, ka Marinvest un Porting pilnībā pieder Itālijā reģistrētai sabiedrībai Altan Prefabbricati. Minētā sabiedrība ir īstenojusi ievērojamus ieguldījumus Marina d’Isola izbūvē, kura šobrīd atbilstoši LESD 49. pantā paredzētajai uzņēmējdarbības brīvībai tiek pārvaldīta ar tās meitasuzņēmumu starpniecību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota kļūdaina valsts atbalsta jēdziena interpretācija saistībā ar prasību par konkurencei un pārrobežu tirdzniecībai nodarītajiem zaudējumiem, faktu nepareiza atspoguļošana un sagrozīšana, kā arī pamatojuma neesamība šajā lietā.

                           —

                           apstrīdētajā lēmumā Komisija esot izslēgusi ietekmes uz tirdzniecību starp dalībvalstīm esamību un būtībā galvenokārt ir uzskatījusi, ka Marina di Komunala Izola sniegtie pakalpojumi nav atbilstoši, lai piesaistītu potenciālos klientus prasītāju sniegtajiem pakalpojumiem.

                           —

                           Komisijas veiktais faktu atspoguļojums ir kļūdains. Papildus Marinvest un Porting tūristu ostai pastāv vēl cita struktūra, kuru pārvalda atbalsta saņēmējs uzņēmums (Komunala Izola), kurš sniedz analoģiskus pakalpojumus, potenciāli piedāvājot 505 laivu vietas, un kurš, tostarp itāļu valodā, tīmekļa vietnē piedāvā savus pakalpojumus visiem potenciālajiem interesentiem.


title: Apvienotās lietas T-101/15 un T-102/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedums – Red Bull/EUIPO – Optimum Mark (Zilas un sudraba krāsas kombinācija) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Savienības preču zīme, ko veido zilas un sudraba krāsas kombinācija — Absolūts atteikuma pamats — Pietiekami skaidrs un precīzs grafisks attēlojums — Nepieciešamība pēc sistemātiska salikuma, kurā attiecīgās krāsas ir saistītas iepriekš noteiktā un nemainīgā veidā — Tiesiskā paļāvība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 4. pants un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 4. pants un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/33

         Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedums – Red Bull/EUIPO – Optimum Mark (Zilas un sudraba krāsas kombinācija)
   (Apvienotās lietas T-101/15 un T-102/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Savienības preču zīme, ko veido zilas un sudraba krāsas kombinācija - Absolūts atteikuma pamats - Pietiekami skaidrs un precīzs grafisks attēlojums - Nepieciešamība pēc sistemātiska salikuma, kurā attiecīgās krāsas ir saistītas iepriekš noteiktā un nemainīgā veidā - Tiesiskā paļāvība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 4. pants un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 4. pants un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts))
   (2018/C 022/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Red Bull GmbH (Fušla, Austrija) (pārstāvis – A. Renck, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Marques (Lestera, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: sākotnēji R. Mallinson un F. Delord, vēlāk R. Mallinson, solicitors)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Optimum Mark sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvji: R. Skubisz, M. Mazurek, J. Dudzik un E. Jaroszyńska-Kozłowska, advokāti)

      Priekšmets

   Divas prasības, kas celtas par diviem EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 2. decembra lēmumiem attiecīgi lietā R 2037/2013-1 un lietā R 2036/2013-1 attiecībā uz diviem spēkā neesamības atzīšanas procesiem starp Optimum Mark un Red Bull.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Red Bull GmbH atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) un Optimum Mark sp. z o.o. radušos tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Marques sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta C-589/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. oktobrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – Prenatal S.A./Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (T.E.A.R.C.)

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. oktobrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – Prenatal S.A./Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (T.E.A.R.C.)

   (Lieta C-589/17)
   (2018/C 022/28)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prenatal S.A.

      Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (T.E.A.R.C.)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas 2008. gada 3. novembra Lēmums C(2008) 6317, galīgā redakcija, kurā konstatēts, ka saistībā ar tādu tekstilizstrādājumu ievešanu, kuru izcelsmes vieta norādīta Jamaika, pirmkārt, a posteriori jāiegrāmato no prasītājas neiekasētais ievedmuitas nodoklis, un, otrkārt, šā nodokļa atlaišana konkrētajā gadījumā nav pamatota (lieta REM 03/07), ir pretrunā Savienības tiesībām, proti, Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam un 239. pantam?

               2)

               Vai – gadījumā, ja ir lūgta nodokļa atlaišana un Komisija dara zināmu vai nu savu lēmumu par to, ka attiecīgās lietas faktiskie un tiesiskie apstākļi ir līdzīgi kādas iepriekšējas, tās jau izskatītas lietas apstākļiem, vai lēmumu par to, ka tā izskata kādu līdzīgu lietu – jebkuru no šiem lēmumiem ir jāuzskata par tiesību aktu, kas ir tiesiski saistošs tās dalībvalsts iestādēm, kurā tiek lūgta nodokļa atlaišana, un tātad persona, kas lūdz nodokļa atlaišanu (Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 239. pants) vai nodokļa neiegrāmatošanu (minētā Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts), var to pārsūdzēt?

               3)

               Vai – gadījumā, ja šāds Komisijas lēmums nav uzskatāms par tiesiski saistošu – dalībvalsts iestāžu ziņā ir izvērtēt to, vai attiecīgajā lietā ir līdzīgi faktiskie un tiesiskie apstākļi?

               4)

               Vai – ja apstiprinošas atbildes gadījumā ir veikta šāda analīze un secināts, ka šādu apstākļu nav – ir jāpiemēro Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (2), 905. panta 1. punkts un tādējādi Komisijai ir jāpieņem lēmums, kas ir tiesiski saistošs šādām valsts iestādēm?

      (1)  OV 1992, L 302, 1. lpp.

      (2)  OV 1993, L 253, 1. lpp.


title: Lieta T-731/17: Prasība, kas celta 2017. gada 30. oktobrī – Escribà Serra un citi/VNV

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/48

         Prasība, kas celta 2017. gada 30. oktobrī – Escribà Serra un citi/VNV
   (Lieta T-731/17)
   (2018/C 022/63)
   Tiesvedības valoda: spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Juan Escribà Serra (Žirona [Girona], Spānija) un citi 8 prasītāji (pārstāvji – R. Vallina Hoset un A. Lois Perreau de Pinninck, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasītāju prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt Vienotās noregulējuma valdes ārpuslīgumisko atbildību un piespriest atlīdzināt Vienotās noregulējuma valdes darbības un bezdarbības rezultātā prasītājai nodarīto kaitējumu saistībā ar visu ieguldījumu Banco Popular Español, S.A. subordinētajās obligācijās zudumu;

               —

               piespriest Valdei izmaksāt šiem lietas dalībniekiem 1 726 504 EUR kā atlīdzību par nodarīto kaitējumu (“prasītā summa”), kas individualizēta šādi:

                           —

                              Ramón Romaguera Amat: 1 071 602,94 EUR;

                           —

                              Cerámica Puigdemont: 260 437,16 EUR;

                           —

                              Maria Dolors Guell Parnau: 52 524,35 EUR;

                           —

                              Enrique Escribà Nadal: 70 838,57 EUR;

                           —

                              Joan Escribà Serra un Maria Dolors Nadal Casaponsa: 151 796,93 EUR;

                           —

                              Laia Escribà Nadal un Maria Dolors Nadal Casaponsa: 25 299,49 EUR;

                           —

                              José Sabater Comas un Ma Inmaculada Urgellés Bosch: 94 004,56 EUR;

               —

               noteikt palielināt prasīto summu par kompensācijas procentiem, sākot no 2017. gada 7. jūnija līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā;

               —

               noteikt palielināt prasīto summu par attiecīgajiem kavējuma procentiem, sākot no sprieduma pieņemšanas šajā lietā līdz pilnīgai prasītās summas samaksai, un pamatojoties uz galvenajām refinansēšanas darbībām noteikto ECB likmi, kas piemērojama attiecīgajā laika posmā un kas palielināta par diviem punktiem;

               —

               piespriest Vienotājai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-659/17 Vallina Fonseca/Vienotā noregulējuma valde.


title: Lieta C-691/15 P: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Bilbaína de Alquitranes, SA u.c. Apelācija — Vide — Regula (EK) Nr. 1272/2008 — Dažu vielu un maisījumu klasificēšana, marķēšana un iepakošana — Regula (ES) Nr. 944/2013 — Augstas temperatūras akmeņogļu darvas klasifikācija — Akūtas toksicitātes ūdens vidē (H400) un hroniskas toksicitātes ūdens vidē (H410) kategorijas — Pienākums ievērot pienācīgu rūpību — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/5

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Bilbaína de Alquitranes, SA u.c.
   (Lieta C-691/15 P) (1)

   (Apelācija - Vide - Regula (EK) Nr. 1272/2008 - Dažu vielu un maisījumu klasificēšana, marķēšana un iepakošana - Regula (ES) Nr. 944/2013 - Augstas temperatūras akmeņogļu darvas klasifikācija - Akūtas toksicitātes ūdens vidē (H400) un hroniskas toksicitātes ūdens vidē (H410) kategorijas - Pienākums ievērot pienācīgu rūpību - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2018/C 022/06)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Talabér-Ritz un P. J. Loewenthal)

      Pārējie lietas dalībnieki: Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH, SGL Carbon GmbH, SGL Carbon, SGL Carbon, SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG, Tokai erftcarbon GmbH (pārstāvji – K. Van Maldegem, C. Mereu un M. Grunchard, advokāti, un P. Sellar, advocate), Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji – N. Herbatschek, W. Broere un M. Heikkilä), GrafTech Iberica, SL (pārstāvji – C. Mereu, K. Van Maldegem un M. Grunchard, advokāti, un P. Sellar, advocate)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji – C. Thorning un M. N. Lyshøj), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze, J. Möller un R. Kanitz), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman, C. S. Schillemans un J. Langer)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH (Vācija), SGL Carbon GmbH (Austrija), SGL Carbon, SGL Carbon SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG, Tokai erftcarbon GmbH tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus pagaidu noregulējuma tiesvedībā lietā, kurā izdots Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2016. gada 7. jūlija rīkojums Komisija/Bilbaína de Alquitranes u.c. (C-691/15 P–R, nav publicēts, EU:C:2016:597);

               3)

               Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika un Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               4)

               GrafTech Iberica SL un Eiropas Ķimikāliju aģentūra sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Lieta T-31/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. novembra spriedums – adp Gauselmann/EUIPO (“Juwel”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Juwel” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/33

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. novembra spriedums – adp Gauselmann/EUIPO (“Juwel”)
   (Lieta T-31/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Juwel” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 022/45)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Vācija) (pārstāvis – P. Koch Moreno, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – A. Schifko un A. Söder)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 16. novembra lēmumu lietā R 2571/2014-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Juwel” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               adp Gauselmann GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Lieta C-122/16 P: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. novembra spriedums – British Airways plc/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus — Komisijas lēmums par nolīgumiem un saskaņotām darbībām attiecībā uz vairākiem kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem — Kļūda pamatojumā — Absolūts pamats, kuru Eiropas Savienības tiesa ir izvirzījusi pēc savas ierosmes — Aizliegums lemt ultra petita — Prasības pieteikumā pirmajā instancē ietvertie prasījumi nolūkā panākt apstrīdētā lēmuma daļēju atcelšanu — Aizliegums Eiropas Savienības Vispārējai tiesai pasludināt apstrīdētā lēmuma atcelšanu pilnībā — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/6

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. novembra spriedums – British Airways plc/Eiropas Komisija
   (Lieta C-122/16 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus - Komisijas lēmums par nolīgumiem un saskaņotām darbībām attiecībā uz vairākiem kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem - Kļūda pamatojumā - Absolūts pamats, kuru Eiropas Savienības tiesa ir izvirzījusi pēc savas ierosmes - Aizliegums lemt ultra petita - Prasības pieteikumā pirmajā instancē ietvertie prasījumi nolūkā panākt apstrīdētā lēmuma daļēju atcelšanu - Aizliegums Eiropas Savienības Vispārējai tiesai pasludināt apstrīdētā lēmuma atcelšanu pilnībā - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)
   (2018/C 022/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: British Airways plc (pārstāvji – J. Turner, QC, un R. O’Donoghue, barrister, kurus pilnvarojusi A. Lyle-Smythe, solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – N. Khan un A. Dawes)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               British Airways plc atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta C-597/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Grondwettelijk Hof (Beļģija) – Belgisch Syndicaat van Chiropraxie u.c.

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Grondwettelijk Hof (Beļģija) – Belgisch Syndicaat van Chiropraxie u.c.
   (Lieta C-597/17)
   (2018/C 022/29)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Grondwettelijk Hof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries, Belgische Unie van Osteopaten u.c., Plast.Surg. u.c., Belgian Society for Private Clinics u.c.

      Atbildētāja: Ministerraad

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības sistēmu 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā minētais atbrīvojums gan attiecībā uz tradicionālām, gan netradicionālām praksēm ir paredzēts medicīnas un paramedicīnas profesijas pārstāvjiem, uz kuriem attiecas valsts tiesību akti par veselības aprūpes profesijām un kuri atbilst šajos valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām, un ka šis atbrīvojums nav piemērojams personām, kas neatbilst šīm prasībām, taču ir hiropraktiķu un osteopātu profesionālās apvienības biedri un atbilst šīs apvienības noteiktajām prasībām?

               2)

               Vai [..] Direktīvas 2006/112/EK [..] 132. panta 1. punkta b), c) un e) apakšpunkts, 134. pants un 98. pants saistībā ar šīs direktīvas III pielikuma 3. un 4. punktu – it īpaši no nodokļu neitralitātes viedokļa – ir jāinterpretē tādējādi,

                           a)

                           ka tie ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā ir paredzēta samazināta PVN likme, kas piemērojama farmaceitiskiem produktiem un medicīnas precēm, ko ordinē saistībā ar terapeitiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi, bet farmaceitiskiem produktiem un medicīnas precēm, ko ordinē saistībā ar vienkārši estētiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi un kas ir ar to cieši saistītas, ir piemērojama PVN pamatlikme,

                           b)

                           vai arī, ka tajos ir atļauts vai noteikts vienlīdzīgs režīms abās iepriekš minētajās situācijās?

               3)

               Vai tad, ja no atbildēm uz pirmo un otro prejudiciālo jautājumu izrietētu, ka šīs normas ir pretrunā Eiropas Savienības tiesībām, Grondwettelijk hof pagaidām ir jāatstāj spēkā [..] atceļamo tiesību normu sekas, kā arī attiecīgā gadījumā pilnīgi vai daļēji atceļamo tiesību normu sekas, lai likumdevējam dotu iespēju saskaņot tās ar šīm tiesībām?

      (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-773/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. novembrī – Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“Café del Mar”)

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/60

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. novembrī – Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“Café del Mar”)
   (Lieta T-773/17)
   (2018/C 022/80)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Café del Mar SC (Sant Antoni de Portmany, Spānija), José Les Viamonte (Sant Antoni de Portmany) un Carlos Andrea González (Sant Antoni de Portmany) (pārstāvji: F. Miazzetto un J. L. Gracia Albero, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Ramón Guiral Broto (Marbelja, [Marbella], Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Café del Mar” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 1 054 303

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 4. septembra lēmums lietā R 1542/2015-5

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības grafisku preču zīmi Nr. 1 054 303, kas ietver vārdiskus elementus “Café del Mar”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī piespriest preču zīmes, kuru lūgts atzīt par spēkā neesošu, īpašniekam atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomēs.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-738/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. novembrī – STIF-IDF/Komisija

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/49

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. novembrī – STIF-IDF/Komisija
   (Lieta T-738/17)
   (2018/C 022/65)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Syndicat Transport Île-de-France (STIF-IDF) (Parīze, Francija) (pārstāvji –B. Le Bret un C. Rydzynski, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tā 3. pantā “C 2 iemaksas, ko piešķīra STIF saistībā ar CT2”, tika kvalificētas kā “prettiesiski īstenota atbalsta shēma”, kas ir saderīga ar iekšējo tirgu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir saistīts ar izskatāmajā lietā apstrīdētajā lēmumā, proti, Eiropas Komisijas 2017. gada 2. februāra lēmums (ES) 2017/1470 par atbalsta shēmām SA.26763 2014/C (ex 2012/NN), kuras Francija ir īstenojusi attiecībā uz uzņēmumiem, kas veic pārvadājumus ar autobusiem Ildefransas reģionā (Région Île-de-France) (OV 2017, L 209, 24. lpp), pieļauto LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu. Šo pārkāpumu Komisija ir pieļāvusi, jo tā C2 iemaksas CT2 kvalificēja kā valsts atbalstu, uzskatot, ka ar attiecīgo pasākumu tā saņēmējiem tika piešķirtas ekonomiskas priekšrocības.
               Prasītāja turklāt uzskata, ka Komisija savā analīzē esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, secinot, ka izskatāmajā lietā nebija izpildīts Altmark judikatūras 4. kritērijs.

               2.

               Otrais prasības pamats ir saistīts ar to, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums attiecībā uz Altmark judikatūras 4. kritērija neievērošanu un ekonomisko priekšrocību esamību.


title: Lieta C-598/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Gerechtshof ’s Hertogenbosch (Nīderlande) – A-Fonds/Inspecteur van de Belastingdienst

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Gerechtshof ’s Hertogenbosch (Nīderlande) – A-Fonds/Inspecteur van de Belastingdienst

   (Lieta C-598/17)
   (2018/C 022/30)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof ’s Hertogenbosch

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: A-Fonds

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pastāvošas atbalsta shēmas piemērošanas jomas paplašināšana, ņemot vērā nodokļu maksātāja pamatotu atsaukšanos uz tiesībām uz kapitāla brīvu apriti saskaņā ar EKL 56. pantu (tagad – LESD 63. pants), kā pastāvošā atbalsta grozījumi ir jāuzskata par jaunu atbalsta pasākumu?

               2)

               Ja tas tā ir, vai valsts tiesas uzdevumu veikšana atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam izslēdz to, ka nodokļu maksātājam tiek piešķirta nodokļu priekšrocība, saistībā ar kuru nodokļu maksātājs atbilstoši EKL 56. pantam (tagad – LESD 63. pants) izvirza prasījumu, vai arī plānots tiesas nolēmums par šīs priekšrocības piešķiršanu ir jādara zināms Komisijai, vai arī valsts tiesai, ņemot vērā tai atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam noteikto pārraudzības uzdevumu, ir jāveic citas darbības vai pasākumi?


title: Lieta C-165/16: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. novembra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Savienības pilsonība — LESD 21. pants — Direktīva 2004/38/EK — Saņēmēji — Dubultā pilsonība — Savienības pilsonis, kas ir ieguvis uzņēmējas dalībvalsts pilsonību, vienlaikus saglabājot savu izcelsmes pilsonību — Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties šajā dalībvalstī

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/7

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. novembra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-165/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - LESD 21. pants - Direktīva 2004/38/EK - Saņēmēji - Dubultā pilsonība - Savienības pilsonis, kas ir ieguvis uzņēmējas dalībvalsts pilsonību, vienlaikus saglabājot savu izcelsmes pilsonību - Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties šajā dalībvalstī)
   (2018/C 022/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Toufik Lounes

      Atbildētāja: Secretary of State for the Home Department

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, ir interpretējama tādējādi, ka tādā situācijā, kurā Eiropas Savienības pilsonis ir izmantojis savu pārvietošanos brīvību, atbilstoši šīs direktīvas 7. panta 1. punktam vai 16. panta 1. punktam pārceļoties un uzturoties dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kura pilsonis viņš ir, pēc tam ir ieguvis šīs otras dalībvalsts pilsonību, bet ir saglabājis arī savu izcelsmes pilsonību un vairākus gadus vēlāk ir apprecējies ar trešās valsts valstspiederīgo, ar kuru kopā viņš turpina uzturēties minētās dalībvalsts teritorijā, šim valstspiederīgajam nav atvasināto uzturēšanās tiesību aplūkotajā dalībvalstī, pamatojoties uz minētās direktīvas tiesību normām. Tomēr viņš var saņemt šādas uzturēšanās tiesības atbilstoši LESD 21. panta 1. punktam ar nosacījumiem, kuri nedrīkst būt stingrāki par tiem, kas ir paredzēti Direktīvā 2004/38, lai piešķirtu minētās tiesības trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir Savienības pilsoņa, kurš ir īstenojis savas brīvas pārvietošanās tiesības, apmetoties uz dzīvi dalībvalstī, kuras pilsonis viņš nav, ģimenes loceklis.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta T-748/17: Prasība, kas celta 2017. gada 15. novembrī – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (“i.Beat”)

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/50

         Prasība, kas celta 2017. gada 15. novembrī – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (“i.Beat”)
   (Lieta T-748/17)
   (2018/C 022/66)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TrekStor Ltd (Hongkonga, Hongkonga) (pārstāvji – O. Spieker, M. Alber, A. Schönfleisch, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Beats Electronics LLC (Culver City, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “i.Beat” –Eiropas Savienības preču zīme Nr. 5 009 139

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 12. septembra lēmums apvienotajās lietās R 2175/2016-4 un R 2213/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīta prasītājas apelācijas sūdzība par atbildētāja Anulēšanas nodaļas 2016. gada 29. septembra lēmumu un ciktāl ar to tādējādi ir paturēts spēkā atcelšanas pietiekuma iesniedzējas pieteikums par atcelšanu un ir atceltas prasītājas tiesības saistībā ar Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 005009139;

               —

               noraidīt atcelšanas pieteikuma iesniedzējas pieteikumu par atcelšanu;

               —

               piespriest atcelšanas pieteikuma iesniedzējai un EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kuri prasītājai ir obligāti radušies Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojā (EUIPO).

      Izvirzītaisie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-601/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. oktobrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – Dirk Harms u.c./Vueling Airlines SA

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. oktobrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – Dirk Harms u.c./Vueling Airlines SA

   (Lieta C-601/17)
   (2018/C 022/31)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Dirk Harms, Ann-Kathrin Harms, Nick-Julius Harms, Tom-Lukas Harms, Lilly-Karlotta Harms, Emma-Matilda Harms, pēdējos četrus pārstāv viņu vecāki –Dirk Harms un Ann-Kathrin Harms

      Atbildētāja: Vueling Airlines SA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai jēdziens “saskaņā ar 7. panta 3. punktu biļetes pilnas cenas atlīdzinājuma saņemšana tās summas apmērā, par kuru tā ir pirkta”, atbilstoši Regulas Nr. 261/2004 (1) 8. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir domāta summa, kuru pasažieris ir samaksājis par attiecīgo biļeti, vai par pamatu ir jāizmanto summa, kuru atbildētājs gaisa pārvadātājs ir faktiski saņēmis, ja rezervācijas procesā ir iesaistīts starpniekuzņēmums, kas iekasē starpību starp summu, ko samaksā pasažieris, un summu, ko saņem gaisa pārvadātājs, attiecīgo summu neatklājot?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-239/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. novembra spriedums – Polskie Zdroje/EUIPO (“perlage”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “perlage” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 3. punkts))

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/34

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. novembra spriedums – Polskie Zdroje/EUIPO (“perlage”)
   (Lieta T-239/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “perlage” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 3. punkts)))
   (2018/C 022/46)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polskie Zdroje sp. z o.o. sp.k. (Varšava, Polija) (pārstāvis: T. Gawrylczyk, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 16. marta lēmumu lietā R 1129/2015-5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “perlage” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Polskie Zdroje sp. z o.o. sp.k. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta C-224/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedums (Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)/Nachalnik na Mitnitsa Burgas Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība — Ārējais tranzīts — Pārvadājumi ar autotransportu, kas veikti, izmantojot TIR karneti — LESD 267. pants — Tiesas kompetence interpretēt TIR konvencijas 8. un 11. pantu — Nepabeigta TIR operācija — Galvotājas apvienības atbildība — TIR konvencijas 8. panta 7. punkts — Pienākums pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas likt izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas — TIR konvencijai pievienotās paskaidrojošās piezīmes — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 457. panta 2. punkts — Kopienas Muitas kodekss — 203. un 213. pants — Personas, kas ieguvušas vai kuru valdījumā ir bijušas attiecīgās preces un kuras apzinājās vai kurām būtu bijis jāapzinās, ka tās ir izņemtas no muitas uzraudzības

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/8

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedums (Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)/Nachalnik na Mitnitsa Burgas

   (Lieta C-224/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Ārējais tranzīts - Pārvadājumi ar autotransportu, kas veikti, izmantojot TIR karneti - LESD 267. pants - Tiesas kompetence interpretēt TIR konvencijas 8. un 11. pantu - Nepabeigta TIR operācija - Galvotājas apvienības atbildība - TIR konvencijas 8. panta 7. punkts - Pienākums pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas likt izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas - TIR konvencijai pievienotās paskaidrojošās piezīmes - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 457. panta 2. punkts - Kopienas Muitas kodekss - 203. un 213. pants - Personas, kas ieguvušas vai kuru valdījumā ir bijušas attiecīgās preces un kuras apzinājās vai kurām būtu bijis jāapzinās, ka tās ir izņemtas no muitas uzraudzības)
   (2018/C 022/09)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven administrativen sad

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnitsa Burgas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālu nolēmumu par 1975. gada 14. novembrī Ženēvā parakstītās Konvencijas par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, kuros izmanto TIR karneti, kas Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 1978. gada 25. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2112/78, redakcijā, kurā grozījumi ir izdarīti un kura ir konsolidēta ar Padomes 2009. gada 28. maija Lēmumu 2009/477/EK, 8. un 11. panta interpretāciju;

               2)

               Konvencijas par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, kuros izmanto TIR karneti, kas Kopienas vārdā apstiprināta ar Regulu Nr. 2112/78, redakcijā, kurā grozījumi ir izdarīti un kura ir konsolidēta ar Lēmumu 2009/477, 8. panta 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, muitas iestādes ir izpildījušas pienākumu, kas ir paredzēts minētajā tiesību normā, pirms prasības iesniegšanas galvotājai apvienībai pēc iespējas likt samaksāt attiecīgo ievedmuitas nodokli un citus maksājumus TIR karnetes turētājam, kas ir par šiem maksājumiem tieši atbildīgā persona;

               3)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 203. panta 3. punkta trešais ievilkums un 213. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka apstāklis, ka saņēmējs ir ieguvis vai viņa valdījumā ir bijušas preces, attiecībā uz kurām tas apzinājās, ka tās ir pārvadātas, izmantojot TIR karneti, un tas, ka nav konstatēts, ka šīs preces būtu uzrādītas un deklarētas galamērķa muitas iestādē, pats par sevi nav pietiekami, lai uzskatītu, ka šāds saņēmējs apzinājās vai tam bija jāapzinās, ka minētās preces ir izņemtas no muitas uzraudzības pirmās no šīm tiesību normām izpratnē, tāpēc tas ir jāuzskata par solidāri atbildīgu par muitas parādu atbilstoši otrajai no šīm tiesību normām.

      (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta T-749/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. novembrī – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (“i.Beat jess”)

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/50

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. novembrī – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (“i.Beat jess”)
   (Lieta T-749/17)
   (2018/C 022/67)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TrekStor Ltd (Hongkonga, Hongkonga) (pārstāvji – O. Spieker, M. Alber, A. Schönfleisch, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Beats Electronics LLC (Culver City, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “i.Beat jess” –Eiropas Savienības preču zīme Nr. 4 728 895

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 12. septembra lēmums lietā R 2234/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir apmierināts atcelšanas pietiekuma iesniedzējas pieteikums un ir atceltas prasītājas tiesības saistībā ar Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 4 728 895;

               —

               noraidīt atcelšanas pieteikuma iesniedzējas pieteikumu par atcelšanu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kuri prasītājai ir obligāti radušies Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojā (EUIPO).

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-604/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. oktobrī iesniedza Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) – PM/AH

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. oktobrī iesniedza Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) – PM/AH

   (Lieta C-604/17)
   (2018/C 022/32)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven kasatsionen sad

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzējs: PM

      Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: AH

      Prejudiciālais jautājums

   Vai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2201/2003 (1) ir pieļaujams, ka gadījumā, kad nav izpildīti regulas 8. un 12. panta nosacījumi, lietu par vecāku atbildību izskata dalībvalsts tiesa, kuras jurisdikcijā atbilstoši regulas 3. pantam ir laulības šķiršanas lietas izskatīšana, ja attiecīgās dalībvalsts valsts tiesību aktos šai tiesai ir noteikts pienākums pēc savas ierosmes vienlaikus ar prasību par laulības šķiršanu pieņemt nolēmumu par aizgādības tiesībām, par saskarsmes tiesības īstenošanas pasākumiem, par uzturlīdzekļiem, kā arī par laulāto kopīgā mājokļa izmantošanu?

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.).


title: Lieta T-254/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. novembra spriedums – Steel Invest & Finance (Luxembourg)/Komisija Valsts atbalsts — Tēraudrūpniecības nozare — Atbalsts, ko Beļģija piešķīrusi vairākiem tēraudrūpniecības nozares uzņēmumiem — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt — Pienākums norādīt pamatojumu — Valsts atbalsta jēdziens — Priekšrocība — Privātā ieguldītāja kritērijs

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/35

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. novembra spriedums – Steel Invest & Finance (Luxembourg)/Komisija
   (Lieta T-254/16) (1)

   (Valsts atbalsts - Tēraudrūpniecības nozare - Atbalsts, ko Beļģija piešķīrusi vairākiem tēraudrūpniecības nozares uzņēmumiem - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Pienākums norādīt pamatojumu - Valsts atbalsta jēdziens - Priekšrocība - Privātā ieguldītāja kritērijs)
   (2018/C 022/47)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Steel Invest & Finance (Luxembourg) SA (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – E. van den Broucke, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji É. Gippini Fournier un K. Herrmann, vēlāk É. Gippini Fournier, V. Bottka un G. Luengo)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas 2016. gada 20. janvāra Lēmumu (ES) 2016/2041 par valsts atbalstu SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP), ko Beļģija sniegusi Duferco (OV 2016, L 314, 22. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Steel Invest & Finance (Luxembourg) SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 251, 11.7.2016.


title: Lieta C-246/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 23. novembra spriedums (Commissione tributaria provinciale di Siracusa (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Enzo Di Maura/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Nodokļa bāze — Sestā direktīva 77/388/EEK — 11. panta C daļas 1. punkta otrā daļa — Tiesību samazināt nodokļa bāzi ierobežojums darījumu partnera nemaksāšanas gadījumā — Dalībvalstu rīcības brīvība transponēšanā — Uzņēmēja priekšmaksājuma perioda samērīgums

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 23. novembra spriedums (Commissione tributaria provinciale di Siracusa (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Enzo Di Maura/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

   (Lieta C-246/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Nodokļa bāze - Sestā direktīva 77/388/EEK - 11. panta C daļas 1. punkta otrā daļa - Tiesību samazināt nodokļa bāzi ierobežojums darījumu partnera nemaksāšanas gadījumā - Dalībvalstu rīcības brīvība transponēšanā - Uzņēmēja priekšmaksājuma perioda samērīgums)
   (2018/C 022/10)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Siracusa

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Enzo Di Maura

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 11. panta C daļas 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij nav atļauts pievienotās vērtības nodokļa bāzes samazinājumam paredzēt nosacījumu par to, ka maksātnespējas procedūra ir bijusi neveiksmīga, ja šāda procedūra var ilgt vairāk nekā desmit gadus.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta T-475/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedums – FTI Touristik/EUIPO – Prantner un Giersch (“Fl”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Fl” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “fly.de” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/35

         Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedums – FTI Touristik/EUIPO – Prantner un Giersch (“Fl”)
   (Lieta T-475/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Fl” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “fly.de” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 022/48)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FTI Touristik GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis: A. Parr, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

      Citi procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Harald Prantner (Hamburga, Vācija) un Daniel Giersch (Monako, Monako) (pārstāvji: S. Eble un Y.-A. Wolff, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 16. jūnija lēmumu lietā R 480/2015-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp FTI Touristik, no vienas puses, un Prantner k-gu un Giersch k-gu, no otras puses.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               FTI Touristik GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 383, 17.10.2016.


title: Lieta C-606/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. oktobrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 u.c.

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. oktobrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 u.c.
   (Lieta C-606/17)
   (2018/C 022/33)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: IBA Molecular Italy Srl

      Atbildētāji: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute, Ospedale dell’Angelo di Mestre

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas tiesiskais regulējums valsts būvdarbu, pakalpojumu un piegāžu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā un, konkrēti, Direktīvas 2004/18/EK (1) 1. un 2. pants, ietver savā piemērošanas jomā arī komplicētus darījumus, ar kuru starpniecību publiska līgumslēdzēja iestāde grasās tieši piešķirt kādam noteiktam komersantam mērķtiecīgu finansējumu, kas ir pilnībā paredzēts, lai, neveicot turpmāku iepirkuma procedūru, realizētu bezmaksas piegādei paredzētus izstrādājumus dažādām iestādēm, kuras ir atbrīvotas no jebkāda maksājuma iepriekš minētajampiegādātājam? Vai minētajai Eiropas tiesību normai līdz ar to ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj tieši piešķirt mērķtiecīgu finansējumu, kas paredzēts, lai, neveicot turpmāku iepirkuma procedūru, realizētu piegādei paredzētus izstrādājumus dažādām iestādēm, kuras ir atbrīvotas no jebkāda maksājuma iepriekš minētajam piegādātājam?

               2)

               Vai Eiropas tiesiskajam regulējumam valsts būvdarbu, pakalpojumu un piegāžu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā un, konkrēti, Direktīvas 2004/18/EK 1. un 2. pantam un LES 49., 56., 105. un nākamajiem pantiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas, pielīdzinot privātas “klasificētas” slimnīcas valsts slimnīcām, iekļaujot tās valsts veselības aprūpes plānošanas sistēmā, ko reglamentē īpašas vienošanās, kuras atšķiras no parastās akreditācijas saiknes ar citiem privāto tiesību subjektiem, kuri piedalās veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas sistēmā, ja nav rekvizītu publisko tiesību subjekta atzīšanai un nav tiešas piešķiršanas priekšnoteikumu atbilstīgi “in house providing” (tīri “iekšējas” darbības) modelim, neattiecina uz tām valsts un Eiropas tiesisko regulējumu valsts līgumu jomā arī tajos gadījumos, kad tām ir pienākums bez maksas realizēt un piegādāt valsts veselības aprūpes struktūrām specifiskus, veselības aprūpes darba veikšanai nepieciešamus izstrādājumus, vienlaikus saņemot valsts finansējumu par minētajām piegādēm?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.)


title: Lieta T-633/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 29. novembra spriedums – Bilde/Parlaments Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana — Ģenerālsekretāra kompetence — Electa una via — Tiesības uz aizstāvību — Pierādīšanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesiskā paļāvība — Politiskās tiesības — Vienlīdzīga attieksme — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Deputātu neatkarība — Kļūda faktos — Samērīgums

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/36

         Vispārējās tiesas 2017. gada 29. novembra spriedums – Bilde/Parlaments
   (Lieta T-633/16) (1)

   (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Ģenerālsekretāra kompetence - Electa una via - Tiesības uz aizstāvību - Pierādīšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesiskā paļāvība - Politiskās tiesības - Vienlīdzīga attieksme - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Deputātu neatkarība - Kļūda faktos - Samērīgums)
   (2018/C 022/49)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dominique Bilde (Lagarde, Francija) (pārstāvis – G. Sauveur, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – G. Corstens un S. Seyr)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer, R. Meyer un A. Jensen)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu no prasītājas atgūt summu 40 320 EUR apmērā, kas nepamatoti izmaksāta kā parlamentārā palīdzība, paziņojumu par šo lēmumu un šī lēmuma izpildes pasākumus, kuri ir ietverti Parlamenta Finanšu ģenerāldirekcijas ģenerāldirektora 2016. gada 30. jūnija un 6. jūlija vēstulēs, kā arī ar to saistīto 2016. gada 29. jūnija paziņojumu par parādu un, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru ir lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts minētā lēmuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dominique Bilde sedz savus un atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 383, 17.10.2016.


title: Lieta C-612/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. oktobrī iesniedza Corte dei Conti (Itālija) – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. oktobrī iesniedza Corte dei Conti (Itālija) – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell’Economia e delle Finanze

   (Lieta C-612/17)
   (2018/C 022/34)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte dei Conti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Federazione Italiana Golf (FIG)

      Atbildētāji: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT un Ministero dell’Economia e delle Finanze

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (ES) Nr. 549/2013 (1) (t.s. EKS 2010) 20.15. punktā minētais jēdziens “publiska iejaukšanās, pieņemot vispārējus noteikumus, kas piemērojami visām vienībām, kuras veic vienu un to pašu darbību” ir jāsaprot plaši kā tāds, kas ietver arī vadības pilnvaras sporta jomā (t.s. “soft law”) un likumā noteiktās atzīšanas pilnvaras, lai varētu iegūt juridiskās personas statusu un darboties sporta nozarē, – pilnvaras, kas abas vispārīgi ir attiecināmas uz visām Itālijas valsts sporta federācijām?

               2)

               Vai Regulas (ES) Nr. 549/2013 (t.s. EKS 2010) 20.15. punktā minētais vispārējais kontroles rādītājs (“spēja noteikt institucionālas vienības vispārējo politiku vai programmu”) saturiski ir jāsaprot kā spēja vadīt, uzlikt saistības un izvirzīt nosacījumus bezpeļņas organizācijas pārvaldības darbībai, vai arī to var saprast neformālā nozīmē kā tādu, kas ietver arī ārējās uzraudzības pilnvaras, kuras atšķiras no tām, kas ir noteiktas 20.15. punkta a), b), c), d) un e) apakšpunktā minētajos īpašajos kontroles rādītājos (piemēram, pilnvaras apstiprināt budžetu, iecelt revidentus, apstiprināt statūtus un vairāku veidu reglamentus, vadības pilnvaras sporta jomā vai atzīšanas pilnvaras, lai varētu darboties sporta jomā)?

               3)

               Vai, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 549/2013 (t.s. EKS 2010) 20.15., 4.125. un 4.126. punkta noteikumiem, lai nospriestu, vai pastāv publiska kontrole, var ņemt vērā biedra naudu, precizējot, vai ļoti liela minētās biedra naudas summa kopā ar citiem pašu ieņēmumiem var, ievērojot konkrētā gadījuma specifiskās iezīmes, apliecināt bezpeļņas organizācijas ievērojamas pašnoteikšanās spējas esamību?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija Regula (ES) Nr. 549/2013 par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 174, 1. lpp.).


title: Lieta C-250/16 P: Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 16. novembra spriedums – Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH/Komisija Apelācija — Šķīrējklauzula — Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006.) — Daļas no apelācijas sūdzības iesniedzējas samaksātajām summām atmaksa — Fiksēta zaudējumu atlīdzība

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/9

         Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 16. novembra spriedums – Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH/Komisija
   (Lieta C-250/16 P) (1)

   (Apelācija - Šķīrējklauzula - Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006.) - Daļas no apelācijas sūdzības iesniedzējas samaksātajām summām atmaksa - Fiksēta zaudējumu atlīdzība)
   (2018/C 022/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (pārstāvis) – M. Núñez Müller, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un F. Moro)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Lieta T-634/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 29. novembra spriedums – Montel/Parlaments Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana — Ģenerālsekretāra kompetence — Electa una via — Tiesības uz aizstāvību — Pierādīšanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesiskā paļāvība — Politiskās tiesības — Vienlīdzīga attieksme — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Deputātu neatkarība — Kļūda faktos — Samērīgums

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/37

         Vispārējās tiesas 2017. gada 29. novembra spriedums – Montel/Parlaments
   (Lieta T-634/16) (1)

   (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Ģenerālsekretāra kompetence - Electa una via - Tiesības uz aizstāvību - Pierādīšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesiskā paļāvība - Politiskās tiesības - Vienlīdzīga attieksme - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Deputātu neatkarība - Kļūda faktos - Samērīgums)
   (2018/C 022/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sophie Montel (Saint-Vit, Francija) (pārstāvis – G. Sauveur, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – G. Corstens un S. Seyr)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer, R. Meyer un A. Jensen)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 24. jūnija lēmumu no prasītājas atgūt summu 77 276,42 EUR apmērā, kas nepamatoti izmaksāta kā parlamentārā palīdzība, paziņojumu par šo lēmumu un šī lēmuma izpildes pasākumus, kuri ir ietverti Parlamenta Finanšu ģenerāldirekcijas ģenerāldirektora 2016. gada 5. un 6. jūlija vēstulēs, kā arī ar to saistīto 2016. gada 4. jūlija paziņojumu par parādu un, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru ir lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts minētā lēmuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 24. jūnija lēmumu no Sophie Montel atgūt summu 77 276,42 EUR apmērā, kas nepamatoti izmaksāta kā parlamentārā palīdzība, un ar to saistīto 2016. gada 4. jūlija paziņojumu par parādu atcelt, ciktāl tie attiecas uz summām, kuras izmaksātas laikposmā no 2015. gada februāra līdz aprīlim;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               S. Montel, Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 383, 17.10.2016.


title: Lieta C-251/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosnan Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Sestā direktīva 77/388/EEK — 4. panta 3. punkta a) apakšpunkts un 13. panta B daļas g) punkts — Ēku un zem tām esošās zemes pārdošanas atbrīvojums no nodokļa, izņemot gadījumus, kas aprakstīti 4. panta 3. punkta a) apakšpunktā — Ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips — Piemērojamība, ja nav valsts tiesību normu, ar ko būtu ieviests šis princips — Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosnan

   (Lieta C-251/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Sestā direktīva 77/388/EEK - 4. panta 3. punkta a) apakšpunkts un 13. panta B daļas g) punkts - Ēku un zem tām esošās zemes pārdošanas atbrīvojums no nodokļa, izņemot gadījumus, kas aprakstīti 4. panta 3. punkta a) apakšpunktā - Ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips - Piemērojamība, ja nav valsts tiesību normu, ar ko būtu ieviests šis princips - Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi)
   (2018/C 022/12)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston

      Atbildētājs: T. G. Brosnan

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka neatkarīgi no valsts tiesību normas, ar ko tas tiek īstenots valsts tiesību sistēmā, tas var tikt tieši piemērots, lai atteiktos atbrīvot no pievienotās vērtības nodokļa tādu nekustamo īpašumu pārdošanu kā pamatlietā aplūkotā, kas ir veikta pirms 2006. gada 21. februāra sprieduma lietā Halifax u.c. (C-255/02, EU:C:2006:121) pasludināšanas, un tas nav pretrunā tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem;

               2)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja attiecīgie darījumi pamatlietā būtu jāpārkvalificē, piemērojot ļaunprātīgas rīcības aizlieguma principu, darījumi, kas nav uzskatāmi par ļaunprātīgu rīcību, var būt apliekami ar pievienotās vērtības nodokli, pamatojoties uz atbilstošajām valsts tiesību normām, kurās šāda aplikšana ar nodokli ir paredzēta;

               3)

               ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai, pamatojoties uz 2006. gada 21. februāra sprieduma Halifax u.c. (C-255/02, EU:C:2006:121) 75. punktu, noteiktu, vai attiecīgo darījumu pamatlietā galvenais mērķis ir vai nav nodokļu priekšrocības iegūšana, iepriekš noslēgto attiecīgo nekustamo īpašumu pamatlietā nomas līgumu mērķis ir jāņem vērā atsevišķi;

               4)

               ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda nekustamo īpašumu nodošana kā pamatlietā aplūkotā var izraisīt nodokļu priekšrocības iegūšanu pretēji attiecīgo Sestās direktīvas 77/388/EEK noteikumu mērķiem, ja īpašnieks vai īrnieks šos nekustamos īpašumus faktiski vēl nav lietojis pirms to pārdošanas trešajām personām. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tā tas ir pamatlietā;

               5)

               ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir jāpiemēro tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kas ir saistīta ar nekustamo īpašumu pārdošanas darījuma iespējamu atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa.

      (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta T-750/17: Prasība, kas celta 2017. gada 10. novembrī – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/51

         Prasība, kas celta 2017. gada 10. novembrī – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija
   (Lieta T-750/17)
   (2018/C 022/68)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (Varšava, Polija) (pārstāvis – P. Hoffman, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 29. augusta lēmumu, ar ko tika atteikta piekļuve Eiropas Komisijas komentāriem un Maltas Republikas detalizētajam atzinumam, kas sniegts saistībā ar paziņošanas procedūru 2016/398/PL, kura attiecas uz grozījumiem Polijas likumā par azartspēlēm;

               —

               piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota faktu sagrozīšana un LESD 296. panta pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka lēmums ir balstīts uz vairākiem faktu ziņā kļūdainiem paziņojumiem, tostarp apgalvojumu, ka paziņotais pasākums esot atbilde uz Komisijas oficiālo brīdinājuma vēstuli un ka tā mērķis esot bijis atspoguļot pasākumus, ko Polija veikusi, lai novērstu pārkāpumu, kas bija minētās vēstules priekšmets, proti, konkrētie nosacījumi, lai saņemtu licenci azartspēļu pakalpojumu piedāvāšanai Polijā, lai gan patiesībā Polija šos nosacījumus esot atcēlusi vairāk nekā pirms diviem gadiem un paziņotajam pasākumam neesot nekāda sakara ar Komisijas oficiālo brīdinājuma vēstuli.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Direktīvas 2015/1535 (1) preambulas 3., 7. un 9. apsvēruma un 5. panta 4. punkta pārkāpums, kā arī Regulas 1049/2001 (2) 4. panta 2. punkta trešā ievilkuma pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka Tiesas sprieduma lietā C-331/15 P Francija/Schlyter
                               (3) gaismā Komisija, piemērojot vispārējo pieņēmumu bez pierādījumiem, ka pieprasīto dokumentu izsniegšana konkrēti un faktiski kaitētu pienākumu neizpildes procedūrai, esot pārkāpusi Direktīvā 2015/1535 paredzēto pārskatāmības principu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta trešā ievilkuma un LESD 296. panta pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka pienākumu neizpildes procedūras ilguma dēļ, kā arī tādēļ, ka Komisija šajā ziņā attiecīgajā periodā netika veikusi nekādas faktiskas darbības, tā nevar pamatot šo atteikumu ar vajadzību aizsargāt šīs procedūras mērķi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta trešā ievilkuma un LESD 296. panta pārkāpums, kā arī faktu sagrozīšana.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka uz pieprasītajiem dokumentiem neattiecoties nekāds vispārējs pieņēmums. Komisijas apgalvojums, ka starp paziņošanas procedūru un pienākumu neizpildes procedūru pastāv “nesaraujama saikne”, ir faktu ziņā kļūdains un pārāk neskaidrs. Katrā ziņā Komisija nevarot pierādīt, ka uz dokumentiem attiecas vispārējs pieņēmums, jo tas ir atkarīgs tikai no tā, vai tie ietilpst pienākumu neizpildes lietas materiālos. Pareizais kritērijs, lai noteiktu, vai dokuments ietilpst lietas materiālos ir tas, vai šis dokuments ir bijis Komisijas rīcībā saistībā ar plānoto vai notiekošo pienākumu neizpildes procedūru, proti, vai Komisija to iesniedza, saņēma, pieprasīja utt. saistībā ar šādu procedūru, vai lai sāktu šādu procedūru. Pēc prasītāja domām, šis kritērijs šajā gadījumā nav izpildīts.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta un LESD 296. panta pārkāpums.

                           —

                           Ar to vien, ka Komisijai ir nodoms ņemt vērā Maltas Republikas detalizēto atzinumu un to izmantot sarunās ar Poliju saistībā ar notiekošo pienākumu neizpildes procedūru, nevar pamatot tās atteikumu izsniegt minēto dokumentu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka, ņemot vērā pienākumu neizpildes procedūras ilgumu, kā arī pieprasīto dokumentu saturu, raksturu un kontekstu, to izsniegšana nekādi nevar kaitēt minētās procedūras aizsardzībai, tādējādi apstrīdot vispārējo pieņēmumu par neizpaušanu.

               7.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots Regulas 1049/2001 4. panta 6. punkta un LESD 296. panta pārkāpums.
               Prasītājs apgalvo, ka Komisijai katrā ziņā esot bijis daļēji jāizsniedz pieprasītie dokumenti, proti, pēc tam, kad tiktu noņemtas atsauces uz jautājumiem par tiešsaistes azartspēļu pakalpojumiem, kas ir pienākumu neizpildes procedūras priekšmets.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta un LESD 296. panta pārkāpums.
               Prasītājs apgalvo, ka pastāv sevišķas sabiedrības intereses iepazīties ar Komisijas rīcību attiecībā uz paziņoto pasākumu, ar ko tiek pārkāptas ES pamatbrīvības un tiesības. Tas apgalvo, ka Komisija neesot paskaidrojusi, kāpēc tā uzskata, ka minētās intereses ir mazāk svarīgas par interesēm dokumenta neizsniegšanā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 9. septembra Direktīva (ES) 2015/1535, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (kodificēta redakcija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2015, L 241, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (3)  2017. gada 7. septembra spriedums Francija/Schlyter (C-331/15 P, EU: C:2017:639).


title: Lieta T-687/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedums – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Nadal Esteban (“STYLO & KOTON”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “STYLO & KOTON” — Absolūts atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) Nr. 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Ļaunticības neesamība

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/37

         Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedums – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Nadal Esteban (“STYLO & KOTON”)
   (Lieta T-687/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “STYLO & KOTON” - Absolūts atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) Nr. 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Ļaunticības neesamība)
   (2018/C 022/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ (Stambula, Turcija) (pārstāvji: J. Güell Serra un E. Stoyanov Edissonov, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Joaquín Nadal Esteban (Alcobendas, Spānija) (pārstāvis: J. Donoso Romero, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 14. jūnija lēmumu lietā R 1779/2015-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret un Nadal Esteban.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 410, 7.11.2016.


title: Lieta C-308/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 16. novembra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kozuba Premium Selection sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 12. panta 1. un 2. punkts — 135. panta 1. punkta j) apakšpunkts — Ar nodokli apliekami darījumi — No nodokļiem atbrīvotas ēku piegādes — Jēdziens “pirmreizēja izmantošana” — Jēdziens “pārbūve”

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/11

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 16. novembra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kozuba Premium Selection sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

   (Lieta C-308/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 12. panta 1. un 2. punkts - 135. panta 1. punkta j) apakšpunkts - Ar nodokli apliekami darījumi - No nodokļiem atbrīvotas ēku piegādes - Jēdziens “pirmreizēja izmantošana” - Jēdziens “pārbūve”)
   (2018/C 022/14)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kozuba Premium Selection sp. z o.o.

      Atbildētāja: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 12. panta 1. un 2. punkts un 135. panta 1. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, kurā attiecībā uz ēku piegādēm atbrīvojumam no pievienotās vērtības nodokļa ir paredzēts nosacījums, ka to pirmreizējā izmantošana notiek ar nodokli apliekama darījuma ietvaros. Šīs pašas tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā tas, ka šādā valsts tiesiskajā regulējumā šādam atbrīvojumam ir paredzēts nosacījums, ka pastāvošas ēkas “uzlabošanas” gadījumā izdevumi nepārsniedz 30 % no tās sākotnējās vērtības, ja minētais “uzlabošanas” jēdziens tiek interpretēts tāpat kā Direktīvas 2006/112 12. panta 2. punktā minētais “pārbūves” jēdziens, tas ir, tādējādi, ka attiecīgajā ēkā ir jābūt izdarītām būtiskām izmaiņām nolūkā mainīt tās izmantošanu vai ievērojami mainīt tās izmantošanas nosacījumus.

      (1)  OV C 335, 12.9.2016.


title: Lieta T-244/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. novembra rīkojums – António Conde & Companhia/Komisija

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/62

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. novembra rīkojums – António Conde & Companhia/Komisija
   (Lieta T-244/17) (1)

   (2018/C 022/84)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta C-381/16: Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 23. novembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 207/2009 — Eiropas Savienības preču zīme — 16. pants — Preču zīme kā īpašumtiesību objekts — Eiropas Savienības preču zīmes pielīdzināšana valsts preču zīmei — 18. pants — Tādas preču zīmes nodošana, kas reģistrēta uz preču zīmes īpašnieka aģenta vai pārstāvja vārda — Valsts tiesību norma, kurā ir dota iespēja celt prasību par tādas valsts preču zīmes īpašumtiesību atjaunošanu, kas reģistrēta, aizskarot īpašnieka tiesības vai pārkāpjot likumiskās vai līgumiskās saistības — Saderīgums ar Regulu Nr. 207/2009

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/13

         Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 23. novembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo

   (Lieta C-381/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Eiropas Savienības preču zīme - 16. pants - Preču zīme kā īpašumtiesību objekts - Eiropas Savienības preču zīmes pielīdzināšana valsts preču zīmei - 18. pants - Tādas preču zīmes nodošana, kas reģistrēta uz preču zīmes īpašnieka aģenta vai pārstāvja vārda - Valsts tiesību norma, kurā ir dota iespēja celt prasību par tādas valsts preču zīmes īpašumtiesību atjaunošanu, kas reģistrēta, aizskarot īpašnieka tiesības vai pārkāpjot likumiskās vai līgumiskās saistības - Saderīgums ar Regulu Nr. 207/2009)
   (2018/C 022/16)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Salvador Benjumea Bravo de Laguna

      Atbildētājs: Esteban Torras Ferrazzuolo

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 16. un 18. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nav pret to, ka saistībā ar Eiropas Savienības preču zīmēm tiek piemērota tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, saskaņā ar kuru persona, kurai ir nodarīts kaitējums ar preču zīmes reģistrāciju, kas pieteikta, aizskarot viņas tiesības vai pārkāpjot likumiskās vai līgumiskās saistības, var prasīt atjaunot īpašumtiesības uz minēto preču zīmi tiktāl, ciktāl attiecīgā situācija nav tāda, kas ir aptverta ar šīs regulas 18. pantu.

      (1)  OV C 335, 12.9.2016.


title: Tiesas nolēmums (2017. gada 11. oktobris) lietā E-7/12 – Izmaksas – Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS/EBTA Uzraudzības iestāde (Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atgūstamie izdevumi – Nokavējuma procenti)

text:
               25.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/21

         TIESAS NOLĒMUMS
   (2017. gada 11. oktobris)
   lietā E-7/12 – Izmaksas

      Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS/EBTA Uzraudzības iestāde

      (Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atgūstamie izdevumi – Nokavējuma procenti)

   (2018/C 27/09)
   Lietā E-7/12 (tiesāšanās izdevumi) Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS/EBTA Uzraudzības iestāde – PIETEIKUMS par tiesāšanās izdevumiem, kas noteikti ar tiesas 2013. gada 9. jūlija spriedumu lietā E-7/12 Schenker North u. c./ESA (2013. g.), EBTA Tiesas ziņojums Nr. 356, tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (referents) un Ása Ólafsdóttir (ad hoc), 2017. gada 11. oktobrī pieņēma nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Atlikušo tiesāšanās izdevumu kopsummu, kas ESA ir jāsamaksā pieteicējiem, nosaka 63 095 EUR apmērā.

               2.

               Par šo summu maksājamos nokavējuma procentus aprēķina par laiku no dienas, kurā pasludināts šis nolēmums, līdz samaksas dienai; piemērojamo procentu likmi aprēķina, balstoties uz procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām galvenajām refinansēšanas operācijām un kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā ir veicams maksājums, pieskaitot tai trīsarpus procentpunktus.


title: Oslo tingrett 2017. gada 25. septembra lūgums sniegt EBTA Tiesas konsultatīvu atzinumu lietā Henrik Kristoffersen/Norvēģijas slēpošanas federācija (Lieta E-8/17)

text:
               25.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/22

      Oslo tingrett2017. gada 25. septembra lūgums sniegt EBTA Tiesas konsultatīvu atzinumu lietā Henrik Kristoffersen/Norvēģijas slēpošanas federācija
   (Lieta E-8/17)
   (2018/C 27/10)

      Oslo tingrett (Oslo rajona tiesa) savā 2017. gada 25. septembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2017. gada 25. septembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Henrik Kristoffersen/Norvēģijas slēpošanas federācija par šādiem jautājumiem:

               1.

               Kuriem juridiskiem kritērijiem pievēršama īpaša uzmanība, novērtējot to, vai uzskatāms, ka valsts mēroga sporta federācijas ieviesta sistēma šāda veida individuālo sponsorēšanas līgumu iepriekšējai pārbaudei un apstiprināšanai – pirms federācijas tiesības uz šādām zīmēm tiek nodotas citai personai – ierobežo EEZ līguma 36. pantā vai Direktīvā 2006/123/EK (Pakalpojumu direktīvā) paredzēto sportista pakalpojumu sniegšanas brīvību?

                           a)

                           Ciktāl ir piemērojama ierobežojumu pārbaude (restriction test), ko iepriekš attiecībā uz sportu reglamentējošo normatīvo regulējumu izklāstījusi Eiropas Savienības Tiesa, piemēram, lietā C-51/96? Vai Pakalpojumu direktīvas 16. pants vai citas šīs direktīvas normas paredz izmaiņas ierobežojumu pārbaudē?

               2.

               Kuriem juridiskiem kritērijiem pievēršama īpaša uzmanība, novērtējot to, vai uzskatāms, ka valsts mēroga sporta federācijas konkrēts atteikums apstiprināt profesionālo valsts izlases sportistu individuālos sponsorēšanas līgumus attiecībā uz šādām zīmēm – lai federācijai paliktu tiesības uz šādām zīmēm – ierobežo EEZ līguma 36. pantā vai Direktīvā 2006/123/EK (Pakalpojumu direktīvā) paredzēto sportista pakalpojumu sniegšanas brīvību?

                           a)

                           Kā tas ietekmēs novērtējumu par to, ka valsts mēroga sporta federācija jau bija noslēgusi juridiski derīgu līgumu ar valsts izlases galveno sponsoru par attiecīgās zīmes izmantošanu logo ietvaros uz ķiverēm/galvassegas? Vai tas ir nozīmīgi novērtējumam par to, vai pastāv ierobežojums, alternatīvi – novērtējumam par to, vai atteikums ir objektīvi un pietiekami pamatots?

                     Ja vien ir uzskatāms, ka pastāv ierobežojums.

               3.

               Vai valsts mēroga sporta federācijas kopīgos noteikumus par apstiprināšanas sistēmu attiecībā uz sportistu potenciāli izmantotām, individuālā līgumā norādītām zīmēm var uzskatīt par atļauju piešķiršanas sistēmu Direktīvas 2006/123/EK (Pakalpojumu direktīvas) 4. panta 6. punkta izpratnē?

                           a)

                           Vai šādā gadījumā uz III nodaļā (9. un 10. pantā) reglamentēto apstiprināšanas sistēmu – par pakalpojumu sniedzēju brīvību veikt uzņēmējdarbību – attiecībā uz Norvēģijas pilsoni, kas izraudzīts valsts izlasei un kas iesaistās finanšu darbībās saistībā ar savu dalību valsts izlasē attiecas valsts mēroga sporta federācijas iekšējais normatīvais regulējums? Vai tomēr shēmu reglamentē 16. pants; alternatīvi, kāda juridiska pārbaude izmantojama attiecībā uz pareizu klasifikāciju?

               4.

               Vai, novērtējot sistēmas tiesiskumu – saskaņā ar EEZ līguma 36. pantu vai Pakalpojumu direktīvas 9., 10. vai 16. pantu –, valsts tiesai šīs noteikumu normas un atteikums ir jāizskata atsevišķi vai tai ir jāņem vērā arī:

                           —

                           pamatojums, ar kādu federācija patur sev tirgvedības tiesības, tai skaitā ņemot vērā atlīdzību par valsts izlases sastāvu finansēšanu, kā arī to, kādiem citiem nolūkiem tiek izmantoti šie ienākumi?

                           —

                           sportistu iespējas iesaistīties finanšu darbībās, tai skaitā tiesības noslēgt sponsorēšanas līgumus ar inventāra ražotājiem un citādus tirgvedības līgumus?

                           —

                           Vai, ņemot to vērā, apstiprināšanas sistēma vai atteikums dot piekrišanu šķiet tiesiski pamatota un samērīga?

               5.

               Kā tas ietekmē tiesiskuma novērtējumu par to, ka apstiprinājums individuāliem līgumiem par šīm zīmēm tiek dots pēc federācijas brīva ieskata?

               6.

               Vai un kādas procesuālas prasības ir ietvertas Direktīvas 2006/123/EK 13. pantā vai EEZ līguma 36. pantā attiecībā uz procedūrām un lēmumiem valsts mēroga sporta federācijas ieviestās apstiprināšanas sistēmas ietvaros attiecībā uz individuāliem komerciāli izmantojamu zīmju tirgvedības līgumiem (sponsorēšanas līgumiem), un kādas sekas saskaņā ar EEZ tiesībām ir tam, ka šādas procesuālās prasības netiek ievērotas?


title: Tiesas nolēmums (2017. gada 11. oktobris) lietā E-14/11 – Izmaksas – Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS/EBTA Uzraudzības iestāde (Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atgūstamie izdevumi– Nokavējuma procenti)

text:
               25.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/21

         TIESAS NOLĒMUMS
   (2017. gada 11. oktobris)
   lietā E-14/11 – Izmaksas

      Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS/EBTA Uzraudzības iestāde

      (Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atgūstamie izdevumi– Nokavējuma procenti)

   (2018/C 27/08)
   Lietā E-14/11 (tiesāšanās izdevumi) Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS/EBTA Uzraudzības iestāde – PIETEIKUMS par tiesāšanās izdevumiem, kas noteikti ar tiesas 2012. gada 21. decembra spriedumu lietā E-14/11 Schenker North u. c./ESA (2012. g.), EBTA Tiesas ziņojums Nr. 1178, tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (referents) un Ása Ólafsdóttir (ad hoc), 2017. gada 11. oktobrī taisīja nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Atlikušo tiesāšanās izdevumu kopsummu, kas ESA ir jāsamaksā pieteicējiem, nosaka 95 944 EUR apmērā.

               2.

               Par šo summu maksājamos nokavējuma procentus aprēķina par laiku no dienas, kurā pasludināts šis nolēmums, līdz samaksas dienai; piemērojamo procentu likmi aprēķina, balstoties uz procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām galvenajām refinansēšanas operācijām un kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā ir veicams maksājums, pieskaitot tai trīsarpus procentpunktus.


title: Lieta T-401/11 P RENV-RX: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. decembra spriedums – Missir Mamachi di Lusignano u.c./Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Ierēdņa un viņa sievas nogalināšana — Norma par lūguma, sūdzības un prasības saskaņotību zaudējumu atlīdzības jomā — Pienākums nodrošināt Savienības personāla drošību — Cēloņsakarība — Mantiskais kaitējums — Solidāra atbildība — Civildienesta noteikumos paredzēto pabalstu ņemšana vērā — Morālais kaitējums — Iestādes atbildība par mirušam ierēdnim nodarīto morālo kaitējumu — Iestādes atbildība par mirušā ierēdņa mantiniekiem nodarīto morālo kaitējumu)

text:
               29.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/19

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. decembra spriedums – Missir Mamachi di Lusignano u.c./Komisija
   (Lieta T-401/11 P RENV-RX) (1)

   ((Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Ierēdņa un viņa sievas nogalināšana - Norma par lūguma, sūdzības un prasības saskaņotību zaudējumu atlīdzības jomā - Pienākums nodrošināt Savienības personāla drošību - Cēloņsakarība - Mantiskais kaitējums - Solidāra atbildība - Civildienesta noteikumos paredzēto pabalstu ņemšana vērā - Morālais kaitējums - Iestādes atbildība par mirušam ierēdnim nodarīto morālo kaitējumu - Iestādes atbildība par mirušā ierēdņa mantiniekiem nodarīto morālo kaitējumu))
   (2018/C 032/25)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Stefano Missir Mamachi di Lusignano (Šanhanja, Ķīna) un 6 citi prasītāji, kuru vārdi ir ietverti sprieduma pielikumā (pārstāvji – F. Di Gianni, G. Coppo un A. Scalini, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Gattinara un D. Martin)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu Missir Mamachi di Lusignano/Komisija (F-50/09, EU:F:2011:55), lūdzot šo spriedumu atcelt.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Atcelt 2011. gada 12. maija spriedumu lietā F-50/09 Missir Mamachi di Lusignano/Komisija daļā, kurā Eiropas Savienības Civildienesta tiesa ir apmierinājusi Eiropas Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību par prasību atlīdzināt Carlo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano un Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, no kuriem pēdējos divus pārstāv Anne Sintobin, nodarīto morālo kaitējumu.

               2)

               Atcelt 2011. gada 12. maija spriedumu lietā F-50/09 Missir Mamachi di Lusignano/Komisija daļā, kurā Civildienesta tiesa ir apmierinājusi Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību par prasību atlīdzināt zaudējumus, kas ir nodarīti Livio Missir Mamachi di Lusignano.

               3)

               stcelt 2011. gada 12. maija spriedumu lietā F-50/09 Missir Mamachi di Lusignano/Komisija daļā, kurā Civildienesta tiesa ir ierobežojusi Komisijas atbildību līdz 40 % no Carlo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano un Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, no kuriem pēdējos divus pārstāv A. Sintobin, nodarītajiem materiālajiem zaudējumiem.

               4)

               Pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               5)

               Piespriest Komisijai solidāri samaksāt summu 3 miljoni EUR kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu, atskaitot Civildienesta noteikumos paredzētos pabalstus, kas ir jāuzskata par šīs summas daļu, kura ir samaksāta vai ir jāsamaksā Carlo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano un Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, no kuriem pēdējos divus pārstāv A. Sintobin.

               6)

               Piespriest Komisijai solidāri samaksāt summu 100 000 EUR Carlo Missir Mamachi di Lusignano kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu.

               7)

               Piespriest Komisijai solidāri samaksāt summu 100 000 EUR Giustina Missir Mamachi di Lusignano kā atlīdzību par viņai nodarīto morālo kaitējumu.

               8)

               Piespriest Komisijai solidāri samaksāt summu 100 000 EUR Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, ko pārstāv A. Sintobin, kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu.

               9)

               Piespriest Komisijai solidāri samaksāt summu 100 000 EUR Filiberto Missir Mamachi di Lusignano, ko pārstāv A. Sintobin, kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu.

               10)

               Piespriest Komisijai solidāri samaksāt summu 50 000 EUR Stefano Missir Mamachi di Lusignano un pārējiem prasītājiem, kuru vārdi ir ietverti sprieduma pielikumā, Livio Missir Mamachi di Lusignano mantinieku statusā kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu.

               11)

               Iepriekš 6.–10. punktā minētajām atlīdzībām pieskaita nokavējuma procentus, sākot no šī sprieduma pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai, kas aprēķināti atbilstoši Eiropas Centrālas bankas savām galvenajām kapitāla refinansēšanas operācijām piemērotajai likmei, to palielinot par diviem procentpunktiem.

               12)

               Pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt.

               13)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību.

               14)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.