title: Lieta C-94/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Gruppo Mauro Saviola Srl/Ministero della Transizione Ecologica, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Gruppo Mauro Saviola Srl/Ministero della Transizione Ecologica, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

      (Lieta C-94/22)
      (2022/C 191/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Gruppo Mauro Saviola Srl

         Atbildētājas: Ministero della Transizione Ecologica un Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto [Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK (1) ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam] pieņemtais lēmums, ņemot vērā pieņemšanas procedūru un it īpaši Deleģētajā regulā (ES) 2019/331 (2) paredzēto dialoga mehānismu ar Eiropas Komisiju saistībā ar iekārtu iekļaušanu CO2 kvotu sadales sarakstā, var tikt patstāvīgi apstrīdēts Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu, ja apstrīdētais akts rada saistošas juridiskās sekas un tieši skar saimnieciskās darbības subjektu prasītāju?

                  2)

                  Pretējā gadījumā, vai privāts saimnieciskās darbības subjekts – kas ir tieši cietis no izslēgšanas no CO2 kvotu sadales, kas notika pēc Eiropas Komisijas un Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam kopīgi veiktās pārbaudes – var Eiropas Komisijas pieņemto lēmumu atteikt iekārtas iekļaušanu Deleģētās regulas (ES) 2019/331 14. panta 4. punktā minētajā sarakstā apstrīdēt Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu?

                  3)

                  Vai jēdziens “elektroenerģijas ražošanas iekārta” Direktīvas 2003/87/EK 3. panta u) punkta izpratnē, ievērojot Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā C-682/17 ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, kura priekšmets bija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) bija iesniegusi Tiesai ar lēmumu, kurš pieņemts 2017. gada 28. novembrī, ietver arī situācijas, kurās iekārta ražo enerģiju, kas ir pilnībā paredzēta pašpatēriņam un publiskajā tīklā tiek ieplūdināta ik pa laikam tikai tad, kad enerģijas saņemšanai paredzētās iekārtas tiek apstādinātas, lai nodrošinātu iekārtas darbību?

                  4)

                  Vai šāda “elektroenerģijas ražošanas iekārtas” definīcijas interpretācija ir saderīga ar vispārējiem Savienības tiesību principiem par konkurences apstākļu uzņēmumu starpā ievērošanu subsīdiju piešķiršanas gadījumā un pasākuma samērīgumu, ja tā neveicina elektroenerģijas pašpatēriņu, piešķirot bezmaksas CO2 emisijas kvotas iekārtām, kuras to īsteno?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2019/331 (2018. gada 19. decembris, ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.).


title: Lieta C-232/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 17. marta spriedums (Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NP/Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 2008/104/EK – Pagaidu darbs – 1. panta 1. punkts – Norīkošana “uz noteiktu laiku” – Jēdziens – Pastāvīgas amata vietas ieņemšana – 5. panta 5. punkts – Secīga norīkošana – 10. pants – Sodi – 11. pants – Sociālo partneru atkāpes no valsts likumdevēja noteiktā maksimālā ilguma)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/3

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 17. marta spriedums (Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NP/Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin

      (Lieta C-232/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2008/104/EK - Pagaidu darbs - 1. panta 1. punkts - Norīkošana “uz noteiktu laiku” - Jēdziens - Pastāvīgas amata vietas ieņemšana - 5. panta 5. punkts - Secīga norīkošana - 10. pants - Sodi - 11. pants - Sociālo partneru atkāpes no valsts likumdevēja noteiktā maksimālā ilguma)
      (2022/C 191/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: NP

         Atbildētāja: Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/104/EK (2008. gada 19. novembris) par pagaidu darba aģentūrām 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētā vārdkopa “pagaidu darbs” pieļauj darbinieka, kuram ir darba līgums vai darba tiesiskās attiecības ar pagaidu darba aģentūru, norīkošanu lietotājuzņēmumā, lai ieņemtu pastāvīgu amata vietu, kas netiek aizpildīta aizvietošanas kārtībā.

                  2)

                  Direktīvas 2008/104 1. panta 1. punkts un 5. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pagaidu darba aģentūras darbinieka secīga norīkošana ir uzskatāma par ļaunprātīgu izmantošanu, pagarinot šādu norīkošanu vienā un tajā pašā amata vietā lietotājuzņēmumā uz 55 mēnešiem gadījumā, ja viena un tā paša pagaidu darba aģentūras darbinieka secīgas norīkošanas darbā vienā un tajā pašā lietotājuzņēmumā rezultātā viņa darbība šajā uzņēmumā ilgst vairāk nekā tāda, ko pamatoti var kvalificēt kā “pagaidu”, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, kas it īpaši ietver nozares īpatnības, un valsts tiesiskā regulējuma kontekstā, un nav sniegts nekāds objektīvs skaidrojums tam, ka attiecīgais lietotājuzņēmums izmanto secīgus pagaidu darba līgumus, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

                  3)

                  Direktīva 2008/104 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts tā paša pagaidu darba aģentūras darbinieka norīkošanas tajā pašā lietotājuzņēmumā maksimālais ilgums, gadījumā, ja vienlaikus ar pārejas noteikumu netiek pieļauts, ka šī ilguma aprēķināšanai tiek ņemti vērā laikposmi pirms šāda tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā, liedzot valsts tiesai iespēju ņemt vērā šo pagaidu darba aģentūras darbinieka reālo norīkojuma ilgumu, lai noteiktu, vai šim norīkojumam ir “pagaidu darba” raksturs šīs direktīvas izpratnē, un tas ir jānoskaidro šai tiesai. Valsts tiesai, kas izskata strīdu tikai starp privātpersonām, nav pienākuma nepiemērot šādu Savienības tiesībām pretrunā esošu pārejas noteikumu, pamatojoties vienīgi uz Savienības tiesībām.

                  4)

                  Direktīvas 2008/104 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nepastāvot valsts tiesību normai, kuras mērķis ir sodīt pagaidu darba aģentūras vai lietotājuzņēmumus par šīs direktīvas neievērošanu, pagaidu darba aģentūras darbinieks no Savienības tiesībām nevar iegūt subjektīvas tiesības uz darba tiesisko attiecību rašanos ar lietotājuzņēmumu.

                  5)

                  Direktīva 2008/104 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru sociālajiem partneriem lietotājuzņēmumu nozares līmenī ir atļauts atkāpties no šajā tiesiskajā regulējumā paredzētā maksimālā pagaidu darba aģentūras darbinieka norīkošanas ilguma.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta T-108/22: Prasība, kas celta 2022. gada 1. martā – Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium/Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/30

      Prasība, kas celta 2022. gada 1. martā – Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium/Komisija
      (Lieta T-108/22)
      (2022/C 191/39)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Sopra Steria Benelux (Ixelles, Beļģija), Unisys Belgium (Machelen, Beļģija) (pārstāvji: L. Masson un G. Tilman, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas pieņemto lēmumu saistībā ar iepirkuma līguma TAXUD/2019/OP/0006 “CCN-Evolution: Specification, development, maintenance and 3rd level support of TAXUD IT platforms – A daļu: Evolution services for the CCN/CSI Platform” un 2021. gada 20. decembra paziņojumu, ar kuru Komisija apstiprināja, ka tā noraida prasītāju izveidotās apvienības piedāvājumu un piešķir līguma slēgšanas tiesības konkurentu apvienībai;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka 2021. gada 20. decembra lēmums neesot spēkā. Šajā ziņā prasītājas norāda, ka apstrīdētais lēmums esot jāuzskata par tādu lēmumu, kurš vienīgi apstiprina Vispārējās tiesas iepriekšēji atceltu agrāku lēmumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, neesot ievērotas specifikācijas, esot pārkāpts labas pārvaldības princips, it īpaši, patere legem quam ipse fecisti princips, un neesot izpildīts rūpības pienākums. Prasītāju ieskatā Komisija neesot ievērojusi pati savas specifikācijas, skaidrodama izraudzītā pretendenta cenas pamatotību ar to, ka 60 % no Rumānijā un Grieķijā veiktajiem pakalpojumiem sniedz apakšuzņēmēji. Turklāt Komisija neesot ņēmusi vērā līguma izpildes sākšanu, ko veica izraudzītais pretendents, kas esot pretrunā ar apstiprinošajā lēmumā pieņemto pamatojumu.


title: Lieta C-45/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 20. janvārī iesniedza Travail francophone de Bruxelles (Beļģija) – HK/Service fédéral des Pensions (SFP)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 20. janvārī iesniedza Travail francophone de Bruxelles (Beļģija) – HK/Service fédéral des Pensions (SFP)
      (Lieta C-45/22)
      (2022/C 191/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Travail francophone de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: HK

         Atbildētājs: Service fédéral des Pensions (SFP)

         Prejudiciālie jautājumi

                  —

                  Vai Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais noteikums, saskaņā ar kuru kompetentās iestādes pabalsta vai pabalstu vai citu ienākumu summas, kas ņemtas vērā, izdala ar to pabalstu skaitu, uz ko attiecas minētie noteikumi, ir jāinterpretē tādējādi, ka ienākumi kā tādi, kas ņemti vērā, lai piemērotu noteikumu par pārklāšanās novēršanu, ir jāizdala ar to apgādnieka zaudējuma pensiju skaitu, uz kurām attiecas noteikumi par pārklāšanās novēršanu?

                  —

                  Vai Regulas (EK) Nr. 883/2004 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais noteikums, saskaņā ar kuru kompetentās iestādes pabalsta vai pabalstu vai citu ienākumu summas, kas ņemtas vērā, izdala ar to pabalstu skaitu, uz ko attiecas minētie noteikumi, gluži pretēji ir jāinterpretē tādējādi, ka nevis ienākumi kā tādi, kas ņemti vērā, lai piemērotu noteikumu par pārklāšanās novēršanu, bet gan tā ienākumu daļa, kas pārsniedz pārklāšanās griestus, kādus, piemēram, paredz attiecīgā valsts tiesību norma, ir jāizdala ar to apgādnieka zaudējuma pensiju skaitu, uz kurām attiecas noteikumi par pārklāšanās novēršanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-302/20: Tiesas (virspalāta) 2022. gada 15. marta spriedums (Cour d’appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/Autorité des marchés financiers (AMF) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vienots finanšu pakalpojumu tirgus – Tirgus ļaunprātīga izmantošana – Direktīva 2003/6/EK un Direktīva 2003/124/EK – “Iekšējā informācija” – Jēdziens – “Precīza rakstura” informācija – Informācija par gaidāmu tāda raksta publicēšanu presē, kurš attiecas uz tirgus baumām par finanšu instrumentu emitentu – Iekšējās informācijas izpaušanas prettiesiskais raksturs – Izņēmumi – Regula (ES) Nr. 596/2014 – 10. pants – Iekšējas informācijas izpaušana, izpildot parastos profesionālos pienākumus – 21. pants – Iekšējas informācijas izpaušana žurnālistikas nolūkiem – Preses brīvība un vārda brīvība – Žurnālista veikta informācijas par gaidāmo raksta publicēšanu presē izpaušana vienam no saviem parastajiem avotiem)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/4

      Tiesas (virspalāta) 2022. gada 15. marta spriedums (Cour d’appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/Autorité des marchés financiers (AMF)

      (Lieta C-302/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vienots finanšu pakalpojumu tirgus - Tirgus ļaunprātīga izmantošana - Direktīva 2003/6/EK un Direktīva 2003/124/EK - “Iekšējā informācija” - Jēdziens - “Precīza rakstura” informācija - Informācija par gaidāmu tāda raksta publicēšanu presē, kurš attiecas uz tirgus baumām par finanšu instrumentu emitentu - Iekšējās informācijas izpaušanas prettiesiskais raksturs - Izņēmumi - Regula (ES) Nr. 596/2014 - 10. pants - Iekšējas informācijas izpaušana, izpildot parastos profesionālos pienākumus - 21. pants - Iekšējas informācijas izpaušana žurnālistikas nolūkiem - Preses brīvība un vārda brīvība - Žurnālista veikta informācijas par gaidāmo raksta publicēšanu presē izpaušana vienam no saviem parastajiem avotiem)
      (2022/C 191/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d’appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         Atbildētāja: Autorité des marchés financiers (AMF)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iekšējās informācijas kvalifikācijas mērķiem “precīza rakstura” informācija šīs tiesību normas un Komisijas Direktīvas 2003/124/EK (2003. gada 22. decembris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK īsteno attiecībā uz iekšējās informācijas definīciju un publisku izziņošanu, kā arī tirgus manipulācijas definīciju, 1. panta 1. punkta izpratnē var būt informācija par gaidāmo tāda raksta publicēšanu presē, kurā ir atspoguļotas tirgus baumas par finanšu instrumentu emitentu, un ka minētā precīzā rakstura vērtējumā ir nozīme tam – ja vien tas ir izpausts pirms šīs publicēšanas –, ka šajā rakstā ir norādīta cena, par kādu tiks iegādāti šī emitenta vērtspapīri saistībā ar iespējamo pārņemšanas piedāvājumu, kā arī minēto rakstu parakstījušā žurnālista un tā publicēšanu nodrošinājušā preses izdevuma identitāte. Ar šīs publikācijas faktisko ietekmi uz tajā minēto vērtspapīru cenu, lai gan tā var būt ex post pierādījums par minētās informācijas precīzo raksturu, vien nav pietiekami, lai, neveicot citu pirms minētās publikācijas zināmu vai izpaustu elementu pārbaudi, konstatētu šādu precīzu raksturu.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 596/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu (tirgus ļaunprātīgas izmantošanas regula) un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK un Komisijas Direktīvas 2003/124/EK, 2003/125/EK un 2004/72/EK 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka žurnālists ir izpaudis informāciju “žurnālistikas nolūkiem” šī panta izpratnē, ja viņš kādam no saviem parastajiem informācijas avotiem ir izpaudis informāciju par gaidāmu viņa parakstīta raksta, kurā ir atspoguļotas tirgus baumas, publicēšanu presē, ja šī izpaušana ir nepieciešama, lai ļautu veikt žurnālistikas darbību, kas ietver izpētes darbus publikācijas sagatavošanai.

                  3)

                  Regulas Nr. 596/2014 10. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka žurnālista veikta iekšējās informācijas izpaušana ir likumīga, ja tā ir jāuzskata par nepieciešamu viņa profesijas veikšanai un tāda, ar kuru tiek ievērots samērīguma princips.

         (1)  OV C 313, 21.9.2020.


title: Lieta C-174/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret EV

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret EV
      (Lieta C-174/22)
      (2022/C 191/30)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven kasatsionen sad

         Pamatlietas puse

      EV

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 273/2004 (1) (2004. gada 11. februāris) noteikumi, kas papildina Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss) 354.a panta vispārīgo normu, lasot to kopā ar Zakon za kontrol varhu narkotichnite veshtestva i prekursorite (Likums par narkotisko vielu un to prekursoru kontroli) 3. panta 4. punktu, ļauj atzīt personu par vainīgu I pielikumā iekļautās 3. kategorijas vielas, proti, toluola divu litru daudzumā, glabāšanā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 273/2004 (2004. gada 11. februāris) par narkotisko vielu prekursoriem (OV 2004, L 47, 1.lpp.).


title: Lieta C-99/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 14. februārī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Kapniki A. Michailidis A.E./Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (OPEKEPE), Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 14. februārī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Kapniki A. Michailidis A.E./Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (OPEKEPE), Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon

      (Lieta C-99/22)
      (2022/C 191/22)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Symvoulio tis Epikrateias

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Kapniki A. Michailidis A.E.

         Atbildētājas: Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (OPEKEPE), Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 2062/92 (1) (1992. gada 30. jūnijs) 3. panta 3. punktu – kurā ir noteikts, ka, ja zemākas kvalitātes lapu tabakas daudzums, ko iegādājies pārstrādātājs, pārsniedz IV pielikumā minēto maksimālo procentuālo daļu no visa attiecīgās šķirnes iegāžu daudzuma, prēmija tiek samazināta par 30 % attiecībā uz daudzumu, kurš pārsniedz minēto procentuālo daļu, – ir pārkāpts tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2062/92 (1992. gada 30. jūnijs), ar ko 1992. gada ražai nosaka mērķa cenas, intervences cenas un prēmijas, kādas piešķir lapu tabakas pircējiem, tabakas ķīpu atvasinātās intervences cenas, atsauces kvalitāti, kā arī ražošanas teritorijas (OV 1992, L 215, 22. lpp.).


title: Lieta T-112/22: Prasība, kas celta 2022. gada 2. martā – Svenska Bankföreningen un Länsförsäkringar Bank/Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/31

      Prasība, kas celta 2022. gada 2. martā – Svenska Bankföreningen un Länsförsäkringar Bank/Komisija
      (Lieta T-112/22)
      (2022/C 191/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ideella föreningen Svenska Bankföreningen med firma Svenska Bankföreningen, Näringsverksamhet (Stokholma, Zviedrija), Länsförsäkringar Bank AB (Stokholma) (pārstāvji: P. Hansson, M. Eriksson un M. Persson, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 24. novembra lēmumu Lietā SA.56348(2021/N) – Zviedrija: Zviedrijas nodoklis kredītiestādēm; (1)

                  —

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka Eiropas Komisija esot pārkāpusi prasītāju procesuālās tiesības, jo tā nebija uzsākusi formālo izmeklēšanas procedūru.
      Tiek apgalvots, ka Komisija esot objektīvi saskārusies ar būtiskām grūtībām paziņotā pasākuma sākotnējā pārbaudē un ka tai esot bijis jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra. Piemēram:

                  —

                  Prasītājas apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā apstākli, ka Komisijas identificētie atsauces sistēmas parametri acīmredzami neatbilda mērķiem riska nodokļa ziņā.

                  —

                  Prasītājas turklāt norāda, ka Komisija neesot ņēmusi vērā apstākli, ka kredītiestādes, kuras ietilpst vai neietilpst riska nodokļa piemērošanas jomā, ir faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā nodokļu sistēmas mērķa ziņā.

                  —

                  Papildus tiek apgalvots, ka Komisija, izvērtējot nodokļu slieksni, neesot pareizi piemērojusi Tiesas judikatūru.

                  —

                  Prasītājas arī apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā to, ka atšķirīgai attieksmei neesot bijis nekāda pamatojuma un ka tā nekādos apstākļos neesot bijusi samērīga.

                  —

                  Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka sākotnējās pārbaudes laikā veiktā Komisijas pārbaude esot nepietiekama un nepilnīga.

         (1)  COM(2021) 8637 final un skat. publikāciju OV 2021 C 511, 2. lpp.


title: Lieta C-118/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. februārī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – NG/Direktor na Glavna direktsia “Natsionalna politsia” pri MVR – Sofia

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. februārī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – NG/Direktor na Glavna direktsia “Natsionalna politsia” pri MVR – Sofia

      (Lieta C-118/22)
      (2022/C 191/23)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: NG

         Atbildētājs: Direktor na Glavna direktsia “Natsionalna politsia” pri MVR – Sofia

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (1), 5. panta interpretācija, skatot to kopā ar 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 3. punktu, pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas piešķir kompetentajām iestādēm praktiski neierobežotas tiesības, apstrādājot personas datus noziedzīgu nodarījumu novēršanas, izmeklēšanas, atklāšanas vai kriminālvajāšanas par tiem vai kriminālsodu izpildes nolūkos, un/vai atceļ datu subjekta tiesības uz savu datu apstrādes ierobežošanu, datu dzēšanu vai iznīcināšanu?

         (1)  OV 2016, L 119, 89. lpp.


title: Lieta C-394/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. jūnijā iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Bursa Română de Mărfuri SA/Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. jūnijā iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Bursa Română de Mărfuri SA/Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)
      (Lieta C-394/21)
      (2022/C 191/05)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bursa Română de Mărfuri SA

         Atbildētāja: Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)

         Persona, kas iestājusies lietā: Federația Europeană a Comercianților de Energie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (1), jo īpaši tās 1. panta b) punkts un 3. pants, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES noteikumus (2), no tās spēkā stāšanās brīža aizliedz dalībvalstij turpināt piešķirt vienotu licenci centralizēto enerģijas tirgu organizēšanai un pārvaldībai? Vai no 2020. gada 1. janvāra Rumānijas valstij ir pienākums bloķēt pastāvošo monopolstāvokli attiecībā uz elektroenerģijas tirgus pārvaldību?

                  2)

                  Vai brīvās konkurences principu ratione personae darbības joma Regulā (ES) 2019/943, jo īpaši tās 1. panta b) un c) punktā, un attiecīgi 3. pantā, ietver tādu elektroenerģijas tirgus operatoru kā preču birža? Vai atbildot uz šo jautājumu ir nozīme tam, ka elektroenerģijas tirgus definīcijā Regulas (ES) 2019/943 2. panta 40. punktā ir atsauce uz elektroenerģijas tirgu definīciju Direktīvas 2019/944 2. panta 9. punktā?

                  3)

                  Vai ir jāuzskata, ka dalībvalsts piešķirta vienota licence elektroenerģijas tirgus pārvaldībai ir konkurences ierobežojums LESD 101. un 102. panta nozīmē saistībā ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 106. panta 1. punktu?

         (1)  OV 2019, L 158, 54. lpp.

         (2)  OV 2019, L 158, 125. lpp.


title: Lieta C-175/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret BK

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret BK
      (Lieta C-175/22)
      (2022/C 191/31)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      BK

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai valsts tiesību normu – Nakazatelno protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss) 301. panta 1. punkta 2. apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 287. panta 1. punktu – interpretācija atbilstoši judikatūrai, saskaņā ar kuru tiesa savā spriedumā var uzrādīt nodarījuma juridisko kvalifikāciju, kas atšķiras no apsūdzības rakstā uzrādītās, ja vien tas netiek kvalificēts kā nodarījums ar bargāku sodu ir pretrunā Direktīvas 2012/13 (1) 6. panta 3. un 4. punktam, tāpēc, ka apsūdzētais pirms sprieduma pasludināšanas netika pienācīgi informēts par jauno, atšķirīgo juridisko kvalifikāciju un nevarēja pret to aizstāvēties?
      Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša: Vai Hartas 47. panta 2. punktā ir aizliegts tiesai informēt apsūdzēto, ka tā pati varētu pieņemt lēmumu pēc būtības, pamatojoties uz atšķirīgu nodarījuma juridisko kvalifikāciju, kā arī dot viņam iespēju sagatavot savu aizstāvību, jo iniciatīva par šo atšķirīgo juridisko kvalifikāciju nav bijusi prokuratūras iniciatīva?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV L 142, 2012., 1. lpp.).


title: Lieta C-127/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 22. februārī iesniedza Varhoven administrative sad (Bulgārija) – Balgarska telekomunikatsionna kompania EAD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 22. februārī iesniedza Varhoven administrative sad (Bulgārija) – Balgarska telekomunikatsionna kompania EAD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia

      (Lieta C-127/22)
      (2022/C 191/24)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrative sad

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Balgarska telekomunikatsionna kompania EAD

         Atbildētājs kasācijas tiesvedībā: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 185. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču izslēgšana, izslēdzot īpašumu vai noliktavu krājumus no nodokļa maksātāja bilances, pamatojoties uz to, ka no tām vairs nav sagaidāms saimnieciskais labums tāpēc, ka tās, piemēram, ir nolietojušās, bojātas vai nederīgas, vai nav izmantojamas paredzētajiem mērķiem, ir uzskatāma par tādām izmaiņām elementos, kas tiek ņemti vērā, lai noteiktu priekšnodoklī atskaitāmo summu saistībā ar jau preču iegādes brīdī samaksāto PVN, kuras ir notikušas pēc PVN deklarācijas iesniegšanas saskaņā ar Zakon za danak varhu dobavenata stoinost (Likums par pievienotās vērtības nodokli, turpmāk tekstā – “ZDDS”), un kuras tādēļ rada pienākumu koriģēt priekšnodokļa atskaitījumu, ja izslēgtās preces vēlāk ir pārdotas kā 2. pielikumā minētās preces, kas ir ar nodokli apliekama piegāde?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2006/112/EK 185. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču izslēgšana, izslēdzot īpašumu vai noliktavu krājumus no nodokļa maksātāja bilances, pamatojoties uz to, ka no tām vairs nav sagaidāms saimnieciskais labums tāpēc, ka tās, piemēram, ir nolietojušās, bojātas vai nederīgas, vai nav izmantojamas paredzētajiem mērķiem, ir uzskatāma par tādām izmaiņām elementos, kas tiek ņemti vērā, lai noteiktu priekšnodoklī atskaitāmo summu saistībā ar jau preču iegādes brīdī samaksāto PVN, kuras ir notikušas pēc PVN deklarācijas iesniegšanas saskaņā ar ZDDS, un kuras tādēļ rada pienākumu koriģēt priekšnodokļa atskaitījumu, ja izslēgtās preces vēlāk tika iznīcinātas vai utilizētas un šis fakts ir pienācīgi pierādīts vai apstiprināts?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo, otro vai abiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2006/112/EK 185. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču izslēgšana iepriekš minētajos apstākļos ir uzskatāma par pienācīgi pierādītu vai apstiprinātu preces iznīcināšanas vai zuduma gadījumu, attiecībā uz kuru nerodas pienākums koriģēt priekšnodokļa atskaitījumu saistībā ar preču iegādes brīdī samaksāto PVN?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2006/112/EK 185. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pienācīgi pierādītos vai apstiprinātos preces iznīcināšanas vai zuduma gadījumos priekšnodokļa atskaitījuma korekciju var neveikt tikai tad, ja iznīcināšanu vai zudumu ir izraisījuši notikumi, kas ir ārpus nodokļa maksātāja kontroles, un kurus tas nevarēja paredzēt un novērst?

                  5)

                  Ja atbilde uz pirmo, otro vai abiem jautājumiem ir noliedzoša, vai ar Direktīvas 2006/112/EK 185. panta 1. punktu netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā ZDDS 79. panta 3. punkts redakcijā, kas bija spēkā līdz 2016. gada 31. decembrim, vai ZDDS 79. panta 1. punkts redakcijā, kas ir spēkā no 2017. gada 1. janvāra, kuros ir paredzēts pienākums koriģēt priekšnodokļa atskaitījumu preču izslēgšanas gadījumā, pat ja preces pēc tam ir pārdotas kā ar nodokli apliekama preču piegāde 2. pielikuma izpratnē vai tās ir iznīcinātas vai utilizētas un šis apstāklis ir pienācīgi pierādīts vai apstiprināts?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-610/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 20. septembrī Svenska Metallkompaniet AB iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 5. jūlija spriedumu lietā T-191/21 Svenska Metallkompaniet/EUIPO – Otlav (Logu stiprinājumi)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 20. septembrīSvenska Metallkompaniet AB iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 5. jūlija spriedumu lietā T-191/21 Svenska Metallkompaniet/EUIPO – Otlav (Logu stiprinājumi)
      (Lieta C-610/21 P)
      (2022/C 191/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Svenska Metallkompaniet AB

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      Ar 2022. gada 11. februāra Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu Tiesa noraidīja apelācijas sūdzību kā nepieņemamu un piesprieda Svenska Metallkompaniet AB pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-176/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret BK un ZhP

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret BK un ZhP
      (Lieta C-176/22)
      (2022/C 191/32)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      BZ, ZhP

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Tiesas statūtu 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to valsts tiesai, kas ir iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu, ir pienākums apturēt pamatlietas izskatīšanu kopumā vai arī pietiek ar to, ka lietas izskatīšana tiek apturēta tikai tajā daļā, kas attiecas uz prejudiciālo jautājumu?


title: Lieta C-48/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 20. janvārī Google LLC un Alphabet, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 10. novembra spriedumu T-612/17 Google un Alphabet/Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/10

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 20. janvārīGoogle LLC un Alphabet, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 10. novembra spriedumu T-612/17 Google un Alphabet/Komisija
      (Lieta C-48/22 P)
      (2022/C 191/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Google LLC, Alphabet, Inc. (pārstāvji: T. Graf, Rechtsanwalt, R. Snelders, advokāts, C. Thomas, advokāts, A. Bray, advokāte, M. Pickford QC, un D. Gregory un H. Mostyn, Barristers)

         Pārējie lietas dalībnieki: Computer & Communications Industry Association, Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika, EBTA Uzraudzības iestāde, Eiropas Patērētāju organizācija (BEUC), Infederation Ltd, Kelkoo, Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV, Visual Meta GmbH, BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, iepriekš Bundesverband Deutscher Zeitungsverleger eV, Twenga

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu (1) vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza četrus pamatus.
      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apstiprinot lēmumu, lai gan šajā lēmumā nav izpildīts juridiskais tests saistībā ar pienākumu sniegt piekļuvi salīdzinošās iepirkšanās pakalpojumiem.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot nepieļaujami atkāpusies no lēmuma, uzskatot, ka ir izpildīti pienākuma sniegt piekļuvi nosacījumi.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka pienākuma sniegt piekļuvi nosacījumi nav piemērojami.

            Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apstiprinot lēmumu, lai gan šajā lēmumā nav identificēta rīcība, ar kuru notiek atkāpšanās no uz sniegumu balstītas konkurences.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka apstākļi, kas attiecas uz Google rīcības iespējamo ietekmi, varēja noteikt, vai Google konkurēja, balstoties uz sniegumu.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot nepieļaujami pārrakstījusi lēmumu, sniedzot papildu iemeslus, kādēļ Google rīcība esot atkāpusies no uz sniegumu balstītas konkurences.

                  —

                  Vispārējās tiesas sniegtie papildu iemesli par to, kādēļ Google nekonkurēja, balstoties uz sniegumu, ir juridiski neiedarbīgi.

            Trešais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, pārskatot cēloņsakarību starp apgalvoto ļaunprātīgu izmantošanu un iespējamajām sekām.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka pienākums analizēt hipotētisku scenāriju bija Google, nevis Komisijai.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka hipotētisks scenārijs saistībā ar ļaunprātīgu izmantošanu, kas ietver divu likumīgu prakšu kombināciju, prasa šo abu prakšu izslēgšanu.

                  —

                  Vispārējās tiesas pieeja padarot par spēkā neesošu tās vērtējumu gan attiecībā uz ietekmi, gan objektīvo pamatojumu.

            Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka Komisijai nebija jāpārbauda, vai rīcība bija spējīga izslēgt tikpat efektīvus konkurentus.

         (1)  Komisijas Lēmums C(2017) 4444 final (2017. gada 27. jūnijs) par procedūru saskaņā ar LESD 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu (Lieta AT.39740 – Google meklēšana (iepirkšanās)).


title: Lieta T-118/22: Prasība, kas celta 2022. gada 7. martā – OM/Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/32

      Prasība, kas celta 2022. gada 7. martā – OM/Komisija
      (Lieta T-118/22)
      (2022/C 191/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: OM (pārstāve: N. de Montigny, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2021. gada 29. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītājs netiek izraudzīts atlases procedūrā COM/2020/10396 un tiek informēts par cita kandidāta iecelšanu amatā;

                  —

                  ciktāl vajadzīgs – atcelt lēmumu, kas 2021. gada 26. novembrī reģistrēts ar numuru Ares(2021)7297231 un ar kuru ir noraidīta viņa 2021. gada 25. novembra sūdzība;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – sludinājuma par vakanto amata vietu COM/2020/10396 pārkāpums, jo prasītāja kompetence un prasmes neesot vērtētas atbilstoši šajā sludinājumā paredzētajam vērtēšanas kritēriju kopumam.

                  2.

                  Otrais pamats – kandidātiem paziņotās dienaskārtības pārkāpums attiecībā uz tēmām, par kurām viņus bija paredzēts iztaujāt atlases intervijā, jo prasītājam neesot ticis uzdots neviens jautājums par galveno analīzi, ko viņam bija lūgts sagatavot; turklāt ar to esot pievilta arī viņa leģitīmā paļāvība.

                  3.

                  Trešais pamats – nevienlīdzīga attieksme, jo viņam esot tikuši uzdoti nevis jautājumi, ko atlases komisija bija paredzējusi uzdošanai kandidātiem, bet gan citi šim iepriekš noteiktajam sarakstam neatbilstoši jautājumi. Šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka tādējādi neesot iespējams droši zināt, vai šie jautājumi ir vai nav uzdoti arī pārējiem kandidātiem. Prasītājs arī apgalvo, ka viņa intervija esot ilgusi mazāk nekā paredzēts, un tā rezultātā viņš, iespējams, esot nostādīts neizdevīgākā situācijā salīdzinājumā ar pārējiem kandidātiem, un ka neesot izslēgts, ka viņš varētu būt sasniedzis labāku rezultātu, ja viņš būtu ticis uzklausīts visos mutiskā pārbaudījuma aspektos.

                  4.

                  Ceturtais pamats – vērtējuma kritēriju kopuma acīmredzama kļūdainība un neatbilstība atbildēm, ko prasītājs ir sniedzis intervijas gaitā.

                  5.

                  Piektais pamats – Komisijas nesadarbošanās un labas pārvaldības pienākuma neizpilde.


title: Lieta C-49/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 24. janvārī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Austrian Airlines AG/TW

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 24. janvārī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Austrian Airlines AG/TW
      (Lieta C-49/22)
      (2022/C 191/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Korneuburg

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Austrian Airlines AG

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: TW

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) (Pasažieru tiesību regula), 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par maršruta maiņu, izmantojot pielīdzināmu apstākļu pārvadājumus uz galamērķi, kas apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir jāpiedāvā [lidojuma] atcelšanas gadījumā, ir uzskatāms arī repatriācijas lidojums, kas veikts, īstenojot valsts varas funkcijas, ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs gan nevar pierādīt tiesības pārvadāt konkrēto pasažieri, tomēr šajā nolūkā varētu reģistrēt pasažieri, kā arī segt izdevumus, un, pamatojoties uz līgumisku vienošanos ar valsti, galu galā lidojumu veic ar to pašu lidmašīnu un tajā pašā laikā, kas sākotnēji bija ieplānots atceltajam lidojumam?

                  2)

                  Vai Nr. 261/2004 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim, kurš pats reģistrējas pirmajā jautājumā aprakstītajam repatriācijas lidojumam un šajā nolūkā veic obligātu maksājumu valstij, ir no Pasažieru tiesību regulas tieši izrietošas tiesības no gaisa pārvadātāja prasīt šo izdevumu atlīdzinājumu pat tad, ja izmaksas ietver ne tikai ar lidojumu tieši saistītas izmaksas?

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-131/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 25. februārī iesniedza Amtsgericht Frankfurt am Main (Vācija) – flightright GmbH/Swiss International Air Lines AG

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 25. februārī iesniedza Amtsgericht Frankfurt am Main (Vācija) – flightright GmbH/Swiss International Air Lines AG

      (Lieta C-131/22)
      (2022/C 191/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: flightright GmbH

         Atbildētāja: Swiss International Air Lines AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai var uzskatīt, ka pastāv ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē, ja iestājas laikapstākļi, kuru dēļ nav iespējams veikt lidojumu, neatkarīgi no konkrētā veida, kādā tie izpaužas?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu noliedzoša, vai laikapstākļu ārkārtējumu ir iespējams konstatēt pēc tā, kāds ir to biežums attiecīgajā reģionā un sezonā to iestāšanās vietā un laikā?

                  3)

                  Vai var uzskatīt, ka pastāv ārkārtējs apstāklis šīs regulas 5. panta 3. punkta izpratnē, ja gaisa satiksmes vadības lēmums attiecībā uz konkrētu lidmašīnu konkrētā dienā izraisa viena vai vairāku šīs lidmašīnas lidojumu ilgu kavēšanos, kavēšanos līdz nākamajai dienai vai atcelšanu neatkarīgi no tā, kāds ir šā lēmuma iemesls?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu būtu noliedzoša, vai savukārt lēmuma iemeslam ir jābūt ārkārtējam, un līdz ar to nav jābūt tā, ka ar tā iestāšanos ir iespējams rēķināties?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-214/22: Prasība, kas celta 2022. gada 22. martā – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/25

      Prasība, kas celta 2022. gada 22. martā – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
      (Lieta C-214/22)
      (2022/C 191/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Manhaeve, A. Azéma un I. Zaloguin)

         Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Atzīt, ka Luksemburga, līdz 2016. gada 4. oktobrim nepieņemdama normatīvus un administratīvus aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (1) 8. panta 7. un 9. punkta un 10. panta 2. punkta prasības, un – katrā ziņā – nepaziņodama par šiem pasākumiem Komisijai, nav izpildījusi minētās direktīvas 12. pantā paredzētos pienākumus;

                  —

                  Pamatojoties uz LESD 260. panta 3. punktu, piespriest Luksemburgai samaksāt kavējuma naudu 7 096,50 EUR apmērā par katru nokavējuma dienu no sprieduma pasludināšanas šajā lietā par to, ka nav izpildīts pienākums paziņot Direktīvas 2014/42 8. panta 7. un 9. punkta un 10. panta 2. punkta transponēšanas pasākumus;

                  —

                  Piespriest Luksemburgai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā ļauj dalībvalstīm vienkāršotā veidā atgūt to kriminālnoziedznieku gūto peļņu, kuri iesaistīti smagā un organizētā noziedzībā. Dalībvalstīm šī direktīva bija jātransponē līdz 2016. gada 4. oktobrim. Komisija 2016. gada novembrī attiecībā pret Luksemburgu uzsāka pārkāpuma procedūru un 2019. gada martā tai nosūtīja argumentētu atzinumu. Taču Luksemburga līdz šim vēl nav informējusi Komisiju par šīs direktīvas pilnīgu transponēšanu šīs valsts tiesībās.

         (1)  OV 2014, L 127, 39. lpp.


title: Lieta C-142/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. martā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Kriminālprocess pret OE

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. martā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Kriminālprocess pret OE
      (Lieta C-142/22)
      (2022/C 191/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      OE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmuma (1) 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka lēmums par personas nodošanu rada tādas tiesiskās attiecības starp personu, izpildes dalībvalsti un pieprasītāju dalībvalsti, ka jebkurš jautājums, kas ar šo lēmumu tiek uzskatīts par galīgi izlemtu, ir uzskatāms par izlemtu arī procedūrā par piekrišanas saņemšanu turpmākai kriminālvajāšanai vai sodīšanai par citiem nodarījumiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka 27. pants neparedz šādu interpretāciju, vai ar valsts procesuālo normu tiek pārkāpts efektivitātes princips, ja tā darbojas tā, ka attiecīgajai personai saistībā ar pieteikumu par piekrišanu tiek liegts atsaukties uz attiecīgo Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, kas pasludināts laikā pēc rīkojuma par nodošanu?

         (1)  2002/584/TI: Padomes pamatlēmums (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – atsevišķu dalībvalstu paziņojumi par Pamatlēmuma pieņemšanu (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta T-131/22: Prasība, kas celta 2022. gada 10. martā – Société des produits Nestlé/EUIPO – Impossible Foods (“IMPOSSIBLE BURGER”)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/33

      Prasība, kas celta 2022. gada 10. martā – Société des produits Nestlé/EUIPO – Impossible Foods (“IMPOSSIBLE BURGER”)
      (Lieta T-131/22)
      (2022/C 191/42)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Société des produits Nestlé SA (Vevē, Šveice) (pārstāvji: A. Jaeger-Lenz, M. Goldmann un C. Elkemann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Impossible Foods Inc. (Redwood City, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “IMPOSSIBLE BURGER” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 17 968 798

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 22. decembra lēmums lietā R 973/2021-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus un piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt izdevumus procesā EUIPO.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta otra teikuma, lasot to kopsakarā ar 70. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta pirmā teikuma, lasot to kopsakarā ar trešo teikumu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-688/19: Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – VeriGraft/Eismea (Šķīrējklauzula – Pētniecības un inovāciju pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” ietvaros noslēgts dotāciju nolīgums – Nolīguma izbeigšana – Profesionālās ētikas pārkāpums – Dotācijas saņēmēja vai tādas personas statuss, kura rīkojas saņēmēja vārdā vai uzdevumā)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/26

      Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – VeriGraft/Eismea

      (Lieta T-688/19) (1)

      (Šķīrējklauzula - Pētniecības un inovāciju pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” ietvaros noslēgts dotāciju nolīgums - Nolīguma izbeigšana - Profesionālās ētikas pārkāpums - Dotācijas saņēmēja vai tādas personas statuss, kura rīkojas saņēmēja vārdā vai uzdevumā)
      (2022/C 191/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: VeriGraft AB (Gēteborga, Zviedrija) (pārstāvji: P. Hansson un A. Johansson, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Inovācijas padomes un MVU izpildaģentūra (pārstāvji: A. Galea, piedaloties D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts atzīt par spēkā neesošu Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūras (EASME) līguma par dotācijas piešķiršanu projektam “Personalizētas vēnas, kas iegūtas cilvēka audu inženierijas ceļā, kā pirmais līdzeklis pacientu ar hronisku vēnu mazspēju–P-TEV ārstēšanai” (Personalized Tissue-Engineered Veins as the first Cure for Patients with Chronic Venous Insufficiency-P-TEV), kas noslēgts mazo un vidējo uzņēmumu inovāciju atbalsta instrumenta ietvaros pētniecības un inovāciju pamatprogrammā “Apvārsnis 2020” (2014.–2020. gads), izbeigšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūras veiktā dotācijas nolīguma par projektu “Personalizētas vēnas, kas iegūtas cilvēka audu inženierijas ceļā, kā pirmais līdzeklis pacientu ar hronisku vēnu mazspēju–P-TEV ārstēšanai” (Personalized Tissue-Engineered Veins as the first Cure for Patients with Chronic Venous Insufficiency-P-TEV) ar atsauces numuru 778620 izbeigšana tiek atzīta par spēkā neesošu.

                  2)

                  Eiropas Inovācijas padomes un MVU izpildaģentūra atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 432, 23.12.2019.


title: Lieta T-615/20: Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Mood Media Netherlands/EUIPO – Tailoradio (“MOOD MEDIA”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MOOD MEDIA” – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Faktiskas izmantošanas pierādījums)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/26

      Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Mood Media Netherlands/EUIPO – Tailoradio (“MOOD MEDIA”)
      (Lieta T-615/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MOOD MEDIA” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Faktiskas izmantošanas pierādījums)
      (2022/C 191/35)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mood Media Netherlands BV (Nārdena, Nīderlande) (pārstāve: A.–M. Pecoraro, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Tailoradio Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji: M. Franzosi, A. Sobol, F. Santonocito un S. Bernardini, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 24. jūlija lēmumu lietā R 1767/2019-1 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Tailoradio un Mood Media Netherlands.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 24. jūlija lēmumu lietā R 1767/2019-1.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Mood Media Netherlands BV tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Tailoradio Srl sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 390, 16.11.2020.


title: Lieta T-140/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Apologistics/EUIPO – Kerckhoff (“apo-discounter.de”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “apo-discounter.de” – Daļēja atcelšanas atzīšana – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Faktiskas izmantošanas pierādījums)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/27

      Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Apologistics/EUIPO – Kerckhoff (“apo-discounter.de”)
      (Lieta T-140/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “apo-discounter.de” - Daļēja atcelšanas atzīšana - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Faktiskas izmantošanas pierādījums)
      (2022/C 191/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apologistics GmbH (Markkleeberg, Vācija) (pārstāvis: H. Hug, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Markus Kerckhoff (Bergisch Gladbach, Vācija) (pārstāvis: M. Douglas, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 8. decembra lēmumu lietā R 1439/2019-5 attiecībā uz atcelšanas procesu starp M. Kerckhoff un Apologistics.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Apologistics GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 182, 10.5.2021.


title: Lieta C-627/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. oktobrī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – S.H./Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. oktobrī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – S.H./Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

      (Lieta C-627/21)
      (2022/C 191/08)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: S.H.

         Atbildētājas: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

         Prejudiciālais jautājums

      Vai nodokļu neitralitātes princips pievienotās vērtības nodokļa jomā un Direktīvas 112/2006/EK (1) 16., 184., 186., 187., 188. un 192. pants (kā arī tās 30. apsvērums) var tikt interpretēti kā saderīgi ar valsts tiesisko regulējumu, kas attiecas uz nodokļa, kurš ir atskaitāms par ražošanas līdzekļiem, koriģēšanu (konkrēti, 305. panta 4. punkta a) apakšpunktu Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal [Likumā Nr. 227/2015 par Nodokļu kodeksu] un 79. panta 14. punkta b) apakšpunktu Norme metodologice de aplicare a Legii nr. 227/2015 privind Codul fiscal [Likumā Nr. 227/2015 par Nodokļu kodeksu piemērošanas noteikumos], kas apstiprināts ar Hotărârea Guvernului nr. 1/2016 [Valdības Dekrētu Nr. 1/2016] un pieņemts, īstenojot Nodokļu kodeksa 305. panta 4. punkta a) apakšpunktā ietvertās tiesību normas, tās skatot kopā ar Likuma Nr. 227/2015 par Nodokļu kodeksu 316. panta 11. punkta e) apakšpunktu), kā arī ar nodokļu administrācijas praksi, kas ietekmē par ražošanas līdzekļu iegādi samaksātā pievienotās vērtības nodokļa sākotnējo atskaitīšanu, paredzot nodokļu maksātājam pienākumu veikt atskaitāmā pievienotās vērtības nodokļa negatīvu korekciju – pamatojoties uz to, ka nodokļu iestāde uz noteiktu laikposmu automātiski anulēja tā reģistrāciju aplikšanai ar pievienotās vērtības nodokli sakarā ar saimnieciskās darbības neveikšanu – attiecībā uz laiku, kurā ražošanas līdzekļi nebija pakalpojumu sniegšanas vai preču piegāžu priekšmets, laikposmā starp [reģistrācijas aplikšanai ar pievienotās vērtības nodokli] automātisko anulēšanu un atkārtoto reģistrāciju aplikšanai ar pievienotās vērtības nodokli?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, l. lpp.).


title: Lieta C-84/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. februārī iesniedza High Court (Īrija) – Right to Know CLG/An Taoiseach

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. februārī iesniedza High Court (Īrija) – Right to Know CLG/An Taoiseach

      (Lieta C-84/22)
      (2022/C 191/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Ireland)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Right to Know CLG

         Atbildētājs: An Taoiseach

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai protokoli par dalībvalsts valdības izpildvaras oficiālajām sanāksmēm, kurās valdības locekļiem ir jātiekas un jādarbojas kā kolektīvai iestādei, attiecībā uz nolūku pieprasīt piekļuvi vides informācijai, kas tajos ietverta, ir uzskatāmi kā valsts iestādes “iekšēja informācijas apmaiņa” vai “iekšējās lietas” šo terminu izpratnē, kas minēti attiecīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/4/EK (1) (2003. gada 28. janvāris) par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu 4. panta 1. punkta e) apakšpunktā un 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā?

                  2)

                  Vai res judicata princips (kā apspriests Köbler spriedumā, lieta C-224/01 (2),, ECLI:EU:C:2003:513 un turpmākā judikatūrā) ir attiecināms ne tikai uz iepriekšējā sprieduma rezolutīvo vai secinājumu daļu, bet ietver turklāt faktu un tiesību konstatējumus, kas minēti iepriekšējā spriedumā? Citiem vārdiem, vai res judicata princips attiecas tikai uz gadījumiem, kad prasība nevar tikt celta atkāroti (cause of action estoppel), vai arī uz gadījumiem, kad pusei tiek liegta iespēja atkārtoti uzdot kādu faktu vai tiesību jautājumu, kas attiecībā uz šo pusi jau ir ticis izlemts agrākā tiesvedībā (issue estoppel)?

                  3)

                  Vai pašreizējā tiesvedībā starp pusēm par iespējamu neatbilstību Direktīvai 2003/4/EK attiecībā uz īpašu vides informācijas pieprasījumu, kurā pieteikuma iesniedzējam/pieprasītājam ir izdevies panākt, ka lēmums tiek atcelts, un daži apstrīdēšanas pamati, kas balstīti uz ES tiesību aktiem, ir tikuši apmierināti, bet citi noraidīti, ES tiesību akti un jo īpaši efektivitātes princips aizliedz valsts res judicata noteikumu, kura pamatā ir issue estoppel, kas prasa valsts tiesai jaunā tiesvedībā par turpmāku lēmumu attiecībā uz to pašu pieprasījumu izslēgt šādu pieteikuma iesniedzēju/pieprasītāju, lai tas nevarētu apstrīdēt minēto turpmāko lēmumu, pamatojoties uz ES tiesību aktu pamatiem, kas iepriekš tika noraidīti, bet konkrētajos apstākļos netika pārsūdzēti?

                  4)

                  Vai atbildi uz 3. jautājumu ietekmē tas, ka: i) netika izteikts lūgums Tiesai sniegt prejudiciālu nolēmumu; un ii) neviena no pusēm nebija vērsusi valsts tiesas uzmanību uz attiecīgo Tiesas judikatūru?

         (1)  OV 2003, L 41, 26. lpp.

         (2)  2003. gada 30. septembra spriedums (EU:C:2003:513)


title: Lieta C-775/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. decembrī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Blue Air Aviation SA/UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. decembrī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Blue Air Aviation SA/UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

      (Lieta C-775/21)
      (2022/C 191/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Blue Air Aviation SA

         Atbildētāja: UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (1) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka muzikālā darba vai muzikālā darba fragmenta izplatīšana komerciālā lidmašīnā, kurā atrodas pasažieri, pacelšanās vai nolaišanās laikā, vai jebkurā brīdī lidojuma laikā, izmantojot lidmašīnas vispārējo skaļruņu sistēmu, ir uzskatāma par izziņošanu sabiedrībai minētās tiesību normas izpratnē, ņemot vērā it īpaši (bet ne tikai) izziņošanas peļņas gūšanas nolūka kritēriju?
                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                  2)

                  Vai gaisa satiksmes drošības noteikumos prasītās skaļruņu sistēmas esamība lidmašīnā ir pietiekams pamats atspēkojamai prezumpcijai par muzikālo darbu izziņošanu sabiedrībai šajā lidmašīnā?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša:

                  3)

                  Vai gaisa satiksmes drošības noteikumos prasītās skaļruņu sistēmas, kā arī programmatūras, kas ļauj, izmantojot minēto sistēmu, izziņot fonogrammas (kuras satur aizsargātos muzikālos darbus), esamība lidmašīnā ir pietiekams pamats atspēkojamai prezumpcijai par muzikālo darbu izziņošanu sabiedrībai šajā lidmašīnā?

         (1)  OV 2001, L 167, 10. lpp.


title: Lieta C-91/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA/Ministero della Transizione Ecologica u.c.

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA/Ministero della Transizione Ecologica u.c.
      (Lieta C-91/22)
      (2022/C 191/18)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Fenice – Qualità per l’ambiente SpA

         Atbildētājas: Ministero della Transizione Ecologica, Ministero dello Sviluppo Economico un Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto [Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK (1) ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam] pieņemtais lēmums, ņemot vērā pieņemšanas procedūru un it īpaši Deleģētajā regulā (ES) 2019/331 (2) paredzēto dialoga mehānismu ar Eiropas Komisiju saistībā ar iekārtu iekļaušanu CO2 kvotu sadales sarakstā, var tikt patstāvīgi apstrīdēts Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu, ja apstrīdētais akts rada saistošas juridiskās sekas un tieši skar saimnieciskās darbības subjektu prasītāju?

                  2)

                  Pretējā gadījumā, vai privāts saimnieciskās darbības subjekts – kas ir tieši cietis no izslēgšanas no CO2 kvotu sadales, kas notika pēc Eiropas Komisijas un Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam kopīgi veiktās pārbaudes – var Eiropas Komisijas pieņemto lēmumu atteikt iekārtas iekļaušanu Deleģētās regulas (ES) 2019/331 14. panta 4. punktā minētajā sarakstā apstrīdēt Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu?

                  3)

                  Vai jēdziens “elektroenerģijas ražošanas iekārta” Direktīvas 2003/87/EK 3. panta u) punkta izpratnē, ievērojot Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā C-682/17 ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, kura priekšmets bija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) bija iesniegusi Tiesai ar lēmumu, kurš pieņemts 2017. gada 28. novembrī, ietver arī situācijas, kurās iekārta – kas nav augstas efektivitātes un kuru raksturo vairāki siltumenerģijas avoti, kuri nav koģenerācija un kuru īpašības ļauj atzīt bezmaksas emisijas kvotas – ražo nelielu daļu koģenerācijas elektroenerģijas?

                  4)

                  Vai šāda “elektroenerģijas ražošanas iekārtas” definīcijas interpretācija ir saderīga ar vispārējiem Savienības tiesību principiem par konkurences apstākļu uzņēmumu starpā ievērošanu subsīdiju piešķiršanas gadījumā un pasākuma samērīgumu, ja tas pilnībā izslēdz iekārtu, kuru raksturo vairāki enerģijas avoti, nenodalot emisiju daudzumu, kas attiecas uz siltuma avotiem, kuri nav koģenerācija un kuriem ir visas tiesības saņemt paredzētās priekšrocības?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2019/331 (2018. gada 19. decembris, ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.).


title: Lieta T-134/22: Prasība, kas celta 2022. gada 9. martā – OO/EIB

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/34

      Prasība, kas celta 2022. gada 9. martā – OO/EIB
      (Lieta T-134/22)
      (2022/C 191/44)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OO (pārstāve – M. Velardo, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta 2021. gada 6. decembra sūdzība un kurš tika paziņots prasītajai tajā pašā dienā (ARES CS-PERS/S&G/ER1 W2021-00710/CO/ps);

                  —

                  atcelt 2012. gada 27. februāra lēmumu (RH/OPR/2012-0251), kurš nekad netika paziņots prasītajai;

                  —

                  atcelt 2021. gada 20. maija lēmumu (CS-PERS/HROPS/BAP/2021-0360), kurš tika paziņots prasītājas konsultantam 2021. gada 8. jūnijā kopā ar 2012. gada 27. februāra paziņojumu;

                  —

                  piespriest Eiropas Investīciju bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot norādīts apstrīdēto lēmumu pamatojums, esot pārkāpts EIB iekšējā reglamenta 31. pants, EIB statūtu 5. protokola 6. un 11. pants, trūkstot juridiska pamatojuma un ir izvirzīta iebilde par prettiesiskumu saskaņā ar LESD 277. pantu attiecībā uz administratīvo noteikumu 2.1.1. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesību normas, kuras ratione temporis nosaka EIB personāla norīkošanu darbā, esot vienpusēji grozīts līgums, kas ir pretrunā vispārējiem noteikumiem par pušu vienlīdzību līgumattiecībās, kā arī neesot izpildīts rūpības pienākums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot nepareizi izmantotas pilnvaras.


title: Lieta T-143/22: Prasība, kas celta 2022. gada 11. martā – OP/Parlaments

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/36

      Prasība, kas celta 2022. gada 11. martā – OP/Parlaments
      (Lieta T-143/22)
      (2022/C 191/46)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OP (pārstāvis: F. Moyse, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt vai atzīt par spēkā neesošiem 2021. gada 7. jūnija un 2022. gada 10. janvāra lēmumus;

                  —

                  līdz ar to atzīt prasītājai tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, kā noteikts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 79. panta pirmajā daļā;

                  —

                  līdz ar to atzīt [konfidenciāla informācija] (1) kungam tiesības uz bāreņa pensiju, kā noteikts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. pantā. Alternatīvi un vajadzības gadījumā – piešķirt [konfidenciāla informācija] kungam bāreņa pensiju, kas paredzēta Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 80. panta pirmajā daļā;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – iebilde par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) VIII pielikuma 18. un 20. panta prettiesiskumu, kas izrietot no vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma un diskriminācijas vecuma dēļ.

                  2.

                  Otrais pamats – tiesību kļūda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. panta piemērošanā.

                  3.

                  Trešais pamats – acīmredzama kļūda vērtējumā, kas izrietot no tā, ka nav ņemta vērā prasītājas īpašā situācija.

                  4.

                  Ceturtais pamats – iebilde par Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta prettiesiskumu tāpēc, ka tajā esot pieļauta diskriminācija invaliditātes dēļ.

                  5.

                  Piektais pamats – tiesību kļūda Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta piemērošanā.

                  6.

                  Sestais pamats, kas tiek izvirzīts pakārtoti – administrācijas rūpības pienākuma neizpilde.

         (1)  Aizsegtie dati ir konfidenciāli.


title: Lieta C-34/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. janvārī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Beļģija) – VN/Beļģijas valsts

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. janvārī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Beļģija) – VN/Beļģijas valsts
      (Lieta C-34/22)
      (2022/C 213/28)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VN

         Atbildētāja: Beļģijas valsts

         Prejudiciālais jautājums

      Vai WIB 1992 21. panta 1. punkta 5. apakšpunkts redakcijā, kas grozīta ar Wet van 25 april 2014 houdende diverse bepalingen (2014. gada 25. aprīļa Likums par dažādiem noteikumiem) 170. pantu, ir pretrunā LESD 56. un 63. pantam, kā arī EEZ līguma 36. un 40. pantam, jo, lai gan šī tiesību norma ir vienādi piemērojama gan iekšzemes, gan ārvalstu pakalpojumu sniedzējiem, tā ne tikai liek izpildīt nosacījumus, kas ir analoģiski tiem, kādi ir paredzēti Koninklijk besluit tot uitvoering van het WIB 1992 (Karaļa dekrēts par WIB 1992 izpildi) 2. pantā un faktiski ir specifiski Beļģijas tirgum, bet galvenokārt arī pieprasa, lai šādus analoģiskus kritērijus nosaka attiecīgās EEZ valsts iestādes, un tas ir vairāk nekā pakļaušanās vietējai uzraudzībai un noguldījumu garantiju sistēmai saskaņā ar Direktīvu 94/19/EK (1), tādējādi nopietni kavējot ārvalstu pakalpojumu sniedzējus piedāvāt savus pakalpojumus Beļģijā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/19/EK (1994. gada 30. maijs) par noguldījumu garantiju sistēmām (OV 1994, L 135, 5. lpp.).


title: Lieta C-91/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – LW/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               22.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – LW/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-91/20)
      (2020/C 209/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: LW

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2011/95/ES (1) 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir dalībvalsts tiesību norma, saskaņā ar kuru personas, kurai ir atzīts bēgļa statuss, nepilngadīgam neprecētam bērnam ir atzīstams no minētās personas atvasināts bēgļa statuss (t.s. bēgļa ģimenes locekļa aizsardzība) arī gadījumā, ja šim bērnam – otrā vecāka dēļ – katrā ziņā ir arī tādas citas valsts pilsonība, kas nav identiska ar bēgļa izcelsmes valsti un kurai viņš var lūgt aizsardzību?

                  2)

                  Vai šīs direktīvas 23. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ierobežojums, atbilstoši kuram ģimenes locekļu tiesības uz šīs direktīvas 24.–35. pantā minētajiem pakalpojumiem ir jānodrošina tikai tad, ja tas sader ar ģimenes locekļa personīgo tiesisko statusu, liedz nepilngadīgajam bērnam 1. jautājumā aprakstītajā situācijā atzīt no personas, kas atzīta par bēgli, atvasinātu bēgļa statusu?

                  3)

                  Vai, atbildot uz 1. un 2. jautājumu, ir nozīme tam, vai ir iespējams un var saprātīgi sagaidīt, ka bērns un viņa vecāki uzturēsies valstī, kuras valstspiederība ir bērnam un viņa mātei, kurai viņi var lūgt aizsardzību un kas nav identiska ar bēgļa (tēva) izcelsmes valsti, vai pietiek ar to, ka ģimenes vienotība var tikt nodrošināta Vācijas teritorijā, pamatojoties uz tiesību aktu uzturēšanās jomā noteikumiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta C-100/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. februārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – XY/Hauptzollamt B

text:
               22.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. februārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – XY/Hauptzollamt B

      (Lieta C-100/20)
      (2020/C 209/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: XY

         Atbildētāja: Hauptzollamt B

         Prejudiciālais jautājums

      Vai saistībā ar tiesībām uz kļūdaini aprēķināta elektroenerģijas nodokļa atmaksu ir maksājami arī procenti atbilstoši Savienības tiesībām, ja zemākas elektroenerģijas nodokļa noteikšanas pamatā bija fakultatīvais nodokļa samazinājums saskaņā ar Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), 17. panta 1. punkta a) apakšpunktu un pārāk augstais nodoklis izskatāmajā lietā bija pamatots tikai ar kļūdainu tās valsts tiesību normas piemērošanu, kas tika pieņemta, lai transponētu šīs direktīvas 17. panta 1. punkta a) apakšpunktu?

         (1)  OV 2003, L 283, 51. lpp.


title: Lieta C-121/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nīderlande) iesniegusi 2020. gada 4. martā – VG/Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               22.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nīderlande) iesniegusi 2020. gada 4. martā – VG/Minister van Buitenlandse Zaken

      (Lieta C-121/20)
      (2020/C 209/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VG

         Atbildētājs: Minister van Buitenlandse Zaken

         Prejudiciālais jautājums

      Vai atbildē uz prejudiciālajiem jautājumiem, kas uzdoti lietās, kuras Tiesā reģistrētas ar lietas numuriem C-225/19 un C-226/19, kaut kas mainās, ja nav ticis norādīts vai tapis zināms, kura valsts Vīzu kodeksa (1) 22. pantā paredzētās iepriekšējās apspriešanās procedūrā ir iebildusi pret vīzas izsniegšanu pieteicējam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV 2009, L 243, 1. lpp.).


title: Lieta C-154/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. martā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství

text:
               22.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. martā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství

      (Lieta C-154/20)
      (2020/C 209/24)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Kemwater ProChemie s. r. o.

         Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvai 2006/112/EK (1) atbilst situācija, kurā tiesību uz priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu izmantošana ir pakļauta nodokļu maksātāja pienākumam pierādīt, ka pakalpojumu, ko tas ir saņēmis ar nodokli apliekama darījuma ietvaros, ir sniedzis cits konkrēts nodokļa maksātājs?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai tad, ja nodokļa maksātājs neizpilda minēto pierādīšanas pienākumu, ir pieļaujams liegt nodokļa maksātājam tiesības atskaitīt priekšnodokli, lai arī nav pierādīts, ka šis nodokļa maksātājs zināja vai varēja zināt, ka, iegādājoties preci vai saņemot pakalpojumu, tas piedalās krāpšanā nodokļu jomā?

         (1)  Padomes Direktīvai 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-13/18 un C-126/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums (Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sole-Mizo Zrt. (C-13/18), Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. (C-126/18) / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – Tiesības atskaitīt samaksāto priekšnodokli – PVN pārpalikuma atmaksa – Novēloti veikta atmaksa – Procentu aprēķināšana – Kārtība, kādā tiek noteikti procenti par to, ka nav bijis iespējams rīkoties ar PVN pārpalikumu, kas ir ticis ieturēts, pārkāpjot Savienības tiesības, kā arī procenti par to, ka nodokļu administrācija nav laikus atmaksājusi parāda summu – Efektivitātes un līdzvērtības principi)

text:
               13.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/2

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums (Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sole-Mizo Zrt. (C-13/18), Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. (C-126/18) / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Apvienotās lietas C-13/18 un C-126/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Tiesības atskaitīt samaksāto priekšnodokli - PVN pārpalikuma atmaksa - Novēloti veikta atmaksa - Procentu aprēķināšana - Kārtība, kādā tiek noteikti procenti par to, ka nav bijis iespējams rīkoties ar PVN pārpalikumu, kas ir ticis ieturēts, pārkāpjot Savienības tiesības, kā arī procenti par to, ka nodokļu administrācija nav laikus atmaksājusi parāda summu - Efektivitātes un līdzvērtības principi)
      (2020/C 230/02)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Sole-Mizo Zrt. (C-13/18), Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. (C-126/18)

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības un it īpaši efektivitātes princips un nodokļu neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauta tāda dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru procentus par atskaitāmā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) pārpalikumiem, ko šī dalībvalsts ir ieturējusi, pārsniedzot saprātīgu termiņu un pārkāpjot Savienības tiesības, aprēķina, piemērojot likmi, kas atbilst valsts centrālās bankas pamatlikmei, gadījumā, ja, pirmkārt, šī likme ir zemāka par likmi, ko nodokļa maksātājam, kurš nav kredītiestāde, būtu jāmaksā, lai aizņemtos naudas līdzekļus minētās summas apmērā, un, otrkārt, procenti par attiecīgajiem PVN pārpalikumiem tiek aprēķināti par attiecīgo pārskata periodu, nepiemērojot procentus, lai nodokļa maksātājiem kompensētu “monetāro eroziju”, kas laika notecējuma rezultātā ir radusies laikposmā pēc šī pārskata perioda un līdz šo procentu faktiskai samaksai.

                  2)

                  Savienības tiesības un it īpaši efektivitātes princips un līdzvērtības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauta tāda dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru lūgumiem maksāt procentus par atskaitāmā pievienotās vērtības nodokļa pārpalikumu – kas ir ieturēts, piemērojot valsts tiesībās paredzētu noteikumu, kurš ir ticis pasludināts par nesaderīgu ar Savienības tiesībām, – tiek piemērots piecu gadu noilguma termiņš.

                  3)

                  Savienības tiesības un it īpaši efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauta tāda dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru, pirmkārt, nokavējuma procenti – kas ir uzkrājušies tādēļ, ka nodokļu administrācija noteiktajā termiņā nav samaksājusi parādu par PVN pārpalikumu, kas ir ticis ieturēts, pārkāpjot Savienības tiesības, – tiek maksāti tikai pēc tam, kad ir saņemts konkrēts pieprasījums, savukārt citos gadījumos procenti tiek maksāti pēc nodokļu administrācijas ierosmes, un, otrkārt, šos procentus piemēro nevis no brīža, kurā šāds pārpalikums ir radies, bet gan pēc tam, kad ir beidzies trīsdesmit vai četrdesmit piecu dienu termiņš, kurā administrācijai šāds pieprasījums ir jāizpilda.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.

         OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta C-480/18: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedībā, ko aizsāka AS “PrivatBank” (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū – Direktīva 2007/64/EK – Materiālā piemērošanas joma un piemērojamība personām – Maksājumu pakalpojumi, kas nav sniegti euro vai kādas citas eurozonā neietilpstošas dalībvalsts oficiālajā valūtā – Maksājumu pakalpojumi, ko sniedz kredītiestāde – Maksājuma uzdevuma neizpilde vai nepareiza izpilde – Atbildīgais – Prudenciālās uzraudzības procedūra – Sūdzību procedūras – Ārpustiesas pārsūdzības – Kompetentās iestādes)

text:
               13.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/4

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedībā, ko aizsāka AS “PrivatBank”
      (Lieta C-480/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū - Direktīva 2007/64/EK - Materiālā piemērošanas joma un piemērojamība personām - Maksājumu pakalpojumi, kas nav sniegti euro vai kādas citas eurozonā neietilpstošas dalībvalsts oficiālajā valūtā - Maksājumu pakalpojumi, ko sniedz kredītiestāde - Maksājuma uzdevuma neizpilde vai nepareiza izpilde - Atbildīgais - Prudenciālās uzraudzības procedūra - Sūdzību procedūras - Ārpustiesas pārsūdzības - Kompetentās iestādes)
      (2020/C 230/04)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AS “PrivatBank”

         Piedaloties: Finanšu un kapitāla tirgus komisijai

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/111/EK (2009. gada 16. septembris), 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šīs direktīvas 82. pantā minētās iestādes kompetencē ir izskatīt sūdzības un piemērot sankcijas gadījumā, ja maksājumu pakalpojumi ir sniegti kādas trešās valsts oficiālajā valūtā.

                  2)

                  Direktīvas 2007/64, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/111, 20. un 21. pants nav ratione personae piemērojami kredītiestādēm.

                  3)

                  Direktīvas 2007/64, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/111, 80.–82. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nedod tiesības kompetentajai iestādei šo normu izpratnē izšķirt – atbilstoši šīs direktīvas 75. pantā noteiktajiem kritērijiem – maksājumu pakalpojumu lietotāju un sniedzēju starpā esošos strīdus, kas izriet no maksājuma darījuma neizpildes vai nepareizas izpildes, kad šāda iestāde īsteno savu kompetenci izskatīt maksājumu pakalpojumu lietotāju sūdzības un piemērot sankcijas maksājumu pakalpojumu sniedzējiem gadījumā, ja tiek pārkāptas piemērojamās tiesību normas. Šie strīdi ir jāizšķir Direktīvas 2007/64, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/111, 83. pantā paredzēto ārpustiesas pārsūdzību ietvaros, neskarot valsts procesuālajās tiesībās paredzētās tiesības vērsties tiesā. Ja valsts likumdevējs ir izvēlējies piešķirt kompetences, kas izriet, pirmkārt, no minētā 80.–82. panta un, otrkārt, minētā 83. panta, vienai un tai pašai iestādei, šai iestādei katra no šo kompetenču kategorijām ir jāīsteno autonomi, darot to tikai un vienīgi katras attiecīgās procedūras ietvaros.

                  4)

                  Atbilstoši dalībvalstu procesuālās autonomijas principam valsts likumdevējs var piešķirt kompetentajai iestādei tiesības Direktīvas 2007/64, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/111, 80.–82. pantā paredzēto sūdzību un sankciju procedūru ietvaros ņemt vērā tāda šķīrējtiesas nolēmuma esamību un saturu, ar kuru ir izšķirts strīds starp šo procedūru skarto maksājumu pakalpojumu lietotāju un sniedzēju, ja vien pierādījuma spēks, kas šim nolēmumam tiek atzīts minētajās procedūrās, nedraud kaitēt šo procedūru priekšmetam un īpašajiem mērķiem, attiecīgo personu tiesībām uz aizstāvību vai šai iestādei piešķirto pilnvaru un kompetenču autonomai pastāvēšanai; par to pārliecināties ir iesniedzējtiesas ziņā.

         (1)  OV C 381, 22.10.2018.


title: Lieta C-507/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NH/Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78/EK – 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 8. panta 1. punkts un 9. panta 2. punkts – Diskriminācijas seksuālās orientācijas dēļ aizliegums – Pieejas darbam vai profesijai nosacījumi – Jēdziens – Publiski paziņojumi, ar kuriem tiek izslēgta homoseksuālu personu pieņemšana darbā – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. panta 1. punkts, 15. panta 1. punkts un 21. panta 1. punkts – Tiesību aizsardzība – Sodi – Juridiskā persona, kas pārstāv kolektīvās intereses – Tiesības celt prasību, nerīkojoties konkrēta sūdzības iesniedzēja vārdā vai cietušās personas neesamības gadījumā – Tiesības uz zaudējumu atlīdzību)

text:
               13.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/5

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NH/Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

      (Lieta C-507/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Direktīva 2000/78/EK - 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 8. panta 1. punkts un 9. panta 2. punkts - Diskriminācijas seksuālās orientācijas dēļ aizliegums - Pieejas darbam vai profesijai nosacījumi - Jēdziens - Publiski paziņojumi, ar kuriem tiek izslēgta homoseksuālu personu pieņemšana darbā - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. panta 1. punkts, 15. panta 1. punkts un 21. panta 1. punkts - Tiesību aizsardzība - Sodi - Juridiskā persona, kas pārstāv kolektīvās intereses - Tiesības celt prasību, nerīkojoties konkrēta sūdzības iesniedzēja vārdā vai cietušās personas neesamības gadījumā - Tiesības uz zaudējumu atlīdzību)
      (2020/C 230/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: NH

         Atbildētāja: Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā ietvertais jēdziens “nosacījumi darba [..] vai profesijas iegūšanai” ir jāinterpretē tādējādi, ka šis jēdziens attiecas uz paziņojumiem, kurus persona sniegusi audiovizuālās pārraides laikā un saskaņā ar kuriem tā nekad savā uzņēmumā nepieņemtu darbā vai arī nesadarbotos ar personām ar noteiktu seksuālo orientāciju, kaut arī nenotiek vai netiek plānota neviena darba pieņemšanas procedūra, ar nosacījumu, ka saikne starp šiem paziņojumiem un pieejas darbam vai profesijai nosacījumiem šajā uzņēmumā nav hipotētiska.

                  2)

                  Direktīva 2000/78 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru advokātu apvienība, kuras statūtos noteiktais mērķis ir tiesā aizstāvēt personas, kurām ir noteikta seksuālā orientācija, un veicināt šīs personu kategorijas kultūru un tiesību ievērošanu, šī mērķa dēļ un neatkarīgi no tās iespējamā peļņas gūšanas mērķa automātiski ir tiesīga celt prasību tiesā par to pienākumu ievērošanu, kas izriet no šīs direktīvas, un vajadzības gadījumā saņemt zaudējumu atlīdzību, ja norisinās fakti, kas var būt diskriminācija pret minēto personu kategoriju minētās direktīvas izpratnē, un ja nevar noteikt cietušo personu.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.