title: Lieta T-365/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 7. oktobra spriedums – CBM/ITSB – Aeronautica Militare (“TRECOLORE”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “TRECOLORE” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “FRECCE TRICOLORI” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/53

         Vispārējās tiesas 2015. gada 7. oktobra spriedums – CBM/ITSB – Aeronautica Militare (“TRECOLORE”)
   (Lieta T-365/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “TRECOLORE” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “FRECCE TRICOLORI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 398/67)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CBM Creative Brands Marken GmbH (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji – U. Lüken, M. Grundmann un N. Kerger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Aeronautica Militare – Stato Maggiore (Roma, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2014. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 411/2013–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Aeronautica Militare – Stato Maggiore un CBM Creative Brands Marken GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               CBM Creative Brands Marken GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: lieta C-400/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Hoge Raad der Nederlanden 2005. gada 11. novembra  lēmumu lietā  B.A.S. Trucks B.V.  pret  Staatssecretaris van Financiën

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2005. gada 11. novembra lēmumu lietā B.A.S. Trucks B.V. pret Staatssecretaris van Financiën

   (lieta C-400/05)
   (2006/C 36/37)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 11. novembra lēmumu lietā B.A.S. Trucks B.V. pret Staatssecretaris van Financiën un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 16. novembrī.

      Hoge Raad der Nederlanden lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai apstāklis, ka pašizgāzēji tiem raksturīgo īpašību dēļ ir paredzēti arī izmantošanai uz noklātiem, publiskiem ceļiem, liedz tos klasificēt Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8704 10?


title: lieta T-48/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Yves Franchet un Daniel Byk iesniedza 2005. gada 28. janvārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/36

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Yves Franchet un Daniel Byk iesniedza 2005. gada 28. janvārī
   (lieta T-48/05)
   (2005/C 93/68)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Yves Franchet, Nica (Francija), un Daniel Byk, Luksemburga, kurus pārstāv advokāti Georges Vandersanden un Laure Levi.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājiem materiālo un morālo kaitējumu, kas tiem nodarīts Komisijas pieļauto pārkāpumu rezultātā un kas pagaidām taisnīgi novērtēts viena miljona eiro apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      OLAF vainoja prasītājus kriminālpārkāpumos, kas attiecas uz dažu ar Eurostat saistītu lietas materiālu pārvaldību. Prasītāji uzskata, ka, vēlāk veicot pasākumus, Komisija pieļāvusi procesuālus pārkāpumus un nav ievērojusi to pamattiesības.
   Prasītāji uzskata, ka OLAF, lietas materiālus par izvirzīto apsūdzību nododot Francijas un Luksemburgas tiesu iestādēm un par to neinformējot prasītājus vai Komisiju, ir pieļāvis pārkāpumus, pārkāpis konfidencialitātes principu, nav ievērojis nevainīguma prezumpciju, labas pārvaldības principu un Regulas 1073/1999 (1) 9. pantu, tiesības tikt uzklausītam un pienākumu sniegt pamatojumu. Prasītāji turklāt norāda, ka OLAF liedzis prasītājiem piekļūst dažiem dokumentiem, un, visbeidzot, apgalvo, ka OLAF nav izskatījis lietas saprātīgā termiņā un pārkāpis Regulas 1073/1999 6. un 11. pantu.
   Prasītāji atsaucas arī uz to, ka Komisija pieļāvusi pārkāpumus, nenodrošinot konfidencialitāti un neievērojot pamattiesības, proti, aizstāvības tiesības un nevainīguma prezumpcijas principu. Prasītāji turklāt Komisijai pārmet, ka tā rīkojusies pretrunīgi un vairākkārt veikusi procedūras, pārkāpusi labas pārvaldības principu un, visbeidzot, liegusi piekļūt Komisijas rīcībā esošajiem OLAF dokumentiem.
   Prasītāji apgalvo, ka šo pārkāpumu rezultātā viņiem ir nodarīts materiāls un morāls kaitējums.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 25. maija Regula (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV L 136, 1. lpp.)


title: Lieta F-90/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. maija rīkojums — Florentiny /Parlaments

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/43

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. maija rīkojums — Florentiny/Parlaments
   (Lieta F-90/10) (1)

   2011/C 232/78
   Tiesvedības valoda — franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra sakarā ar izlīgumu.

      (1)  OV C 55, 19.02.2011, 36. lpp.


title: Lieta C-269/09: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 18., 39. un 43. pants — EEZ līguma 28. un 31. pants — Nodokļu tiesību akti — Nodokļu maksātāja dzīvesvietas pārcelšana uz ārvalstīm — Pienākums iekļaut visus neattiecinātos ienākumus nodokļa bāzē par pēdējo taksācijas gadu — Iespējamās priekšrocības, ko rada nodokļa parāda maksājuma atlikšana, zaudēšana)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-269/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 18., 39. un 43. pants - EEZ līguma 28. un 31. pants - Nodokļu tiesību akti - Nodokļu maksātāja dzīvesvietas pārcelšana uz ārvalstīm - Pienākums iekļaut visus neattiecinātos ienākumus nodokļa bāzē par pēdējo taksācijas gadu - Iespējamās priekšrocības, ko rada nodokļa parāda maksājuma atlikšana, zaudēšana)
   2012/C 287/02
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un F. Jimeno Fernández)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, C. Blaschke un K. Petersen), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels un M. de Ree) un Portugāles Republika (pārstāvis — L. Inez Fernandes)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 19., 38. un 43. panta un EEZ līguma 28. un 31. panta pārkāpums — Nodokļu maksātāji, kuri pārceļ savu dzīvesvietu uz ārvalstīm — Pienākums visus neattiecinātos ienākumus iekļaut aprēķina bāzē par pēdējo taksācijas gadu, kurā tie tika uzskatīti par nodokļu maksātājiem rezidentiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un atstājot spēkā 2006. gada 28. novembra Likuma Nr. 35/2006 par fizisko personu ienākuma nodokli un daļējiem grozījumiem likumos par sabiedrību ienākuma, nerezidentu ienākuma un īpašuma nodokļiem (Ley 35/2006 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas y de modificación parcial de las leyes de los Impuestos sobre Sociedades, sobre la Renta de no residentes y sobre el Patrimonio) 14. panta 3. punktā noteikumu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājiem, kas pārceļ savu dzīvesvietu uz citu dalībvalsti, ir pienākums visus neattiecinātos ienākumus iekļaut nodokļa bāzē par pēdējo taksācijas gadu, kurā tie tika uzskatīti par nodokļu maksātājiem rezidentiem, Spānijas Karaliste nav izpildījusi EKL 18., 39. un 43. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz trīs ceturtdaļas no visiem tiesāšanās izdevumiem. Komisija atlīdzina atlikušo vienu ceturtdaļu;

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika, Nīderlandes Karaliste, kā arī Portugāles Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 220, 12.9.2009.


title: Lieta T-251/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Austrija/Komisija Valsts atbalsts — Elektroenerģija — Atbalsts energoietilpīgiem uzņēmumiem — Austrijas Zaļās elektroenerģijas akts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Valsts atbalsta jēdziens — Valsts līdzekļi — Valsts vainojamība — Selektīvs raksturs — Vispārējā grupu atbrīvojuma regula — Pilnvaru pārsniegšana — Vienlīdzīga attieksme

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/42

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Austrija/Komisija
   (Lieta T-251/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Elektroenerģija - Atbalsts energoietilpīgiem uzņēmumiem - Austrijas Zaļās elektroenerģijas akts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Valsts atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Valsts vainojamība - Selektīvs raksturs - Vispārējā grupu atbrīvojuma regula - Pilnvaru pārsniegšana - Vienlīdzīga attieksme)
   (2015/C 046/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Austrijas Republika (pārstāvji – C. Pesendorfer, J. Bauer, pārstāvji, kam palīdz T. Rabl, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji V. Kreuschitz un T. Maxian Rusche, vēlāk T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – sākotnēji S. Behzadi-Spencer un S. Ossowski, vēlāk S. Behzadi-Spencer un L. Christie)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 8. marta Lēmumu 2011/528/ES par valsts atbalstu lietā C 24/09 (ex N 446/08) – Valsts atbalsts energoietilpīgiem uzņēmumiem saskaņā ar Austrijas Zaļās elektroenerģijas aktu (OV L 235, 42. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 232, 6.8.2011.


title: Lieta T-371/17: Prasība, kas celta 2017. gada 13. jūnijā – Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/34

         Prasība, kas celta 2017. gada 13. jūnijā – Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija
   (Lieta T-371/17)
   (2017/C 256/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājias Qualcomm, Inc. (San Diego, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis), Qualcomm Europe, Inc. (San Diego) (pārstāvji – M. Pinto de Lemos Fermiano Rato un M. Davilla, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 31. marta lēmumu C(2017) 2258 final par procesu saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktu un 24. panta 1. punkta d) apakšpunktu lietā AT.39711 – Qualcomm (ekskluzivitātes maksājumi);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot ticis pārkāpts nepieciešamības princips.

                           —

                           Prasītājas, pirmkārt, norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu tika pārsniegts Komisijas izmeklēšanas šaurais tvērums, jo tas esot ticis noteikts paziņojumā par iebildumiem, mutiskajā uzklausīšanā, informatīvajā sanāksmē un iepriekšējos informācijas pieprasījumos gan attiecībā uz iespējamā pārkāpuma ilgumu, gan arī iespējamā kaitējuma veidiem, kurus izmeklē Komisija.

                           —

                           Tās arī apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ietvertie pamatjautājumi nevarētu tikt raksturoti kā papildjautājumi, kuru uzdevums ir tikai sniegt skaidrojumus saistībā ar argumentiem, ko prasītāji izvirzījuši atbildē uz paziņojumu par iebildumiem un mutiskās uzklausīšanas gaitā, bet gan kā pilnīgi jauni, nepamatoti pieprasījumi.

                           —

                           Turpinājumā prasītājas norāda, ka apstrīdētajā lēmumā esot ietverti jautājumi, kuri skar to sniegtās atbildes uz sākotnējiem informācijas pieprasījumiem, kas tika sniegtas, dažos gadījumos, pirms vairāk nekā pieciem gadiem, un attiecas uz faktiem, kas notika pirms desmit vai pat vairāk gadiem. Prasītājas apgalvo, ka gadījumā, ja pašlaik pieprasītā papildinformācija būtu patiesi nepieciešama Komisijas turpmākai izmeklēšanai, tie būtu varējuši leģitīmi sagaidīt, ka Komisija būtu pieprasījusi šādu informāciju un paskaidrojumus pirms 2015. gada decembrī pieņemtā paziņojumā par iebildumiem, nevis 2017. gadā.

                           —

                           Turklāt prasītājas norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu tām tiek uzlikts pienākums veikt ievērojamo darba apjomu Komisijas labā, tostarp apstrādāto datu iesniegšanu konkrētā formātā.

                           —

                           Visbeidzot, prasītājas norāda, ka Komisija nevar, draudot ar naudas sodu, uzlikt slogu, kas šķietami paredzēts, lai ļautu prasītājām pamatot to atbildē uz paziņojuma par iebildumiem izvirzītos argumentus.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot ticis pārkāpts samērīguma princips.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka attiecīgā informācija, ko ar apstrīdēto lēmumu esot ticis prasīts no tām iegūt esot nepamatota, plaša un ļoti grūti ievācama vai apkopojama. Prasītājas norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu no tām tika pieprasīts ievākt ļoti daudz informācijas, ko tās sistemātiski neievāc un neglabā parastās saimnieciskās darbības gaitā, un kas prasa ievērojamā darba apjoma veikšanu Komisijas labā.

                           —

                           Prasītājas turpmāk norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu paredzētie attiecīgie periodiski soda maksājumi gadījumam, ja prasītājas neiesniedz šādu informāciju noteiktos termiņos esot nepamatota, un noteiktie termiņi esot nepamatoti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā neesot ticis norādīts pietiekams pamatojums.
               Prasītājas turpmāk norāda, ka vairākos gadījumos, apstrīdētajā lēmumā ietvertais pamatojums esot nepārliecinošs, nenoteikts un neskaidrs, ar ko nevar pamatot Komisijas pārāk plašu un nevajadzīgu informācijas pieprasījumu. Kā apgalvo prasītājas, citos gadījumos apstrīdētajā lēmumā vispār nav norādīts pamatojums. Tādējādi prasītājas apgalvo, ka tās nevarot saprast iemeslus, kādēļ Komisijai esot vajadzīga attiecīgā pieprasītā informācija attiecīgās izmeklēšanas veikšanai.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma mērķis esot veikt nepamatotu pierādīšanas pienākuma pārnešanu.
               Prasītājas norāda, ka apstrīdētā lēmuma mērķis esot pierādīšanas pienākuma pārnešana nolūkā panākt, lai prasītājas pašas sagatavo lietu pret sevi. Jo īpaši, apstrīdētajā lēmumā tika prasīts, lai prasītājas Komisijas labā noskaidrotu prasītāju grāmatvedības datu ierakstus, lai gan attiecīgie dati ir ārējo revidentu rūpīgi revidēti. Tāpat, kā norāda prasītājas, apstrīdētajā lēmumā no prasītājām tika prasīts pierādīt, ka tās esot veikušas savu saimniecisko darbību atbilstoši likumam.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot ticis pārkāptas tiesības neliecināt pret sevi.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu no tām tiek prasīts sniegt “informāciju”, kas nevarētu tikt leģitīmi uzskatīta par tādu, kas sastāv no faktiem vai dokumentiem, bet gan no aprēķiniem, informācijas un kodiem, iespējamām cenām un no dažu gadu pirms veiktā vēsturiskā pieņēmuma analīzes un interpretācijas.

                           —

                           Turklāt prasītājas norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu prasīts pamatot, ka tās esot aktīvi veikušas pasākumus, lai ievērotu ES konkurences noteikumus.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot ticis pārkāpts labas pārvaldības princips.
               Prasītājas uzskata, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas datums, lēmuma saturs un konteksts rada nopietnas bažas par iespējamo sliktu pārvaldību, procesuālo rīcību neobjektivitāti un uzmākšanos, un uzskata, ka Komisija esot ļaunprātīgi izmantojusi tās plašas izmeklēšanas pilnvaras, mēģinot slēpt tās nespēju konstatēt iespējamo pārkāpumu vairāk kā septiņu gadu izmeklēšanas gaitā.


title: Lieta T-59/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. februārī  —  Low & Bonar  un  Bonar Technical Fabrics  pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/42

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. februārī — Low & Bonar un Bonar Technical Fabrics pret Komisiju
   (Lieta T-59/06)
   (2006/C 86/81)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāji: Low & Bonar plc (Dundee, Apvienotā Karaliste) un Bonar Technical Fabrics NV (Zele, Beļģija) (pārstāvji — L. Garzaniti, jurists, M. O'Regan, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 30. novembra apstrīdēto lēmumu Nr. C(2005)4634 lietā COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi — daļā, kas attiecas uz prasītājiem; vai

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt 1. panta 1. punktu daļā, kas attiecas uz prasītājiem, un daļēji atcelt vai, pakārtoti, atbilstoši samazināt prasītājiem saskaņā ar 2. pantu uzlikto naudas sodu; un

               —

               pakārtoti, ievērojami samazināt prasītājiem saskaņā ar 2. pantu uzlikto naudas sodu; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot prasītājiem vai kādam no tiem radušos procentus par samaksas neizpildi, kas saistīta ar naudas soda pilnīgu vai daļēju nomaksu; un

               —

               pieņemt jebkādu citu lēmumu, kuru Tiesa uzskata par atbilstošu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija atzina, ka Bonar Phormium Packaging (“BPP”) bija piedalījusies kartelī starp plastmasas rūpniecisko maisu ražotājiem, ietekmējot Beļģiju, Franciju, Vāciju, Luksemburgu, Nīderlandi un Spāniju. Komisija arī konstatēja, ka šis kartelis ir ticis organizēts Eiropas līmenī, iesaistot tirdzniecības asociāciju, kas pazīstama kā Valveplast, un dažādas apakšgrupas. Komisija atzina pirmo prasītāju par atbildīgu saistībā ar BPP dalību, pamatojoties uz to, ka tas ietilpa Bonar Phormium NV (“BP”) sastāvā, kurā BPP bija viena no nodaļām, un otro prasītāju par atbildīgu sakarā ar to, ka tas bija BP likumīgais tiesību un saistību pārņēmējs, ar kuru tā bija īstenojusi juridisku apvienošanos. Komisija prasītājiem uzlika naudas sodu 12,24 miljonu euro apmērā.
   Pirmais prasītājs uzskata, ka Komisija pieļāva kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, atzīstot to par vainīgu BPP izdarītajā pārkāpumā. Šis prasītājs apgalvo, ka pretēji apstrīdētajā lēmumā secinātajam tas nebija iesaistīts BPP tirdzniecības politikā, kura vadība pati noteica savu rīcību tirgū.
   Abi prasītāji pakārtoti uzskata, ka Komisija pieļāva kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, atzīstot, ka apstrīdētajā lēmumā identificētā kompleksā vienošanās bija vienīgais un ilgstošais EKL 81. panta pārkāpums, kas izdarīts Eiropas līmenī, iesaistot Valveplast, un pakārtoti atzīstot, ka BPP piedalījās šajā pārkāpumā vai kā citādi zināja par to un tādējādi par to bija atbildīgs. Saskaņā ar prasītāju teikto, Komisija bija tikai tiesīga atzīt, ka BPP bija piedalījies vai kā citādi zināja un tādējādi bija atbildīgs par vienošanām, kas aptvēra Beļģiju un Nīderlandi, un ka tas bija Valveplast karteļa dalībnieks tikai vienu nedēļu, proti, no 1997. gada 21. novembra, kad BPP pārstāvis piedalījās Valveplast sapulcē, līdz 1997. gada 28. novembrim, kad saskaņā ar apstrīdēto lēmumu BPP dalība izbeidzās.
   Prasītāji pakārtoti arī apgalvo, ka Komisijas uzliktais naudas sods bija pārmērīgs un nesamērīgs, un pārkāpa vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu, un ka Komisija, nosakot naudas soda apmēru, pieļāva citas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, kā arī nesniedza iemeslus, lai pamatotu savu naudas soda aprēķinu. Šajā sakarā prasītāji uzskata, ka Komisija nenovērtēja to, ka BPP bija tikai un vienīgi pasīva un ierobežota loma, un ka Komisija piemēroja nesamērīgi un pārmērīgi augstu pamatsummu.


title: lieta C-431/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  2005. gada 3. novembra Supremo Tribunal de Justiça  spriedumu lietā  Merck Genéricos  —  Produtos Farmacêuticos, Lda.  pret  Merck & CO. INC.  un  Merck Sharp & Dohme, Lda.

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar 2005. gada 3. novembraSupremo Tribunal de Justiça spriedumu lietā Merck Genéricos — Produtos Farmacêuticos, Lda. pret Merck & CO. INC. un Merck Sharp & Dohme, Lda.

   (lieta C-431/05)
   (2006/C 36/46)
   tiesvedības valoda — portugāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Supremo Tribunal de Justiça lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 3. novembra spriedumu lietā Merck Genéricos — Produtos Farmacêuticos, Lda. pret Merck & CO. INC. un Merck Sharp & Dohme, Lda. un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 5. decembrī.

      Supremo Tribunal de Justiça lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Eiropas Kopienu Tiesas kompetencē ietilpst TRIPS (1) 33. panta interpretēšana?

               2.

               Pozitīvas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā — vai valsts tiesām ir jāpiemēro minētais pants — pēc savas iniciatīvas vai pēc lietas dalībnieka lūguma — tiesvedībās, kas tajās norit?

      (1)  Līgums par ar tirdzniecību saistītajām intelektuālā īpašuma tiesībām, kas ir Līguma par Pasaules Tirdzniecības centra izveidošanu pielikums 1C, kas apstiprināts Eiropas Kopienas vārdā attiecībā uz tās kompetencē ietilpstošajiem jautājumiem ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK (OV L 336, 1. lpp.).


title: Lieta T-327/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 27. jūnija spriedums – Aldi Einkauf/EUIPO – Fratelli Polli (“ANTICO CASALE”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ANTICO CASALE” — Absolūti atteikuma pamati — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 27. jūnija spriedums – Aldi Einkauf/EUIPO – Fratelli Polli (“ANTICO CASALE”)
   (Lieta T-327/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ANTICO CASALE” - Absolūti atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2017/C 256/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Vācija) (pārstāvji – N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un N. Bertram, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – M. Rajh)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Fratelli Polli, SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji – C. Bacchini, M. Mazzitelli un E. Rondinelli, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 13. aprīļa lēmumu lietā R 1337/2015-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Aldi Einkauf un Fratelli Polli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 287, 8.8.2016.


title: Lieta C-209/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Korkein hallinto-oikeus (Somija) 2009. gada 10. jūnija rīkojumu — Lahti Energia Oy

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Korkein hallinto-oikeus (Somija) 2009. gada 10. jūnija rīkojumu — Lahti Energia Oy
   (Lieta C-209/09)
   2009/C 193/16
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lahti Energia Oy

      Pārējie lietas dalībnieki: Lahden seudun ympäristölautakunta, Hämeen ympäristökeskus, Salpausselän luonnonystävät ry

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai gazifikācijas iekārtā iegūtas gāzes kā papildu kurināma sadedzināšanai spēkstacijas sildierīcē ir piemērojams Direktīvas 2000/76 (1) 3. pants, ja sadedzināšanas telpā ievadītā gāze pēc gazifikācijas nav tikusi attīrīta?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša — vai sadedzināmo atkritumu sastāvam, suspendēto daļiņu vai citu kaitīgu vielu saturam sadedzināšanas telpā ievadītajā gāzē ir nozīme lietas izšķiršanā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīva 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu (OV L 332, 91. lpp.)


title: Lieta T-162/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 14. janvāra spriedums — Kronoply /Komisija (Valsts atbalsts — Reģionālie atbalsti lielu investīciju projektiem — Lēmums, ar kuru atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Pamatojums — Atbalsta attīstību veicinošā iedarbība — Atbalsta nepieciešamība)

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/22

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 14. janvāra spriedums — Kronoply/Komisija
   (Lieta T-162/06) (1)

   (Valsts atbalsts - Reģionālie atbalsti lielu investīciju projektiem - Lēmums, ar kuru atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Pamatojums - Atbalsta attīstību veicinošā iedarbība - Atbalsta nepieciešamība)
   (2009/C 55/38)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kronoply GmbH & Co. KG, Heiligengrābe [Heiligengrabe] (Vācija) (pārstāvji — R. Nīrers [R. Nierer] un L. Gordalja [L. Gordalla], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji K. Gross [K. Gross] un T. Šarfs [T. Scharf], vēlāk — F. Kreišics [V. Kreuschitz], K. Gross un T. Šarfs)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 21. septembra Lēmumu 2006/262/EK par valsts atbalstu Nr. C 5/2004 (ex N 609/2003), ko Vācija gatavojas piešķirt Kronoply (OV 2006, L 94, 50. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Kronoply GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-27/14: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. novembra rīkojums – Čehijas Republika/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Dabasgāzes iekšējais tirgus – Direktīvas 2003/55/EK 22. pants – Komisijas vēstule, kurā regulatīvajai iestādei lūgts atcelt lēmumu par atbrīvojuma piešķiršanu – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/40

      Vispārējās tiesas 2014. gada 10. novembra rīkojums – Čehijas Republika/Komisija
      (Lieta T-27/14) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīvas 2003/55/EK 22. pants - Komisijas vēstule, kurā regulatīvajai iestādei lūgts atcelt lēmumu par atbrīvojuma piešķiršanu - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
      (2015/C 016/63)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un T. Müller)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Herrmann un P. Němečková)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu, kas, kā apgalvots, ietverts Komisijas 2013. gada 4. novembra vēstulē C (2013) 7221, galīgā redakcija, kas nosūtīta Čehijas rūpniecības un tirdzniecības ministram un Čehijas Enerģētikas nozares uzraudzības iestādes vadītājai, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV L 176, 57. lpp.) 22. panta 4. punktu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā nepieņemamu;

                  2)

                  Čehijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 85, 22.3.2014.


title: Lieta C-267/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Gemeente Woerden, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Gemeente Woerden, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-267/15)
   (2015/C 262/13)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Gemeente Woerden

      Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tādā gadījumā, kāds ir šajā lietā, kad nodokļa maksātājs ir uzcēlis ēku un ir pārdevis šo būvi par cenu, kas nenosedz visas izmaksas, kamēr pircējs nodod bez maksas lietošanā daļu no šīs būves trešajai personai, nodokļa maksātājam ir tiesības atskaitīt apgrozījuma nodokli, kas norādīts rēķinā par ēkas būvniecību, pilnībā vai tikai daļēji samērīgi ēkas daļām, kuras pircējs izmanto saimnieciskai darbībai (šajā lietā iznomāšanai pret atlīdzību)?


title: Apvienotās lietas C-320/11, C-330/11, C-382/11 un C-383/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 22. novembra spriedums ( Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — DIGITALNET OOD (C-320/11 un C-383/11), Tsifrova kompania OOD (C-330/11), M SAT CABLE AD (C-382/11)/ Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna (Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Aparatūra, kas var uztvert televīzijas signālus vai kalpot kā modems, lai dotu iespēju piekļūt internetam, tādējādi nodrošinot interaktīvas informācijas apmaiņas funkciju)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/10

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 22. novembra spriedums (Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — DIGITALNET OOD (C-320/11 un C-383/11), Tsifrova kompania OOD (C-330/11), M SAT CABLE AD (C-382/11)/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

   (Apvienotās lietas C-320/11, C-330/11, C-382/11 un C-383/11) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Aparatūra, kas var uztvert televīzijas signālus vai kalpot kā modems, lai dotu iespēju piekļūt internetam, tādējādi nodrošinot interaktīvas informācijas apmaiņas funkciju)
   2013/C 26/18
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad — Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: DIGITALNET OOD (C-320/11 un C-383/11), Tsifrova kompania OOD (C-330/11), M SAT CABLE AD (C-382/11)

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen Sad-Varna — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulu (EK) Nr. 1031/2008, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 291, 1. lpp.), interpretācija — Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija Nr. 8528 71 13 (aparatūra ar mikroprocesoru, kas apvienota ar modemu pieejai internetam un kas veic interaktīvu informācijas apmaiņu, un kas var uztvert televīzijas signālus (“pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloki ar komunikāciju funkciju”)) vai apakšpozīcija Nr. 8521 90 00 (citāda videoieraksta vai video reproducēšanas aparatūra, ar skaņotāju vai bez tā) — Aparatūra, kas var uztvert televīzijas signālus vai kalpot kā modems, lai dotu iespēju piekļūt internetam, tādējādi nodrošinot interaktīvas informācijas apmaiņas funkciju — Jēdzieni “internets”, “modems”, “modulēšana un demodulēšana” Kombinētās nomenklatūras skaidrojumu nozīmē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas attiecīgi grozīta ar Komisijas 2007. gada 20. septembra Regulu (EK) Nr. 1214/2007, Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulu (EK) Nr. 1031/2008 un Komisijas 2009. gada 30. septembra Regulu (EK) Nr. 948/2009, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai prece tiktu klasificēta 8528 71 13. apakšpozīcijā, modems piekļuvei internetam ir ierīce, kas pati un bez citas iekārtas vai mehānisma palīdzības ir spējīga piekļūt internetam un nodrošināt informācijas interaktivitāti un bidirekcionālu apmaiņu. Vienīgi spējai piekļūt internetam, nevis tā paveikšanai nepieciešamajam tehniskajam veidam ir nozīme saistībā ar klasificēšanu šajā apakšpozīcijā;

               2)

               kombinētā nomenklatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka televīzijas signālu uztveršana un tāda modema izmantošana, kurš sniedz piekļuvi internetam, ir divas ekvivalentas funkcijas, kuras ir jāveic attiecīgajai aparatūrai, lai tā tiktu klasificēta KN 8528 71 13. apakšpozīcijā. Ja nav vienas vai otras no šīm funkcijām, šī aparatūra ir jāklasificē KN 8528 71 19. apakšpozīcijā;

               3)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 78. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču a posteriori pārbaude un to tarifu klasifikācijas vēlāka maiņa var notikt, ņemot vērā dokumentus un nepastāvot muitas iestāžu pienākumam fiziski pārbaudīt minētās preces.

      (1)  OV C 252, 27.08.2011.

      OV C 298, 08.10.2011.


title: Lieta T-275/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Aries Meca iesniedza 2004. gada 7. jūlijā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/32

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Aries Meca iesniedza 2004. gada 7. jūlijā
   (Lieta T-275/04)
   (2004/C 262/62)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla sabiedrība Aries Meca, ar juridisko adresi Poissy (Francija), kuru pārstāv Jean-Paul Poulain un Jean-Emmanuel Kuntz, avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmumu, ar kuru tā 1. punktā Komisija atzina par nelegālu režīmu, kas nosaka atbrīvojumu no nodokļiem par labu sabiedrībām, kuras pārņem grūtībās nonākušus uzņēmumus;

               —

               atcelt Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmumu, ar kuru tā 5.punktā uzdod sabiedrībām, kuras pārņem grūtībās nonākušus uzņēmumus, atmaksāt visu iegūto atbalstu no Code Général des Impôts (Francijas vispārīgais nodokļu kodekss) 447. pantā noteiktā režīma;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šis lēmums, kas ir pamatā šai prasībai, ir apstrīdēts lietā T-273/04 Brandt Industries/Komisija.
   Prasītājs šajā lietā, Aries Meca, ir sabiedrība, kura pārņēma Aries SAS un kura ir ieguvusi atbalstu no Code Général des Impôts atļautā režīma, ar kuru ir runa apstrīdētajā lēmumā. Prasība atcelt lēmumu balstās uz diviem pamatiem: par EK Līguma 253. pārkāpumu un Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 14. panta pārkāpumu.

      (1)  OV L 83, 27.03.1999, 1. lpp.


title: Lieta C-150/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Rechtbank 's-Hertogenbosch2005. gada 23. marta lēmumu lietā Jean Leon van Straaten pret Staat der Nederlanden un Republiek Italië

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Rechtbank 's-Hertogenbosch2005. gada 23. marta lēmumu lietā Jean Leon van Straaten pret Staat der Nederlanden un Republiek Italië

   (Lieta C-150/05)
   (2005/C 155/05)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Rechtbank 's-Hertogenbosch (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 23. marta lēmumu lietā Jean Leon van Straaten pret Staat der Nederlanden un Republiek Italië un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 4. aprīlī.

      Rechtbank 's-Hertogenbosch lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Kas ir jāsaprot ar vārdiem tas pats nodarījums Konvencijas, ar kuru īsteno Šengenas Līgumu (1), 54. pantā? (Vai apmēram 1000 gramu heroīna turēšana Nīderlandē laika periodā no 1983. gada 27. līdz 30. martam vai ap šo periodu ir tas pats nodarījums, kas piecu kilogramu heroīna turēšana Itālijā 1983. gada 27. martā vai ap to, ņemot vērā faktu, ka heroīna sūtījums Nīderlandē bija daļa no heroīna sūtījuma Itālijā? Vai heroīna sūtījuma eksportēšana no Itālijas uz Nīderlandi ir tas pats nodarījums kā šī paša sūtījuma importēšana no Itālijas Nīderlandē, ņemot vērā faktu, ka Van Strātena (Van Straaten) līdzdalībnieki Nīderlandē un Itālijā nav gluži tie paši? Attiecībā uz šiem nodarījumiem kopumā, ko veido aplūkotā heroīna turēšana Itālijā, tā eksportēšana no Itālijas, importēšana Nīderlandē un turēšana Nīderlandē, vai tie visi ir “tas pats nodarījums”?)

               2.

               Vai persona ir notiesāta saskaņā ar Konvencijas, ar kuru īsteno Šengenas Līgumu, 54. pantu, ja ir pieņemts lēmums, ka pret šo personu celtā apsūdzība nav bijusi tiesiski un pietiekoši pierādīta, un šī persona ar tiesas spriedumu šīs apsūdzības sakarā ir attaisnota?

      (1)  Konvencija, ar kuru īsteno Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdību, Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Francijas Republikas valdības 1985. gada 14. jūnija Šengenas Līgumu par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV L 239, 22.09.2000., 19. lpp.).


title: Lieta C-5/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 23. novembrī ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën pret Joustra, B. F. (Noteikumi par nodokļiem — Tiesību aktu saskaņošana — Direktīva 92/12/EEK — Akcīzes nodoklis — Vīns — 7.-10. pants — Dalībvalsts, kurā iekasējams nodoklis, noteikšana — Iegāde, ko veic privātpersona savām un citu privātpersonu vajadzībām — Transportēšana uz citu dalībvalsti, ko veic transporta uzņēmums — Galamērķa dalībvalstī piemērojamais režīms)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/7

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 23. novembrī (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën pret Joustra, B. F.

   (Lieta C-5/05) (1)

   (Noteikumi par nodokļiem - Tiesību aktu saskaņošana - Direktīva 92/12/EEK - Akcīzes nodoklis - Vīns - 7.-10. pants - Dalībvalsts, kurā iekasējams nodoklis, noteikšana - Iegāde, ko veic privātpersona savām un citu privātpersonu vajadzībām - Transportēšana uz citu dalībvalsti, ko veic transporta uzņēmums - Galamērķa dalībvalstī piemērojamais režīms)
   (2006/C 331/10)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: Joustra, B. F.

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) 7., 8. un 9. panta interpretācija — Vīns, ko bez nolūka gūt peļņu vienā dalībvalstī iegādājas citas dalībvalsts pilsoņi un ko transportē šīs pēdējās valsts uzņēmums — Pirmajā dalībvalstī samaksāts akcīzes nodoklis
   Rezolutīvā daļa
   Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvā 92/108/EEK, ir interpretējama šādi — ja, kā pamata lietā, privātpersona, kas nedarbojas profesionāli un nolūkā gūt peļņu, vienā dalībvalstī savām un citu privātpersonu vajadzībām iegādājas preces, kas laistas apgrozībā šajā dalībvalstī un ir apliekamas ar akcīzes nodokli, un tās uz otru dalībvalsti šīs privātpersonas uzdevumā transportē šīs otras valsts transporta uzņēmums, ir piemērojams šīs Direktīvas 7. pants un nevis tās 8. pants tā, ka akcīzes nodoklis arī ir iekasējams šajā pašā valstī. Saskaņā ar šīs pašas Direktīvas 7. panta 6. punktu pirmajā valstī samaksātais akcīzes nodoklis šādā gadījumā tiek atmaksāts atbilstoši tās 22. panta 3. punktam.

      (1)  OV C 69, 19.3.2005.


title: Lieta C-174/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven2005. gada 19. aprīļa lēmumu lietā 1. Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, 2. Stichting Natuur en Milieu pret College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (puse, kas iestājusies lietā — Bayer CropScience B.V.)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 19. aprīļa lēmumu lietā 1. Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, 2. Stichting Natuur en Milieu pret College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (puse, kas iestājusies lietā — Bayer CropScience B.V.)
   (Lieta C-174/05)
   (2005/C 155/12)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts College van Beroep voor het bedrijfsleven (Apelācijas tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos) (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 19. aprīļa lēmumu lietā 1. Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, 2. Stichting Natuur en Milieu pret College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen(puse, kas iestājusies lietā — Bayer CropScience B.V.) un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 19. aprīlī.

      College van Beroep voor het bedrijfsleven lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai ir spēkā Lēmuma 2003/199/EK (1) 2. panta ievads un 3. punkts?

      (1)  Padomes 2003. gada 18. marta Lēmums (OV L 76, 22.03.2003., 21. lpp.) par aldikarba neiekļaušanu Komisijas Direktīvas 91/414/EEK I pielikuma un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas atsaukšanu, kuros ir minētā aktīvā viela.


title: Lieta T-519/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūnija spriedums — Seikoh Giken /ITSB — Seiko Holdings ( “SG SEIKOH GIKEN” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija — Pieteikums par aizsardzības teritoriālu paplašināšanu — Grafiska preču zīme “SG SEIKOH GIKEN” — Kopienas agrāka vārdiska preču zīme “SEIKO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/19

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūnija spriedums — Seikoh Giken/ITSB — Seiko Holdings (“SG SEIKOH GIKEN”)
   (Lieta T-519/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija - Pieteikums par aizsardzības teritoriālu paplašināšanu - Grafiska preču zīme “SG SEIKOH GIKEN” - Kopienas agrāka vārdiska preču zīme “SEIKO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 217/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kabushiki Kaisha Seikoh Giken (Matsudo shi Chiba, Japāna) (pārstāvji — G. Marín Raigal, P. López Ronda un G. Macias Bonilla, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Seiko Holdings Kabushiki Kaisha (Tokija, Japāna) (pārstāvji — J. Fish, R. Miller, solicitors, un A. Bryson, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 12. augusta lēmumu lietā R 1553/2009-1 par iebildumu procesu starp Seiko Holdings Kabushiki Kaisha un Kabushiki Kaisha Seikoh Giken

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kabushiki Kaisha Seikoh Giken atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 13, 15.01.2011.


title: Lieta C-248/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī ( College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Koninklijke Coöperatie Cosun UA pret Minister van Landbouw , Natuur en Voedselkwaliteit (Prejudiciāls nolēmums — Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Cukurs — Regulas (EEK) Nr. 1785/81 26. pants un Regulas (EEK) Nr. 2670/81 3. pants — Maksājums, kas jāveic par iekšējā tirgū realizētu C cukuru — Regulas (EEK) Nr. 1430/79 13. panta nepiemērojamība — Iespējas atmaksāt maksājumu vai atbrīvot no tā taisnīguma iemeslu dēļ neesamība — Regulas (EEK) Nr. 1785/81 un Regulas (EEK) Nr. 2670/81 spēkā esamība — Vienlīdzības un tiesiskās drošības princips — Taisnīgums)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/4

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Koninklijke Coöperatie Cosun UA pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   (Lieta C-248/04) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Cukurs - Regulas (EEK) Nr. 1785/81 26. pants un Regulas (EEK) Nr. 2670/81 3. pants - Maksājums, kas jāveic par iekšējā tirgū realizētu C cukuru - Regulas (EEK) Nr. 1430/79 13. panta nepiemērojamība - Iespējas atmaksāt maksājumu vai atbrīvot no tā taisnīguma iemeslu dēļ neesamība - Regulas (EEK) Nr. 1785/81 un Regulas (EEK) Nr. 2670/81 spēkā esamība - Vienlīdzības un tiesiskās drošības princips - Taisnīgums)
   (2006/C 326/09)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Koninklijke Coöperatie Cosun UA

      Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1785/81 par cukura tirgus kopīgo organizāciju (OV L 177, 4. lpp.) un Komisijas 1981. gada 14. septembra Regulas (EEK) Nr. 2670/81, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu (OV L 262, 14. lpp.), spēkā esamība, ņemot vērā to, ka nepastāv tāda procedūra atbrīvošanai no papildu maksājumiem, kas ir līdzīga tai, kura ir paredzēta 13. pantā Padomes 1979. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 1430/79 par importa vai eksporta nodokļu atmaksāšanu vai atbrīvošanu no tiem (OV L 175, 1. lpp.) — Atbrīvošana taisnīguma iemeslu dēļ — Cukura, kas pārsniedz kvotu (C cukurs), ražotājs, kas nav iesaistīts valsts iestāžu konstatētajā krāpšanā un kas par to netika tūlīt informēts izmeklēšanas veikšanas nolūkos
   Rezolutīvā daļa:
   Izskatot pirmo jautājumu, nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1785/81 par cukura tirgus kopīgo organizāciju, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 4. februāra Regulu (EEK) Nr. 305/91, un Komisijas 1981. gada 14. septembra Regulas (EEK) Nr. 2670/81, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1991. gada 6. decembra Regulu (EEK) Nr. 3559/91, spēkā esamību.

      (1)  OV C 217, 28.08.2004.


title: lieta T-136/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. aprīlī — Colgate-Palmolive /ITSB– CMS Hasche Sigle ( VISIBLE WHITE )

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. aprīlī — Colgate-Palmolive/ITSB– CMS Hasche Sigle (“VISIBLE WHITE”)
   (lieta T-136/07)
   (2007/C 140/64)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Colgate-Palmolive Co., Ņujorka (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — M. Zintler, H. Harmeling un K.-U. Plath, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: CMS Hasche Sigle, Ķelne (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 15. februāra lēmumu;

               —

               atstāt spēkā Anulēšanas nodaļas lēmumu un konstatēt, ka Kopienas preču zīme Nr. 802 793 “VISIBLE WHITE” paliek reģistrēta;

               —

               atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar pieteikumu atzīt [preču zīmi] par spēkā neesošu, atcelt Apelāciju padomes lēmumu par tiesāšanās izdevumiem un atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā procesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “VISIBLE WHITE”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 3. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 802 793

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: CMS Hasche Sigle

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par [preču zīmes] atzīšanu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu un atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nepareizi uzskatīja elementu “VISIBLE” un elementu “WHITE” kā aprakstošus gan attiecībā uz “zobu pastu”, gan “mutes skalošanas līdzekli” un uzskatīja, ka šo elementu kombinācija ir kopumā aprakstoša un tai nepiemīt atšķirtspēja.


title: Lieta C-225/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 16. maijā  ierosinājusi  Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia AVEE  par Pirmās instances tiesas (treša palāta)  2006. gada 15. marta  spriedumu lietā T-35/04,  Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia AVEE  pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB),  Ferrero Ohg mbh

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/22

         Apelācija, ko 2006. gada 16. maijā ierosinājusi Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia AVEE par Pirmās instances tiesas (treša palāta) 2006. gada 15. marta spriedumu lietā T-35/04, Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia AVEE pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Ferrero Ohg mbh

   (Lieta C-225/06 P)
   (2006/C 178/36)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia AVEE (pārstāvis — A. Tsavdaridis, Attorney at Law)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Ferrero OHG mbh

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt apstrīdēto Pirmās instances tiesas spriedumu;

               —

               galīgi un pilnībā noraidīt iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju;

               —

               piespriest ITSB un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies iebildumu procesā, procesā Apelāciju padomē un procesā Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, interpretējot Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo:
   Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā to, ka sajaukšanas iespējas novērtējums ir atkarīgs no vairākiem elementiem, kuri ir minēti Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (2) preambulas septītajā apsvērumā un, it īpaši, no preču zīmes atpazīstamības tirgū, un nevis tikai no preču zīmes un apzīmējuma, kā arī apzīmēto preču un pakalpojumu līdzības.
   Agrākā preču zīme “Ferrero” netiek izmantota, lai apzīmētu preces, kas tiek laistas tirgū Vācijā. Tā rezultātā nepastāv sajaukšanas iespēja no vidusmēra Vācijas patērētāja viedokļa, kurš nesaista preču zīmi “Ferrero” ar apzīmētajām precēm, lai arī kāda nebūtu abu apzīmējumu līdzības pakāpe.
   Tāpat Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā to, ka, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, sajaukšanas iespēja no sabiedrības viedokļa ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz konkrēto lietu attiecināmos faktorus. Turklāt sajaukšanas iespējas visaptverošs novērtējums ietver noteiktu attiecīgo faktoru savstarpējo saistību. Apelācijas iesniedzēja norāda, ka, ja Pirmās instances tiesa būtu ņēmusi vērā attiecināmo faktoru savstarpējo saistību, tā būtu secinājusi, ka sajaukšanas iespēja nepastāv.

      (1)  OV L 11, 1. lpp.

      (2)  OV L 209, 18.—19. lpp.


title: Lieta C-273/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) – Sol Gas Primari Srl/Autorità per l'energia elettrica e per il gas e il sistema idrico

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) – Sol Gas Primari Srl/Autorità per l'energia elettrica e per il gas e il sistema idrico

   (Lieta C-273/17)
   (2017/C 309/25)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sol Gas Primari Srl

      Atbildētāja: Autorità per l'energia elettrica e per il gas e il sistema idrico

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/72/EK (1) noteikumi un it īpaši 3. panta 5. un 6. punkts un 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka elektroenerģijas tīklu un tātad “sadales sistēmu” šīs pašas direktīvas izpratnē katrā ziņā veido sistēma, kuru izveidojis un pārvalda privāts subjekts, kurai ir pieslēgts ierobežots ražošanas un patēriņa vienību skaits un kas savukārt pati ir savienota ar publisko tīklu, bez iespējas izslēgt no minētās klasifikācijas privātās sistēmas ar tādiem pašiem raksturlielumiem, kuras izveidotas pirms direktīvas spēkā stāšanās un kuras sākotnēji tika izveidotas pašražošanai?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai vienīgā direktīvas piedāvātā iespēja privāta elektroenerģijas tīkla īpatnību atzīšanai ir iekļaut to tās pašas direktīvas 28. pantā minēto SSS kategorijā, vai arī valsts likumdevējam tomēr ir atļauts identificēt atšķirīgu sadales sistēmu kategoriju, uz kuru attiecina vienkāršotu regulējumu, kas atšķiras no tā, kurš reglamentē SSS?

               3)

               Neatkarīgi no iepriekšējiem jautājumiem, vai direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tās 28. pantā minētajām slēgtām sadales sistēmām katrā ziņā ir noteikts pienākums nodrošināt pieslēgumu trešajām personām?

               4)

               Neatkarīgi no iepriekšējiem jautājumiem, vai privāta elektroenerģijas tīkla klasificēšana par slēgtu sadales sistēmu Direktīvas 2009/72/EK 28. panta izpratnē ļauj valsts likumdevējam paredzēt – par labu šādai sistēmai – tikai tās pašas direktīvas 28. pantā un 26. panta 4. punktā aplūkotās atkāpes no sadales sistēmu vispārējā režīma, vai arī – ņemot vērā direktīvas preambulas 29. un 30. “apsvērumā” pausto – dalībvalstij ir atļauts vai tiek uzlikts pienākums paredzēt turpmākus izņēmumus no sadales sistēmu vispārējā regulējuma piemērošanas, lai nodrošinātu minētajos “apsvērumos” norādīto mērķu sasniegšanu?

               5)

               Ja Tiesa uzskata, ka dalībvalstij ir iespēja vai pienākums noteikt regulējumu, kurā ir ņemts vērā slēgto sadales sistēmu specifiskums, vai Direktīvas 2009/72/EK noteikumiem – un it īpaši preambulas 29. un 30. “apsvērumam”; 15. panta 7. punktam; 37. panta 6. punkta b) apakšpunktam; 26. panta 4. punktam – ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds tiek aplūkots šajā tiesvedībā, kas attiecina uz slēgtajām sadales sistēmām tādu regulējumu dispečervadības un unbundling (uzskaites un funkcionālās nodalīšanas) jomā, kas ir pilnīgi analogs publisko tīklu regulējumam un kas elektroenerģijas sistēmai noteikto vispārīgo izmaksu jomā paredz, ka šādu atlīdzības maksājumu izmaksa ir daļēji samērīga arī ar slēgtās sistēmas iekšienē patērēto enerģiju?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).


title: lieta T-19/06: Prasība, kas celta  2006. gada 20. janvārī  —  Mindo  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/49

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. janvārī — Mindo pret Komisiju
   (lieta T-19/06)
   (2006/C 60/92)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mindo Srl (Roma, Itālija) (pārstāvji — J. Folguera Crespo, P. Vidal Martínez, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               daļēji atcelt 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmumā C(2005) 4012, galīgā redakcija, attiecībā uz procedūru saskaņā ar EKL 81. panta 1. punktu (Lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija), ciktāl tajā norādīts, ka pārkāpums ir bijis ilgāks (jo tas atzīts par beigušos 2002. gada 19. februārī, nevis, vēlākais, 2002. gada 15. janvārī);

               —

               atcelt Apstrīdētā lēmuma 2. panta b) punktu, jo MINDO vajadzēja saņemt pilnīgu imunitāti pret naudas sodiem saskaņā ar Paziņojumu par sadarbību, vai, pakārtoti, būtiski samazināt naudas sodu, kas uzlikts MINDO un solidāri — “Alliance One International”;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzina, ka daži uzņēmumi, to skaitā prasītājs, ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu, slēdzot nolīgumus un/vai veicot saskaņotas darbības Itālijas jēltabakas nozarē. Prasītājs lūdz daļēji atcelt šo lēmumu, norādot, pirmkārt, uz to, ka ir pārkāpta tā tiesiskā paļāvība attiecībā uz Paziņojuma par sadarbību piemērošanu. Prasītājs norāda, ka Komisija ir nepamatoti noraidījusi tā pieteikumu saņemt imunitāti, pamatojoties uz to, ka saņemt imunitāti bija tiesīgs cits uzņēmums, nevis prasītājs. Pēc prasītāja uzskatiem, šis cits uzņēmums neatbilda Paziņojumā par sadarbību izvirzītajām prasībām, un Komisija nav pierādījusi, ka prasītājs neatbilda šīm pašām prasībām.
   Pakārtoti, prasītājs apgalvo, ka tā dalība pārkāpumos beidzās, vēlākais, 2002. gada 15. janvārī, nevis 2002. gada 19. februārī un ka tāpēc uzliktais naudas sods ir attiecīgi jāsamazina.
   Turklāt prasītājs uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma un tiesiskās drošības principus, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz prasītāja [konkurenci] ierobežojošo darbības izvērtējumu. Prasītājs norāda, ka Komisija nav ņēmusi vērā, ka tas nolīgumos par pirkuma cenu un pārprodukcijas apjomiem piedalījās tikai 1998. un 1999. gadā un ka tas piedalījās šajos nolīgumos tikai saistībā ar starpprofesiju nolīgumiem, kas saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem ir atļauti.
   Prasītājs norāda arī uz to, ka, aprēķinot naudas soda pamatsummu, ir pārkāptas tiesības uz aizstāvēšanos, kā arī samērīguma un tiesiskās paļāvības principi. Šajā sakarā prasītājs apgalvo, ka pamatsumma būtiski pārsniedz kopējo to preču vērtību, ko ietekmēja saskaņotās darbības; ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, izvērtējot abus iespējamos ietekmes variantus, kāda varētu būt [konkurenci] ierobežojošajām saskaņotajām darbībām, kas minētas Apstrīdētajā lēmumā; ka abi iespējami ietekmes varianti Apstrīdētajā lēmumā ir iekļauti pirmoreiz un nav minēti paziņojumā par iebildumiem; un ka Komisija, aprēķinot naudas soda pamatsummu, ir nepareizi piemērojusi reizināšanas koeficientu, jo nav ņēmusi vērā, ka Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā prasītājs nebija liela starptautiska uzņēmuma dalībnieks.
   Tāpat prasītājs norāda uz to, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ir pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi, jo Komisija, iespējams, nav ņēmusi vērā dažus atbildību mīkstinošus apstākļus, īpaši to, ka prettiesiskā darbība ļoti drīz tika izbeigta un ka [konkurenci] ierobežojošām darbībām, ko veica prasītājs, bija minimāla ietekme.
   Visbeidzot, prasītājs norāda arī uz to, ka ir pārkāpti samērīguma un tiesiskās paļāvības principi, kā arī nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu saskaņā ar Komisijas pamatnostādņu 5. sadaļas b) punktu attiecībā uz īpašajiem ekonomiskajiem un sociālajiem apstākļiem, kādos tika veiktas saskaņotās darbības. Prasītājs arī apgalvo, ka Komisija, nosakot naudas soda apmēru, nav ņēmusi vērā prasītāja nestabilo ekonomisko stāvokli un maksātspēju.


title: Lieta T-526/09: Prasība, kas celta 2009. gada 28. decembrī — PAKI Logistics /ITSB ( PAKI )

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/31

         Prasība, kas celta 2009. gada 28. decembrī — PAKI Logistics/ITSB (“PAKI”)
   (Lieta T-526/09)
   2010/C 80/53
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PAKI Logistics GmbH (Ennepetal, Vācija) (pārstāvji — M. Bergermann, P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt un J. Vogtmeier, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. oktobra lēmumu lietā R 180/2007-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies apelācijas procesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PAKI” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 6., 20., 37. un 39. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 790 895)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar tās pašas regulas 7. panta 2. punktu, piemērošanu, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme neesot pretrunā vispārpieņemtiem morāles principiem

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-319/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. aprīļa spriedums ( Thüringer Oberlandesgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Udo Rätzke / S+K Handels GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Enerģija — Televizoru energomarķējums — Deleģētā regula (ES) Nr. 1062/2010 — Tirgotāju atbildība — Tirgotājam piegādāts televizors bez šīs etiķetes, pirms uzsākta regulas piemērošana — Tirgotāja pienākums no regulas piemērošanas uzsākšanas brīža šādu televizoru marķēt un etiķeti sagādāt vēlāk

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/10

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. aprīļa spriedums (Thüringer Oberlandesgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Udo Rätzke/S+K Handels GmbH

   (Lieta C-319/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Enerģija - Televizoru energomarķējums - Deleģētā regula (ES) Nr. 1062/2010 - Tirgotāju atbildība - Tirgotājam piegādāts televizors bez šīs etiķetes, pirms uzsākta regulas piemērošana - Tirgotāja pienākums no regulas piemērošanas uzsākšanas brīža šādu televizoru marķēt un etiķeti sagādāt vēlāk)
   2014/C 159/13
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Thüringer Oberlandesgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Udo Rätzke

      Atbildētāja: S+K Handels GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Thüringer Oberlandesgericht – Komisijas 2010. gada 28. oktobra Deleģētās regulas (ES) Nr. 1062/2010, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES attiecībā uz televizoru energomarķējumu (OV L 314, 64. lpp.), 4. panta a) punkta interpretācija – Ratione temporis piemērošanas joma – Pienākums tirgotājam nodrošināt, lai tirdzniecības vietās katram televizoram būtu piegādātāju piestiprināts marķējums, kas norāda energoefektivitātes klasi – Televizori, kas pirms regulas piemērošanas sākuma datuma bez marķējuma ir piegādāti tirgotājam

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 2010. gada 28. septembra Deleģētās regulas (ES) Nr. 1062/2010, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES attiecībā uz televizoru energomarķējumu, 4. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tirgotāju pienākums raudzīties, lai ikvienam televizoram tirdzniecības vietā būtu etiķete, ko atbilstoši minētās regulas 3. panta 1. punktam nodrošina piegādātāji, attiecas tikai uz televizoriem, kas laisti tirgū, proti, ražotājs tos pirmo reizi ir nodevis tirdzniecībai pārdošanas ķēdē, sākot no 2011. gada 30. novembra.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta T-215/07: Prasība, kas celta 2007. gada 22. jūnijā — Donnici /Parlaments

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/40

         Prasība, kas celta 2007. gada 22. jūnijā — Donnici/Parlaments
   (Lieta T-215/07)
   (2007/C 183/77)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Beniamino Donnici (pārstāvji — M. Sanino, G. Roberti, I. Perego, P. Salvatore, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. maija lēmumu par prasītāja pilnvaru pārbaudi;

               —

               atzīt par prettiesisku atbilstoši EK līguma 241. pantam Eiropas Parlamenta Iekšējā reglamenta 3. panta 5. punktu;

               —

               piespriest atbildētāju atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmumus šajā lietā par spēkā neesošu atzina Eiropas Parlamenta deputāta Beniamino Donnici mandātu, par kura ievēlēšanu paziņoja atbildīgā valsts iestāde, un apstiprināja par spēkā esošu Achille Occhetto mandātu.
   Šajā sakarā jānorāda, ka Itālijas Consiglio di Stato [Valsts padome] ar spriedumu, kuram ir res judicata spēks, atcēla Achille Occhetto pasludināšanu par Eiropas Parlamenta deputātu.
   Šo apgalvojumu atbalstam prasītājs norāda, ka Eiropas Parlaments:

               —

               nebija tiesīgs lemt par Eiropas Parlamenta deputāta mandāta, kas piešķirts Beniamino Donnici, spēkā esamību;

               —

               pārkāpa 1976. gada Akta 12. pantu, kas neatļauj apšaubīt valsts iestāžu lēmumus, kuri pieņemti par to kompetencē esošajām jomām;

               —

               kļūdaini piemēroja Iekšējā reglamenta 3. panta 5. punktu, kuru prasītājs uzskata par prettiesisku tiktāl, ciktāl tā ir pretēja ar 1976. gada Aktu. Iekšējais reglaments kā atvasināta tiesību norma nevar per se piešķirt Eiropas Parlamentam tādas kompetences, kuras nav paredzētas Aktā;

               —

               kļūdaini uzskatīja, ka ir pārkāpts 1976. gada Akta 6. pants un tāpat pārkāpa res judicata principu, “nepiemērojot” spriedumus, kuri jau bija galīgi un kurus valsts tiesas bija pasludinājušas attiecīgajā lietā;

               —

               nav atbilstoši pamatojis apstrīdēto lēmumu un it īpaši nav paskaidrojis iemeslus, kādēļ tas nav ņēmis vērā pretēju atzinumu, kuru šajā sakarā sniedza tā Juridiskais dienests.


title: Lieta F-16/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija rīkojums – Pangallo/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/48

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija rīkojums – Pangallo/Komisija
   (Lieta F-16/14) (1)

   (2016/C 222/70)
   Tiesvedības valoda: franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 175, 10.6.2014., 54. lpp.


title: Lieta T-381/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. marta rīkojums – Düll/EUIPO – Cognitect (“DaToMo”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. marta rīkojums – Düll/EUIPO – Cognitect (“DaToMo”)
   (Lieta T-381/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 195/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Klaus Düll (Südergellersen, Vācija) (pārstāvis – S. Wolff-Marting, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Cognitect, Inc. (Durham, Ziemeļkarolīna, Amerikas Savienotās Valstis)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 19. aprīļa lēmumu apvienotajās lietās R 1383/2015-2 un R 1481/2015-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Cognitect, Inc. un Klaus Düll k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Klaus Düll k-gs un Cognitect, Inc. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katrs atlīdzina pusi Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta C-397/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. augustā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/8

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. augustā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-397/10)
   ()
   2010/C 301/10
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J.-P. Keppenne un I.V. Rogalski)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka nosakot sekojošus pienākumus attiecībā uz pagaidu darba aģentūru darbību: darba piedāvājumu pakalpojumu sniegšanai ir jābūt uzņēmuma vienīgajam mērķim (Briseles–galvaspilsētas reģiona teritorijā), īpaša juridiskā forma (Briseles–galvaspilsētas reģiona teritorijā) un sabiedrības pamatkapitālam ir jābūt vismaz EUR 30 987 (flāmu reģionā), Beļģijas Karaliste nav izpildījusi LESD 56. pantā paredzētos pienākumus,

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai Komisija izvirza trīs iebildumus, kas ir pamatoti ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. panta pārkāpumu.
   Ar pirmo iebildumu prasītāja apgalvo, ka prasība par to, ka darba piedāvājumu pakalpojumu sniegšanai ir jābūt uzņēmuma vienīgajam mērķim, ir būtisks šķērslis uzņēmumiem, kas ir nodibināti citās dalībvalstīs un kuriem ir atļauts tur nodarboties ar cita veida darbībām. Šāds pasākums uzliek par pienākumu minētajiem uzņēmumiem grozīt viņu statūtus, lai sniegtu pakalpojumus, pat tikai uz noteiktu laiku, Briseles–galvaspilsētas reģionā.
   Ar otro iebildumu Komisija atzīmē, ka pienākums uzņēmumiem, kas ir nodibināti citā dalībvalstī, ievērot noteiktu formu vai juridisko statusu ir uzskatāms par pakalpojumu sniegšanas brīvības būtisku ierobežojumu. Mērķis — darbinieku aizsardzība —, kuru prasītāja izmantoja kā pamatojumu, var tikt sasniegts ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, kā, piemēram, pienākums uzņēmumiem pierādīt, ka tiem ir atbilstoša apdrošināšana.
   Ar trešo iebildumu prasītāja visbeidzot kritizē pienākumu, ko ir noteicis flāmu reģions, par pamatkapitāla EUR 30 987 apmērā esamību tiktāl, ciktāl šāda prasība nozīmē, ka noteiktiem uzņēmumiem, kas ir nodibināti citās dalībvalstīs, būtu jāmaina to pamatkapitāls, lai sniegtu pakalpojumus, pat tikai uz noteiktu laiku, Beļģijā. Taču mērķi — darbinieku aizsardzība — atbildētāja var sasniegt arī ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, kā, piemēram, depozīts vai apdrošināšanas līguma noslēgšana.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 14. jūlija lietā C-435/03 (Hof van beroep te Antwerpen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) British American Tobacco International Ltd, Newman Shipping & Agency Company NV pret Belgishe Staat (Sestā PVN direktīva — 2. pants un 27. panta 5. punkts — Apgrozījuma nodoklis — Piemērošanas joma — Darbība, par kuru jāmaksā nodoklis, un nodokļa bāze — Preču piegāde par atlīdzību — Preču, kas ir glabājumā akcīzes preču noliktavā, zādzība)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 14. jūlija
   lietā C-435/03 (Hof van beroep te Antwerpen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) British American Tobacco International Ltd, Newman Shipping & Agency Company NV pret Belgishe Staat
       (1)

   (Sestā PVN direktīva - 2. pants un 27. panta 5. punkts - Apgrozījuma nodoklis - Piemērošanas joma - Darbība, par kuru jāmaksā nodoklis, un nodokļa bāze - Preču piegāde par atlīdzību - Preču, kas ir glabājumā akcīzes preču noliktavā, zādzība)
   (2005/C 217/25)
   tiesvedības valoda — nīderlandiešu
   Lietā C-435/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 7. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 14. oktobrī, tiesvedībā
         British American Tobacco International Ltd, Newman Shipping & Agency Company NV
       pret
         Belgische Staat
      , Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], A. La Pergola [A. La Pergola], Ž. P. Puisošē [J.- P. Puissochet] (referents) un J. Malenovskis [J. Malenovský], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs R. Grass, 2005. gada 14. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Preču zādzība nav “preču piegāde par atlīdzību” Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 2. panta nozīmē, un tādēļ tai kā tādai nevar uzlikt pievienotās vērtības nodokli. Apstāklim, ka tādām precēm kā pamata prāvā esošās tiek uzlikts akcīzes nodoklis, šajā analīzē nav nozīmes.

               2)

               Atļauja veikt pasākumus, kas atvieglo pievienotās vērtības nodokļa iekasēšanas kontroli, ko dalībvalstij piešķir saskaņā ar Sestās Direktīvas 77/388 27. panta 5. punktu, dod šai valstij tiesības uzlikt šo nodokli tikai tām darbībām, kas ir noteiktas Direktīvas 2. pantā. Līdz ar to šāda atļauja nevar būt tāda valsts tiesiskā regulējuma likumīgs pamats, ar kuru no akcīzes preču noliktavas nozagtām precēm tiek uzlikts pievienotās vērtības nodoklis.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003.


title: Lieta C-476/10: Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. jūnija rīkojums ( Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Process, ko ierosināja projektart Errichtungsgesellschaft mbH, Eva Maria Pepic, Herbert Hilbe (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Kapitāla brīva aprite — EEZ līguma 40. pants un XII pielikums — Otrās dzīvesvietas iegāde Land du Vorarlberg (Austrija), ko veic Lihtenšteinas Firstistes pilsoņi — Iepriekšējas atļaujas procedūra — Pieļaujamība)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/11

         Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. jūnija rīkojums (Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Process, ko ierosināja projektart Errichtungsgesellschaft mbH, Eva Maria Pepic, Herbert Hilbe

   (Lieta C-476/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Kapitāla brīva aprite - EEZ līguma 40. pants un XII pielikums - Otrās dzīvesvietas iegāde Land du Vorarlberg (Austrija), ko veic Lihtenšteinas Firstistes pilsoņi - Iepriekšējas atļaujas procedūra - Pieļaujamība)
   2011/C 252/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      projektart Errichtungsgesellschaft mbH, Eva Maria Pepic, Herbert Hilbe

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg — Padomes 1988. gada 24. jūnija Direktīvas 88/361/EEK par [EEZ līguma] 67. panta īstenošanu (OV L 178, 5. lpp.) 6. panta 4. punkta interpretācija — Otrās dzīvesvietas iegāde Savienības dalībvalstī, ko veic trešās valsts, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līgumslēdzēja puse (Lihtenšteina), pilsonis — Minētās dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā šāda iegāde ir pakļauta atļaujas procedūrai

      Rezolutīvā daļa:

   1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā pamata lietā apstrīdētie, ar kuriem, pamatojoties uz Padomes 1988. gada 24. jūnija Direktīvas 88/361/EEK par [EEZ līguma] 67. panta īstenošanu [pants atcelts ar Amsterdamas līgumu] 6. panta 4. punktu, Lihtenšteinas Firstistes pilsoņiem ir aizliegts iegādāties otro dzīvesvietu Eiropas Savienības dalībvalstī, un valsts iestādei šādi valsts tiesību akti nav jāpiemēro.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta T-233/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. marta rīkojums — Lebedef-Caponi /Komisija (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — 2004. gada novērtējums — Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/33

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. marta rīkojums — Lebedef-Caponi/Komisija
   (Lieta T-233/07) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - 2004. gada novērtējums - Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)
   (2008/C 128/72)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Maddalena Lebedef-Caponi, Senningerberg (Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Krämer un B. Eggers)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas ir iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2007. gada 25. aprīļa spriedumu Lietā F-71/06 Lebedef-Caponi/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lai panāktu šī sprieduma atcelšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Maddalena Lebedef-Caponi pati sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta F-33/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. februārī – ZZ/CESE

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/25

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. februārī – ZZ/CESE

   (Lieta F-33/15)
   (2015/C 178/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – J.-N. Louis, N. de Montigny un D. Verbeke, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt netiešo iecēlējinstitūcijas lēmumu neveikt Civildienesta tiesas 2013. gada 26. februāra sprieduma lietā F-124/10 Labiri/EESK izpildes pasākumus, un prasība atlīdzināt zaudējumus par apgalvoto ciesto morālo kaitējumu.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 20. februāra netiešo lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītāja sūdzība par iecēlējinstitūcijas kļūdaino atturēšanos veikt 2013. gada 26. februāra sprieduma lietā F-124/10 izpildes pasākumus;

               —

               piespriest Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai (EESK) samaksāt prasītājai kā morālā kaitējuma atlīdzību summu EUR 50,00 apmērā par katru dienu no 2007. gada 14. decembra līdz dienai, kad Reģionu komitejas ģenerālsekretāra 2010. gada 27. maija vēstulē aprakstītie atbalsta pasākumi tiek īstenoti, un EU 100,00 dienā no 2013. gada 26. februāra līdz Civildienesta tiesas sprieduma izpildes pasākumu pieņemšanai;

               —

               piespriest EESK samaksāt prasītājam nokavējuma procentus par šīm summām no 2014. gada 20. oktobra līdz to faktiskās samaksas dienai pēc Eiropas centrālās bankas noteiktās likmes galvenajām refinansēšanas operācijām, pieskaitot 2. punktus;

               —

               piespriest EESK atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-91/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Essent Energie Productie BV / Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid EEK un Turcijas asociācijas līgums — Papildprotokola 41. panta 1. punkts un Lēmuma Nr. 1/80 13. pants — Piemērošanas joma — Jaunu ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvībai un nosacījumiem piekļuvei darbam ieviešana — Aizliegums — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — LESD 56. un 57. pants — Darba ņēmēju norīkošana darbā — Trešo valstu pilsoņi — Prasība saņemt darba atļauju darbaspēka nodrošināšanai

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/9

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Essent Energie Productie BV/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

   (Lieta C-91/13) (1)

   (EEK un Turcijas asociācijas līgums - Papildprotokola 41. panta 1. punkts un Lēmuma Nr. 1/80 13. pants - Piemērošanas joma - Jaunu ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvībai un nosacījumiem piekļuvei darbam ieviešana - Aizliegums - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - LESD 56. un 57. pants - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Trešo valstu pilsoņi - Prasība saņemt darba atļauju darbaspēka nodrošināšanai)
   2014/C 409/12
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Essent Energie Productie BV

      Atbildētājs: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 56. un 57. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā minētais, saskaņā ar kuru, ja citā dalībvalstī dibināts uzņēmums darbiniekus – trešo valstu pilsoņus – nodrošina pirmajā dalībvalstī dibinātam lietotājuzņēmumam, kurš šo darbaspēku izmanto cita šajā pašā dalībvalstī dibināta uzņēmuma labā, tad šāda nodrošināšana ir pakārtota nosacījumam, ka šiem darbiniekiem ir jāsaņem darba atļauja.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta T-61/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. februārī – Meica /ITSB – Bösinger Fleischwaren ( Schinken King )

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/21

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. februārī – Meica/ITSB – Bösinger Fleischwaren (“Schinken King”)
   (Lieta T-61/09)
   2009/C 102/33
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG, Edewecht (Vācija) (pārstāvis – S. Russlies, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Bösinger Fleischwaren GmbH, Bösingen (Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 11. decembra lēmumu lietā R 1049/2007-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Bösinger Fleischwaren GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Schinken King” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 720 968)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “Curry King” (Kopienas preču zīme Nr. 2 885 077) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, un Vācijas vārdiska preču zīme “Curry King” (Nr. 399029699) un “King” (Nr. 304044342) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja vai vismaz asociācijas iespēja, un 74. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums, jo lēmums nav pietiekami pamatots

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-454/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesvergabeamt (Austrija) 2006. gada 13. novembra rīkojumu — pressetext Nachrichtenagentur GmbH pret 1. Austrijas Republiku (Federāciju), 2.  APA-OTS Originaltext-Service GmbH, 3.  APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR — reģistrēts kooperatīvs ar ierobežotu atbildību

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/41

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesvergabeamt (Austrija) 2006. gada 13. novembra rīkojumu — pressetext Nachrichtenagentur GmbH pret 1. Austrijas Republiku (Federāciju), 2. APA-OTS Originaltext-Service GmbH, 3. APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR — reģistrēts kooperatīvs ar ierobežotu atbildību
   (Lieta C-454/06)
   (2006/C 326/86)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesvergabeamt (Austrija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: pressetext Nachrichtenagentur GmbH

      Atbildētāji: 1. Austrijas Republika (Federācija), 2. APA-OTS Originaltext-Service GmbH, 3. APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR — reģistrēts kooperatīvs ar ierobežotu atbildību
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai jēdziens “piešķirot” Direktīvas 92/50/EEK 3. panta 1. punktā un jēdziens “piešķirt” Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (1) 8. un 9. pantā ir interpretējams tādejādi, ka tas ietver arī tādus apstākļus, kuros līgumslēdzēja iestāde nākotnē plāno izmantot pakalpojumu sniedzēja, kas ir kapitālsabiedrība, pakalpojumus, ja iepriekš šos pakalpojumus ir sniedzis cits pakalpojumu sniedzējs, kas, no vienas puses, ir vienīgais nākamā pakalpojumu sniedzēja sabiedrības dalībnieks, un, no otras puses, kontrolē nākamo pakalpojumu sniedzēju, dodot tam norādījumus? Vai šādā gadījumā ir juridiski nozīmīgi, ka līgumslēdzējai iestādei nav garantijas, ka nākamā pakalpojumu sniedzēja kapitāla daļas sākotnējā līguma termiņa laikā pilnībā vai daļēji netiks pārdotas trešajām personām, kā arī nav tai nav garantijas, ka visa līguma termiņa laikā netiks mainīts pakalpojumu sniedzēja, kas sākotnēji dibināts kā kooperatīvs, dalībnieku sastāvs?

               2)

               Vai jēdziens “piešķirot” Direktīvas 92/50/EEK 3. panta 1. punktā un jēdziens “piešķirt” Direktīvas 92/50/EEK 8. un 9. pantā ir interpretējams tādejādi, ka tas ietver arī tādus apstākļus, kuros līgumslēdzēja iestāde ar pakalpojumu sniedzējiem uz nenoteiktu laiku noslēgtā līguma par kopīgu pakalpojumu sniegšanu spēkā esamības laikā vienojās par atlīdzības grozījumiem par atsevišķiem līgumā noteiktiem pakalpojumiem un no jauna formulē vērtības nodrošinājuma klauzulu, ja šie grozījumi rada izmaiņas atlīdzībās, un tiek veikti sakarā ar pāreju uz eiro?

               3)

               Vai jēdziens “piešķirot” Direktīvas 92/50/EEK 3. panta 1. punktā un jēdziens “piešķirt” Direktīvas 92/50/EEK 8. un 9. pantā ir interpretējams tādejādi, ka tas ietver arī tādus apstākļus, kuros līgumslēdzēja iestāde uz ar pakalpojumu sniedzējiem nenoteiktu laiku noslēgtā līguma par kopīgu pakalpojumu sniegšanu spēkā esamības laikā, veicot, no vienas puses, līguma grozījumus, šīs jaunās vienošanās noslēgšanas brīdī no jauna vienojas par atteikšanos no līgumsaistību pārtraukšanas uz trim gadiem, kas iepriekš vairs nebija spēkā, turklāt, no otras puses, veicot šos līguma grozījumus tiek paredzētas lielākas atlaides nekā līdz šim par noteiktām, no to daudzuma atkarīgām atlīdzībām noteiktā pakalpojumu jomā?

               4)

                  Ja uz vienu no pirmajiem trim prejudiciālajiem jautājumiem attiecībā uz tiesību piešķiršanu šo jautājumu izpratnē tiktu atbildēts apstiprinoši:
               Vai Direktīvas 92/50/EEK 11. panta 3. punkta b) apakšpunkts vai citas Kopienu tiesību normas, it īpaši pārskatāmības princips, ir interpretējams tādejādi, ka līgumslēdzējai iestādei ir tiesības vienā pakalpojumu līgumā sarunu procedūras laikā, iepriekš nepublicējot paziņojumu par konkursu, piešķirt tiesības sniegt pakalpojumus, ja daļai no šiem pakalpojumiem ir piemērojamas ekskluzīvās tiesības, kas noteiktas Direktīvas 92/50/EEK 11. panta 3. punkta b) apakšpunktā? Vai arī pārskatāmības princips vai attiecīgi citas Kopienu tiesību normas lielākoties saistībā ar neprioritāriem pakalpojumiem publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas ietvaros prasa, lai šādā gadījumā tomēr tiktu publicēts paziņojums par konkursu pirms tiek piešķirtas publiskā iepirkuma tiesības, lai ieinteresētajiem uzņēmumiem būtu iespēja pārbaudīt, vai tiek piešķirtas tiesības slēgt līgumu attiecībā uz pakalpojumiem, kam piemēro ekskluzīvās tiesībās? Vai arī Kopienu tiesību normas par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu paredz, ka šādā gadījumā attiecībā uz pakalpojumiem — atkarībā no tā, vai ir piemērojamas ekskluzīvas tiesības vai nē — tiesības slēgt līgumu var tikt piešķirtas tikai atsevišķas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ietvaros, lai vismaz daļēji nodrošinātu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas konkurenci?

               5)

                  Ja uz 4. prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts tādējādi, ka līgumslēdzēja iestāde attiecībā uz pakalpojumiem, kam nepiemēro ekskluzīvās tiesības, un pakalpojumiem, kam piemēro ekskluzīvās tiesībās, tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu var piešķirt vienas tiesību piešķiršanas procedūras ietvaros:
               Vai uzņēmums, kam nav rīcības tiesības attiecībā uz datiem, kas piemēro uzņēmuma, kam ir dominējošs stāvoklis tirgū, ekskluzīvās tiesības, var pamatot savu atbilstību tiesību piešķiršanas prasībām attiecībā uz jaudu, kas vajadzīga, lai publiskajai līgumslēdzējai iestādei sniegtu pakalpojumus pilnā apmērā, ar to, ka uzņēmums norāda uz EKL 82. pantu un no tā noteikumiem izrietošo pienākumu uzņēmumiem, kam ir tiesības rīkoties ar datiem, kam ir dominējošs stāvoklis tirgū un kas atrodas ES dalībvalstī, nodot datus tālāk saskaņā ar atbilstošiem nosacījumiem?

               6)

                  Ja uz 1., 2. un 3. prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts tādejādi, ka sakarā ar to, ka 2000. gadā ir notikusi daļēja līguma pārņemšana un/vai veikti viens, precīzāk, divi iepriekš minētie līguma grozījumi, ir notikušas jaunas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras; un ja uz 4. prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts tādejādi, ka līgumslēdzējai iestādei, piešķirot tiesības slēgt līgumu par pakalpojumu sniegšanu, kam nav piemērojamas ekskluzīvās tiesībās, atsevišķas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ietvaros vai piešķirot tiesības slēgt līgumu par visiem pakalpojumiem kopumā (šajā gadījumā –paziņojumi presei, pamata pakalpojumi un izmantošanas tiesības attiecībā uz APADok), pārskatāmības un iespējas pārbaudīt plānotos publiskos iepirkumus nolūkā bija iepriekš jāpublicē paziņojums par konkursu:
               Vai Direktīvas 89/665/EEK 1. panta 3. punktā minētais jēdziens “kaitējums” vai attiecīgi Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (2) 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētais vārdu salikums “nodarīts kaitējums” ir interpretējams tādejādi, ka uzņēmumam jau tādā gadījumā, kā ir šajā lietā, ir nodarīts kaitējums Direktīvas 89/665/EEK noteikumu izpratnē, ja tam liegta iespēja piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, jo līgumslēdzēja iestāde pirms publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas nav publicējusi paziņojumu par konkursu, pamatojoties uz kuru uzņēmums būtu varējis pieteikties vai iesniegt piedāvājumu, vai arī prasīt, lai publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru kontrolējošā iestāde pārbauda, vai nepastāv iespējamas ekskluzīvās tiesības?

               7)

               Vai Kopienu tiesību līdzvērtības princips, efektīvas juridiskās aizsardzības princips jeb efektivitātes princips, ņemot vērā arī citas Kopienu tiesību normas, ir interpretējams tādejādi, ka uzņēmumam attiecībā pret dalībvalsti ir piešķirtas subjektīvas un beznosacījuma tiesības, jo pēc lēmuma par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pieņemšanas tam ir tiesības kompetentajās iestādēs iesniegt prasību par kaitējuma atlīdzību sakarā ar Kopienu piešķiršanas tiesību normu pārkāpumu vismaz sešu mēnešu laikā pēc tam, kad bijusi iespēja saņemt informāciju par prettiesisku publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, turklāt tam jāpiešķir papildus termiņus par periodiem, kuros nav bijusi iespēja celt prasību, jo nav bijis atbilstoša pamata valsts likumdošanā, ja prasību par kaitējuma atlīdzību, kas pamatotas ar valsts tiesiskā regulējuma pārkāpumu, saskaņā ar valsts tiesību sistēmu noilguma termiņš parasti ir 3 gadi no kaitējuma un kaitējumu nodarījušās personas noskaidrošanas brīža, un noteiktās tiesību jomās nepastāvot tiesiskai aizsardzībai arī noilguma termiņi nesākas (neturpinās)?

      (1)  OV L 209, 1. lpp.

      (2)  OV l 395, 33. lpp.