title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2005. gada 7. jūlijā lietā C-383/03 (Verwaltungsgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ergül Dogan pret Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Asociācijas Padomes Lēmums Nr. 1/80 — 6. panta 1. punkta trešais ievilkums un 2. punkts — Piederība dalībvalsts likumīgajam darba tirgum — Kriminālā sodāmība — Brīvības atņemšanas sods — Ietekme uz uzturēšanās tiesībām)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/11

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 7. jūlijā
   lietā C-383/03 (Verwaltungsgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ergül Dogan pret Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg
       (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Asociācijas Padomes Lēmums Nr. 1/80 - 6. panta 1. punkta trešais ievilkums un 2. punkts - Piederība dalībvalsts likumīgajam darba tirgum - Kriminālā sodāmība - Brīvības atņemšanas sods - Ietekme uz uzturēšanās tiesībām)
   (2005/C 217/20)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-383/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 4. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 12. septembrī, tiesvedībā Ergils Dogans [Ergül Dogan] pret Forarlbergas Federālo drošības direkciju [Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg], Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen] (referents) un P. Kūris [P. Kūris], ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer],sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 7. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Turcijas pilsonis, kuram saskaņā ar 6. panta 1. punkta trešo ievilkumu 1980. gada 19. septembra Lēmumā Nr. 1/80 par Asociācijas nodibināšanu, ko pieņēmusi Asociācijas Padome, kas izveidota ar līgumu, ar ko nodibināta asociācija starp Eiropas Ekonomisko Kopienu un Turciju, ir tiesības brīvi veikt jebkuru atalgotu darbu pēc savas izvēles, nezaudē šīs tiesības sakarā ar to, ka ieslodzījuma laikā viņš nebija nodarbināts pat vairākus gadus, ar nosacījumu, ka viņš nebija nodarbināts mītnes dalībvalsts likumīgajā darba tirgū tikai īslaicīgi.
   Tiesības, ko šis noteikums piešķir attiecīgajai personai nodarbinātības jomā un ar tām saistītās uzturēšanās tiesības, saskaņā ar minētā lēmuma 14. panta 1. punktu var ierobežot, tikai pamatojoties uz sabiedriskās kārtības, sabiedrības drošības un veselības aizsardzības apsvērumiem, vai sakarā ar to, ka attiecīgais Turcijas pilsonis ir pārsniedzis saprātīgu termiņu jauna atalgota darba atrašanai pēc atbrīvošanas.

      (1)  OV C 35, 07.02.2004.


title: Lieta C-200/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Tribunal de Première instance de Bruxelles 2006. gada 4. maija  rīkojumu —  Raffinerie tirlemontoise SA  pret  Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de Première instance de Bruxelles2006. gada 4. maija rīkojumu — Raffinerie tirlemontoise SA pret Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

   (Lieta C-200/06)
   (2006/C 165/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal de Première instance de Bruxelles [Briseles Pirmās instances tiesa]
   Lietas dalībnieki pamata procesā
   Prasītājs: Raffinerie tirlemontoise SA

      Atbildētājs: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB) [Beļģijas intervences un kompensāciju birojs]
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas Regula Nr. 314/2002 (1) paredz, ka, aprēķinot ražošanas maksājumus, no finansējuma vajadzībām tiek izslēgti cukura daudzumi, ko satur pārstrādātie produkti, kas eksportēti bez eksporta kompensācijas? Vai šis regulējums nav spēkā attiecībā uz 15. pantu Padomes Regulā Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (2) un attiecībā uz samērīguma un nediskriminācijas principiem?

               2)

               Vai Komisijas Regulas Nr. 1775/2004 (3), 1762/2003 (4), 1837/2002 (5), 1993/2001 (6) un 2267/2000 (7) nosaka ražošanas maksājumu cukuram, kas aprēķināts no vidējā zaudējumu apjoma eksportētajai tonnai, neņemot vērā daudzumus, kas eksportēti bez kompensācijas, lai gan šie paši daudzumi būtu iekļaujami kopējā ieturējuma summā, lai novērtētu visus finansējamos zaudējumus? Vai šīs regulas nav spēkā attiecībā uz Komisijas Regulu Nr. 314/2002, uz Padomes Regulas Nr. 1260/2001 15. pantu un samērīguma principu?

      (1)  Komisijas 2002. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 314/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē (OV L 50, 40. lpp.)

      (2)  Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.)

      (3)  Komisijas 2004. gada 14. oktobra Regula (EK) Nr. 1775/2004, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 316, 64. lpp.)

      (4)  Komisijas 2003. gada 7. oktobra Regula (EK) Nr. 1762/2003, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 254, 4. lpp.)

      (5)  Komisijas 2002. gada 15. oktobra Regula (EK) Nr. 1837/2002, ar ko 2001./2002. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus, kā arī papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē (OV L 278, 13. lpp.)

      (6)  Komisijas 2001. gada 11. oktobra Regula (EK) Nr. 1993/2001, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 271, 15. lpp.)

      (7)  Komisijas 2000. gada 12. oktobra Regula (EK) Nr. 2267/2000, ar ko 1999./2000. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus, kā arī papildu maksājuma aprēķina koeficientu cukura nozarē (OV L 259, 29. lpp.)


title: Lieta C-382/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. jūlijā iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — M SAT CABLE AD/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. jūlijā iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — M SAT CABLE AD/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

   (Lieta C-382/11)
   2011/C 298/24
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen Sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: M SAT CABLEAD

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “internets” Eiropas Kopienu Kombinētās nomenklatūras 2009. gadam skaidrojumu izpratnē (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula Nr. 1031/2008 (1)), kuri tika publicēti 2008. gada 30. maijaOficiālajā Vēstnesī (OV C 133, 1. lpp.; grozījums attiecībā uz apakšpozīciju 8528 90 00, 8528 71 13. un 8528 71 90), lai preci būtu iespējams klasificēt ar TARIC kodu 8528711300?

               2)

               Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “modems” Eiropas Kopienu Kombinētās nomenklatūras 2009. gadam skaidrojumu izpratnē (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula Nr. 1031/2008), kuri tika publicēti 2008. gada 30. maijaOficiālajā Vēstnesī (OV C 133, 1. lpp.; grozījums attiecībā uz apakšpozīciju 8528 90 00, 8528 71 13 un 8528 71 90), lai preci būtu iespējams klasificēt ar TARIC kodu 8528711300?

               3)

               Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “modulācija” un “demodulācija” Eiropas Kopienu Kombinētās nomenklatūras 2009. gadam skaidrojumu izpratnē (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula Nr. 1031/2008), kuri tika publicēti 2008. gada 30. maijaOficiālajā Vēstnesī (OV C 133, 1. lpp.; grozījums attiecībā uz apakšpozīciju 8528 90 00, 8528 71 13 un 8528 71 90), lai preci būtu iespējams klasificēt ar TARIC kodu 8528711300?

               4)

               Kura ir aparāta — televizora pierīces TF6100EMC — noteicošā funkcija (galvenā funkcija), pēc kuras ir jāpiemēro muitas tarifs, — televīzijas signālu uztveršana vai tāda modema izmantošana, kurš nodrošina interaktīvu informācijas apmaiņu, lai nodrošinātu piekļuvi internetam?

               5)

               Gadījumā, ja aparāta — televizora pierīces TF6100EMC — noteicošā funkcija (galvenā funkcija) ir tāda modema izmantošana, kurš dod iespēju veikt interaktīvu informācijas apmaiņu, lai nodrošinātu piekļuvi internetam, vai tad modema darbināšanai izvēlētajam modulācijas un demodulācijas veidam, respektīvi, izmantotā modema veidam ir nozīme attiecībā uz muitas tarifa klasifikāciju, vai arī pietiek ar to, ka ar modemu tiek izveidota piekļuve internetam?

               6)

               Vai ir pieļaujams, ka muitas iestādes groza konkrētas preces muitas tarifa klasifikāciju, fiziski nepārbaudot ievesto preci, un ka ekspertu atzinums tiek sagatavots, vienīgi pamatojoties uz rakstveida pierādījumiem, proti, tā paša izgatavotāja (ražotā) aparāta, kuram ir tas pats numurs, (bet kurš) ir no cita ieveduma, lietotāja rokasgrāmatu, tehniskajām īpašībām un pārbaudi?

               7)

               Kurā apakšpozīcijā un ar kādu kodu ir jāklasificē aparāts, kas atbilst aparāta TF6100EMC aprakstam?

               8)

               Gadījumā, ja aparāts — televizora pierīce TF6100EMC — ir jāklasificē Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8521 90 00, vai tad pozitīvas muitas nodokļa likmes piemērošana atbilstoši Kopienu tiesībām ir likumīga, ja šāda klasifikācija būtu no 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (un) Nolīguma par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem II b daļas izrietošo Kopienas saistību pārkāpums, vai arī klasificēšana pozīcijā 8521 nozīmē, ka uz televizora pierīci TF6100EMC attiecīgā Nolīguma par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem daļa neattiecas?

      (1)  OV L 291, 1. lpp.


title: Lieta T-267/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 18. septembra spriedums – El Corte Inglés /ITSB – Gaffashion  ( “BAUSS” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BAUSS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “BASS3TRES”  — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespējas neesamība

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/15

         Vispārējās tiesas 2014. gada 18. septembra spriedums – El Corte Inglés/ITSB – Gaffashion (“BAUSS”)
   (Lieta T-267/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BAUSS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “BASS3TRES” - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespējas neesamība)
   2014/C 388/18
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – E. Seijo Veiguela un J. L. Rivas Zurdo, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – J. García Murillo un J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Gaffashion – Comércio de Acessórios de Moda, Lda
       (Viana do Castelo, Portugāle)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 21. februāra lēmumu lietā R 2295/2011–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp El Corte Inglés, SA un Gaffashion – Comércio de Acessórios de Moda, Lda

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               El Corte Inglés, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 215, 27.7.2013.


title: Lieta T-755/16: Prasība, kas celta 2016. gada 31. oktobrī – La Rocca/EUIPO (“Take your time Pay After”)

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 31. oktobrī – La Rocca/EUIPO (“Take your time Pay After”)
   (Lieta T-755/16)
   (2016/C 475/34)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro La Rocca (Anzio, Itālija) (pārstāvji – A. Perani, J. Graffer, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Take your time Pay After” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 396 031

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 4. augusta lēmums lietā R 406/2016–1

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpumu un kļūdainu piemērošanu;

               —

               atzīt Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpumu un līdz ar to

               —

               atcelt EUIPO Apelācijas pirmās padomes lēmumu lietā R 406/2016–1, kas pieņemts 2016. gada 4. augustā un paziņots 2016. gada 31. augustā;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un honorārus šajā tiesvedībā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums.


title: Lieta T-271/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī  – Styron Deutschland /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/25

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī – Styron Deutschland/Komisija
   (Lieta T-271/14)
   2014/C 223/30
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Styron Deutschland GmbH (Schkopau, Vācija) (pārstāvji – H. Janssen un S. Kobes, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa un īpašais kompensācijas režīms nav uzskatāmi par valsts līdzekļu vai valsts kontrolētu līdzekļu piešķīrumu. Visi fakti, kuriem ir nozīme šo pasākumu kvalificēšanā, esot tikuši konstatēti pirmstiesas procedūrā starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku. Vairs neesot pastāvējušas nekādas neskaidrības, kuras Komisijai būtu bijis jāizmeklē sīkāk procedūrā atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 4. panta 4. punktam.

               2.

               Otrais pamats: LESD 108. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītāju.

               3.

               Trešais pamats: Pamattiesību hartas 41. panta un tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka atbildētāja ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, iepriekš nesniedzot prasītājai iespēju paust savu nostāju.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-456/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 5. oktobra rīkojums – Foodcare/EUIPO – Michalczewski (“T.G.R. ENERGY DRINK”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “T.G.R. ENERGY DRINK” — Ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/42

         Vispārējās tiesas 2016. gada 5. oktobra rīkojums – Foodcare/EUIPO – Michalczewski (“T.G.R. ENERGY DRINK”)
   (Lieta T-456/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “T.G.R. ENERGY DRINK” - Ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 419/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Foodcare sp. z o.o. (Zabierzów, Polija) (pārstāvis – A. Matusik, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Dariusz Michalczewski (Gdaņska, Polija) (pārstāvji – B. Matusiewicz-Kulig, M. Czerwińska un M. Marek, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 12. maija lēmumu lietā R 265/2014–2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp D. Michalczewski un Foodcare

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Foodcare sp. z o.o. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Dariusz Michalczewski tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 328 5.10.2015.


title: Lieta C-451/04: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 30. janvāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/8

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 30. janvāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
   (Lieta C-451/04) (1)

   (2006/C 249/19)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 314, 18.12.2004.


title: Lieta T-66/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. janvārī — Present Service Ullrich /ITSB — Punt-Nou ( “babilu” )

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. janvārī — Present Service Ullrich/ITSB — Punt-Nou (“babilu”)
   (Lieta T-66/11)
   2011/C 89/50
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Present Service Ullrich Verwaltungs-GmbH (Erlangen, Vācija) (pārstāvis — A. Graf von Kalckreuth, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Punt-Nou, SL (Ontynient, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 19. novembra lēmumu lietā R 773/2010-2;

               —

               noraidīt iebildumus par pieteicējas preču zīmi “babilu” un atzīt, ka preču zīme “babilu” ir reģistrējama attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā pieteikta;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “babilu” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 18., 35., 36., 38. un 41. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 3363645 vārdiskai preču zīmei “BABIDU” attiecībā uz, tostarp, pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus pilnībā apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini novērtējusi, ka no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa pastāvēja sajaukšanas iespēja


title: Lieta C-115/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar 2008. gada 17. marta Landesgericht Linz (Austrija) rīkojumu — Land Oberösterreich / ČEZ, as

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar 2008. gada 17. martaLandesgericht Linz (Austrija) rīkojumu — Land Oberösterreich/ČEZ, as

   (Lieta C-115/08)
   (2008/C 142/22)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesgericht Linz
   Lietas dalībnieces pamata procesā

      Prasītāja: Land Oberösterreich

      Atbildētāja: ČEZ, as

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

                           a)

                           Vai, tas, ka uzņēmumam, kas kādā dalībvalstī atbilstoši šīs valsts tiesību normām un attiecīgajam Kopienu tiesiskajam regulējumam apkalpo kodolelektrostaciju un ražo tajā elektrību, ko tas piegādā dažādām dalībvalstīm, saskaņā ar Eiropas tiesu jurisdikcijas un [spriedumu] izpildes regulu (turpmāk tekstā — “ETJSIR”) ar kaimiņdalībvalsts tiesas pasludināto un visās dalībvalstīs izpildāmo aizliedzošo spriedumu tiek uzlikts pienākums iespējamo šo kodolelektrostacijas emisiju dēļ, šo iekārtu pielāgot atbilstoši citas dalībvalsts tehniskajiem noteikumiem vai, ja pielāgošanas pasākumi nav iespējami kopējās iekārtas sarežģītības dēļ, pat apturēt šīs iekārtas darbību, un šī tiesa, pamatojoties uz šīs valsts augstākās tiesas valsts tiesību normu interpretāciju, nedrīkst ņemt vērā esošo šīs kodolelektrostacijas atļauju atrašanās vietas dalībvalstī, lai arī valsts atļauja atbilstošas prasības par aizliegumu ietvaros tiktu ņemta vērā, kā rezultātā netiktu pieņemts aizliedzošs spriedums pret valstī atzītu ražošanas iekārtu, ir pasākums ar līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē?

                           b)

                           Vai EK līgumā ieviestie pamatojumi ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar dalībvalsts tiesībām paredzētā nošķiršana starp valsts un ārvalstu iekārtu atļaujām katrā ziņā ir prettiesiska sakarā ar to, ka tiktu aizsargāta valsts, bet ne ārvalstu, tautsaimniecība, jo tā veido tīri ekonomisku motīvu, kas pamatbrīvību ietvaros nevar tikt uzskatīts par aizsargājamu?

                           c)

                           Vai EK līgumā ieviestie pamatojumi un ar tiem saistītais samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesībām paredzētā vispārējā nošķiršana starp valsts un ārvalstu iekārtu atļaujām katrā ziņā ir prettiesiska, jo iekārtas, kuras darbība atrašanās vietas dalībvalstī ir atļauta, konkrētā gadījumā ir jāvērtē citas dalībvalsts valsts tiesai, pamatojoties uz iekārtas darbības faktiskajiem riskiem sabiedriskajai kārtībai, drošībai vai veselībai vai uz citiem primāriem vispārējo interešu iemesliem?

                           d)

                           Vai attiecībā uz pamatojumu ietvaros pārbaudāmo samērīguma principu dalībvalsts tiesām atrašanās vietas dalībvalstī esošas iekārtas atļauja katrā ziņā ir jāapskata kā valsts iekārtas atļauja, ja atrašanās dalībvalstī esošā iekārtas atļauja būtībā ir līdzvērtīga valsts iekārtas atļaujai?

                           e)

                           Vai iepriekš minēto jautājumu novērtēšanā nozīme ir arī tam, ka atrašanās vietas dalībvalstī atzītā iekārta ir kodolelektrostacija, ja citā dalībvalstī, kurā tiek izskatīta prasība par aizliegumu iespējamo kodolelektrostacijas emisiju dēļ, šāda veida iekārtas nedrīkst darboties per se, lai gan tajā tiek izmantotas citas kodoltehniskas iekārtas?

                           f)

                           Vai dalībvalsts tiesām, kurās tiek izskatīta attiecīgā prasība par aizliegumu, 1. a) punktā minēto valsts tiesību interpretācijas, kas pārkāpj EKL 28. pantu, ir pienākums, valsts tiesības interpretēt atbilstoši Kopienu tiesībām tā, lai ar vārdkopu “oficiāli atzītas iekārtas” tiktu aptvertas gan valsts, gan ārvalstu iekārtu darbības atļaujas, ko izsniegušas citu ES dalībvalstu iestādes?

               2.

                           a)

                           Vai EKL 43. pantā minētais aizliegums ierobežot kādas dalībvalsts pilsoņu brīvību veikt uzņēmējdarbību citas dalībvalsts teritorijā ir saderīgs ar to, ka uzņēmumam, kas kādā dalībvalstī atbilstoši šīs valsts tiesību normām un attiecīgajam Kopienu tiesiskajam regulējumam apkalpo kodolelektrostaciju, saskaņā ar Eiropas tiesu jurisdikcijas un [spriedumu] izpildes regulu (turpmāk tekstā — “ETJSIR”) ar kaimiņdalībvalsts tiesas pasludināto un visās dalībvalstīs izpildāmo aizliedzošo spriedumu tiek uzlikts pienākums iespējamo šo kodolelektrostacijas emisiju dēļ, šo iekārtu pielāgot atbilstoši citas dalībvalsts tehniskajiem noteikumiem vai, ja pielāgošanas pasākumi nav iespējami kopējās iekārtas sarežģītības dēļ, pat apturēt šīs iekārtas darbību, un šī tiesa, pamatojoties uz šīs valsts augstākās tiesas valsts tiesību normu interpretāciju, nedrīkst ņemt vērā esošo šīs kodolelektrostacijas atļauju atrašanās vietas dalībvalstī, lai arī valsts atļauja atbilstošas prasības par aizliegumu ietvaros tiktu ņemta vērā, kā rezultātā netiktu pieņemts aizliedzošs spriedums pret valstī atzītu ražošanas iekārtu, ir pasākums ar līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē?

                           b)

                           Vai brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu pamatojumi ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar dalībvalsts tiesībām paredzētā nošķiršana starp valsts un ārvalstu iekārtu atļaujām katrā ziņā ir prettiesiska sakarā ar to, ka tiktu aizsargāta valsts, bet ne ārvalstu, tautsaimniecība, jo tā veido tīri ekonomisku motīvu, kas pamatbrīvību ietveros nevar tikt uzskatīts par aizsargājamu?

                           c)

                           Vai EK līgumā ieviestie brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu pamatojumi un it īpaši ar tiem saistītais samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesībām paredzētā vispārējā nošķiršana starp valsts un ārvalstu iekārtu atļaujām katrā ziņā ir prettiesiska, jo iekārtas, kuras darbība atrašanās vietas dalībvalstī ir atļauta, konkrētā gadījumā ir jāvērtē citas dalībvalsts valsts tiesai, pamatojoties uz iekārtas darbības faktiskajiem riskiem sabiedriskajai kārtībai, drošībai vai veselībai vai uz citiem primāriem vispārējo interešu iemesliem?

                           d)

                           Vai attiecībā uz brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu pamatojumu ietvaros pārbaudāmo samērīguma principu dalībvalsts tiesām atrašanās vietas dalībvalstī esošas iekārtas atļauja katrā ziņā ir jāapskata kā valsts iekārtas atļauja, ja atrašanās dalībvalstī esošā iekārtas atļauja būtībā ir līdzvērtīga valsts iekārtas atļaujai?

                           e)

                           Vai iepriekš minēto jautājumu novērtēšanā saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību nozīme ir arī tam, ka atrašanās vietas dalībvalstī atzītā iekārta ir kodolelektrostacija, ja citā dalībvalstī, kurā tiek izskatīta prasība par aizliegumu iespējamo kodolelektrostacijas emisiju dēļ, šāda veida iekārtas nedrīkst darboties per se, lai gan tajā tiek izmantotas citas kodoltehniskas iekārtas?

                           f)

                           Vai dalībvalsts tiesām, kurās tiek izskatīta attiecīgā prasība par aizliegumu, 2. a) punktā minēto valsts tiesību interpretācijas, kas pārkāpj EKL 43. pantu, ir pienākums, valsts tiesības interpretēt atbilstoši Kopienu tiesībām tā, lai ar vārdkopu “oficiāli atzītas iekārtas” tiktu aptvertas gan valsts, gan ārvalstu iekārtu darbības atļaujas, ko izsniegušas citu ES dalībvalstu iestādes?

               3.

                           a)

                           Vai fakts, ka kādas dalībvalsts tiesas valsts iekārtu darbības atļauju, ko izsniegusi valsts iestāde, ņem vērā privātu pret šo iekārtu vērstu prasības par aizliegumu ietvaros, kā rezultātā tiesības uz iekārtas darbības aizliegumu vai pielāgošanu ir izslēgtas, lai gan šīs tiesas citu dalībvalstu atļaujas citās dalībvalstīs šādu prasību par aizliegumu ietvaros neņem vērā, saskaņā ar EKL 12. pantu nozīmē aizliegtu tiešā diskriminācija pilsonības dēļ?

                           b)

                           Vai šāda diskriminācija ietilpst Līguma piemērošanas jomā, jo tā skar uzņēmumu, kuri attiecīgās iekārtas apkalpo, uzņēmējdarbības veikšanas tiesiskos noteikumus ES dalībvalstī, kā arī tiesiskos noteikumus, ar kādiem šādi uzņēmumi ražo preci, [proti], elektrību un piegādā to citās ES dalībvalstīs un tādējādi skar vismaz vienu tiešu saistību ar pamatbrīvību īstenošanu?

                           c)

                           Vai šāda diskriminācija ir pamatojama ar objektīviem iemesliem, ciktāl dalībvalsts attiecīgās tiesas neveic konkrēta gadījuma pārbaudi sakarā ar atrašanās vietas dalībvalstī iekārtas atļaujas [izsniegšanai] pamatā esošajiem faktiskajiem apstākļiem? Vai tas, ka ārvalstu atļauja, kas izsniegta atrašanās vietas dalībvalstī, citas dalībvalsts tiesā ir jāņem vērā vismaz ar nosacījumu, ka no tiesiskā viedokļa šī atļauja būtībā ir līdzvērtīga valsts iekārtas atļaujai, atbilstu samērīguma principam?

                           d)

                           Vai, ja ar 3. a) jautājumā minēto valsts tiesību interpretāciju tiek pārkāpts EKL 12. pants, dalībvalsts tiesām, kuras izskata attiecīgo prasību par aizliegumu, ir pienākums, valsts tiesībās interpretēt atbilstoši Kopienu tiesībām tā, lai ar vārdkopu “oficiāli atzītas iekārtas” tiktu aptvertas gan valsts, gan ārvalstu iekārtu darbības atļaujas, ko izsniegušas citu ES dalībvalstu iestādes?

               4.

                           a)

                           Vai EKL 10. pantā ieviestais lojālas sadarbības princips Kopienu tiesību piemērošanas jomā ir spēkā arī saistībā ar attiecībām starp dalībvalstīm?

                           b)

                           Vai no šī lojālas sadarbības principa var secināt, ka dalībvalstis savstarpēji nedrīkst apgrūtināt to valsts pārvaldes iestāžu darbību vai pat izjaukt to, un vai tas it īpaši ir spēkā saistībā ar to attiecīgajiem lēmumiem par kodolelektrostaciju plānošanu, būvniecību un darbību šo valstu teritorijā?

                           c)

                           Vai, ja ar 4. a) jautājumā minēto valsts tiesību interpretāciju tiek pārkāpts EKL 10. pants, dalībvalsts tiesām, kuras izskata attiecīgo prasību par aizliegumu, ir pienākums, valsts tiesībās interpretēt atbilstoši Kopienu tiesībām tā, lai ar vārdkopu “oficiāli atzītas iekārtas” tiktu aptvertas gan valsts, gan ārvalstu iekārtu darbības atļaujas, ko izsniegušas citu ES dalībvalstu iestādes?


title: Lieta T-16/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 26. marta rīkojums — Alisei /Komisija (Pagaidu noregulējums — Programma, ar kuru izveido “pārtikas mehānismu” , kas domāts jaunattīstības valstīm — Uzaicinājums iesniegt priekšlikumus par subsīdiju piešķiršanu — Atteikšanās piešķirt subsīdijas — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Intereses celt prasību neesamība — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/37

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 26. marta rīkojums — Alisei/Komisija
   (Lieta T-16/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Programma, ar kuru izveido “pārtikas mehānismu”, kas domāts jaunattīstības valstīm - Uzaicinājums iesniegt priekšlikumus par subsīdiju piešķiršanu - Atteikšanās piešķirt subsīdijas - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Intereses celt prasību neesamība - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
   2010/C 134/64
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alisei (Roma, Itālija) (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un A. Neri, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Prete un P. van Nuffel)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu attiecībā uz pieteikumu izvēli saistībā ar subsīdiju piešķiršanu programmas “Mehānisms ātrai reaģēšanai uz pārtikas cenu paaugstināšanos jaunattīstības valstīs” (EuropeAid/128608/C/ACT/Multi) ietvaros

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


20150731052617052015/C 270/483242015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150623383921Lieta T-324/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. jūnijā – Volkswagen/ITSB – Bagpax Cargo Systems (“BAG PAX”)
 ---documentbreak--- C2702015LV3810120150623LV0048381392Prasība, kas celta 2015. gada 23. jūnijā – Volkswagen/ITSB – Bagpax Cargo Systems (“BAG PAX”)
   (Lieta T-324/15)2015/C 270/48Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Bagpax Cargo Systems e.K. (Saarlouis, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “BAG PAX”

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 23. aprīļa lēmums lietā R 1971/2014-4

      Prasītājas prasījumi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

            —

            Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-223/03: Tiesas (virspalāta) spriedums  2006. gada 21. februārī  ( VAT and Duties Tribunal , Mančestra (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  University of Huddersfield Higher Education Corporation  pret  Commissioners of Customs & Excise  (Sestā PVN Direktīva — 2. panta 1. punkts, 4. panta 1. un 2. punkts, 5. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts — Saimnieciskā darbība — Preču piegāde — Pakalpojumu sniegšana — Darbības, kas veiktas tikai ar mērķi gūt nodokļu priekšrocības)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/3

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 21. februārī (VAT and Duties Tribunal, Mančestra (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — University of Huddersfield Higher Education Corporation pret Commissioners of Customs & Excise

   (Lieta C-223/03) (1)

   (Sestā PVN Direktīva - 2. panta 1. punkts, 4. panta 1. un 2. punkts, 5. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts - Saimnieciskā darbība - Preču piegāde - Pakalpojumu sniegšana - Darbības, kas veiktas tikai ar mērķi gūt nodokļu priekšrocības)
   (2006/C 131/04)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      VAT and Duties Tribunal, Mančestra (Apvienotā Karaliste)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: University of Huddersfield Higher Education Corporation

      Atbildētāja: Commissioners of Customs & Excise

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, Mančestra — Direktīvas 77/388/EEK: Padomes Sestās 1977. gada 17. maija direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) interpretācija — Preču piegādes un pakalpojumu sniegšanas, ko apliek ar pievienotās vērtības nodokli, jēdziens — Saimnieciskās darbības jēdziens — Nomas līgumi un nomas cesija tikai ar mērķi gūt nodokļu priekšrocības
   Rezolutīvā daļa:
   Tādas darbības, kādas minētas pamata lietā, ir preču piegādes vai pakalpojumu sniegšana un saimnieciska darbība 2. panta 1. punkta, 4. panta 1. un 2. punkta, 5. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta izpratnē Padomes Sestajā 1977. gada 17. maija direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, jo tās atbilst objektīviem kritērijiem, uz kuriem balstās minētie jēdzieni, pat ja šīs darbības veic tikai nolūkā gūt nodokļu priekšrocības un šīm darbībām nav cita saimnieciska mērķa.

      (1)  OV C 213, 06.09.2003.


title: Lieta T-80/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. februārī — Syrian Lebanese Commercial Bank /Padome

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/28

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. februārī — Syrian Lebanese Commercial Bank/Padome
   (Lieta T-80/13)
   2013/C 86/48
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Syrian Lebanese Commercial Bank S.A.L. (Beirūta, Libāna) (pārstāvji — P. Vanderveeren, L. Defalque un T. Bontinck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 29. novembra Lēmuma 2012/739/KĀDP 25. pantu un tā I.B pielikumu tiktāl, ciktāl prasītāja ir minēta šajā pielikumā ar Nr. 34;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 29. novembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1117/2012 1. pantu tiktāl, ciktāl saskaņā ar to prasītāja turpina būt iekļauta Padomes Regulas Nr. 36/2012 II pielikumā, [kas sastādīts], piemērojot Padomes 2012. gada 23. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 55/2012 un šīs regulas pielikuma 27. punktu;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt Padomes 2012. gada 30. novembra vēstulē ietverto lēmumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot norādīts pietiekams un precīzs pamatojums, jo Padome esot tikai uzskaitījusi nenoteiktus un vispārīgus apsvērumus, nenorādot specifiskos un konkrētos iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka uz prasītāju ir jāattiecina ierobežojoši pasākumi.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību, tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu un uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo apstrīdēto tiesību aktu pieņemšanas procesā neesot īstenots sacīkstes princips un Padome esot netieši atteikusies sniegt pierādījumus, kas attaisno sankcijas veidu un apjomu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, secinot, ka prasītāja piedalās Sīrijas režīma finansēšanā, jo Padome neesot ne pirms, ne pēc apstrīdēto tiesību aktu pieņemšanas sniegusi pierādījumus par prasītājas piedalīšanos minētā režīma finansēšanā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome, veicot pārbaudi, esot pieļāvusi nepilnības, kuru dēļ Padomes noteiktie ierobežojošie pasākumi esot prettiesiski, jo pirms ierobežojoša pasākuma noteikšanas Padome neesot pārbaudījusi informācijas un pierādījumu, kas varētu to pamatot, atbilstību patiesībai un pamatotību.


title: Lieta T-579/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. februāra spriedums – Akhras/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika – Līdzekļu iesaldēšana – Tiesības uz aizstāvību – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesības uz dzīvību – Tiesības uz īpašumu – Tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību – Samērīgums

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/23

      Vispārējās tiesas 2015. gada 12. februāra spriedums – Akhras/Padome
      (Lieta T-579/11) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Līdzekļu iesaldēšana - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz dzīvību - Tiesības uz īpašumu - Tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību - Samērīgums)
      (2015/C 107/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Tarif Akhras (Homs, Sīrija) (pārstāvji – S. Ashley, S. Millar, S. Jeffrey, A. Irvine, solicitors, D. Wyatt, QC un R. Blakeley, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – sākotnēji M. Bishop, F. Naert un M. M. Joséphidès, vēlāk – M. Bishop un M. M. Joséphidès)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji E. Paasivirta un F. Castillo de la Torre, vēlāk – F. Castillo de la Torre un D. Gauci)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Padomes 2011. gada 2. septembra Lēmumu 2011/522/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 228, 16. lpp.), Padomes 2011. gada 2. septembra Regulu (ES) Nr. 878/2011, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 442/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 228, 1. lpp.), Padomes 2011. gada 23. septembra Lēmumu 2011/628/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 247, 17. lpp.), Padomes 2011. gada 13. oktobra Regulu (ES) Nr. 1011/2011, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 442/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 269, 18. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar ko atceļ Lēmumu 2011/273/KĀDP (OV L 319, 56. lpp.), Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 442/2011 (OV L 16, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 23. marta Īstenošanas lēmumu 2012/172/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 87, 103. lpp.), Padomes 2012. gada 23. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 266/2012, ar ko īsteno 32. panta 1. punktu Regulā (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 87, 45. lpp.), Padomes 2012. gada 29. novembra Lēmumu 2012/739/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar ko atceļ Lēmumu 2011/782/KĀDP (OV L 330, 21. lpp.), Padomes 2013. gada 22. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2013/185/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2012/739/KĀDP (OV L 111, 77. lpp.), Padomes 2013. gada 22. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 363/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju (OV L 111, 1. lpp.), Padomes 2013. gada 31. maija Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 147, 14. lpp.), Padomes 2014. gada 20. oktobra Īstenošanas lēmumu 2014/730/KĀDP, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 301, 36. lpp.) un Padomes 2014. gada 20. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1105/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 301, 7. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Padomes 2011. gada 2. septembra Lēmumu 2011/522/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, Padomes 2011. gada 2. septembra Regulu (ES) Nr. 878/2011, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 442/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, Padomes 2011. gada 23. septembra Lēmumu 2011/628/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, Padomes 2011. gada 13. oktobra Regulu (ES) Nr. 1011/2011, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 442/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar ko atceļ Lēmumu 2011/273/KĀDP, Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 442/2011, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz T. Akhras;

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā instancē pats;

                  4)

                  T. Akhras sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus pagaidu noregulējuma tiesvedībā.

         (1)  OV C 6, 7.1.2012.


title: Lieta C-85/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. februārī — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/10

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. februārī — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-85/11)
   2011/C 145/14
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — R. Lyal)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, ļaujot personām, kuras nav nodokļa maksātājas, būt par PVN grupas loceklēm (vienam PVN maksātājam), Īrija nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 9. un 11. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai vienkāršotu formalitātes un cīnītos pret iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, PVN direktīvā dalībvalstīm ir ļauts divu vai vairāku nodokļa maksātāju kopumu uzskatīt par vienu nodokļa maksātāju. Direktīvā tām neesot atļauts šajā grupā iekļaut personas, kuras nav nodokļa maksātājas, lai tādējādi nodokļa maksātāju tiesības un pienākumus attiecinātu arī uz personām, kas nav nodokļa maksātājas. Tādēļ Īrijas tiesību akti, saskaņā ar kuriem ir ļauts PVN grupā iekļaut personas, kuras nav nodokļa maksātājas, ir pretrunā direktīvai.

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-93/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. februārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie” — Razplashtatelna agentsia

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. februārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie” — Razplashtatelna agentsia

   (Lieta C-93/12)
   2012/C 133/34
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov

      Atbildētājs: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie” — Razplashtatelna agentsia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Eiropas Savienības [Tiesas] judikatūrā izvirzītais efektivitātes princips un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā nostiprinātais princips par efektīvu aizsardzību tiesā ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauta tāda valsts procesuālo tiesību norma kā Administratīvā procesa likuma 133. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru tiesas teritoriālā piekritība administratīvi tiesiskiem strīdiem par Eiropas Savienības kopējās lauksaimniecības politikas īstenošanu ir pakārtota vienīgi tās administratīvās iestādes atrašanās vietai, kura ir izdevusi apstrīdēto administratīvo aktu, ja apsver to, ka šajā tiesību normā netiek ņemta vērā zemesgabalu atrašanās vieta un ieinteresētās personas dzīvesvieta?

               2)

               Vai Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā izvirzītais līdzvērtības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts procesuālo tiesību norma kā Administratīvā procesa likuma 133. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru tiesas teritoriālā piekritība administratīvi tiesiskiem strīdiem par Eiropas Savienības kopējās lauksaimniecības politikas īstenošanu ir pakārtota vienīgi tās administratīvās iestādes atrašanās vietai, kura ir izdevusi apstrīdēto administratīvo aktu, ja tiek ņemts vērā Likuma par grozījumiem un papildinājumiem Administratīvā procesa likumā pārejas un nobeiguma noteikumu 19. pants (kas attiecas uz tiesas piekritību vietējiem administratīvi tiesiskiem strīdiem par lauksaimniecības zemi)?


title: Lieta C-300/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-103/14 Frucona Košice a.s./Eiropas Komisija 2016. gada 26. maijā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/35

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-103/14 Frucona Košice a.s./Eiropas Komisija 2016. gada 26. maijā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-300/16 P)
   (2016/C 260/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieces

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Armati, T. Maxian Rusche, B. Stromsky, K. Walkerová)

      Otra lietas dalībniece: Frucona Košice a.s.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-103/14 Frucona Košice/Komisija, kas Komisijai paziņots tajā pašā dienā;

               —

               pasludināt spriedumu par prasību pirmajā instancē un noraidīt prasību kā juridiski nepamatotu; un

               —

               piespriest atbildētājai un prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pakārtoti, Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-103/14 Frucona Košice/Komisija, kas Komisijai paziņots tajā pašā dienā; un

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai otrā, un, ciktāl nepieciešams, trešā un ceturtā prasījuma pirmajā instancē atkārtotai izskatīšanai; un

               —

               atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisijas ieskatā pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ, pirmkārt, attiecībā uz privātā kreditora kritērija piemērojamību, un, otrkārt, privātā kreditora kritērija piemērošanu.
   Attiecībā uz privātā kreditora kritērija piemērojamību Komisijas izvirza trīs apelācijas sūdzības pamatus. Ar pirmo pamatu tiek apgalvota apstrīdētā lēmuma nepareiza interpretācija; ar otro pamatu – juridiska kļūda LESD 107. panta 1. punkta interpretācijā attiecībā uz privātā kreditora kritērija piemērojamību un ar trešo pamatu – res iudicata nepareiza piemērošana.
   Pārsūdzētajā spriedumā ir norādīts, ka privātā kreditora kritērijs ir piemērojams pat tad, ja dalībvalsts administratīvajā procesā, pamatojoties uz detalizētiem argumentiem, apgalvo, ka valsts iestāde nav rīkojusies, pamatojoties uz apsvērumiem, kuri būtu privātā tirgus dalībnieka rīcības pamatā, ciktāl ieinteresētā persona apgalvo pretējo. Saskaņā ar Komisijas veikto judikatūras interpretāciju dalībvalsts nostājai ir būtiska nozīme attiecībā uz privātā kreditora kritērija piemērojamību.
   Attiecībā uz privātā kreditora kritērija piemērošanu Komisija izvirza divus apelācijas sūdzības pamatus. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums attiecībā uz privātā kreditora kritērija piemērošanu. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi pienākumu veikt rūpīgu un objektīvu apgalvotā valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē pārbaudi.
   Vispārējā tiesa lūdz Komisiju pēc savas ierosmes rekonstruēt ideāla, racionāla un pilnībā informēta hipotētiska privātā kreditora izturēšanos. Turklāt šāda prasība pastāv neatkarīgi no tā, ko attiecīgā dalībvalsts patiešām darīja vai kādu nostāju tā pauda. Atbilstoši Komisijas veiktajai judikatūras interpretācijai šī judikatūra neprasa Komisijai pašai iegūt pierādījumus un informāciju, ko būtu ieguvis racionāls privātais kreditors pirms tas veic savu vērtējumu, savukārt konkrētā valsts iestāde to nav izdarījusi. Drīzāk tās uzdevums ir vienīgi pārbaudīt, vai valsts iestāde subjektīvi – pamatojoties uz tās rīcību un pierādījumiem un informāciju, kas faktiski bija tās rīcībā, kad tā pieņēma lēmumu – izturējās kā privātais kreditors situācijā, kas ir cik vien iespējams līdzīga valsts iestādes situācijai, kas ir lēmuma par konkrētā pasākuma piešķiršanu pieņemšanas procesā.


title: Lieta T-111/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Portugāle/Komisija (ERAF — Finansiālā atbalsta samazināšana — Operacionāla programma Portugāles ekonomiskās struktūras modernizēšanai — Precīzu un pārbaudāmu saistošu mērķu neesamība — Tiesiskā paļāvība)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Portugāle/Komisija
   (Lieta T-111/10) (1)

   (ERAF - Finansiālā atbalsta samazināšana - Operacionāla programma Portugāles ekonomiskās struktūras modernizēšanai - Precīzu un pārbaudāmu saistošu mērķu neesamība - Tiesiskā paļāvība)
   2012/C 138/28
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes, pārstāvis, kuram palīdz N. Mimoso Ruiz, P. Moura Pinheiro un J. Silva Martins, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Steiblytė un G. Braga da Cruz, vēlāk A. Steiblytė un P. Guerra e Andrade)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 21. decembra Lēmumu C(2009) 10624, ar kuru samazināts ar Komisijas 1994. gada 4. marta Lēmumu C(94) 464/3, ar kuru apstiprināts ERAF atbalsts, no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) Portugālei piešķirtais finansiālais atbalsts operacionālās programmas “Ekonomiskās struktūras modernizēšana” ietvaros CCI 1994PT161PO004 (ex-FEDER Nr. 94.12.09.004)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta C-334/05 P: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 12. jūnijā — Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/ Shaker di L. Laudato & C. Sas, Limiñana y Botella, SL (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespēja — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus Limoncello della Costiera Amalfitana un shaker , reģistrācijas pieteikums — Valsts vārdiskas preču zīmes LIMONCHELO īpašnieka iebildums)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/5

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 12. jūnijā — Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/Shaker di L. Laudato & C. Sas, Limiñana y Botella, SL

   (Lieta C-334/05 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “Limoncello della Costiera Amalfitana’ un “shaker’, reģistrācijas pieteikums - Valsts vārdiskas preču zīmes “LIMONCHELO’ īpašnieka iebildums)
   (2007/C 170/07)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — O. Montalto [O. Montalto] un P. Buloks [P. Bullock])

      Citi procesa dalībnieki: Shaker di L. Laudato & C. Sas, (pārstāvis — F. Šaudone [F. Sciaudone], advokāts), Limiñana y Botella, SL

   Priekšmets
   Apelācija, kas ierosināta par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 5. jūnija spriedumu lietā T-7/04 Shaker di L. Laudato & C./ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla ITSB Apelāciju otrās padomes 2003. gada 24. oktobra lēmumu R 933/2002-2, ar kuru tika noraidīta apelācija par Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru daļēji atteikta grafiskas preču zīmes “Limoncello della Costiera Amalfitana” reģistrācija, izskatot iebildumu, kuru cēlis valsts vārdiskas preču zīmes “LIMONCELLO” īpašnieks attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 33. klasē
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-7/04 Shaker/ITSB — Limiñana y Botella (“Limoncello della Costiera Amalfitana shaker”);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta C-138/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) 2007. gada 9. marta rīkojumu — Belgische Staat / N.V. Cobelfret

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) 2007. gada 9. marta rīkojumu — Belgische Staat/N.V. Cobelfret

   (Lieta C-138/07)
   (2007/C 117/22)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van beroep te Antwerpen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Belgische Staat

      Atbildētājs: N.V. Cobelfret

   Prejudiciālais jautājums
   Vai tāds noteikums kā Beļģijas regulējums par galarezultātā apliktajiem ienākumiem, saskaņā ar kuru attiecīgās dividendes vispirms tiek pieskaitītas mātes uzņēmuma ar nodokli apliekamo ienākumu pamatsummai un pēc tam saņemtās dividendes saskaņā ar W.I.B.'92 205. panta 2. punktu tiek atskaitītas no mātes uzņēmuma ar nodokli apliekamo ienākumu pamatsummas (95 % apmērā) tikai, ja mātes uzņēmumam ir ar nodokli apliekama peļņa, atbilst Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK (1) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 25, 6. lpp.), 4. pantam tiktāl, ciktāl šāds ar nodokli galarezultātā apliktu ienākumu atskaitījuma ierobežojums noved pie tā, ka mātesuzņēmumam vēlākā nodokļu aplikšanas laika posmā par izmaksātajām dividendēm ir jāmaksā nodokļi, ja nodokļu aplikšanas laika posmā, kad tika izmaksātas dividendes, tam nebija vai bija nepietiekama ar nodokli apliekamā peļņa, ja vien nodokļu zaudējumi netika izmantoti negodīgi un līdz ar to tos vairs nevar pārcelt uz saņemto dividenžu summu, kas jebkurā gadījumā, ja nav nodokļu zaudējumu, bija atbrīvotas no nodokļa 95 % apmērā?

      (1)  OV L 225, 6. lpp.


title: Lieta T-336/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. septembrī — Telefónica un Telefónica de España /Komisija

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/55

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. septembrī — Telefónica un Telefónica de España/Komisija
   (Lieta T-336/07)
   (2007/C 269/100)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Telefónica, S.A. un Telefónica de España, S.A., Madride (Spānija) (pārstāvji — F.-E. González Díaz un S. Sorinas Jimeno, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               galvenokārt, saskaņā ar EK līguma 230. pantu atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2007. gada 4. jūlija lēmumu lietā COMP/38.784 — Wanadoo España pret Telefónica;

               —

               pakārtoti, saskaņā ar EK līguma 229. pantu atcelt vai samazināt šajā lēmumā uzlikto naudas sodu;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasībā ir lūgts atcelt 2007. gada 4. jūlija lēmumu par procesu, kas ierosināts saskaņā ar EK līguma 82. pantu (lieta COMP/38.784 — Wanadoo España pret Telefónica), kurā Komisija piesprieda Telefónica S.A. solidāri ar Telefónica de España samaksāt naudas sodu EUR 151 875 000 apmērā par EK līguma 82. panta pārkāpumu saistībā ar apgalvotu izmaksu un cenu starpības palielināšanu.
   Prasītājas prasījumu pamatojumā norāda, ka:

               —

               esot aizskartas to tiesības uz aizstāvību, jo lēmums ir pamatots ar vairākiem faktiem, kas tām nebija paziņoti administratīvā procesa laikā un par kuriem tās nevarēja izteikt savu viedokli;

               —

               atbildētāja esot pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā,

                           —

                           definējot trīs atsevišķus vairumtirdzniecības tirgus, nevis vienu ASDL pieejas vairumtirdzniecības tirgu, kas ietver gan lokālās cilpas, gan valsts un reģionālo pieslēgumu, vai, pakārtoti, vismaz pēdējos divus;

                           —

                           apgalvojot, ka prasītājas konkrētajos tirgos gan vairumtirdzniecībā, gan mazumtirdzniecībā bija dominējošā stāvoklī;

                           —

                           piemērojot EKL 82. pantu tāpēc, ka tās esot ļaunprātīgi izmantojušas dominējošo stāvokli. Pirmkārt, Komisija minēto pantu piemēro de facto atteikumam noslēgt līgumu gadījumā, kur attiecīgās vairumtirdzniecības preces nav daļa no “būtiskas infrastruktūras”, pretēji spriedumam lietā Oscar Bonner. Otrkārt, lai gan lēmumā ir atzīts, ka prasītāju rīcībai var piemērot 82. pantu, kam prasītājas nepiekrīt, lēmumā neesot ievērotas spriedumā lietā Industrie des Poudres Sphériques noteiktās prasības, ka, lai izmaksu un cenu starpības palielināšanu varētu atzīt par nelikumīgu, iepriekš ir jāpierāda, ka starpprodukta cena ir pārspīlēta un ka gala preces cena ir “plēsīga”;

                           —

                           apgalvojot, ka prasītājas esot ļaunprātīgi izmantojušas dominējošo stāvokli un ka tas ir ietekmējis tirgu. Pirmkārt, Komisija esot nepareizi izvēlējusies salīdzinājumā izmantotās vairumtirdzniecības investīcijas, un, otrkārt, cita starpā pieļāvusi nopietnas kļūdas aprēķinā un nolaidību, piemērojot kritēriju “no perioda uz periodu”, kā arī kritēriju “naudas plūsma ar atlaidēm”. Šīs kļūdas gan atsevišķi, gan kopā padara nederīgu lēmumā atspoguļoto metodi un aprēķinu. Lēmumā nav arī pietiekami izpētīta apgalvotā rīcības negatīvā ietekme uz konkurenci;

                           —

                           pārsniedzot pilnvaras un katrā ziņā pārkāpjot subsidiaritātes, samērīguma, tiesiskās drošības, lojālas sadarbības un labas pārvaldības principus, jo tā iesaistījās lietā, kuru jau risināja valsts telesakaru regulators, kuru bija pilnvarojis Kopienu likumdevējs un kurš rīkojās atbilstoši tam uzticētajām pilnvarām un kompetencei un saskaņā ar tiesību aktiem, kas pieņemti uz Kopienu konkurences noteikumu pamata.

         Runājot par naudas soda atcelšanu vai tā samazināšanu, prasītājas apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi Padomes Pirmās Regulas (EEK) Nr. 17/62 par Līguma 85. un 86. panta (jaunajā redakcijā — 81. un 82. pants) īstenošanu 15. panta 2. punktu un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 23. panta 2. punktu, konstatējot, ka pārkāpums bija veikts ar nodomu vai rupjas neuzmanības dēļ, un to klasificējot kā “raksturīgu [dominējošā stāvokļa] ļaunprātīgu izmantošanu”.


title: Tiesas nolēmums ( 2014. gada 29. augusts ) lietā E-8/13 – Abelia pret EBTA Uzraudzības iestādi (Prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu – Pienācīga pārstāvība Tiesā – Valsts atbalsts – Iespējamais piešķirtais atbalsts telpu iznomātājiem valsts skolām – Lēmums neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru – Juridiski pamatota interese – Statuss kā ieinteresētai pusei – Konkurences saikne)

text:
               19.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/34

         TIESAS NOLĒMUMS
   (2014. gada 29. augusts)
   lietā E-8/13

      Abelia pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu – Pienācīga pārstāvība Tiesā – Valsts atbalsts – Iespējamais piešķirtais atbalsts telpu iznomātājiem valsts skolām – Lēmums neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru – Juridiski pamatota interese – Statuss kā ieinteresētai pusei – Konkurences saikne)
   (2015/C 92/08)
   Lietā E-8/13 Abelia ar atbalstītājiem Akademiet Bergen AS, Akademiet Drammen AS, Akademiet Sandnes AS, Akademiet Oslo AS, Akademiet VGS Molde AS un Akademiet VGS Ålesund AS pret EBTA Uzraudzības iestādi attiecībā uz PRASĪBU atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 24. aprīļa Lēmumu Nr. 160/13/COL par iespējamo piešķirto atbalstu telpu iznomātājiem valsts skolām, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2014. gada 29. augustā pasludināja nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar šo Tiesa:

               1)

               noraida pieteikumu kā nepieņemamu;

               2)

               piespriež prasītājam segt atbildētāja tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-142/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado Contencioso-Administrativo n o 22 de Madrid (Spānija) 2007. gada 12. marta rīkojumu — Ecologistas en Acción-CODA / Ayuntamiento de Madrid

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado Contencioso-Administrativo no 22 de Madrid (Spānija) 2007. gada 12. marta rīkojumu — Ecologistas en Acción-CODA/Ayuntamiento de Madrid

   (Lieta C-142/07)
   (2007/C 129/06)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 22 de Madrid (Spānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ecologistas en Acción-CODA

      Atbildētāja: Ayuntamiento de Madrid

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Padomes Direktīvas 85/337/EEK (1), kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK, izrietošā vajadzība pēc noteiktās ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras ir attiecināma uz projektiem attiecībā uz būvdarbiem pilsētas ceļos, ņemot vērā projekta raksturu un lielumu, liela iedzīvotāju blīvuma zonu, vēsturiskas, kultūras vai arheoloģiskas nozīmes ainavu skārumu?

               2)

               Vai no Padomes Direktīvas 85/337/EEK, kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK (2), izrietošā vajadzība pēc noteiktās ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras ir attiecināma uz projektiem, kas ir šīs administratīvās tiesvedības priekšmets, ņemot vērā gan to, gan šosejas, kurā tos paredzēts īstenot, raksturu, iezīmes, lielumu, ietekmi uz vidi, apdzīvotības blīvumu, paredzēto un iespējamo sadalīšanu saistībā ar visaptverošu projektu, kurā iecerēts attiecībā uz vienu un to pašu šoseju veikt līdzīgas darbības?

               3)

               Vai Eiropas Kopienu Tiesas (trešās palātas) 2006. gada 16. marta spriedumā, kas pasludināts lietā C-332/04 (3), un, konkrēti, minētā sprieduma 69.-88. punktā noteiktie kritēriji ir piemērojami attiecībā uz projektiem, kas ir šīs tiesvedības priekšmets, ņemot vērā gan to, gan šosejas, kurā tos paredzēts īstenot, raksturu, iezīmes, lielumu, ietekmi uz vidi, paredzēto un iespējamo sadalīšanu saistībā ar visaptverošu projektu, kurā iecerēts attiecībā uz vienu un to pašu šoseju veikt līdzīgas darbības, un vai tādēļ attiecībā uz tiem ir jāveic noteiktās ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras?

               4)

               Vai Spānijas valsts iestādes, veikdamas administratīvās lietas materiālos un, konkrēti, tajos ietvertajos pārskatos un ziņojumos attiecībā uz projektiem, kas ir šīs tiesvedības priekšmets, norādīto, ir faktiski izpildījušas pienākumus, kas izriet no Padomes Direktīvas 85/337/EEK, kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK, attiecībā uz ietekmes uz vidi novērtējumu, pat ja formāli attiecībā uz projektu nav tikusi veikta noteiktā ietekmes uz vidi novērtējuma procedūra, kas paredzēta minētajā direktīvā?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EEK (OV L 73, 5. lpp.).

      (3)  2006. gada Judikatūras Krājums, I-40. lpp.


title: Lieta F-115/07: Prasība, kas celta 2007. gada 22. oktobrī — Balieu-Steinmetz un Noworyta /Parlaments

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/48

         Prasība, kas celta 2007. gada 22. oktobrī — Balieu-Steinmetz un Noworyta/Parlaments
   (Lieta F-115/07)
   (2007/C 315/92)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Marie-Thérèse Balieu-Steinmetz, Sanem, (Luksemburga) un Lidia Noworyta, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt par prettiesisku 1. pantu Iekšējos noteikumos, ko iecēlējinstitūcija pieņēmusi attiecībā uz nemainīgo pabalstu par virsstundām, kas paredzēts Civildienesta noteikumu, kas stājās spēkā 2004. gada 1. maijā, VI pielikuma 3. pantā — daļā, kurā šajā pantā paredzēts nosacījums par virsstundu regularitāti;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2006. gada 18. decembra lēmumu, ar ko tieši noraidīts Noworyta2006. gada 6. jūlija pieteikums, kā arī 2006. gada 13. novembra lēmumu, ar ko netieši noraidīts Balieu-Steinmetz2006. gada 13. jūlija pieteikums;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas, pamatojot savu prasījumu, norāda, pirmkārt, uz to, ka ir pārkāptas pamattiesības, vispārējie principi un Eiropas Sociālā Harta, saskaņā ar ko ikvienam strādājošajam ir tiesības uz taisnīgiem darba apstākļiem, it īpaši attiecībā uz darba laiku un kompensāciju vai atlīdzību par nostrādāto virsstundu darbu vai sakarā ar viņa darba laika grafika īpatnībām.
   It īpaši viņas norāda, ka Civildienesta noteikumu VI pielikuma 3. pants, atšķirībā no Civildienesta noteikumu 56.a un 56.c panta, neparedz iespēju piešķirt nemainīgu pabalstu par nostrādātajām virsstundām, veicot īpašus darbus, ar nosacījumu, ka šīs virsstundas tiek strādātas regulāri. Prasītājas uzskata, ka iecēlējinstitūcija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, iekļaujot šo nosacījumu Iekšējos noteikumos, kas pieņemti attiecībā uz kompensāciju par virsstundām.
   Iecēlējinstitūcija esot arī pieļāvusi acīmredzamu tiesību kļūdu, norādot, ka ierēdņi, kuri pieņemti darbā no 2004. gada 1. maija, nevarēs saņemt šādu pabalstu, lai gan šī iespēja esot skaidri paredzēta minēto Iekšējo noteikumu 1. pantā.
   Turklāt prasītājas apgalvo, ka, pieņemot lēmumu, ar ko viņām atteikta jebkāda kompensācija vai pabalsts par šiem īpašajiem darba apstākļiem, nav ņemts vērā Civildienesta noteikumu 56.a un 56.c pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips.
   Visbeidzot, prasītājas uzskata, ka Parlamenta nostāja neesot konsekventa tādēļ, ka Priekšsēdētāja ģenerāldirekcijas ģenerāldirektors esot apstiprinājis, ka telefona komutatora darbinieks nestrādā virsstundas regulāri, savukārt iecēlējinstitūcija esot secinājusi, ka šobrīd tiek veikts pētījums, lai izvērtētu iespējas harmonizēt darba apstākļus konkrētajā dienestā tieši sakarā ar realizēto nestandarta darba laiku, kas pārsniedz vispārējo/parasto darba laiku.


title: Lieta C-55/12: Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/96/EK — Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa tādu mehānisko transportlīdzekļu degvielai, kurus izmanto invalīdi — Atbrīvojuma no nodokļa saglabāšana pēc pārejas laikposma beigām — Pārkāpums)

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/7

         Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-55/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/96/EK - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa tādu mehānisko transportlīdzekļu degvielai, kurus izmanto invalīdi - Atbrīvojuma no nodokļa saglabāšana pēc pārejas laikposma beigām - Pārkāpums)
   2013/C 171/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Mölls)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — E. Creedon)

      Priekšmets

   Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.), pārkāpums — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa tādu mehānisko transportlīdzekļu degvielai, kurus izmanto invalīdi — Atbrīvojuma no nodokļa saglabāšana pēc pārejas laikposma beigām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pēc pārejas laikposma beigām 2006. gada 31. decembrī, kas paredzēts Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, ko groza ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/74/EK, 18. panta 1. punkta 1. daļā un tās II pielikumā, piešķirot atbrīvojumu no akcīzes nodokļa tādu mehānisko transportlīdzekļu degvielai, kurus izmanto invalīdi, Īrija nav izpildījusi šīs direktīvas 4. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 24.3.2012.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 15. decembrī  lietā C-26/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 76/160/EEK — Peldvietu ūdens kvalitāte — Nosaukšana par peldvietu — Direktīva 79/923/EEK — Ūdeņu, no kuriem iegūst čaulgliemjus, kvalitāte — Programmas izstrādāšana piesārņojuma samazināšanai)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 15. decembrī
   lietā C-26/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 76/160/EEK - Peldvietu ūdens kvalitāte - Nosaukšana par peldvietu - Direktīva 79/923/EEK - Ūdeņu, no kuriem iegūst čaulgliemjus, kvalitāte - Programmas izstrādāšana piesārņojuma samazināšanai)
   (2006/C 48/08)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-26/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 27. janvārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — G. Valero Hordana [G. Valero Jordana]) pret Spānijas Karalisti (pārstāvis — E. Brakehaiss Konesa [E. Braquehais Conesa]), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann], N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents) un E. Levits [E. Levits], ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 15. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neizstrādājot programmu piesārņojuma samazināšanai ūdeņos, no kuriem iegūst čaulgliemjus, Ria de Vigo, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1979. gada 30. oktobra Direktīvas 79/923/EEK par kvalitātes prasībām ūdeņiem, no kuriem iegūst čaulgliemjus, 5. pants;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 71, 20.03.2004.


title: Lieta T-637/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 28. maija rīkojums – Bimbo/OHMI – Kimbo (“Caffè KIMBO”)

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/57

         Vispārējās tiesas 2015. gada 28. maija rīkojums – Bimbo/OHMI – Kimbo (“Caffè KIMBO”)
   (Lieta T-637/13) (1)

   (2015/C 381/69)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-194/07: Vispārējās tiesas 2013. gada 26. aprīļa rīkojums — Čehijas Republika/Komisija

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/40

         Vispārējās tiesas 2013. gada 26. aprīļa rīkojums — Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-194/07) (1)

   2013/C 171/81
   Tiesvedības valoda — čehu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 199, 25.8.2007.


title: lieta C-107/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2008. gada 18. decembra spriedumu lietā T-211/04 Government of Gibraltar un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 20. martā iesniegusi Spānijas Karaliste

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2008. gada 18. decembra spriedumu lietā T-211/04 Government of Gibraltar un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 20. martā iesniegusi Spānijas Karaliste
   (lieta C-107/09 P)
   2009/C 141/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — N. Díaz Abad un J. M. Rodríguez Cárcamo)

      Pārējie lietas dalībnieki: Government of Gibraltar, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto PIT spriedumu un pasludināt jaunu spriedumu, ar kuru Komisijas 2004. gada 30. marta Lēmums 2005/261/EK par atbalsta shēmu, kuru Apvienotā Karaliste plāno īstenot saistībā ar Gibraltāra valdības veikto uzņēmuma peļņas nodokļa reformu (1) tiktu atzīts par atbilstošu likumam; un

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               EKL 299. panta 4. punkta, kā tas interpretēts Tiesas judikatūrā, pārkāpums. Pirmkārt, pārsūdzētajā spriedumā neesot ņemts vērā Gibraltāra tiesiskais statuss atbilstoši EKT judikatūrai (2003. gada 23. septembra spriedums un 2006. gada 12. septembra spriedums), jo netiek norādīts, ka Gibraltāru Spānijas Karalis Lielbritānijas kronim nodeva saskaņā ar 1713. gada Utrehtas līgumu, un šā statusa noteikšanā pieļauta virkne neprecizitāšu. Otrkārt, EKL 299. panta 4. punkts esot pārkāpts arī ar to, ka Gibraltāram piedēvēta iespēja nošķirties no Apvienotās Karalistes nodokļu jautājumos, kas nozīmē, ka šī pēdējā vairs neuzņemas kārtot pirmā ārlietas šajā jomā, līdz ar to de facto nodokļu ziņā pārvēršot Gibraltāru par jaunu dalībvalsti.

               2.

               EKL 87. panta 1. punkta pārkāpums, to interpretējot tādējādi, ka Kopienai tiek liegts to piemērot cīņā pret ESAO noteiktajām nodokļu paradīzēm. ESAO uzskata Gibraltāru par nodokļu paradīzi. Uzskatot par neiespējamu komercdarbību Gibraltārā pielīdzināt Apvienotajā Karalistē veiktajai, pārsūdzētajā spriedumā netiek ievēroti minētās organizācijas principi, saskaņā ar kuriem Gibraltārā iespējami vispārpiemērojami pasākumi var kaitēt tās dalībvalstīm, kuru starpā ir Apvienotā Karaliste. EKL 87. panta 1. punkts jāinterpretē atbilstoši ESAO principiem, un tādēļ šī pielīdzināšana ir nevien iespējama, bet pat vajadzīga.

               3.

               ECB 2004. gada 16. jūlija pamatnostādnes pārkāpums, piemērojot EKL 87. panta 1. punktu. Eiropas Centrālo banku sistēmā Gibraltārs kopā ar citām 37 teritorijām tiek uzskatīts par ārzonu finanšu centru, kas maksājumu bilances, starptautisko investīciju bilances un starptautisko rezervju statistikas ziņā ir nošķirts no Apvienotās Karalistes. Pārsūdzētajā spriedumā [veiktais] vērtējums, saskaņā ar kuru netiek pieļauts komercdarbību Gibraltārā pielīdzināt Apvienotajā Karalistē veiktajai, [ir] pretrunā šai definīcijai, atbilstoši kurai šāds pielīdzinājums ir iespējams, un līdz ar to EKL 87. panta 1. punkts tiek piemērots, pārkāpjot tādu Kopienu tiesībās saistošu normu kā ECB 2004. gada 16. jūlija pamatnostādne.

               4.

               EKL 87. panta 1. punkta pārkāpums, neievērojot nosacījumu, ka atbalstu piešķir “dalībvalstis vai [..] no valsts līdzekļiem”. Ievērojot, ka Gibraltārs saskaņā ar EKL 299. panta 4. punktu ir dalībvalstī neietilpstoša teritorija, spriedumā paustais apgalvojums, ka atsauces punkts EKL 87. panta 1. punkta piemērošanai atbilstot tikai un vienīgi Gibraltāra teritorijas ģeogrāfiskajām robežām, ir pielīdzināms tā uzskatīšanai par dalībvalsti, jo pretējā gadījumā nosacījums, ka atbalstu piešķir “dalībvalstis vai [..] no valsts līdzekļiem”, nekad nevarētu tikt izpildīts.

               5.

               Nediskriminēšanas principa pārkāpums, nepamatoti piemērojot Azoru salu lietā pasludinātā sprieduma judikatūru lietā, kuras apstākļi ir atšķirīgi. Azoru salu lieta no pārsūdzētajā spriedumā izvērtētā gadījuma atšķiras divējādi. Pirmkārt, Azoru salas atšķirībā no Gibraltāra ir vienas dalībvalsts teritorija un, otrkārt, Azoru salu lietā tika izvērtēts uzņēmuma peļņas nodokļa likmes samazinājums, savukārt Gibraltāra lieta attiecas uz jaunu vispārēju uzņēmuma peļņas nodokļa sistēmu.

               6.

               EKL 87. panta 1. punkta pārkāpums, valsts atbalsta nosacījumus neuzskatot par izpildītiem no reģionālās selektivitātes viedokļa. Proti, Spānijas Karaliste uzskata, ka spriedumā, atzīstot par izpildītiem trīs Azoru salu lietā pasludinātajā spriedumā izvirzītos nosacījumus par politisko autonomiju, procesuālo autonomiju un ekonomisko autonomiju, esot izdarīta kļūda tiesību piemērošanā.

               7.

               Kļūda tiesību piemērošanā, atsakoties izvērtēt un piemērot ceturto nosacījumu, uz kuru tiesvedībā pirmajā instancē norādījusi Spānijas Karaliste. Lai arī par izpildītiem tiktu atzīti trīs no Azoru salu lietā pasludinātajā spriedumā izvirzītajiem nosacījumiem, būtu bijis jānosaka, ka izpildītam jābūt arī ceturtajam kritērijam par pasākumu pieņēmušās dalībvalsts iekšzemes nodokļu sistēmas saskaņošanu.

               8.

               EKL 87. panta 1. punkta pārkāpums, valsts atbalsta nosacījumus neuzskatot par izpildītiem no materiālās selektivitātes viedokļa. Pat, ja tiktu uzskatīts, ka Gibraltārs ir autonoms atsauces punkts, attiecībā uz kuru ir izpildīti Azoru salu lietā pasludinātajā spriedumā izvirzītie nosacījumi, EKL 87. panta 1. punkts esot pārkāpts spriedumā izvērtējot materiālo selektivitāti, jo PIT vērtējumā neesot ņemts vērā, ka līdz ar Gibraltārā īstenot iecerēto uzņēmuma peļņas nodokļa reformu tiek ieviesta kārtība, kurā 28 798 no 29 000 Gibraltārā esošajiem uzņēmumiem var tikt aplikti ar nulles nodokļa likmi. Pasākums ir jo sevišķi labvēlīgs šiem uzņēmumiem, un pārsūdzētajā spriedumā, to neatzīstot, ir pārkāpts EKL 87. panta 1. punkts. Turklāt pretēji tam, kā apgalvots spriedumā, Komisija ir konstatējusi kopīgu nodokļu sistēmu.

               9.

               Sprieduma pamatojuma trūkums, jo neesot izvērtēts ceturtais nosacījums, uz kuru bija norādījusi Spānijas Karaliste.

               10.

               Pamattiesību uz strīda izskatīšanu saprātīgā termiņā aizskārums, jo šī tiesvedība PIT esot bez jebkāda attaisnojuma turpinājusies gandrīz divreiz ilgāk nekā parasta lieta un šis apstāklis ir būtiski ietekmējis tiesvedību.

               11.

               PIT Reglamenta 77. panta a) un b) punkta pārkāpums, oficiāli neapturot tiesvedību pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas.

      (1)  OV L 85, 1. lpp.


title: Lieta C-84/13 P: Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums – Electrabel SA /Komisija Apelācijas sūdzība — Uzņēmumu koncentrācija — Komisijas lēmums — Naudas soda samaksas noteikšana — Regulas (EEK) Nr. 4064/89 7. panta pārkāpums — Uzņēmumu starpā notikušas koncentrācijas kontrole — 14. panta 3. punkts — Kritēriji, kas jāņem vērā, lai noteiktu naudas sodu — Pārkāpuma ilguma ņemšana vērā — Tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma princips — Regulas (EK) Nr. 139/2004 piemērošana — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/6

         Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums – Electrabel SA/Komisija
   (Lieta C-84/13 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Uzņēmumu koncentrācija - Komisijas lēmums - Naudas soda samaksas noteikšana - Regulas (EEK) Nr. 4064/89 7. panta pārkāpums - Uzņēmumu starpā notikušas koncentrācijas kontrole - 14. panta 3. punkts - Kritēriji, kas jāņem vērā, lai noteiktu naudas sodu - Pārkāpuma ilguma ņemšana vērā - Tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma princips - Regulas (EK) Nr. 139/2004 piemērošana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 292/07
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Electrabel SA (pārstāvji – M. Pittie un P. Honoré, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Giolito, V. Di Bucci un A. Bouquet)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Electrabel SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 4.5.2013.


title: Lieta T-334/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Cargolux Airlines/Komisija

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/57

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Cargolux Airlines/Komisija
   (Lieta T-334/17)
   (2017/C 239/70)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cargolux Airlines International SA (Sandweiler, Luksemburga) (pārstāvji – G. Goeteyn, Solicitor, E. Aliende Rodríguez, advokāts, un C. Rawnsley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               gadījumā, ja Vispārējā tiesa apmierinātu pirmo, otro, trešo vai ceturto pamatu, pilnībā atcelt Komisijas 2017. gada 17. marta Lēmuma C(2017) 1742, final, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258-Kravu aviopārvadājumi) 1. panta 1. un 4. punktu, ciktāl tie attiecas uz Cargolux;

               —

               gadījumā, ja Vispārējā tiesa apmierinātu piekto pamatu,

                           —

                           pilnībā atcelt 1. panta 1. punktu, vai, ja 1. panta 1. punkts netiktu atcelts, pilnībā, atcelt 1. panta 1. punktu: (i) ciktāl tas attiecas uz Drošības piemaksu un komisijas maksām; (ii) ciktāl tas attiecas uz laikposmu no 2001. gada 22. janvāra līdz 2002. gada beigām; un (iii) ciktāl tajā ir izdarīti jebkādi secinājumi par iesaisti karteļu darbībā, kā šīs jēdziens parasti tika saprasts agrākais pirms 2005. gada 10. jūnija;

                           —

                           pilnībā atcelt 1. panta 2. punktu, vai, ja 1. panta 2. punkts netiktu pilnībā atcelts, atcelt 1. panta 2. punktu: (i) ciktāl tas attiecas uz drošības piemaksām un komisijas maksām; (ii) ciktāl tajā ir izdarīti jebkādi secinājumi par iesaisti karteļu darbībā, kā šīs jēdziens parasti tika saprasts agrākais pirms 2005. gada 10. jūnija;

                           —

                           pilnībā atcelt 1. panta 3. un 4. punktu.

               —

               gadījumā, ja Vispārējā tiesa apmierinātu sesto pamatu, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. un 3. punktu, ciktāl tajos ir minēts, ka Cargolux ir piedalījusies jebkādā pārkāpumā saistībā ar ienākošajiem maršrutiem (piemēram, no trešās valsts ES iekšienē, vai Islandē un Norvēģijā);

               —

               atcelt 3. pantā Cargolux uzlikto naudas sodu un, ja Vispārējā tiesa neatceļ naudas sodu pilnībā, būtiski to samazināt atbilstoši tās neierobežotajai jurisdikcijai;

               —

               izdot nepieciešamos rīkojumus attiecībā uz 4. pantu, ciktāl tie attiecas uz Cargolux;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Cargolux izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda novērtējumā, jo Komisija ir rīkojusies ultra vires, pamatodamās uz pierādījumiem par maršrutiem un laikposmiem, attiecībā uz ko tai nebija kompetences.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir nepamatoti paplašinājusi savu kompetenci, pamatodamās uz pierādījumiem, kuri bija agrāki par: (a) 2004. gada 1. maiju saistībā ar maršrutiem ES-trešās valstis; (b) 2005. gada 19. maiju saistībā ar maršrutiem EEZ (valstis, kas nav ES dalībvalstis)–trešās valstis; un (c) 2002. gada 1. jūniju saistībā ar maršrutiem ES-Šveice, lai pamatotu tās konstatējumu par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu saistībā ar maršrutiem EEZ iekšienē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots būtisks procedūras pārkāpums, tiesību uz aizstāvību pārkāpums un acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Komisija ir pārkāpusi būtiskus procedūras noteikumus un prasītājas tiesības uz aizstāvību, nepieņemdama jaunu paziņojumu par iebildumiem pirms jauna lēmuma pieņemšanas.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir kļūdījusies, secinādama, ka nebija jāpieņem jauns paziņojums par iebildumiem pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas no jauna, šādi pārkāpjot prasītājas tiesības uz aizstāvību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Komisija nav izdarījusi nepieciešamo vērtējumu par tiesiskajiem un ekonomiskajiem apstākļiem, lai pamatoti izdarītu secinājumu par pārkāpumu mērķa dēļ.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots būtisks procedūras pārkāpums, pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, tiesību uz aizstāvību pārkāpums un acīmredzama kļūda vērtējumā par tiesībām un faktiem, jo Komisija nav pietiekami konkrēti identificējusi apgalvotā LESD 101. panta un citu atbilstošo tiesību normu pārkāpuma apmēru un parametrus.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka pārāk plaša vienota un turpināta pārkāpuma koncepta piemērošana ir novedusi pie neatgriezeniskas pārkāpuma apmēra sagrozīšanas, tādējādi, ka nav iespējams noteikt tā saturu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Komisija nav norādījusi uzticamus pierādījumus, uz ko tā pamatojas savu secinājumu izdarīšanai atbilstoši izvirzītajam tiesiskajam standartam.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas kļūdas faktos un izdarīti kļūdaini novērtējumi saistībā ar visiem trīs apgalvoto vienoto un turpināto pārkāpumu veidojošiem elementiem (par degvielas piemaksu, drošības piemaksu un komisijas maksām). Prasītāja apgalvo, ka Komisija turklāt ir nepareizi piemērojusi vienota un turpināta pārkāpuma konceptu, tādējādi ka tajā var iekļaut jebko, kas tai ļāva kā “pierādījumus” iesniegt savā starpā nesaistītu faktu un kontaktu kopumu, ieskaitot rīcību, kas ir likumīga, vai kam nav nozīmes šajā lietā.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā, jo Komisija ir kļūdaini novērtējusi kompetenci attiecībā uz apgalvoto pretkonkurences koordināciju saistībā ar lidojumiem no trešo valstu lidostām uz lidostām EEZ iekšienē un tā ir kļūdījusies tiesību piemērošanā, jo šādas darbības neietilpst LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta teritoriālajā piemērošanas jomā.

               7.

               Septītais pamats ir saistīts ar lūgumu pārskatīt naudas sodu atbilstoši Vispārējās tiesas neierobežotajai jurisdikcijai, ar to tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā un samērīguma principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir kļūdaini noteikusi pārdošanas ienākumu vērtību, kļūdaini ņemdama vērā ienākošos lidojumus un tā lielā mērā ir pārspīlējusi apgalvotā pārkāpumu kopējo smagumu. Attiecībā uz prasītāju Komisija ir kļūdaini novērtējusi apgalvotā pārkāpuma smagumu un ilgumu un tā ir kļūdaini noraidījusi atbildību mīkstinošus apstākļus.


title: Lieta T-448/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. septembrī — Apple /ITSB — Iphone Media ( IPH IPHONE )

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/36

         Prasība, kas celta 2010. gada 23. septembrī — Apple/ITSB — Iphone Media (“IPH IPHONE”)
   (Lieta T-448/10)
   ()
   2010/C 328/63
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Apple, Inc. (Cupertino, ASV) (pārstāvji — M. Engelman, barrister, un J. Olsen, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Iphone Media, SA (Seviļa, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 21. jūlija lēmumu lietā R 1084/2009-4;

               —

               apmierināt prasītājas iebildumus;

               —

               pakārtoti, prasītāja lūdz apmierināt tās iebildumus attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, saistībā ar kuriem ir konstatēta sajaukšanas iespējas esamība, un/vai attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, saistībā ar kuriem ir konstatēta iespēja, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme netaisnīgi gūst labumu no prasītājas preču zīmes atšķirtspējas vai atpazīstamības vai tai kaitē;

               —

               piespriest otrajai procesa Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otrā procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “IPH IPHONE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35., 38., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5562822

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiskas preču zīmes “IPHONE” Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 2901007 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts, jo Apelāciju padome esot nepareizi piemērojusi šo tiesību normu noteikumus apstrīdētajai preču zīmei


title: Lieta C-43/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-186/12 Copernicus-Trademarks/EUIPO 2016. gada 21. janvārī iesniedza Copernicus-Trademarks Ltd

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-186/12 Copernicus-Trademarks/EUIPO2016. gada 21. janvārī iesniedza Copernicus-Trademarks Ltd

   (Lieta C-43/16 P)
   (2016/C 326/14)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Copernicus-Trademarks Ltd (pārstāvis – C. Röhl, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   Ar 2016. gada 14. jūnija rīkojumu Tiesa (astotā palāta) nolēma, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: Lieta F-10/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. janvārī — ZZ /Komisija

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/29

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. janvārī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-10/12)
   2012/C 65/57
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. A. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru prasītājam atteikts piešķirt dienas naudu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 24. maija lēmumu un tiešo lēmumu noraidīt prasītāja 2011. gada 24. oktobra sūdzību, kā arī piespriest Komisijai izmaksāt dienas naudu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.