title: Civildienesta tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 7.novembrī. # Jacques Hinderyckx pret Eiropas Savienības Padomi. # Civildienesta lietas - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā. # Lieta F-57/06.

text:
      CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2007. gada 7. novembrī
      Lieta F‑57/06
      Jacques Hinderyckx
      pret
      Eiropas Savienības Padomi
      Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – 2005. gada paaugstināšana amatā – Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā – Civildienesta noteikumu 45. panta pārkāpums – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums – Dažādu iestāžu izdoti novērtējuma ziņojumi
      Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar ko Hinderyckx lūdz, pirmkārt, atcelt Padomes iecēlējinstitūcijas lēmumu nepaaugstināt viņu B*8 pakāpē 2005. gada paaugstināšanas amatā
         ietvaros, kā arī paaugstināt viņu minētajā pakāpē un, otrkārt, atlīdzināt ciestos zaudējumus

      Nolēmums Prasību noraidīt. Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina vienu trešdaļu no prasītāja tiesāšanās izdevumiem. Prasītājs
         sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      Kopsavilkums
      1.      Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Amatā nepaaugstināta kandidāta sūdzība
      (Civildienesta noteikumu 25. panta otrā daļa, 45. pants un 90. panta 2. punkts)
      2.      Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums
      (Civildienesta noteikumu 45. pants)
      3.      Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums
      (Civildienesta noteikumu 45. pants; Padomes Regula Nr. 723/2004)
      4.      Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums
      (Civildienesta noteikumu 45. pants)
      1.      Lai gan iecēlējinstitūcijai lēmumos par paaugstināšanu amatā nav jānorāda pamatojums attiecībā uz ierēdņiem, kas nav paaugstināti
         amatā, tai savukārt ir jāpamato lēmums noraidīt amatā nepaaugstināta ierēdņa sūdzību, jo šī lēmuma noraidīt sūdzību pamatojums
         tiek uzskatīts par to pašu, kas ietverts lēmumā, par kuru iesniegta sūdzība.

      Tā kā paaugstināšana amatā saskaņā ar Civildienesta noteikumu 45. panta tekstu notiek pēc izvēles, pietiek, ja lēmuma noraidīt
         sūdzību pamatojums attiecas uz to, vai ir izpildīti juridiskie nosacījumi, kas Civildienesta noteikumos ir paredzēti likumīgai
         paaugstināšanai.

      Turklāt lēmums noraidīt sūdzību, kas iesniegta par lēmumu nepaaugstināt amatā, atbilst prasībai norādīt pamatojumu, ja tas
         ļauj ieinteresētajai personai novērtēt lēmuma nepaaugstināt amatā pamatotību un sniedz tai iespēju celt prasību Kopienu tiesā,
         kā arī šai tiesai pārbaudīt lēmuma par paaugstināšanu amatā likumību.

      Īpaši tāda ierēdņa situācijā, kas ir pārcelts no vienas iestādes uz otru, pat ja sākotnējā iestādē izdotā pēdējā novērtējuma
         ziņojuma īpaši augstais līmenis varētu likt vēlēties, lai būtu norādīts pilnīgāks un detalizētāks pamatojums, iecēlējinstitūcija
         ir izpildījusi prasību norādīt pamatojumu, ja tā precizē, ka salīdzinošā nopelnu izvērtējumā vērā ir ņemti visi ieinteresētās
         personas ziņojumi, norāda, ka, lai padarītu relatīvākas dažādu novērtētāju pieejas, ir apsvērts analītisks un vispārīgs vērtējums,
         un paskaidro, kādā veidā vērā ir ņemts darba stāžs.

      Katrā ziņā, ja iecēlējinstitūcija ir norādījusi vismaz kaut kādu pamatojumu, papildu precizējumus var iesniegt tiesā.
      (skat. 25.–27., 31. un 32. punktu)
      Atsauces
      Tiesa: 1990. gada 7. februāris, C‑343/87 Culin/Komisija, Recueil, I‑225. lpp., 13. punkts; 1993. gada 9. decembris, C‑115/92 P Parlaments/Volger, Recueil, I‑6549. lpp., 22. un 23. punkts.

      Pirmās instances tiesa: 1997. gada 29. maijs, T‑6/96 Contargyris/Padome, Recueil FP, I‑A‑119. un II‑357. lpp., 147. punkts; 1997. gada 18. decembris, T‑142/95 Delvaux/Komisija, Recueil FP, I‑A‑477. un II‑1247. lpp., 84. punkts; 1999. gada 27. aprīlis, T‑283/97 Thinus/Komisija, Recueil FP, I‑A‑69. un II‑353. lpp., 74.–76. punkts; 1999. gada 21. septembris, T‑157/98 Oliveira/Parlaments, Recueil FP, I‑A‑163. un II‑851. lpp., 50. punkts; 2004. gada 10. jūnijs, T‑330/03 Liakoura/Padome, Krājums‑CDL, I‑A‑191. un II‑859. lpp., 42. punkts; 2005. gada 3. februāris, T‑172/03 Heurtaux/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑15. un II‑63. lpp., 44. punkts; 2006. gada 3. oktobris, T‑171/05 Nijs/Revīzijas palāta, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑195. un II‑A‑2‑999. lpp., 42. punkts.

      2.      Iecēlējinstitūcijai ir plaša rīcības brīvība paaugstināmo ierēdņu salīdzinoša nopelnu izvērtējuma veikšanā, un šis salīdzinošais
         vērtējums, kas ir pamatots it īpaši ar novērtējuma ziņojumiem, ir jāveic rūpīgi un objektīvi dienesta interesēs un atbilstoši
         vienlīdzīgas attieksmes principam, izmantojot līdzīgus informācijas avotus un ziņas. Šajā sakarā tai ir Civildienesta noteikumos
         paredzētas tiesības paaugstināmo ierēdņu nopelnus izvērtēt atbilstoši tādai procedūrai un metodei, ko tā uzskata par vispiemērotāko.

      Tādējādi Kopienu tiesas pārbaudei ir jāattiecas tikai uz to, vai, ņemot vērā veidu un līdzekļus, ar kādiem administrācija
         ir varējusi nonākt pie sava vērtējuma, tā nav pārkāpusi savas pilnvaras un tās nav izmantojusi acīmredzami kļūdaini. Tiesa
         tātad nevar iecēlējinstitūcijas veikto kandidātu kvalifikācijas un nopelnu vērtējumu aizstāt ar savu vērtējumu.

      (skat. 43. un 44. punktu)
      Atsauces
      Tiesa: 1976. gada 1. jūlijs, 62/75 De Wind/Komisija, Recueil, 1167. lpp., 17. punkts; 1992. gada 17. decembris, C‑68/91 P Moritz/Komisija, Recueil, I‑6849. lpp., 16. punkts.

      Pirmās instances tiesa: 2000. gada 3. oktobris, T‑187/98 Cubero Vermurie/Komisija, Recueil FP, I‑A‑195. un II‑885. lpp., 59. punkts; 2005. gada 15. septembris, T‑132/03 Casini/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑253. un II‑1169. lpp., 52. punkts un tajā minētā judikatūra un 53. un 54. punkts.

      3.      Novērtējuma ziņojumi gan Civildienesta noteikumu 45. panta redakcijā, kas bija spēkā pirms Regulas Nr. 723/2004, ar ko groza
         Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, stāšanās spēkā 2004. gada 1. maijā, gan tajā, kas ir
         spēkā kopš šī datuma, iecēlējinstitūcijai ir ļoti svarīgs vērtējuma elements ierēdņu paaugstināšanai amatā. Civildienesta
         noteikumu 45. panta versijā, kas bija spēkā pirms 2004. gada 1. maija, bija paredzēts, ka bez novērtējuma ziņojumiem salīdzinošajā
         vērtējumā paaugstināšanas amatā nolūkos vērā bija jāņem arī otrs elements, proti “nopelni”, tomēr konkrēti neprecizējot šī
         jēdziena saturu, kas tomēr tika izdarīts judikatūrā, kurā tika nospriests, ka attiecīgais jēdziens norāda uz citu informāciju
         par ierēdņu administratīvo un personīgo situāciju, padarot relatīvāku vērtējumu, kas veikts, pamatojoties tikai uz novērtējuma
         ziņojumiem.

      Šobrīd Civildienesta noteikumu 45. pants ir skaidrāks attiecībā uz elementiem, kas jāņem vērā paaugstināšanas amatā nolūkā,
         papildus novērtējuma ziņojumiem atsaucoties uz citu valodu lietošanu, nevis tās valodas lietošanu, par kuru attiecīgie ierēdņi
         ir snieguši pierādījumus, ka viņiem ir labas zināšanas, un, ja nepieciešams, veicamo uzdevumu līmeni; principā tieši šo trīs
         elementu aspektā iecēlējinstitūcija šobrīd veic paaugstināmo ierēdņu nopelnu salīdzinošu izvērtējumu un Civildienesta noteikumu
         45. pantā lietotajam jēdzienam “nopelni” tādējādi ir citāda un būtībā plašāka piemērojamība nekā tādam pašam jēdzienam, kas
         bija izmantots šī panta versijā, kas bija piemērojama līdz 2004. gada 1. maijam.

      Turklāt, tā kā judikatūrā pirms Regulas Nr. 723/2004 stāšanās spēkā bija atzīts, ka ierēdņu nopelnu vērtējumā iecēlējinstitūcija
         var pakārtoti ņemt vērā citus elementus, piemēram, kandidātu vecumu un darba stāžu pakāpē vai dienestā, šie pakārtotie elementi
         varētu izrādīties noderīgi arī šobrīd vai arī gadījumā, ja paaugstināmajiem ierēdņiem pēc visu trīs Civildienesta noteikumu
         45. pantā skaidri nosaukto elementu izvērtēšanas ir vienādi nopelni, un varētu pamatoti būt izšķirošais faktors iecēlējinstitūcijas
         izvēlē.

      (skat. 45. un 46. punktu)
      Atsauces
      Pirmās instances tiesa: 1993. gada 25. novembris, T‑89/91, T‑21/92 un T‑89/92 X/Komisija, Recueil, II‑1235. lpp., 49. un 50. punkts; 1996. gada 29. februāris, T‑280/94 Lopes/Tiesa, Recueil FP, I‑A‑77. un II‑239. lpp., 138. punkts; 1997. gada 21. oktobris, T‑168/96 Patronis/Padome, Recueil FP, I‑A‑299. un II‑833. lpp., 35. punkts; 1998. gada 5. marts, T‑221/96 Manzo‑Tafaro/Komisija, Recueil FP, I‑A‑115. un II‑307. lpp., 17. un 18. punkts; 2000. gada 24. februāris, T‑82/98 Jacobs/Komisija, Recueil FP, I‑A‑39. un II‑169. lpp., 36.–39. punkts; 2002. gada 11. jūlijs, T‑163/01 Perez Escanilla/Komisija, Recueil FP, I‑A‑131. un II‑717. lpp., 29. punkts; 2003. gada 9. aprīlis, T‑134/02 Tejada Fernández/Komisija, Recueil FP, I‑A‑125. un II‑609. lpp., 42. punkts.

      4.      Lai gan Kopienu iestādēm, no vienas puses, ir jānodrošina, lai pārcelšana no vienas iestādes uz citu nekavētu pārcelto ierēdņu
         karjeras norisi, un, no otras puses, jāpārbauda no citas iestādes pārceltā ierēdņa situācija, lai pārliecinātos, ka pārceltajiem
         ierēdņiem paaugstināšanas amatā ietvaros nav kaitēts, saskaņā ar Civildienesta noteikumu 45. pantu iestādei nav pienākuma
         izdot precīzus noteikumus, kas regulētu no citas iestādes pārceltu ierēdņu situāciju.

      Iecēlējinstitūcijai ir Civildienesta noteikumos paredzētas pilnvaras paaugstināšanu amatā veikt saskaņā ar tādu procedūru
         un metodēm, ko tā uzskata par atbilstošu. Tādējādi, ievērojot juridisko pamatu, kas paredzēts Civildienesta noteikumu 45. pantā,
         un pienākumu, kas ar to ir uzlikts iestādēm, proti, visos gadījumos veikt salīdzinošu nopelnu izvērtējumu, it īpaši ņemot
         vērā novērtējuma ziņojumus, ierēdnis nevar prasīt, lai iestāde pieņemtu noteikumus, kuros būtu specifiski paredzēta procedūra
         un metodes, kā salīdzināt tajā novērtētos ierēdņus un ierēdņus, kas ir sākuši strādāt iestādē pēc tam, kad viņus ir novērtējusi
         cita iestāde. Šajos apstākļos ierēdnis arī nevar attiecīgajai iestādei pārmest, ka tā savas pilnvaras būtu izmantojusi acīmredzami
         kļūdaini, nepieņemot šādu tiesisko regulējumu, ja viņš nepierāda, ka pastāvēja reāls risks salīdzinošo ierēdņu nopelnu izvērtējumu
         veikt neobjektīvi, trūkstot šajā sakarā veiktiem pasākumiem. Turklāt pretēji Civildienesta noteikumu 43. pantam, kas attiecas
         uz novērtējuma ziņojumiem, no Civildienesta noteikumu 45. panta neizriet pienākums pieņemt tiesisko regulējumu par amatā paaugstināšanas
         procedūru īstenošanu, pat ja atsevišķas iestādes šīs procedūras reglamentē iekšējos lēmumos.

      (skat. 55., 59. un 60. punktu)
      Atsauces
      Pirmās instances tiesa: Cubero Vermurie/Komisija, minēts iepriekš, 68. un 69. punkts; 2004. gada 28. septembris, T‑216/03 Tenreiro/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑245. un II‑1087. lpp., 92. un 95. punkts.


Civildienesta tiesas (otrā palāta) spriedums 2014. gada 10.aprīlī. # Risto Nieminen pret Eiropas Savienības Padomi. # Lieta F-81/12.


title: Vispārējās tiesas spriedums (septītā palāta) 2011. gada 17.februārī. # Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd un Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd pret Eiropas Savienības Padome. # Dempings - Sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu imports - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Labas pārvaldības princips - Regulas (EK) Nr. 384/96 15. panta 2. punkts un 20. panta 4. un 5. punkts (jaunajā redakcijā - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 15. panta 2. punkts un 20. panta 4. un 5. punkts). # Lieta T-122/09.

text:
      Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums – Zhejiang Xinshiji Foods un Hubei Xinshiji Foods/Padome
      (lieta T‑122/09)
      Dempings – Sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu imports – Tiesības uz aizstāvību – Pienākums norādīt pamatojumu – Labas pārvaldības princips – Regulas (EK) Nr. 384/96 15. panta 2. punkts un 20. panta 4. un 5. punkts (tagad – Regulas (EK) Nr. 1225/2009 15. panta 2. punkts un 20. panta 4. un 5. punkts
      1.                     Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Ievērošana administratīvajos procesos – Antidempings – Iestāžu pienākums
            sniegt attiecīgajiem uzņēmumiem informāciju – Piemērojamība – Paziņošanas kārtība – Viena mēneša termiņa neievērošana starp
            galīgās informācijas paziņošanu attiecīgajiem uzņēmumiem un Komisijas galīgo lēmumu vai galīgā lēmuma priekšlikumu – Ietekme
            (Padomes Regulas Nr. 384/96 20. panta 4. punkts) (sal. ar 26., 27. un 29. punktu)
      2.                     Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Izmeklēšana – Iestāžu pienākums sniegt attiecīgajiem uzņēmumiem
            informāciju – Piemērojamība – Precīzu paskaidrojumu par Kopienas nozares pārdošanas apjomu aprēķināšanas metodi nenorādīšana
            galīgajā informācijas dokumentā – Ietekme (Padomes Regulas Nr. 384/96 20. pants) (sal. ar 37., 38. un 40.–42. punktu)
      3.                     Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Kaitējums – Vērā ņemami faktori – Faktori, kas nav Kopienas
            nozarei kaitējumu radošs imports – Izejmateriālu cenu ietekme (Padomes Regulas Nr. 384/96 3. panta 5.–7. punkts) (sal. ar
            52.–62. punktu)
      4.                     Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Kaitējums – Iestāžu rīcības brīvība – Robežas – Pienākums
            rūpīgi un objektīvi izvērtēt visus atbilstošos apstākļus – Iestāžu pienākums sniegt attiecīgajiem uzņēmumiem informāciju –
            Tas, ka Komisija nav paziņojusi pierādījumus, kas pamato salīdzinājuma starp eksporta cenām un Kopienas nozares cenām taisnīgumu
            – Tiesību uz aizstāvību un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums (Padomes Regulas Nr. 384/96 3. panta 2. un 3. punkts un
            20. pants) (sal. ar 75.–80., 84.–86., 90. un 91. punktu)
      5.                     Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Piemērojamība – Pamatojuma neesamības novēršana procesa laikā – Nepieļaujamība (LESD
            296. pants) (sal. ar 92. punktu)
      6.                     Prasība atcelt tiesību aktu – Pamati – Būtisku formas prasību pārkāpums – Iestādes iekšējā reglamenta pārkāpums (LESD 263. pants;
            Padomes Regulas Nr. 384/96 15. panta 2. punkts) (sal. ar 102.–110. punktu)
      Priekšmets

               Prasība atcelt Padomes 2008. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1355/2008, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu un galīgi
                  iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts par dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti,
                  mandarīnu utt.) importu (OV L 350, 35. lpp.), tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītājām

            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	atcelt Padomes 2008. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1355/2008, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē
                     pagaidu maksājumu, kas uzlikts par dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu
                     utt.) importu, tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd un Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd;

                  2)

                  	Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd un Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu;

                  3)

                  	Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd un Hubei
                     Xinshiji Foods Co. Ltd tiesāšanās izdevumiem;

                  4)

                  	Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2011. gada 8.decembrī.#KME Germany AG, KME France SAS un KME Italy SpA pret Eiropas Komisiju.#Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Rūpniecisko vara cauruļu tirgus - Naudas sodi - Tirgus apmērs, pārkāpuma ilgums un sadarbība, ko var ņemt vērā - Efektīva pārsūdzība tiesā.#Lieta C-272/09 P.

text:
      Lieta C‑272/09 P
      KME Germany AG u.c.
      pret
      Eiropas Komisiju
      Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Rūpniecisko vara cauruļu tirgus – Naudas sodi – Tirgus apmērs, pārkāpuma ilgums un sadarbība, ko var ņemt vērā – Efektīva pārsūdzība tiesā
      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pienākums ņemt vērā konkrēto ietekmi uz tirgu – Nosakāmība –
            Apjoms
      (Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkta pirmā daļa)
      2.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Attiecīgā uzņēmuma kopējais apgrozījums – To preču apgrozījums,
            attiecībā uz kurām ir izdarīts pārkāpums – Attiecīga ņemšana vērā – Robežas
      (Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)
      3.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums un ilgums – Apmēra palielināšana pārkāpuma
            ilguma dēļ – Nepieciešamības pierādīt tiešu saikni starp šo pārkāpuma ilgumu un papildu negatīvo ietekmi uz konkurences tiesību
            normām neesamība
      (EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.B punkts)
      4.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Sarežģīts ekonomisks vērtējums – Komisijas rīcības brīvība – Pārbaude tiesā
            – Likumības pārbaude – Apjoms
      (LESD 263. pants; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)
      5.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums un ilgums
      (Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)
      6.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Pamatnostādņu naudas sodu noteikšanai piemērošana – Lēmuma pamatojums – Apjoms
      (Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)
      7.        Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Komisijas rīcības brīvība – Pārbaude tiesā – Savienības tiesas neierobežota
            kompetence – Apjoms
      (LESD 261. pants; Padomes Regulas Nr. 17 17. pants un Padomes Regulas Nr. 1/2003 31. pants)
      8.        Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Konkurences tiesību jomā pieņemto Komisijas
            lēmumu pārbaude tiesā – Likumības un neierobežotas kompetences faktisko un tiesību elementu pārbaude – Pārkāpums – Neesamība
      (LESD 263. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 31. pants)
      1.        Saskaņā ar Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma
         65. panta 5. punktu, 1.A punkta pirmo daļu, novērtējot pārkāpuma smaguma kritēriju, pārkāpuma faktiskā ietekme uz tirgu ir
         jāņem vērā tikai tad, ja tā ir nosakāma. Aizliegtās vienošanās faktiskās ietekmes uz tirgu noteikšana faktiski nozīmē no aizliegtās
         vienošanās izrietošās situācijas tirgū salīdzināšanu ar to situāciju, kāda izrietētu no brīvas konkurences. Šāda salīdzināšana
         noteikti prasa izdarīt pieņēmumus, ņemot vērā mainīgo elementu, kas var ietekmēt tirgu, daudzumu.

      (sal. ar 30. un 31. punktu)
      2.        Kaut arī, lai noteiktu naudas sodu par konkurences normu pārkāpumu, ir pieļaujams ņemt vērā gan uzņēmuma kopējo apgrozījumu,
         kas sniedz norādes par uzņēmuma lielumu un tā ekonomisko potenciālu, gan apgrozījuma daļu, kas rodas no pārkāpumā iesaistītām
         precēm un līdz ar to sniedz norādes par pārkāpuma apmēru, uzņēmuma kopējais apgrozījums sniedz vienīgi aptuvenas un nepilnīgas
         norādes par pēdējā minētā lielumu. Turklāt ir svarīgi nevienam no šiem skaitļiem nepiešķirt nesamērīgu nozīmīgumu salīdzinājumā
         ar citiem pārkāpuma smaguma novērtējuma elementiem.

      (sal. ar 50. un 51. punktu)
      3.        Gadījumā, kad saskaņā ar Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu
         un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 1. punkta B daļu apmērs, kāds paredzēts par pārkāpuma smagumu, tiek palielināts, lai ņemtu
         vērā tā ilgumu, nav nepieciešams faktiski pierādīt tiešu saikni starp pārkāpuma ilgumu un papildu kaitējumu, kāds ir ticis
         nodarīts konkurences tiesību normās paredzētajiem Kopienas mērķiem. EKL 81. panta 1. punkta piemērošanas nolūkā nav nepieciešams
         ņemt vērā nolīguma konkrētās sekas, tiklīdz ir skaidrs, ka tā mērķis ir ierobežot, kavēt vai izkropļot konkurenci. Tā tas
         it īpaši ir gadījumā, kad nolīgumi ietver acīmredzamus konkurences ierobežojumus, tādus kā cenu noteikšana un tirgus sadale.

      (sal. ar 64. un 65. punktu)
      4.        Lai arī jomās, kurās ir jāveic sarežģīti ekonomiski vērtējumi, tādi kā par konkurences normu pārkāpumu uzlikto naudas sodu
         apmēra noteikšana, Komisijai ir rīcības brīvība ar ekonomiku saistītajos jautājumos, tas nenozīmē, ka Savienības tiesai ir
         jāatturas no pārbaudes par to, kā Komisija ir interpretējusi ekonomiska rakstura informāciju. Likumības pārbaudes ietvaros
         Savienības tiesai it īpaši ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un konsekvence, bet arī
         tas, vai šī informācija aptver visu to atbilstošo informāciju, kāda ir jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai
         šī informācija pamato no tās izrietošos secinājumus.

      Savienības tiesai ir jāveic likumības pārbaude, pamatojoties uz elementiem, kādus ir iesniedzis prasītājs, lai pamatotu izvirzītos
         pamatus. Šīs pārbaudes ietvaros tiesa nedrīkst atsaukties uz Komisijas rīcības brīvību ne attiecībā uz to elementu izvēli,
         kādi tiek ņemti vērā, piemērojot Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta
         2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, minētos kritērijus attiecībā uz naudas soda noteikšanu, ne attiecībā uz šo elementu
         novērtēšanu, lai atteiktos veikt detalizētu faktisko un tiesību elementu pārbaudi.

      (sal. ar 94. un 102. punktu)
      5.        Lai noteiktu apmēru naudas sodam par konkurences normu pārkāpumu, ir jāņem vērā pārkāpumu ilgums un visi tie elementi, kas
         ļauj novērtēt pārkāpumu smagumu, piemēram, katra uzņēmuma rīcība, loma saskaņotajās darbībās, ieguvumi no šīm saskaņotajām
         darbībām, lielums un attiecīgo preču vērtība, kā arī risks, kādu šāda veida pārkāpumi rada Eiropas Kopienai. Vērā ir jāņem
         tādi objektīvi elementi kā pret konkurenci vērsto darbību saturs un ilgums, to skaits un intensitāte, skartā tirgus apjoms
         un ekonomiskajai sabiedriskajai kārtībai nodarītais kaitējums. Analīzē ir jāņem vērā arī atbildīgo uzņēmumu relatīvais nozīmīgums
         un tirgus daļa, kā arī iespējamā recidīvā rīcība.

      (sal. ar 96. un 97. punktu)
      6.        Pārskatāmības nodrošināšanai Komisija pieņēma Pamatnostādnes sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17
         15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, kurās tā ir norādījusi, kā tā ņems vērā to vai citu pārkāpuma apstākli,
         un sekas, kādas no minētā var izrietēt attiecībā uz naudas soda apmēru. Šajās pamatnostādnēs, kurās ir iekļauta indikatīva
         uzvedības norma attiecībā uz praksi, kas ir jāievēro un no kuras administrācija konkrētajā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot
         ar vienlīdzīgas attieksmes principu saderīgus iemeslus, ir aprakstīta tikai pārkāpuma izvērtēšanas metode, kādu izmanto Komisija,
         un kritēriji, kādus Komisija ir apņēmusies ņemt vērā, nosakot naudas soda apmēru. Tāpēc Komisijai ir pienākums, kad tā pamato
         savu lēmumu, it īpaši paskaidrot līdzsvarošanu un novērtēšanu, ko tā ir veikusi attiecībā uz vērā ņemtajiem elementiem.

      (sal. ar 99.–101. punktu)
      7.        Runājot par naudas sodu, kas uzlikts par konkurences normu pārkāpumu, apmēra noteikšanu, neierobežota kompetence, kas Savienības
         tiesai saskaņā ar LESD 261. pantu tika atzīta ar Regulas Nr. 17 17. pantu, tagad ir atzīta ar Regulas Nr. 1/2003 31. pantu.
         Šī kompetence pilnvaro tiesu papildus sankciju likumības pārbaudei aizstāt Komisijas vērtējumu ar savu vērtējumu un līdz ar
         to atcelt, samazināt vai palielināt uzlikto naudas sodu vai noteikto kavējuma naudu.

      Tomēr neierobežotas kompetences īstenošana nav pielīdzināma pārbaudei pēc savas ierosmes un tiesvedība Savienības tiesās notiek,
         pamatojoties uz sacīkstes principu. Izņemot absolūtus pamatus, kas tiesai ir jāizvirza pēc savas ierosmes, piemēram, apstrīdētā
         lēmuma pamatojuma neesamību, prasītājs ir tas, kuram ir jāizvirza pamati pret šo lēmumu un jāiesniedz pierādījumi, lai pamatotu
         šos pamatus. Šī procesuālā prasība nav pretrunā normai, saskaņā ar kuru konkurences tiesību normu pārkāpuma gadījumā Komisija
         ir tā, kurai ir jāiesniedz pierādījumi tās konstatētajiem pārkāpumiem un jānorāda pierādījumi, kas juridiski pietiekami pierāda
         pārkāpumu veidojošo faktu esamību. Prasītājam, vēršoties tiesā, tiek prasīts identificēt apstrīdētā lēmuma strīdīgos elementus,
         izteikt šajā sakarā iebildumus un iesniegt pierādījumus, kas var tikt uzskatīti par nopietnām norādēm uz to, ka šie iebildumi
         ir pamatoti.

      (sal. ar 103.–105. punktu)
      8.        Tādējādi līgumos paredzētā konkurences tiesību jomā pieņemto Komisijas lēmumu pārbaude nozīmē, ka Savienības tiesa īsteno
         gan tiesību, gan faktisko elementu pārbaudi un ka tā ir tiesīga novērtēt pierādījumus, atcelt apstrīdēto lēmumu un grozīt
         naudas sodu apmēru. Tāpēc nešķiet, ka LESD 263. pantā paredzētā likumības pārbaude, ko papildina Regulas Nr. 1/2003 31. pantā
         paredzētā neierobežotā kompetence attiecībā uz naudas soda apmēru, ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā
         paredzētā principa par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā prasībām.

      (sal. ar 106. punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2011. gada 8. decembrī (*)

      Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Rūpniecisko vara cauruļu tirgus – Naudas sodi – Tirgus apmērs, pārkāpuma ilgums un sadarbība, ko var ņemt vērā – Efektīva pārsūdzība tiesā
      Lieta C‑272/09 P
      par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2009. gada 15. jūlijā iesniedza
      KME Germany AG, agrāk – KM Europa Metal AG, Osnabruka [Osnabrück] (Vācija),

      KME Francija SAS, agrāk – Tréfimétaux SA, Kurbevuā [Courbevoie] (Francija),

      KME Italy SpA, agrāk – Europa Metalli SpA, Florence (Itālija),

      ko pārstāv M. Siraguza [M. Siragusa], avvocato, A. Vinklers [A. Winckler], avocat, DŽ. Č. Rica [G. C. Rizza], avvocato, T. Grafs [T. Graf], advokat, un M. Pjerdžovanni [M. Piergiovanni], avvocato,

      apelācijas sūdzības iesniedzējas,
      otra lietas dalībniece –
      Eiropas Komisija, ko pārstāv E. Žipinī Furnjē [E. Gippini Fournier] un DŽ. Burke [J. Bourke], pārstāvji, kuriem palīdz C. Tomass [C. Thomas], solicitor, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      atbildētāja pirmajā instancē.
      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], tiesneši U. Lehmuss [U. Lõhmus], A. Ross [A. Rosas] (referents), A. O’Kīfs [A. Ó Caoimh] un A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev],

      ģenerāladvokāte E. Šarpstone [E. Sharpston],

      sekretārs K. Malaceks [K. Malacek], administrators,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 6. oktobra tiesas sēdi,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2011. gada 10. februāra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Ar savām apelācijas sūdzībām KME Germany AG, agrāk – KM Europa Metal AG, KME France SAS, agrāk – Tréfimétaux SA, un KME Italy SpA, agrāk – Europa Metalli SpA (turpmāk tekstā visas kopā – “KME grupa”), prasa atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas [tagad – Eiropas Savienības Vispārējā tiesa] 2009. gada 6. maija
         spriedumu lietā T‑127/04 KME Germany u.c./Komisija (Krājums, II‑1167. lpp.; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru tā noraidīja apelācijas sūdzības
         iesniedzēju prasību atcelt vai samazināt apmēru naudas sodiem, kas tām tika uzlikti ar Komisijas 2003. gada 16. decembra Lēmuma
         C(2004) 4820, galīgā redakcija, par [EKL 81.] pantā un EEZ līguma 53. pantā noteiktās procedūras piemērošanu (Lieta COMP/E‑1/38.240
         – Rūpnieciskās caurules) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) 2. panta c)–e) punktu.

       Atbilstošās tiesību normas
      2        Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17 – Pirmā regula par Līguma [81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.)
         – 15. panta 2. punktā bija noteikts:

      “Komisija ar lēmumu var uzlikt uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām soda naudas [naudas sodus] 1000 līdz 1000000 norēķinu vienību
         vai lielākā apmērā, bet nepārsniedzot 10 % no katra pārkāpēja uzņēmuma iepriekšējā finanšu gada apgrozījuma, ja tie ar nodomu
         vai nolaidības dēļ:

      a)      pārkāpj [EKL 81.] panta 1. punktu vai [EKL 82.] pantu vai
      b)      neizpilda kādu no pienākumiem, kas uzlikts, ievērojot 8. panta 1. punktu.
      Nosakot soda naudas [naudas sodu] apmēru, ņem vērā gan pārkāpuma smagumu, gan tā ilgumu.”
      3        Regulas Nr. 17 17. pantā noteikts:

      “Tiesai ir neierobežota jurisdikcija [neierobežota kompetence] [EKL 229.] panta nozīmē pārskatīt lēmumus, ar ko Komisija noteikusi
         soda naudu [naudas sodu] vai periodisko soda maksājumu [kavējuma naudu]; tā var atcelt, samazināt vai palielināt uzlikto soda
         naudu [naudas sodu] vai periodisko soda maksājumu [kavējuma naudu].”

      4        Regula Nr. 17 tika atcelta un aizstāta ar Padomes 2002. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu
         īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), kura ir piemērojama no 2004. gada 1. maija. Šīs
         regulas 31. pants ir identisks Regulas Nr. 17 17. pantam.

      5        Komisijas paziņojuma ar nosaukumu “Pamatnostādnes sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta
         2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu” (OV 1998, C 9, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), kas bija piemērojams
         apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī, preambulā ir noteikts:

      “Turpmāk izklāstītie principi nodrošina Komisijas lēmumu pārredzamību un objektivitāti gan no uzņēmumu, gan no Eiropas Kopienu
         Tiesas viedokļa, vienlaicīgi atbalstot Komisijai piešķirto diskrecionāro varu, kas noteikta saskaņā ar attiecīgajiem tiesību
         aktiem, noteikt sodanaudu [naudas sodu] līdz 10 % apmērā no uzņēmuma apgrozījuma kopējā apjoma. Šī vara jāīsteno ar saskaņotas
         un nediskriminējošas politikas palīdzību, kura atbilst mērķiem, kas izvirzīti, lai sodītu par konkurences noteikumu pārkāpumiem.

      Jaunā metodoloģija, ko piemēro sodanaudas apjoma [naudas soda apmēra] noteikšanai, atbilst turpmāk minētajiem noteikumiem,
         nosakot vispirms pamatapjomu [pamatsummu], ko palielina, ņemot vērā atbildību pastiprinošus apstākļus, vai samazināts [samazina],
         ņemot vērā atbildību mīkstinošus apstākļus.”

      6        Atbilstoši Pamatnostādņu 1. punktam “[šo] pamatapjomu [pamatsummu] nosaka, ņemot vērā pārkāpuma smagumu un pārkāpuma ilgumu,
         kas ir vienīgie kritēriji, kas izklāstīti Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā”.

      7        Attiecībā uz pārkāpuma smagumu Pamatnostādņu 1. punkta A daļā ir paredzēts, ka, novērtējot pārkāpuma smagumu, ir jāņem vērā
         tā raksturs, faktiskā ietekme uz tirgu gadījumos, kad to iespējams noteikt, un konkrētā ģeogrāfiskā tirgus apjoms. Pārkāpumi
         tiek iedalīti trīs pārkāpumu kategorijās: mazāk smagi pārkāpumi, smagi pārkāpumi un sevišķi smagi pārkāpumi.

      8        Atbilstoši Pamatnostādnēm sevišķi smagi pārkāpumi ir it īpaši horizontāli ierobežojumi, piemēram, “cenu karteļi” un tirgus
         sadales kvotas. Piemērojamā naudas soda pamatsumma ir “vairāk par [EUR] 20 miljoniem”. Pamatnostādnēs ir norādīts uz nepieciešamību
         diferencēt šo pamatsummu, lai ņemtu vērā izdarītā pārkāpuma raksturu, pārkāpumu izdarītāju faktisko ekonomisko spēju izraisīt
         ievērojamus zaudējumus citiem tirgus dalībniekiem, jo īpaši patērētājiem, naudas soda preventīvo iedarbību, kā arī uzņēmumu
         juridiskās un ekonomiskās zināšanas un infrastruktūru, kas ļauj tiem novērtēt, vai viņu rīcība ir pārkāpums. Tāpat Pamatnostādnēs
         ir precizēts, ka, ja pārkāpumā ir iesaistīti vairāki uzņēmumi, atsevišķos gadījumos var būt vajadzība ņemt vērā nodarījuma
         īpašo nozīmi un līdz ar to katra uzņēmuma nodarītā kaitējuma reālo ietekmi uz konkurenci, īpaši gadījumos, kad uzņēmumi, kuri
         izdarījuši viena veida konkurences pārkāpumus, būtiski atšķiras pēc lieluma.

      9        Attiecībā uz pārkāpumu ilgumu Pamatnostādnēs ir nošķirti īslaicīgi pārkāpumi (parasti mazāk nekā viens gads), vidēja termiņa
         pārkāpumi (parasti no viena līdz pieciem gadiem) un ilgtermiņa pārkāpumi (parasti vairāk nekā pieci gadi). Attiecībā uz pēdējiem
         minētajiem ir paredzēta papildu naudas soda summa, kas par katru gadu var tikt noteikta līdz 10 % no summas, kāda noteikta
         par pārkāpuma smagumu. Tāpat Pamatnostādnēs ir paredzēts nostiprināt naudas soda palielināšanu par ilgtermiņa pārkāpumiem,
         lai faktiski sodītu par ierobežojumiem, kas ir negatīvi ietekmējuši patērētājus ilgākā laika posmā, un mudinātu paziņot par
         pārkāpumu vai sadarboties ar Komisiju.

      10      Atbilstoši Pamatnostādņu 2. punktam naudas soda pamatsumma var tikt palielināta, ja pastāv atbildību pastiprinoši apstākļi,
         it īpaši tādi kā atkārtots pārkāpums, ko ir izdarījis viens un tas pats uzņēmums vai uzņēmumi. Saskaņā ar minēto pamatnostādņu
         3. punktu šī pamatsumma var tikt samazināta, ja pastāv īpaši atbildību mīkstinoši apstākļi, piemēram, uzņēmumam ir bijusi
         vienīgi pasīva vērotāja vai sekotāja loma pārkāpumā, nolīgumi nav tikuši efektīvi īstenoti vai ir notikusi uzņēmuma efektīva
         līdzdalība procedūrā par tādu jomu, kas nav minēta Komisijas Paziņojumā par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu
         lietās par aizliegtām vienošanām (OV 1996, C 207, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”).

      11      Pamatnostādnes sākot no 2006. gada 1. septembra tika aizstātas ar Pamatnostādnēm naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas
         Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV C 210, 2. lpp.).

      12      Paziņojumā par sadarbību ir definēti nosacījumi, saskaņā ar kādiem uzņēmumi, kas sadarbojas ar Komisiju laikā, kad tā veic
         rūpīgu izmeklēšanu attiecībā uz aizliegtu vienošanos, var tikt atbrīvoti no naudas soda vai naudas sods var tikt samazināts,
         kas citādi tiem būtu jāmaksā. Saskaņā ar šī paziņojuma B daļu naudas sods tiek samazināts vismaz par 75 % vai vispār netiek
         noteikts uzņēmumam, kas paziņo par aizliegto vienošanos Komisijai, pirms tā ir uzsākusi pārbaudi un nav ieguvusi pietiekamu
         informāciju, lai pierādītu paziņotās aizliegtās vienošanās pastāvēšanu, vai kas pirmais ir iesniedzis noteicošos elementus,
         lai pierādītu aizliegtās vienošanās pastāvēšanu. Saskaņā ar minētā paziņojuma D sadaļu naudas sods uzņēmumam var tikt samazināts
         par 10 % līdz 50 % it īpaši tādos gadījumos, ja pirms paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas šis uzņēmums ir iesniedzis Komisijai
         informāciju, dokumentus vai citus pierādījumus, kas apstiprina apgalvojumu par pārkāpuma izdarīšanu.

      13      Paziņojums par sadarbību sākot no 2002. gada 14. februāra tika aizstāts ar Komisijas paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas
         [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV C 45, 3. lpp.). Tomēr šajā lietā Komisija piemēroja
         Paziņojumu par sadarbību, jo šis paziņojums bija tas, kuru uzņēmumi ņēma vērā, kad tie sadarbojās ar Komisiju.

       Tiesvedības priekšvēsture
      14      Kopā ar citiem no vara un tā sakausējumiem izgatavotu pusfabrikātu ražošanas uzņēmumiem, proti, Wieland Werke AG, kā arī Outokumpu Oyj un Outokumpu Copper Products Oy (turpmāk tekstā visi kopā – “Outokumpu grupa”), apelācijas sūdzības iesniedzējas piedalījās aizliegtā vienošanās ar mērķi vienoties par cenu un sadalīt tirgus rūpniecisko
         cauruļu, it īpaši vara cauruļu, kuras piegādā satītas ruļļos, nozarē.

      15      Pēc pārbaudēm un izmeklēšanas Komisija 2003. gada 16. decembrī pieņēma apstrīdēto lēmumu, kura kopsavilkums ir publicēts 2004. gada
         28. aprīļa Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV L 125, 50. lpp.).

      16      Tiktāl, ciktāl tas skar šīs apelācijas sūdzības, pārsūdzētā sprieduma atbilstošie punkti, kuros Vispārējā tiesa izklāstīja
         apstrīdētā lēmuma daļu, kas attiecas uz naudas soda aprēķināšanu, ir šādi:

      “11      Pirmkārt, attiecībā uz naudas soda sākumsummas noteikšanu Komisija uzskatīja, ka pārkāpums, ko pamatā veido cenu noteikšana
         un tirgu sadale, jau pēc savas būtības ir sevišķi smags pārkāpums (apstrīdētā lēmuma 294. apsvērums).

      12      Lai noteiktu pārkāpuma smagumu, Komisija ņēma vērā arī, ka kartelis ir ietekmējis visu Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) teritoriju
         (apstrīdētā lēmuma 316. apsvērums). Komisija turklāt izvērtēja faktiskās pārkāpuma sekas un konstatēja, ka aizliegtā vienošanās
         ir radījusi “globāla mēroga ietekmi uz tirgu” (apstrīdētā lēmuma 314. apsvērums).

      [..]
      14      Visbeidzot, joprojām nosakot pārkāpuma smagumu, Komisija ņēma vērā, ka rūpniecisko vara cauruļu tirgus ir nozīmīga joma, kuras
         aptuvenā vērtība EEZ līmenī ir 288 miljoni EUR (apstrīdētā lēmuma 318. apsvērums).

      15      Ņemot vērā visus šos apstākļus, Komisija secināja, ka konkrētais pārkāpums ir uzskatāms par sevišķi smagu (apstrīdētā lēmuma
         320. apsvērums).

      [..]
      19      Ceturtkārt, Komisija pārkāpuma, kas norisinājās laikposmā no 1988. gada 3. maija līdz 2001. gada 22. martam, ilgumu kvalificēja
         kā “ilgstošu”. Tādējādi Komisija uzskatīja par piemērotu attiecīgajiem uzņēmumiem uzlikto naudas sodu sākumsummu palielināt
         par 10 % par katru dalības kartelī gadu. [..]

      [..]
      21      Sestkārt, attiecībā uz atbildību mīkstinošiem apstākļiem Komisija norādīja, ka tā bez Outokumpu sadarbības rīcību, kas veido pārkāpumu, būtu varējusi noteikt tikai attiecībā uz četru gadu laikposmu, un tādējādi samazināja
         tās naudas soda pamatsummu par 22,22 miljoniem EUR, kā rezultātā pamatsumma atbilst naudas sodam, kāds tai būtu bijis uzlikts
         par šādu laikposmu (apstrīdētā lēmuma 386. apsvērums).

      22      Septītkārt un visbeidzot, Komisija, pamatojoties uz [..] Paziņojuma par sadarbību D sadaļu, naudas sodu summas samazināja
         par 50 % Outokumpu, par 20 % Wieland [Werke AG] un par 30 % KME grupai (apstrīdētā lēmuma 402., 408. un 423. apsvērums).”

       Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
      17      Apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīja piecus pamatus, un tie visi attiecās uz tām uzliktā naudas soda apmēra noteikšanu.
         Tie bija balstīti, attiecīgi, uz aizliegtās vienošanās faktiskās ietekmes neatbilstošu ņemšanu vērā, lai aprēķinātu naudas
         soda sākumsummu, ar pārkāpumu skartā sektora lieluma neatbilstošu novērtēšanu, naudas soda sākumsummas kļūdainu palielināšanu
         pārkāpuma ilguma dēļ, noteiktu atbildību mīkstinošu apstākļu neņemšanu vērā un nepietiekamu naudas soda apmēra samazināšanu
         atbilstoši Paziņojumam par sadarbību.

      18      Vispārējā tiesa noraidīja katru no šiem pamatiem un prasību kopumā.

       Lietas dalībnieku prasījumi
      19      Savā apelācijas sūdzībā KME grupa prasa Tiesai:

      –        atcelt pārsūdzēto spriedumu;
      –        tiktāl, ciktāl tas ir iespējams, un pamatojoties uz Tiesai iesniegtajiem faktiem, daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu un samazināt
         tai uzliktā naudas soda apmēru;

      –        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā, vai,
      –        pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu, tostarp daļā, kurā Vispārējā tiesa tai ir piespriedusi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus,
         un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

      20      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

      –        apelācijas sūdzību noraidīt un
      –        piespriest KME grupai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

       Par apelācijas sūdzību
      21      KME grupa izvirza piecus pamatus, kas ir balstīti, attiecīgi, uz dažādām kļūdām tiesību piemērošanā, kuras attiecas uz pārkāpuma
         ietekmi uz tirgu, apgrozījuma un pārkāpuma ilguma ņemšanu vērā, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzēju sadarbību un, visbeidzot,
         uz tiesību uz efektīvu pārsūdzību tiesā pārkāpumu.

       Par pirmo pamatu, kas ir balstīts uz dažādām kļūdām tiesību piemērošanā, kuras attiecas uz pārkāpuma ietekmi uz tirgu
       Lietas dalībnieku argumenti
      22      Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka viņu pirmais pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 60.–74. punktu. Šie punkti
         ir minēti pēc lietas dalībnieku argumentu apkopojuma un Vispārējās tiesas nostājas par divu jaunu ekonomisku ziņojumu, kurus
         iesniedza apelācijas sūdzības iesniedzējas, lai pierādītu pārkāpuma faktiskas ietekmes uz tirgu neesamību, pieņemamību, Vispārējai
         tiesai pārsūdzētā sprieduma 59. punktā secinot, ka minētie ziņojumi ir pieņemami.

      23      Pārsūdzētā sprieduma 60.–74. punkts ir formulēti šādi:

      “60      Attiecībā uz šī pamata pamatotību ir jāatzīmē, ka prasītājas ar to apstrīd gan Komisijas veikto pārkāpuma smaguma vērtējumu
         [..], gan arī diferencēto attieksmi, ko tā īstenojusi, ņemot vērā attiecīgo uzņēmumu tirgus daļas [..].

      61      Runājot vispirms par atšķirīgo attieksmi pret attiecīgajiem uzņēmumiem, Komisijas apstrīdētajā lēmumā šajā sakarā norādītais
         pamatojums it īpaši ir saistīts ar rūpēm ņemt vērā “katra uzņēmuma konkrēto nozīmīgumu un tādējādi tā prettiesiskās rīcības
         faktisko ietekmi uz konkurenci” (apstrīdētā lēmuma 322. apsvērums). Tomēr jāuzsver, ka, pamatojoties uz konkrētajā tirgū,
         tādā, kāds ir aprakstīts apstrīdētā lēmuma 326.–329. apsvērumā, esošajām tirgus daļām, Komisija ir tiesīga piemērot atšķirīgu
         attieksmi pat tad, ja nav pierādījumu pārkāpuma faktiskajai ietekmei uz tirgu.

      62      No judikatūras izriet, ka katra attiecīgā uzņēmuma tirgus daļa tirgū, kas ir ierobežojošo darbību mērķis, ir objektīvs elements,
         kas precīzi parāda katra no tiem atbildību saistībā ar minēto darbību potenciālo kaitīgumu normālai konkurencei (šajā ziņā
         skat. [Vispārējās] tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T‑236/01, T‑239/01, no T‑244/01 līdz T‑246/01,
         T‑251/01 un T‑252/01 Tokai Carbon u.c./Komisija, Recueil, II‑1181. lpp., 197. punkts).

      63      Līdzīgi arī attiecībā uz pārkāpuma smaguma vērtējumu ir jānorāda, ka, pat ja Komisija nav pierādījusi, ka aizliegtā vienošanās
         ir faktiski ietekmējusi tirgu, attiecībā uz pārkāpuma kvalificēšanu par “sevišķi smagu” un tādējādi naudas soda apmēru tam
         varētu nebūt nekādas ietekmes.

      64      Šajā sakarā ir jākonstatē, ka no Kopienu sankciju sistēmas konkurences noteikumu pārkāpumiem, kāda tika ieviesta ar Regulu
         Nr. 17, un tās interpretācijas judikatūrā izriet, ka aizliegtās vienošanās jau pašas to būtības dēļ ir uzskatāmas par vislielākā
         naudas soda uzlikšanas pamatu. To iespējamā faktiskā ietekme uz tirgu un it īpaši jautājums, kādā mērā konkurences ierobežojums
         ir izraisījis lielāku tirgus cenu nekā tā, kas būtu pastāvējusi karteļa neesamības gadījumā, nosakot naudas sodu līmeni, nav
         noteicošs kritērijs (šajā ziņā skat. Tiesas 1983. gada 7. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80 Musique Diffusion française u.c./Komisija, Recueil, 1825. lpp., 120. un 129. punkts; 1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑219/95 P Ferriere Nord/Komisija, Recueil, I‑4411. lpp., 33. punkts; 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C‑286/98 P Stora Kopparbergs Bergslags/Komisija, Recueil, I‑9925. lpp., 68.–77. punkts, un 2007. gada 25. janvāra spriedumu lietā C‑407/04 P Dalmine/Komisija, Krājums, I‑829. lpp., 129. un 130. punkts; iepriekš [..] minēto spriedumu apvienotajās lietās Tokai Carbon u.c./Komisija, 225. punkts; skat. arī ģenerāladvokāta Ž. Mišo [J. Mischo] secinājumus Tiesas 2000. gada 16. novembra spriedumam lietā C‑283/98 P Mo och Domsjö/Komisija, Recueil, I‑9855. un I‑9858. lpp., 95.–101. punkts).

      65      Jāpiebilst, ka no Pamatnostādnēm izriet, ka vienošanās vai saskaņotās darbības, kuras, kā tas ir šajā lietā, ir vērstas uz
         cenu noteikšanu un klientūras sadalīšanu, jau pēc savas būtības var tikt kvalificētas kā “sevišķi smagas” un nav nepieciešams,
         lai šāda rīcība radītu īpašu ietekmi vai lai tai būtu īpašs ģeogrāfiskais mērogs. Šo secinājumu apstiprina fakts, ka, lai
         gan par “smagiem” uzskatāmu pārkāpumu aprakstā skaidri ir minēta ietekme uz tirgu un sekas attiecībā uz plašām kopējā tirgus
         jomām, savukārt “sevišķi smagu” pārkāpumu aprakstā nav minēta neviena prasība ne attiecībā uz konkrēto ietekmi uz tirgu, ne
         seku radīšanu īpašā ģeogrāfiskā zonā ([Vispārējās] tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums lietā T‑38/02 Groupe Danone/Komisija, Krājums, II‑4407. lpp., 150. punkts).

      66      Pilnības labad Pirmās instances tiesa uzskata, ka aizliegtās vienošanās faktisko ietekmi uz konkrēto tirgu Komisija no juridiskā
         viedokļa ir pietiekami pierādījusi.

      67      Šajā kontekstā ir jāuzsver, ka prasītāju pieņēmums, saskaņā ar kuru Komisijai gadījumā, ja, lai noteiktu naudas soda summu,
         tā atsaucas uz aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi uz tirgu, esot zinātniski jāpierāda faktisko ekonomisko seku esamība
         tirgū un cēloņsakarība starp ietekmi un pārkāpumu, judikatūrā ir noraidīts.

      68      Pirmās instances tiesa vairākkārt ir nospriedusi, ka aizliegtās vienošanās konkrētā ietekme uz tirgu par pietiekami pierādītu
         ir uzskatāma tad, ja Komisija var sniegt konkrētas un ticamas norādes, kuras ar saprātīgu varbūtību parāda, ka aizliegtā vienošanās
         ir radījusi ietekmi uz tirgu (skat. it īpaši [..] [Vispārējās] tiesas [2005. gada 18. jūlija] spriedumu lietā [T‑241/01] Scandinavian Airlines System/Komisija, [Krājums, II‑2917. lpp.,] 122. punkts; 2006. gada 27. septembra spriedumus lietā T‑59/02 Archer Daniels Midland/Komisija, Krājums, II‑3627. lpp., 159.–161. punkts; lietā T‑43/02 Jungbunzlauer/Komisija, Krājums, II‑3435. lpp., 153.–155. punkts; lietā T‑329/01 Archer Daniels Midland/Komisija, Krājums, II‑3255. lpp., 176.–178. punkts, un lietā T‑322/01 Roquette Frères/Komisija, Krājums, II‑3137. lpp., 73.–75. punkts).

      69      Šajā sakarā ir jānorāda, ka prasītājas nav apstrīdējušas patiesumu iepriekš 13. punktā norādītajiem faktiem, uz kuriem ir
         balstījusies Komisija, lai secinātu par aizliegtās vienošanās konkrētās ietekmes uz tirgu esamību, proti, faktam, ka saskaņotās
         vienošanās nepilnīgas ievērošanas laikposmā cenas samazinājās, bet citos laikposmos strauji pieauga, faktam par datu par pārdošanas
         apjomiem un preču līmeni apmaiņas sistēmas izveidošanu, faktam, ka aizliegtās vienošanās dalībniekiem visiem kopumā piederēja
         nozīmīga tirgus daļa, un faktam, ka aizliegtās vienošanās dalībnieku attiecīgās tirgus daļas visā pārkāpuma laikposmā ir palikušas
         relatīvi stabilas. Prasītājas vienīgi ir norādījušas, ka ar minētajiem faktiem nevarot pierādīt, ka konkrētajam pārkāpumam
         ir bijusi faktiska ietekme uz tirgu.

      70      No judikatūras izriet, ka, pamatojoties uz iepriekšējā punktā minētajām norādēm, Komisija varēja likumīgi secināt, ka pārkāpumam
         ir bijusi konkrēta ietekme uz tirgu (šajā sakarā skat. iepriekš [..] minētos spriedumus lietā Jungbunzlauer/Komisija, 159. punkts, un lietā Roquette Frères/Komisija, 78. punkts; [..] 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T‑59/02 Archer Daniels Midland/Komisija, 165. punkts; iepriekš [..] minēto spriedumu lietā T‑329/01 Archer Daniels Midland/Komisija, 181. punkts; [Vispārējās] tiesas 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no T‑259/02 līdz T‑264/02
         un T‑271/02 Raiffeisen Zentralbank Österreich u.c./Komisija, Krājums, II‑5169. lpp., 285.–287. punkts).

      71      Attiecībā uz prasītāju argumentu, ka lietā ir atrodami saskaņotās vienošanās neievērošanas piemēri, ir jānorāda, ka ar to,
         ka aizliegtās vienošanās dalībnieki ne vienmēr ir ievērojuši nolīgumus, nepietiek, lai izslēgtu ietekmi uz tirgu (šajā ziņā
         skat. iepriekš [..] minēto [Vispārējās] tiesas spriedumu lietā Groupe Danone/Komisija, 148. punkts).

      72      Nevar piekrist arī argumentiem, kurus prasītājas secina no savas pašu rīcības. Uzņēmuma faktiskai rīcībai nav nozīmes aizliegtās
         vienošanās ietekmes uz tirgu vērtējumā, jo vērā tiek ņemtas tikai no pārkāpuma kopumā izrietošās sekas ([Vispārējās] tiesas
         2003. gada 9. jūlija spriedums lietā T‑224/00 Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, Recueil, II‑2597. lpp., 167. punkts). Tāpat Komisijai nevar pārmest, ka apstrīdētā lēmuma 303. apsvērumā tā ir konstatējusi, ka ar
         sākotnējo ziņojumu tās secinājumus par pārkāpuma faktisko ietekmi uz tirgu nevarēja noraidīt. Tajā norādītā ekonometriskā
         analīze attiecas tikai uz skaitliskajiem datiem saistībā ar prasītājām.

      73      Tādējādi, ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, šis pamats ir jānoraida kā nepamatots.
      74      Turklāt Pirmās instances tiesa, īstenojot savu neierobežoto kompetenci un ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskata,
         ka Komisijas izdarīto naudas soda sākumsummas, kas noteikta atkarībā no smaguma, vērtējumu nevar apšaubīt.”

      24      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot neloģiski un neatbilstoši pamatojusi pārsūdzēto spriedumu
         un pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot, ka Komisijai, lai noteiktu apelācijas sūdzības iesniedzējām pārkāpuma
         smaguma dēļ uzliktā naudas soda sākumsummu, bija tiesības ņemt vērā aizliegtās vienošanās ietekmi uz atbilstošo tirgu, nepastāvot
         pienākumam pierādīt, ka nolīgumiem patiešām bija šāda ietekme, un katrā ziņā secinot šādu ietekmi no vienkāršām norādēm. Turklāt
         atzīstot, ka Komisija no juridiskā viedokļa bija pietiekami pierādījusi nolīgumu ietekmi uz tirgu, Vispārējā tiesa acīmredzami
         sagrozīja KME grupas iesniegtos faktus un ekonomiska rakstura pierādījumus.

      25      Komisija vispirms apgalvo, ka pirmais pamats ir neefektīvs. Apelācijas sūdzības iesniedzējas neesot izvirzījušas argumentus
         pret pārsūdzētā sprieduma 60.–65. punktu, kuros Vispārējā tiesa uzskatīja, ka nebija nepieciešams pierādīt pārkāpuma konkrēto
         ietekmi uz tirgu saistībā ar atšķirīgu attieksmi pret attiecīgajiem uzņēmumiem vai pārkāpuma smagumu. Tās esot apstrīdējušas
         vienīgi Vispārējās tiesas pilnības labad sniegto pamatojumu, atbilstoši kuram tā pārsūdzētā sprieduma 67. un turpmākajos punktos
         uzskatīja, ka Komisija no juridiskā viedokļa ir pietiekami pierādījusi aizliegtās vienošanās faktisko ietekmi uz konkrēto
         tirgu.

      26      Komisija atzīmē, ka katrā ziņā pirmais pamats esot nepieņemams, jo tas attiecas uz faktu un pierādījumu vērtējumu.

      27      Turpinājumā tā apgalvo, ka, pēc tās domām, Vispārējā tiesa pareizi novērtēja pierādījumus.

      28      Visbeidzot tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pareizi pamatojusi pārsūdzēto spriedumu, it īpaši tā 72. punktu, ar kuru Vispārējā
         tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītos argumentus un pierādījumus.

       Tiesas vērtējums
      29      Apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd ne Vispārējās tiesas secinājumus, saskaņā ar kuriem pārkāpums tika klasificēts
         par “sevišķi smagu pārkāpumu” Pamatnostādņu izpratnē, ne uzņēmumu nošķiršanu atkarībā no to daļām konkrētajā tirgū, lai ņemtu
         vērā katra uzņēmuma konkrēto nozīmīgumu un līdz ar to šo uzņēmumu prettiesiskās rīcības faktisko ietekmi uz konkurenci. Tās
         apstrīd vienīgi Vispārējās tiesas secinājumus attiecībā uz aizliegtās vienošanās faktisko ietekmi uz tirgu kā elementu, kas
         ņemams vērā, nosakot naudas soda pamatsummu.

      30      Saskaņā ar Pamatnostādņu 1. punkta A daļu, novērtējot pārkāpuma smaguma kritēriju, pārkāpuma faktiskā ietekme uz tirgu ir
         jāņem vērā tikai tad, ja tā ir aprēķināma.

      31      Aizliegtās vienošanās faktiskās ietekmes uz tirgu noteikšana faktiski nozīmē no aizliegtās vienošanās izrietošās situācijas
         tirgū salīdzināšanu ar to situāciju, kāda izrietētu no brīvas konkurences. Šāda salīdzināšana noteikti prasa izdarīt pieņēmumus,
         ņemot vērā mainīgo elementu, kas var ietekmēt tirgu, daudzumu.

      32      Apstrīdētā lēmuma 300. apsvērumā Komisija uzsvēra neiespējamību noteikt, kāda būtu bijusi cenu attīstība vairāk kā 12 gadu
         garā pārkāpuma laikā, ja aizliegtā vienošanās nebūtu pastāvējusi. Atspēkojusi apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītos argumentus,
         Komisija sniedza norādes, kas šī lēmuma 314. apsvērumā tai ļāva secināt, ka pret konkurenci vērstā shēma kopumā ietekmēja
         tirgu, pat ja šo ietekmi nebija iespējams precīzi aprēķināt.

      33      No apstrīdētā lēmuma līdz ar to izriet, ka šajā gadījumā Komisija neuzskatīja par iespējamu naudas soda aprēķināšanas nolūkā
         ņemt vērā šo fakultatīvo elementu, proti, pārkāpuma faktisko ietekmi uz tirgu, jo to nebija iespējams aprēķināt. Pārsūdzētajā
         spriedumā šāds secinājums netika apšaubīts.

      34      Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 68. un 70. punktā atgādināja judikatūru attiecībā uz pierādījumu par aizliegtās vienošanās
         faktisko ietekmi uz tirgu iesniegšanas prasībām. Turklāt minētā sprieduma 69. un 71.–73. punktā tā pārbaudīja, vai Komisija
         no juridiskā viedokļa bija pietiekami pierādījusi aizliegtās vienošanās faktisko ietekmi uz konkrēto tirgu. Taču tā veica
         šo pārbaudi pilnības labad, kā tas ir norādīts minētā sprieduma 66. punktā, un pēc tam tad, kad minētā sprieduma 64. punktā
         tā bija pareizi atgādinājusi, ka aizliegto vienošanos faktiskā ietekme uz tirgu nav izšķirošs kritērijs, nosakot naudas sodu
         apmēru. No minētā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju pamats, kas izvirzīts pret šo Vispārējās tiesas argumentācijas
         daļu, ir neefektīvs.

      35      Katrā ziņā Vispārējās tiesas argumentācija attiecībā uz apstrīdētā lēmuma pamatojumu atbilst apelācijas sūdzības iesniedzēju
         argumentam, kas apkopots pārsūdzētā sprieduma 38. punkta pēdējā teikumā un saskaņā ar kuru pamatojums un secinājumi, kas ietverti
         apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz aizliegtās vienošanās faktisko ietekmi uz tirgu, bija kļūdaini, savstarpēji neapstiprināti
         un pretrunīgi. Vispārējā tiesa secināja, ka pastāvēja elementi, kas ļāva konstatēt šādas ietekmes esamību, bet neapšaubīja
         neiespējamību šo ietekmi precīzi aprēķināt.

      36      Tādējādi Vispārējā tiesa nenonāca pretrunā pati ar sevi, kad tā, pirmkārt, atgādināja principu, saskaņā ar kuru pārkāpuma
         faktiska ietekme uz tirgu nav izšķirošs kritērijs, nosakot naudas sodu apmēru, un, otrkārt, pārbaudīja pamatojumu apstrīdētajā
         lēmumā attiecībā uz šādas ietekmes esamību.

      37      Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējas, kā izriet no to pirmā pamata formulējuma, kļūdaini izsecināja no Vispārējās tiesas
         veiktās pārbaudes, ka, nosakot tām uzliktā naudas soda sākumsummu, bija jāņem vērā pārkāpuma faktiskā ietekme uz tirgu. Šis
         arguments ir balstīts uz kļūdainu pieņēmumu.

      38      Attiecībā uz kritiku par to, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi ekonomiskos pierādījumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējas
         tai bija iesniegušas, netiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa interpretēja ekonomiskos ziņojumus acīmredzami pretēji to formulējumam
         (šajā ziņā skat. 2011. gada 10. februāra spriedumu lietā C‑260/09 P Activision Blizzard Germany/Komisija, Krājums, I‑419. lpp., 57. punkts), bet drīzāk tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu šo ziņojumu satura
         vērtējumā. Katrā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas skaidri nav norādījušas šo ziņojumu daļas, kuras Vispārējā tiesa ir
         interpretējusi pretēji to patiesajai nozīmei. No minētā izriet, ka šis arguments ir nepieņemams.

      39      No šiem elementiem izriet, ka pirmais pamats ir jānoraida.

       Par otro pamatu, kas ir balstīts uz dažādām kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar apgrozījuma ņemšanu vērā
       Lietas dalībnieku argumenti
      40      Otrais pamats ir saistīts ar pārsūdzētā sprieduma 85.–94. punktu. Būtībā tas attiecas uz šī sprieduma 90.–94. punktu, kuri
         ir formulēti šādi:

      “90      Prasītājas šajā sakarā uzskata, pirmkārt, ka vara cena ir ārpus rūpniecisko cauruļu ražotāju kontroles, jo tā tiek noteikta
         atbilstoši [London Metal Exchange], un, otrkārt, ka rūpniecisko cauruļu pircēji paši izlemj, par kādu cenu metālu iegādāties. Tāpat prasītājas uzsver, ka metāla
         cenu izmaiņas nekādā veidā neietekmē to peļņu.

      91      Tomēr ir jākonstatē, ka neviens vērā ņemams iemesls neliek apgrozījumu konkrētajā tirgū aprēķināt, izslēdzot noteiktas ražošanas
         izmaksas. Kā pamatoti norāda Komisija, visās ražošanas nozarēs pastāv gala precē iekļautās izmaksas, ko ražotājs nevar kontrolēt,
         bet kas tomēr ir tā darbību kopumā būtisks elements un ko, nosakot naudas soda sākumsummu, tāpēc nevar izslēgt no tā apgrozījuma
         (šajā sakarā skat. Vispārējās tiesas 2000. gada 15. marta spriedumu apvienotajās lietās T‑25/95, T‑26/95, no T‑30/95 līdz
         T‑32/95, no T‑34/95 līdz T‑39/95, no T‑42/95 līdz T‑46/95, T‑48/95, no T‑50/95 līdz T‑65/95, no T‑68/95 līdz T‑71/95, T‑87/95,
         T‑88/95, T‑103/95 un T‑104/95 Cimenteries CBR u.c./Komisija, Recueil, II‑491. lpp., 5030. un 5031. punkts). Tas, ka vara cena ir rūpniecisko cauruļu galīgās cenas būtiska daļa vai ka vara cenu
         svārstību risks ir daudz augstāks nekā citu izejvielu gadījumā, šo secinājumu neietekmē.

      92      Visbeidzot, attiecībā uz vairākiem prasītāju iebildumiem, ar kuriem tiek apgalvots, ka tā vietā, lai izmantotu apgrozījuma
         konkrētajā tirgū kritēriju, no naudas sodu preventīvās iedarbības mērķa un vienlīdzīgas attieksmes principa viedokļa piemērotāk
         būtu bijis to summu noteikt atkarībā no skartās nozares rentabilitātes vai ar to saistītās pievienotās vērtības, ir jākonstatē,
         ka tie neattiecas uz lietu. Šajā sakarā vispirms ir jākonstatē, ka pārkāpuma smagumu nosaka atkarībā no vairākiem faktoriem,
         attiecībā uz kuriem Komisijai ir rīcības brīvība ([Vispārējās] tiesas 2007. gada 12. decembra spriedums apvienotajās lietās
         T‑101/05 un T‑111/05 BASF/Komisija, Krājums, II‑4949. lpp., 65. punkts), un šajā sakarā nekāds ierobežojošo vai izsmeļošo obligāti vērā ņemamo kritēriju
         saraksts nav noteikts (iepriekš [..] minētais spriedums lietā Dalmine/Komisija, 129. punkts), tādēļ nevis Kopienu tiesai, bet Komisijai tās rīcības brīvības ietvaros un atbilstoši no vienlīdzīgas
         attieksmes principa un Regulas Nr. 17 izrietošajām robežām ir jāizvēlas faktori un skaitļi, ko tā ņem vērā, lai īstenotu EKL
         81. pantā noteikto aizliegumu ievērošanu nodrošinošu politiku.

      93      Turpinot, nav apstrīdams, ka uzņēmuma vai kāda tirgus apgrozījums kā pārkāpuma smaguma novērtēšanas kritērijs katrā ziņā ir
         izplūdis un nepilnīgs. Tajā nav ņemta vērā nedz atšķirība starp nozarēm ar augstu pievienoto vērtību un ar nelielu pievienoto
         vērtību, nedz arī atšķirība starp lielākā un mazākā mērā peļņu nesošiem uzņēmumiem. Tomēr, neraugoties uz aptuvenās precizitātes
         raksturu, šobrīd gan Kopienu likumdevējs, gan arī Komisija un Tiesa apgrozījumu konkurences tiesību ietvaros uzskata par adekvātu
         kritēriju attiecīgo uzņēmumu apmēra un ekonomiskās ietekmes novērtēšanai (skat. it īpaši iepriekš [..] minēto spriedumu apvienotajās
         lietās Musique Diffusion française u.c./Komisija, 121. punkts; Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu, Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004
         par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.) 10. apsvērumu un 14. un 15. pantu).

      94      Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka Komisija pamatoti ir ņēmusi vērā vara cenu, nosakot konkrētā tirgus apmēru.”
      41      Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Kopienu tiesības un neatbilstoši pamatojusi
         pārsūdzēto spriedumu, apstiprinot Komisijas atsauci ? lai novērtētu ar pārkāpumu skartā tirgus apmēru nolūkā noteikt naudas
         soda smaguma elementu ? uz tirgus vērtību, kas esot kļūdaini ietvērusi ieņēmumus no augšupējā tirgū, kas nav “karteļa” tirgus,
         īstenotās pārdošanas, kaut arī karteļa dalībnieki nebija vertikāli integrēti augšupējā tirgū.

      42      Tās paskaidro, ka vara pārstrādes rūpniecībai esot īpašas iezīmes. Proti, klients ir tas, kurš nosaka metāla iegādes brīdi
         Londonas metāla tirgū (London Metal Exchange) un līdz ar to tā cenu. Kaut arī rēķinā, ko cauruļu ražotājs izraksta klientam, norādītā cena ietver pārstrādes starpību,
         tās ņemšana vērā, aprēķinot uzņēmuma apgrozījumu, nozīmētu tirgus ekonomiskās realitātes neņemšanu vērā, ko it īpaši raksturo
         izejmateriāla ievērojamā daļa produkta izmaksās un būtiskās svārstības šī izejmateriāla cenā. Šos faktus konstatēja Vispārējā
         tiesa.

      43      Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju teikto Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, neuzskatot, ka Komisijai
         vajadzēja ņemt vērā Vispārējās tiesas judikatūru un Komisijas lēmumu pieņemšanas praksi, saskaņā ar kurām Komisijai, kad tā
         aprēķina naudas soda sākumsummu un/vai piemēro 10 % apgrozījuma robežvērtību, ir jāņem vērā konkrētā tirgus raksturojums.

      44      Turklāt tās apgalvo, ka, nenošķirot apelācijas sūdzības iesniedzējas no citiem uzņēmumiem, kuru apgrozījumu tik ļoti neietekmē
         izejmateriāla cena, Vispārējā tiesa pārkāpa nediskriminācijas principu, kas uzliek pienākumu piemērot atšķirīgu attieksmi
         atšķirīgās situācijās.

      45      Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd judikatūru, uz kuru pamatojās Vispārējā tiesa un kas ir balstīta uz Komisijas
         rīcības brīvību. Tās uzskata, ka Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi, vai kritēriji, kurus izmantoja Komisija, lai noteiktu
         karteļa smagumu, bija atbilstoši un adekvāti.

      46      Komisija apgalvo, ka tiktāl, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējas aicina Tiesu izdarīt vērtējumu, kas atšķiras no Vispārējās
         tiesas vērtējuma attiecībā uz rūpniecisko cauruļu īpašā rakstura esamību vai neesamību, pamats nav pieņemams. Turklāt tā apstrīd
         KME grupas izklāstītos faktus, proti, ka cauruļu ražotāji, iegādājoties varu, bieži vien rīkojas kā savu klientu aģenti, un noliedz,
         ka Vispārējā tiesa būtu pieņēmusi lēmumu šajā sakarā.

      47      Katrā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 91. punktā pamatoti norādīja, ka visās ražošanas nozarēs pastāv gala precē
         iekļautās izmaksas, ko ražotājs nevar kontrolēt, bet kas tomēr ir tā darbību kopumā būtisks elements un ko, nosakot naudas
         soda sākumsummu, tāpēc nevar izslēgt no tā apgrozījuma.

      48      Tāpat Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 93. punktā pamatoti uzskatīja, ka, neraugoties uz aptuvenās precizitātes raksturu,
         šobrīd gan Kopienu likumdevējs, gan arī Komisija un Tiesa apgrozījumu konkurences tiesību ietvaros uzskata par adekvātu kritēriju
         attiecīgo uzņēmumu apmēra un ekonomiskās ietekmes novērtēšanai.

       Tiesas vērtējums
      49      No pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, ir jāņem vērā liels skaits elementu, kuru raksturs
         un nozīme atšķiras atkarībā no pārkāpuma veida un attiecīgā pārkāpuma konkrētajiem apstākļiem. Šie elementi atkarībā no apstākļiem
         var ietvert preču, kas bija pārkāpuma priekšmets, daudzumu un vērtību, kā arī uzņēmuma lielumu un ekonomisko potenciālu un
         līdz ar to ietekmi, kādu šis uzņēmums varēja īstenot tirgū (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
         Musique Diffusion française u.c./Komisija, 120. punkts).

      50      Kaut arī Tiesa no minētā secināja, ka naudas soda noteikšanas nolūkā ir pieļaujams ņemt vērā gan uzņēmuma kopējo apgrozījumu,
         kas sniedz norādes par uzņēmuma lielumu un tā ekonomisko potenciālu, gan apgrozījuma daļu, kas rodas no pārkāpumā iesaistītām
         precēm un līdz ar to sniedz norādes par pārkāpuma apmēru, tā tomēr atzina, ka uzņēmuma kopējais apgrozījums sniedz vienīgi
         aptuvenas un nepilnīgas norādes par pēdējā minētā lielumu (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Musique Diffusion française u.c./Komisija, 121. punkts; 1998. gada 17. decembra spriedums lietā C‑185/95 P Baustahlgewebe/Komisija, Recueil, I‑8417. lpp., 139. punkts; 2005. gada 28. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz
         C‑208/02 P un C‑213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., 243. punkts; 2006. gada 18. maija spriedums lietā C‑397/03 P Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, Krājums, I‑4429. lpp., 100. punkts, kā arī 2009. gada 19. marta spriedums lietā C‑510/06 P Archer Daniels Midland/Komisija, Krājums, I‑1843. lpp., 74. punkts).

      51      Turklāt Tiesa ir vairākkārt uzsvērusi, ka ir svarīgi nevienam no šiem skaitļiem nepiešķirt nesamērīgu nozīmīgumu salīdzinājumā
         ar citiem pārkāpuma smaguma novērtējuma elementiem (iepriekš minētie spriedumi apvienotajās lietās Musique Diffusion française u.c./Komisija, 121. punkts, un apvienotajās lietās Dansk Rørindustrie u.c./Komisija, 243. punkts; 2006. gada 18. maija spriedums lietā Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, 100. punkts, kā arī 2009. gada 19. marta spriedums lietā Archer Daniels Midland/Komisija, 74. punkts).

      52      Līdz ar to Vispārējā tiesa nepieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 93. punktā atgādinot, ka apgrozījums,
         kaut arī tas ir nenoteikts un nepilnīgs, tomēr ir atbilstošs kritērijs, novērtējot attiecīgo uzņēmumu lielumu un ekonomisko
         potenciālu.

      53      Turklāt Vispārējā tiesa tāpat nepieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 91. punktā atzīstot, ka neviens derīgs
         iemesls neuzliek pienākumu aprēķināt atbilstošā tirgus apgrozījumu, izslēdzot noteiktas ražošanas izmaksas. Kā ģenerāladvokāte
         atzīmēja savu secinājumu 141. punktā, ja būtu pieļaujami, ka dažās lietās tiek ņemts vērā bruto apgrozījums, bet citās ne,
         tad būtu jānosaka tāda proporcija starp neto un bruto apgrozījumu, ko būtu ļoti grūti piemērot un kas izraisītu nebeidzamus
         un neatrisināmus strīdus, tostarp apgalvojumus par diskrimināciju.

      54      Visbeidzot Vispārējā tiesa atbilstoši pamatoja pārsūdzēto spriedumu un īstenoja pārbaudi, ko tai ir pienākums veikt. Tādējādi,
         tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīdēja apgrozījuma izmantošanu, lai novērtētu konkrētā tirgus apmēru, Vispārējā
         tiesa pārsūdzētā sprieduma 88. punktā noraidīja Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējām uzliktā
         naudas soda sākumsumma varētu arī nebūt bijusi zemāka par EUR 35 miljoniem, ja vara cena tiktu atskaitīta no apgrozījuma tirgū.
         Pēc tam pārsūdzētā sprieduma 90. un 91. punktā tā pārbaudīja, vai Komisija, novērtējot tirgus apmēru, nebija kļūdaini ņēmusi
         vērā vara cenu.

      55      No minētajiem apsvērumiem izriet, ka Vispārējā tiesa īstenoja pārbaudi, ko tai ir pienākums veikt, ka tā atbildēja uz apelācijas
         sūdzības iesniedzēju izvirzīto pamatu un nepieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 94. punktā secinot, ka
         Komisija pamatoti ņēma vērā vara cenu, lai noteiktu konkrētā tirgus apmēru.

      56      Runājot par kritiku, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi, vai kritēriji, kādus izmantoja Komisija, lai noteiktu
         karteļa smagumu, bija atbilstoši un adekvāti, ir jāatgādina, ka prasībā, kas celta par lēmumu konkurences jomā, prasītājs
         ir tas, kuram ir jānorāda pamati šajā sakarā, nevis Vispārējai tiesai pēc savas ierosmes ir jāpārbauda elementu, kurus ir
         ņēmusi vērā Komisija, nozīmīgums, lai noteiktu naudas soda apmēru.

      57      Tādēļ otrais pamats nav pamatots.

       Par trešo pamatu, kas ir balstīts uz dažādām kļūdām tiesību piemērošanā attiecībā uz pārkāpuma ilguma ņemšanu vērā
       Lietas dalībnieku argumenti
      58      Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka to trešais pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 100.?105. punktu. Tās apgalvo,
         ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Kopienu tiesības un neskaidri, neloģiski un neatbilstoši pamatojusi šo spriedumu, apstiprinot
         tādu apstrīdētā lēmuma daļu, kurā Komisija bija nepareizi piemērojusi Pamatnostādnes, kā arī ir pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas
         attieksmes principus, pārkāpuma ilguma dēļ nosakot maksimālo procentuālo palielinājumu naudas soda sākumsummai.

      59      Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto no Pamatnostādņu 1. punkta B daļas izriet, ka naudas soda palielinājuma
         pārkāpuma ilguma dēļ mērķis ir “efektīvi sodīt par ierobežojumiem, kas ilgtermiņā ir negatīvi ietekmējuši patērētājus”. Prasība
         par to, ka ir jāpastāv saiknei starp pārkāpuma ilgumu un tā negatīvajām sekām, izriet arī no judikatūras. Taču Vispārējā tiesa
         neesot pārbaudījusi, vai Komisija, novērtējot pārkāpuma smagumu, patiešām piešķīra nozīmi faktam, ka karteļa intensitāte un
         efektivitāte laika gaitā mainījās. Tādēļ Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 104. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka naudas
         soda sākumsumas palielinājums par 125 % nebija acīmredzami nesamērīgs.

      60      Komisija norāda, ka Tiesa neesot kompetenta ar savu vērtējumu attiecībā uz nauda soda apmēru aizstāt Vispārējās tiesas vērtējumu.
         Līdz ar to pamats esot nepieņemams.

      61      Katrā ziņā Vispārējā tiesa esot skaidri un loģiski paskaidrojusi savu vērtējumu, kurā tika sniegta atbilde uz visiem KME grupas izvirzītajiem pamatiem.

       Tiesas vērtējums
      62      Ar savu trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd gan principu par naudas soda palielināšanu, lai ņemtu vērā pārkāpuma
         ilgumu, gan šī principa piemērošanas rezultātu, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, proti, to naudas
         soda sākumsummas, kas tika noteikta EUR 35 miljonu apmērā, palielināšanu par 125 %, lai ņemtu vērā pārkāpuma ilgumu, proti,
         12 gadus un 10 mēnešus, katram dalības pārkāpumā gadam atbilstot 10 % paaugstinājumam. Līdz ar to pamatsumma tika paaugstināta
         līdz EUR 56,88 miljoniem.

      63      Kā atzīmēja ģenerāladvokāte savu secinājumu 162. punktā, rezultāta kritika ir balstīta uz kļūdainu pieņēmumu, proti, ka palielināšanas
         likme bija 125 %, kaut arī patiesībā tā bija tikai 62,51 % (56,88/35 = 1,6251).

      64      Runājot par principu par naudas soda palielināšanu, lai ņemtu vērā pārkāpuma ilgumu, nav nepieciešams faktiski pierādīt tiešu
         saikni starp pārkāpuma ilgumu un palielināto kaitējumu, kāds ir ticis nodarīts konkurences tiesību normās paredzētajiem Kopienas
         mērķiem.

      65      EKL 81. panta 1. punkta piemērošanas nolūkā nav nepieciešams ņemt vērā nolīguma konkrētās sekas, tiklīdz ir skaidrs, ka tā
         mērķis ir ierobežot, kavēt vai izkropļot konkurenci (šajā ziņā skat. 1966. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās 56/64
         un 58/64 Consten un Grundig/Komisija, Krājums, 429. lpp.). Tā tas it īpaši ir gadījumā, kāds ir šajā lietā, kad nolīgumi ietver acīmredzamus konkurences
         ierobežojumus, tādus kā cenu noteikšana un tirgus sadale. Ja ar aizliegto vienošanos tās noslēgšanas brīdī tiek fiksēts stāvoklis
         tirgū, tās ilgums var nostiprināt šī tirgus struktūras, mazinot aizliegtās vienošanās dalībnieku vēlmi pēc jauninājumiem un
         attīstības. Jo ilgāk būs spēkā aizliegtā vienošanās, jo grūtāka un laikietilpīgāka būs atgriešanās pie brīvas konkurences.

      66      Pat ja karteļa intensitāte un efektivitāte laika gaitā mainās, minētais kartelis tomēr turpina eksistēt un līdz ar to vēl
         vairāk nostiprināt tirgus struktūras.

      67      Attiecībā uz gadījumu, kad aizliegtā vienošanās nekad nav tikusi īstenota, ir jāatgādina, ka Pamatnostādņu 3. punktā ir paredzēts,
         ka prettiesisku nolīgumu vai prakses faktiska neīstenošana var būt atbildību mīkstinošs apstāklis, kas var būt par pamatu
         naudas soda pamatsummas samazināšanai. Tomēr šķiet, ka tā tas nav bijis šajā gadījumā, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas
         apstrīdēja nevis aizliegtās vienošanās īstenošanu, ciktāl tā skar viņas, bet vienīgi šīs īstenošanas mainīgās intensitātes
         un aizliegtās vienošanās faktiskās un objektīvās ietekmes uz patērētājiem neņemšanu vērā.

      68      Turklāt faktisko patērētājiem nodarīto kaitējumu var būt grūti noteikt, ņemot vērā lielo skaitu mainīgo elementu, kas ietekmē
         it īpaši ražotā produkta cenas noteikšanu.

      69      Katrā ziņā likumdevējs ir minējis pārkāpuma ilgumu kā elementu, kas kā tāds ir jāņem vērā, nosakot naudas sodu apmēru.

      70      Ņemot vērā šos elementus, Vispārējā tiesa bija tiesīga pārsūdzētā sprieduma 105. punktā kā nepamatotu noraidīt pamatu, kurš
         attiecās uz naudas soda apmēra palielināšanu atbilstoši aizliegtās vienošanās pastāvēšanas ilgumam.

      71      No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka trešais pamats nav pamatots.

       Par ceturto pamatu, kas ir balstīts uz dažādām kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju sadarbības
            ņemšanu vērā
       Lietas dalībnieku argumenti
      72      Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka to ceturtais pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 123.?134. punktu. Tās apgalvo,
         ka Vispārējā tiesa pārkāpa Kopienu tiesības, apstiprinot to apstrīdētā lēmuma daļu, kurā Komisija, pārkāpjot Pamatnostādņu
         3. punkta sesto ievilkumu, kā arī taisnīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, tām atteica samazināt naudas sodu sakarā
         ar to sadarbību ārpus Paziņojuma par sadarbību piemērošanas jomas.

      73      Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju teikto tikai viņām esot bijis jāsamazina naudas sods, jo tās iesniedza pierādījumus
         attiecībā uz pārkāpuma ilgumu atšķirībā no Outokumpu grupas, kas iesniedza vien informāciju par karteļa kopējo pastāvēšanas ilgumu.

      74      Komisija apgalvo, ka, tā kā KME grupa aicina Tiesu ar savu vērtējumu aizstāt Vispārējās tiesas vērtējumu, ceturtais pamats ir nepieņemams.

      75      Turklāt šis pamats ir arī nepamatots. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa skaidri un loģiski paskaidroja savu vērtējumu attiecībā
         uz gadījumiem, kad var tikt piešķirts daļējs atbrīvojums, atbildot uz visiem KME grupas izvirzītajiem tiesību argumentiem.

      76      Runājot par Outokumpu grupas naudas soda samazināšanu, Komisija atzīmē, ka, pamatojoties uz šīs grupas iesniegto informāciju, Komisija varēja veikt
         izmeklēšanu un iegūt pierādījumus. Apelācijas sūdzības iesniedzējas atviegloja uzdevumu ar pierādījumu iesniegšanu vairāk
         kā 16 mēnešus pēc tam, kad to bija izdarījusi Outokumpu grupa, bet ne vairāk. Pretēji tam, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas liek noprast savā apelācijas sūdzībā, tām nevarēja
         piešķirt arī daļēju atbrīvojumu saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas
         [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos, jo šāds atbrīvojums tiek piešķirts tad, ja tiek pierādīti “fakti, par kuriem
         Komisija iepriekš nav zinājusi”, ko nevar apgalvot attiecībā uz karteļa kopējo ilgumu.

      77      Visbeidzot Komisija uzsver, ka daļēja atbrīvojuma piešķiršana gadījumā, uz kuru atsaucās apelācijas sūdzības iesniedzējas,
         būtu pretrunā Paziņojuma par sadarbību D sadaļai, kurā jau ir paredzēta naudas soda samazināšana gadījumos, ja uzņēmums ir
         iesniedzis Komisijai informāciju, dokumentus vai citus pierādījumus, kas palīdz apstiprināt izdarītā pārkāpuma esamību.

       Tiesas vērtējums
      78      Jāatgādina, ka saskaņā ar Paziņojumu par sadarbību tikai to uzņēmumu, kurš pirmais iesniedz izšķirošus pierādījumus par aizliegtas
         vienošanās esamību, var atbrīvot no naudas soda vai būtiski samazināt tā apmēru.

      79      Pārsūdzētā sprieduma 144. un 145. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja apstākļus, kādos sadarbojās apelācijas sūdzības iesniedzējas
         un Outokumpu grupa. Taču šie ir ar faktiem saistīti apsvērumi un vērtējumi, kas Tiesai apelācijas tiesvedībā nav jāpārbauda.

      80      Turklāt, ņemot vērā konstatējumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas sadarbojās pēc tam, kad bija notikusi sadarbība ar Outokumpu grupu, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 147. punktā pamatoti secināja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neatradās situācijā,
         kas bija salīdzināma ar Outokumpu grupas situāciju, un līdz ar to tās netika diskriminētas.

      81      Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējas nav norādījušas, kādā ziņā Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā
         saistībā ar pārsūdzētā sprieduma 130. un 131. punktā izklāstīto pamatojumu, un it īpaši nav paskaidrojušas, kādā ziņā pierādījumu
         par Komisijai jau zināmiem faktiem iesniegšana vairāk pamatotu naudas soda samazināšanu, ņemot vērā atbildību mīkstinošus
         apstākļus, nekā agrāk iesniegta un Komisijai iepriekš nezināma informācija. No minētā izriet, ka šis arguments ir nepieņemams,
         jo ir pārāk neprecīzs.

      82      No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka ceturtais pamats vienā tā daļā nav pieņemams un otrā daļā nav pamatots.

       Par piekto pamatu, kas ir balstīts uz tiesību uz efektīvu pārsūdzību tiesā pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      83      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārkāpa Kopienu tiesības un to pamattiesības uz efektīvu pārsūdzību
         tiesā un liedza šo pamattiesību brīvu izmantošanu, neveicot to argumentu detalizētu un pilnīgu izvērtēšanu un pārmērīgi un
         nepamatoti paļaujoties uz Komisijas rīcības brīvību.

      84      Tās norāda, ka “rīcības brīvības” un “tiesas pietātes” doktrīna vairs nedrīkst tikt piemērota, jo Kopienu tiesības šobrīd
         raksturo Komisijas uzlikto naudas sodu ārkārtīgi lielais apmērs, kas ir attīstība, kura bieži tiek saukta par Savienības konkurences
         tiesību ietvaros pastāvošo “kriminālsodīšanu” de facto.

      85      Turklāt EKL 81. panta 3. punktā paredzētā izņēmuma, kas tika ieviests ar Regulu Nr. 1/2003, tieša piemērošana, aizstājot agrāko
         atļauju piešķiršanas sistēmu, pēc definīcijas izslēdz jebkādu Komisijas rīcības brīvību, piemērojot konkurences tiesību normas,
         un tādējādi tiesām, kas kontrolē to, kā Komisija konkrētos gadījumos piemēro konkurences tiesību normas, dod tiesības izmantot
         vienīgi ļoti ierobežotu tiesas pietāti.

      86      Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Komisijas rīcības brīvību nevarot pamatot ar apgalvotām Komisijas plašākām
         pilnvarām sarežģītu faktu vai ekonomisku jautājumu izvērtēšanā. Šajā ziņā tās atzīmē, ka gan Tiesa, gan Vispārējā tiesa ir
         veiksmīgi uzsākušas kompleksu lietu īpaši intensīvu izvērtēšanu.

      87      Tāpat, ņemot vērā neierobežoto kompetenci, kas Vispārējai tiesai ir piešķirta ar EKL 229. pantu un Regulas Nr. 1/2003 31. pantu,
         Vispārējā tiesa nevar atvēlēt Komisijai nekādu rīcības brīvību ne vien attiecībā uz piemērotu un samērīgu naudas soda apmēra
         noteikšanu, bet arī attiecībā uz metodes šādu aprēķinu veikšanai izvēli. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēju domām, Vispārējai
         tiesai ir jāizvērtē, kā Komisija katrā gadījumā ir novērtējusi prettiesiskās rīcības smagumu un ilgumu, un šo vērtējumu Vispārējā
         tiesa līdz ar to var aizstāt ar savu vērtējumu, atceļot, samazinot vai palielinot naudas sodu.

      88      Apelācijas sūdzības iesniedzējas tāpat atgādina, ka Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir apstiprinājusi, ka administratīvo tiesību
         īstenošana, izmantojot administratīvos lēmumus un naudas sodus, pati par sevi nav uzskatāma par 1950. gada 4. novembrī Romā
         parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. panta 1. punkta pārkāpumu.
         Tomēr šī īstenošana ir jāreglamentē ar pietiekami stingrām procesuālajām garantijām, apvienojot tās ar efektīvas pārbaudes
         tiesā sistēmu, kas ietver neierobežotu kompetenci attiecībā uz administratīvo lēmumu izvērtēšanu. Tiesības uz “efektīvu pārsūdzību
         tiesā” esot iekļautas arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “harta”) 47. pantā.

      89      Komisija vispirms apgalvo, ka piektais pamats ir pārāk vispārīgs un neprecīzs, lai to izvērtētu Tiesa. Turpinājumā tā atzīmē,
         ka KME grupa neapstrīd Komisijas lēmumu pārbaudes tiesā pamatsistēmu un nepaskaidro, kādā ziņā Vispārējās tiesas atsauces uz Komisijas
         rīcības brīvību pierāda, ka Vispārējā tiesa ir neatbilstoši pārbaudījusi apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ņemot vērā otro, trešo
         un ceturto pamatu, kurus KME grupa izvirzīja Vispārējā tiesā.

      90      Visbeidzot, saskaņā ar Komisijas teikto, KME grupa tikai atsaucas uz “krimināltiesiskajām apsūdzībām” un ECPAK 6. panta 1. punktu, bet neizdara no tā nekādus secinājumus.

       Tiesas vērtējums
      91      Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd gan veidu, kādā Vispārējā tiesa atzina, ka tai ir jāņem vērā Komisijas
         plašā rīcības brīvība, gan veidu, kādā tā faktiski izvērtēja apstrīdēto lēmumu. Tās atsaucas gan uz ECPAK 6. pantu, gan hartu,
         taču skaidri nenorāda, vai šajā sakarā tās apstrīd pārbaudes tiesā principus vai arī veidu, kādā Vispārējā tiesa īstenoja
         savu pārbaudi šajā konkrētajā gadījumā.

      92      Princips par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ir Savienības tiesību vispārējs princips, kas šodien ir izteikts hartas 47. pantā
         (skat. 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑279/09 DEB, Krājums, I‑13849. lpp., 30. un 31. punkts; 2011. gada 1. marta rīkojumu lietā C‑457/09 Chartry, Krājums, I‑819. lpp., 25. punkts, kā arī 2011. gada 28. jūlija spriedumu lietā C‑69/10 Samba Diouf, Krājums, I‑0000. lpp., 49. punkts).

      93      Iestāžu lēmumu pārbaude tiesā tika noteikta ar pamatlīgumiem. Papildus tiesiskuma pārbaudei, kas šobrīd ir paredzēta LESD
         263. pantā, attiecībā uz sodiem, kas paredzēti regulās, tika paredzēta kontrole ar neierobežotu kompetenci.

      94      Attiecībā uz tiesiskuma pārbaudi Tiesa ir atzinusi, ka, lai arī jomās, kurās ir jāveic sarežģīti ekonomiski vērtējumi, Komisijai
         ir rīcības brīvība ar ekonomiku saistītajos jautājumos, tas nenozīmē, ka Savienības tiesai ir jāatturas no pārbaudes par to,
         kā Komisija ir interpretējusi ekonomiska rakstura informāciju. Savienības tiesai it īpaši ir jāpārbauda ne vien izvirzīto
         pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un konsekvence, bet arī tas, vai šī informācija aptver visu to atbilstošo informāciju,
         kāda ir jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai šī informācija pamato no tās izrietošos secinājumus (skat. 2005. gada
         15. februāra spriedumu lietā C‑12/03 P Komisija/Tetra Laval, Krājums, I‑987. lpp., 39. punkts, kā arī 2007. gada 22. novembra spriedumu lietā C‑525/04 P Spānija/Lenzing, Krājums, I‑9947. lpp., 56. un 57. punkts).

      95      Attiecībā uz sodiem par konkurences tiesību pārkāpumiem Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkta otrajā daļā bija paredzēts, ka,
         lai noteiktu naudas soda summu, papildus pārkāpuma smagumam ir jāņem vērā tā ilgums.

      96      Tiesa ir atzinusi, ka, lai noteiktu naudas sodu apmēru, ir jāņem vērā pārkāpumu ilgums un visi tie elementi, kas ļauj novērtēt
         pārkāpumu smagumu, piemēram, katra uzņēmuma rīcība, loma saskaņotajās darbībās, ieguvumi no šīm saskaņotajām darbībām, lielums
         un attiecīgo preču vērtība, kā arī risks, kādu šāda veida pārkāpumi rada Eiropas Kopienai (iepriekš minētais spriedums apvienotajās
         lietās Musique Diffusion française u.c./Komisija, 129. punkts, iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 242. punkts, kā arī 2009. gada 3. septembra spriedums lietā C‑534/07 P Prym un Prym Consumer/Komisija, Krājums, I‑7415. lpp., 96. punkts).

      97      Tāpat Tiesa ir norādījusi, ka ir jāņem vērā tādi objektīvi elementi kā pret konkurenci vērsto darbību saturs un ilgums, to
         skaits un intensitāte, skartā tirgus apjoms un ekonomiskajai sabiedriskajai kārtībai nodarītais kaitējums. Analīzē ir jāņem
         vērā arī atbildīgo uzņēmumu relatīvais nozīmīgums un tirgus daļa, kā arī iespējamā recidīvā rīcība (2004. gada 7. janvāra
         spriedums apvienotajās lietās C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P Aalborg Portland u.c./Komisija, Recueil, I‑123. lpp., 91. punkts).

      98      Šis lielais elementu skaits uzliek Komisijai pienākumu veikt pārkāpuma apstākļu detalizētu izvērtēšanu.

      99      Pārskatāmības nodrošināšanai Komisija pieņēma Pamatnostādnes, kurās tā ir norādījusi, kā tā ņems vērā to vai citu pārkāpuma
         apstākli, un sekas, kādas no minētā var izrietēt attiecībā uz naudas soda apmēru.

      100    Pamatnostādnēs – par kurām Tiesa ir atzinusi, ka tajās ir iekļauta indikatīva uzvedības norma attiecībā uz praksi, kas ir
         jāievēro un no kuras administrācija konkrētajā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot ar vienlīdzīgas attieksmes principu saderīgus
         iemeslus (iepriekš minētais 2006. gada 18. maija spriedums lietā Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, 91. punkts) – ir aprakstīta tikai pārkāpuma izvērtēšanas metode, kādu izmanto Komisija, un kritēriji, kādus Komisija
         ir apņēmusies ņemt vērā, nosakot naudas soda apmēru.

      101    Jāatgādina pienākums pamatot Savienības aktus. Šajā gadījumā šim pienākumam ir īpaša nozīme. Komisijai ir pienākums pamatot
         savu lēmumu un it īpaši paskaidrot līdzsvarošanu un novērtēšanu, ko tā ir veikusi attiecībā uz vērā ņemtajiem elementiem (šajā
         ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Prym un Prym Consumer/Komisija, 87. punkts). Pamatojuma esamība ir jāizvērtē tiesai pēc savas ierosmes.

      102    Turklāt Savienības tiesai ir jāveic tiesiskuma pārbaude, pamatojoties uz elementiem, kādus ir iesniedzis prasītājs, lai pamatotu
         izvirzītos pamatus. Šīs pārbaudes ietvaros tiesa nedrīkst atsaukties uz Komisijas rīcības brīvību ne attiecībā uz to elementu
         izvēli, kādi tiek ņemti vērā, piemērojot Pamatnostādnēs minētos kritērijus, ne attiecībā uz šo elementu novērtēšanu, lai atteiktos
         veikt detalizētu faktisko un tiesību elementu pārbaudi.

      103    Tiesiskuma pārbaudi papildina neierobežota kompetence, kas Savienības tiesai saskaņā ar LESD 261. pantu tika atzīta ar Regulas
         Nr. 17 17. pantu un pašlaik – ar Regulas Nr. 1/2003 31. pantu. Šī kompetence pilnvaro tiesu papildus sankciju tiesiskuma pārbaudei
         aizstāt Komisijas vērtējumu ar savu vērtējumu un līdz ar to atcelt, samazināt vai palielināt uzlikto naudas sodu vai noteikto
         kavējuma naudu (šajā ziņā skat. 2002. gada 15. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P,
         no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, I‑8375. lpp., 692. punkts).

      104    Tomēr ir jāuzsver, ka neierobežotas kompetences īstenošana nav pielīdzināma pārbaudei pēc savas ierosmes, un jāatgādina, ka
         Savienības tiesās notiek uz sacīkstes principa balstīta tiesvedība. Izņemot absolūtus pamatus, kas tiesai ir jāizvirza pēc
         savas ierosmes, piemēram, apstrīdētā lēmuma pamatojuma neesamību, prasītājs ir tas, kuram ir jāizvirza pamati pret šo lēmumu
         un jāiesniedz pierādījumi, lai pamatotu šos pamatus.

      105    Šī procesuālā prasība nav pretrunā normai, saskaņā ar kuru konkurences tiesību normu pārkāpuma gadījumā Komisija ir tā, kurai
         ir jāiesniedz pierādījumi tās konstatētajiem pārkāpumiem un jānorāda elementi, kas no tiesību viedokļa pietiekami pierāda
         pārkāpumu veidojošo faktu esamību. Prasītājam, vēršoties tiesā, tiek prasīts identificēt apstrīdētā lēmuma strīdīgos elementus,
         izteikt šajā sakarā iebildumus un iesniegt pierādījumus, kas var tikt uzskatīti par nopietnām norādēm uz to, ka šie iebildumi
         ir pamatoti.

      106    Tādējādi līgumos paredzētā pārbaude nozīmē, ka Savienības tiesa īsteno gan faktisko, gan tiesību elementu pārbaudi un ka tā
         ir tiesīga novērtēt pierādījumus, atcelt apstrīdēto lēmumu un grozīt naudas sodu apmēru. Tāpēc nešķiet, ka LESD 263. pantā
         paredzētā tiesiskuma pārbaude, ko papildina Regulas Nr. 1/2003 31. pantā paredzētā neierobežotā kompetence attiecībā uz naudas
         soda apmēru, ir pretrunā hartas 47. pantā paredzētā principa par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā prasībām.

      107    No minētā izriet, ka piektais pamats, ciktāl runa ir par pārbaudes tiesā noteikumiem, ņemot vērā efektīvu tiesību aizsardzību
         tiesā, ir nepamatots.

      108    Ciktāl runa ir par veidu, kādā Vispārējā tiesa veica apstrīdētā lēmuma pārbaudi, apelācijas sūdzības piektais pamats ir saistīts
         ar apelācijas sūdzības otro, trešo un ceturto pamatu un līdz ar to Tiesa to jau ir izvērtējusi.

      109    Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka, lai arī Vispārējā tiesa vairākkārt, it īpaši pārsūdzētā sprieduma 35.?37., 92., 103., 115., 118.,
         129. un 141. punktā, atsaucās uz “rīcības brīvību”, “būtisku rīcības brīvību” vai “plašu rīcības brīvību”, kāda ir Komisijai,
         šādas norādes tai netraucēja neierobežoti un pilnībā izvērtēt faktiskos un tiesību apstākļus, ko tai ir pienākums veikt.

      110    No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka piektais pamats ir nepamatots.

      111    Līdz ar to neviens no pamatiem, ko KME grupa ir izvirzījusi savas apelācijas sūdzības pamatošanai, nav atbalstāms un līdz ar to tā ir jānoraida.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      112    Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu,
         lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks,
         kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest KME grupai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež KME grupai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
      1)      apelācijas sūdzību noraidīt;
      2)      KME Germany AG, KME France SAS un KME Italy SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – angļu.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 2001. gada 25.oktobrī. # Toshiba Europe GmbH pret Katun Germany GmbH. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Landgericht Düsseldorf - Vācija. # Direktīva 84/450/EEK un Direktīva 97/55/EK. # Lieta C-112/99.


Tiesas spriedums (sestā palāta) 2002. gada 24.oktobrī. # kriminālprocess pret Gottfried Linhart un Hans Biffl. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Verwaltungsgerichtshof - Austrija. # Tiesību aktu tuvināšana. # Lieta C-99/01.


Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 7. marta spriedums.#Acino AG (agrāk Acino Pharma GmbH) pret Eiropas Komisiju.#Cilvēkiem paredzētas zāles – Atsevišķu aktīvo vielu klopidogrelu saturošu zāļu partiju tirdzniecības apturēšana un atsaukšana – Tirdzniecības atļaujas grozījums – Aizliegums laist zāļu tirgū – Regula (EK) Nr. 726/2004 un Direktīva 2001/83/EK – Samērīgums – Pienākums norādīt pamatojumu.#Lieta T‑539/10.