title: lieta C-161/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/9

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (lieta C-161/07)
   (2007/C 140/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un G. Braun, pārstāji)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Austrijas Republika ir pārkāpusi EKL 43. pantu, jo, lai komercreģistrā reģistrētu sabiedrības, pamatojoties uz Eiropas Savienības jauno dalībvalstu, izņemot Maltu un Kipru, pilsoņu pieteikumu, šim nolūkam pieprasa pašnodarbinātas personas statusa atzīšanu nodarbinātības dienestā vai atbrīvojuma apliecinājuma uzrādīšanu, un šajā sakarā personālsabiedrības biedru, kā arī sabiedrības ar ierobežotu atbildību mazākuma akcionāru, kas sabiedrībai sniedz darba pakalpojumus, ko parasti sniedz darba tiesisko attiecību ietvaros, pašnodarbinātas personas statusa atzīšanas procedūras laikā, kas nav ilgāks par trim mēnešiem, nav atļauta pašnodarbinātas personas darbība;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   EKL 43. panta pirmā daļa ikvienam dalībvalsts pilsonim garantē tiesības veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, lai tajā uzsāktu vai izvērstu darbības kā pašnodarbinātām personām, kā arī citā dalībvalstī dibināt sabiedrības un vadīt uzņēmumus. Kā EKL 12. pantā noteiktā vispārējā diskriminācijas aizlieguma principa izteikums EKL 43. pants aizliedz diskrimināciju pilsonības dēļ pašnodarbinātības jomā. Prasība par vienlīdzīgu attieksmi salīdzinājumā ar valsts pilsoņiem ir noteikta EKL 43. panta otrajā daļā. Saskaņā ar šo noteikumu brīvība veikt uzņēmējdarbību ietver tiesības sākt un izvērst jebkāda veida darbības kā pašnodarbinātām personām, kā arī dibināt un vadīt uzņēmumus, jo īpaši sabiedrības citas dalībvalsts teritorijā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus saviem pilsoņiem paredz tās valsts tiesību akti, kurā notiek šī uzņēmējdarbība.
   Lai reģistrētu saskaņā ar Austrijas tiesībām dibinātu sabiedrību, pamatojoties uz kādas Eiropas Savienības dalībvalsts, kas pievienojusies 2004. gada 1. maijā, izņemot Maltu un Kipru, pilsoņa pieteikumu, komercreģistra tiesas Austrijā pieprasīja viņa pašnodarbinātas personas statusa apliecinājumu. Atšķirība starp pašnodarbinātām personām un darbiniekiem tiek noteikta, ņemot vērā “darbības patieso ekonomisko saturu”. Saskaņā ar Austrijas tiesībām īpaši personālsabiedrības biedri, kā arī sabiedrības ar ierobežotu atbildību biedri, kuriem pieder mazāk nekā 25 % daļu un kuri sniedz tādus darba pakalpojumus, ko parasti sniedz darba tiesisko attiecību ietveros, tiek uzskatīti par darbiniekiem, kas nav pašnodarbinātas personas. Šāds pieņēmums ir spēkā tik ilgi, kamēr nodarbinātības dienesta reģionālā iestāde, pamatojoties uz biedra iesniegumu, atzīst, ka viņam ir būtiska ietekme uzņēmuma vadībā. Pieteikuma iesniedzējam pašam ir jāiesniedz pierādījumi par pašnodarbinātas personas statusu. Līdz pašnodarbinātas personas statusa atzīšanai ar lēmumu, taču ne ilgāk kā trīs mēnešus, attiecīgās personas nevar veikt savu darbību.
   Šāds noteikums nav saderīgs ar EKL 43. pantā paredzēto brīvību veikt uzņēmējdarbību. Tas ierobežo pašnodarbinātu personu no astoņām dalībvalstīm brīvību veikt uzņēmējdarbību Austrijā, jo tas viņiem ievērojami apgrūtina sabiedrības dibināšanu, kam turklāt nav nekāda attaisnojuma. Pat gadījumā, ja attiecīgajam noteikumam ir ierobežota piemērošanas joma, tas nezaudē diskriminējošo raksturu. Pat ja attiecīgo astoņu dalībvalstu pilsoņiem nav vienmēr un bez izņēmumiem jāiesniedz pieteikums, izšķirošs ir apstāklis, ka Austrijas un pārējo dalībvalstu pilsoņiem šāds pieteikums nekad nav jāiesniedz. Turklāt pārejas noteikumi pievienošanās līgumos paredz ierobežojums tikai un vienīgi attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos. Attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību nav šādas ierobežojumu noteikšanas iespējas. Tas, ka attiecīgais noteikums, ņemot vērā tā ratio legis, paredz novērst pārejas noteikumu par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos apiešanu un tā mērķis nav ierobežot brīvību veikt uzņēmējdarbību, nemaina faktu, ka minētais noteikums iznākumā ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību.
   Saskaņā ar EKL 46. pantu brīvību veikt uzņēmējdarbību var vienīgi ierobežot, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai veselības aizsardzības apsvērumiem, kā arī primāriem vispārējo interešu iemesliem, ja runa nav par skaidri diskriminējošiem pasākumiem. Šādam pamatbrīvību ierobežojumiem jebkurā gadījumā jābūt piemērotiem izvirzītā mērķa sasniegšanai un tie nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai. Attiecīgais Austrijas noteikums neatbilst minētajām attaisnojuma prasībām.
   Nekas neliecina, ka attiecīgo astoņu dalībvalstu pilsoņi apies pārejas noteikumus, par ko baidījās Austrijas valdībā, tādā apmērā, ka patiesi tiktu apdraudēta Austrijas darba tirgus darbība. Turklāt divi kritēriji, kas tiek izmantoti, lai novērtētu nodarbinātības veidu — darba veids un ietekme uzņēmuma vadībā — nav piemēroti, lai nošķirtu darbinieka darbu un pašnodarbinātas personas darbību. Runājot par ierobežojuma nepieciešamību, no Austrijas valdības apsvērumiem skaidri neizriet, kādēļ vēlāku pārbaudi pēc sabiedrības reģistrācijas nevar uzskatīt par mazāk traucējošu līdzekli izvirzītā mērķa sasniegšanai.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 18. janvārī lietā T-93/02 Confédération nationale du Crédit mutuel pret Eiropas Kopienu Komisiju (Valsts atbalsts — Francijas Republikas veiktie pasākumi par labu “Crédit mutuel” — “Livret bleu” — Lēmums 2003/216/EK — Pienākums sniegt pamatojumu — Prasība atcelt tiesību aktu)

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/13

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 18. janvārī
   lietā T-93/02 Confédération nationale du Crédit mutuel pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Valsts atbalsts - Francijas Republikas veiktie pasākumi par labu “Crédit mutuel” - “Livret bleu” - Lēmums 2003/216/EK - Pienākums sniegt pamatojumu - Prasība atcelt tiesību aktu)
   (2005/C 69/25)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā T-93/02 Confédération nationale du Crédit mutuel, Parīze (Francija), ko pārstāv A. Carnelutti, avocat, ko atbalsta Francijas Republika (pārstāvji - G. de Bergues un F. Million, kas norādīja adresi Luksemburgā), pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis - G. Rozet, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt Komisijas 2002. gada 15. janvāra lēmumu 2003/216/EK par Francijas Republikas piešķirto valsts atbalstu “papildu kompensācijas” veidā, kas samaksāta “Livret bleu” mehānisma ietvaros savākto un administrēto naudas līdzekļu izmaksām par labu Crédit mutuel (OV 2003, L88, 39. lpp.), Pirmās instances tiesa (otrā palāta paplašinātā sastāvā) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesnese V. Tiili, tiesneši A. W. H. Meij, M. Vilaras un N. J. Forwood, sekretārs J. Palacio González, galvenais administrators, 2005. gada 18. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Komisijas 2002. gada 15. janvāra lēmumu 2003/216/EK par Francijas Republikas sniegto valsts atbalstu Credit mutuel;

               2)

               Komisija sedz savus, kā arī prasītājas izdevumus;

               3)

               Francijas Republika sedz savus izdevumus pati.

      (1)  OV C 131, 01.06.2002.


title: Lieta C-9/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 21. jūnija spriedums (Amtsgericht Kehl (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Regula (EK) Nr. 562/2006 — Kopienas Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) — 20. un 21. pants — Iekšējo robežu šķērsošana — Pārbaudes iekšzemē — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atļautas pārbaudes, lai noskaidrotu identitāti personām, kas apturētas identitātes noskaidrošanai 30 kilometru apgabalā no robežas ar citām Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu, līgumslēdzējām valstīm — Iespēja veikt pārbaudi neatkarīgi no attiecīgās personas uzvedības un īpašu apstākļu esamības — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atļauti atsevišķi personu kontroles pasākumi dzelzceļa staciju teritorijā

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 21. jūnija spriedums (Amtsgericht Kehl (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A

   (Lieta C-9/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (EK) Nr. 562/2006 - Kopienas Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) - 20. un 21. pants - Iekšējo robežu šķērsošana - Pārbaudes iekšzemē - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atļautas pārbaudes, lai noskaidrotu identitāti personām, kas apturētas identitātes noskaidrošanai 30 kilometru apgabalā no robežas ar citām Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu, līgumslēdzējām valstīm - Iespēja veikt pārbaudi neatkarīgi no attiecīgās personas uzvedības un īpašu apstākļu esamības - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atļauti atsevišķi personu kontroles pasākumi dzelzceļa staciju teritorijā)
   (2017/C 277/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Kehl

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      A

      Piedaloties: Staatsanwaltschaft Offenburg

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 67. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 562/2006, ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulu (ES) Nr. 610/2013, 20. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā un kurā attiecīgās dalībvalsts policijas iestādēm ir piešķirtas pilnvaras pārbaudīt jebkuras personas identitāti 30 kilometru plašā teritorijā no šīs dalībvalsts sauszemes robežas ar citām Konvencijas, ar kuru īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta Šengenā (Luksemburga) 1990. gada 19. jūnijā, līgumslēdzējām valstīm, lai kavētu vai nepieļautu nelikumīgu ieceļošanu vai nelikumīgu uzturēšanos minētās dalībvalsts teritorijā vai lai novērstu atsevišķus noziedzīgus nodarījumus, kas ir vērsti pret robežas drošību, neatkarīgi no attiecīgās personas uzvedības un īpašu apstākļu esamības, ja vien šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts nepieciešamais šo pilnvaru regulējums, kas garantē, ka šo pilnvaru praktiskajai īstenošanai nevar būt robežpārbaudēm līdzvērtīga iedarbība; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               LESD 67. panta 2. punkts, kā arī Regulas Nr. 562/2006, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Regulu (ES) Nr. 610/2013, 20. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds aplūkots pamatlietā, ar kuru attiecīgās dalībvalsts policijas iestādēm, lai kavētu vai nepieļautu nelikumīgu ieceļošanu šīs dalībvalsts teritorijā, tiek piešķirtas pilnvaras vilcienos un šīs dalībvalsts dzelzceļa infrastruktūras teritorijā pārbaudīt jebkuras personas identitāti vai robežšķērsošanas dokumentus, kā arī šajā nolūkā īslaicīgi aizturēt un iztaujāt jebkuru personu, ja šīs pārbaudes ir pamatotas ar apzināto situāciju vai robežpolicijas pieredzi, ar nosacījumu, ka minēto pārbaužu veikšanai valsts tiesībās ir paredzēti precizējumi un ierobežojumi, kuri nosaka šo pārbaužu intensitāti, biežumu un selektivitāti; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


title: Lieta C-495/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 20. jūlija spriedumu lietā T-745/14 TeamBank/EUIPO – Easy Asset Management (“EASY CREDIT”) 2016. gada 15. septembrī iesniedza TeamBank AG Nürnberg

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 20. jūlija spriedumu lietā T-745/14 TeamBank/EUIPO – Easy Asset Management (“EASY CREDIT”) 2016. gada 15. septembrī iesniedza TeamBank AG Nürnberg

   (Lieta C-495/16 P)
   (2017/C 078/11)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: TeamBank AG Nürnberg (pārstāvis – D. Terheggen, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Easy Asset Management AD

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: lieta T-87/05: Pirmās instances tiesas 2005. gada 21. septembra spriedums — EDP/Eiropas Kopienu Komisija (Konkurence — Koncentrācija — Regula (EEK) Nr. 4064/89 — Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Portugāles elektrības un gāzes tirgus — GDP iegāde, ko veicis EDP un Eni — Direktīva 2003/55/EK — Gāzes tirgus liberalizācija — Saistības)

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/22

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 21. septembra spriedums — EDP/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-87/05) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Regula (EEK) Nr. 4064/89 - Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Portugāles elektrības un gāzes tirgus - GDP iegāde, ko veicis EDP un Eni - Direktīva 2003/55/EK - Gāzes tirgus liberalizācija - Saistības)
   (2005/C 281/42)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EDP — Energias de Portugal, SA, Lisabona (Portugāle), (pārstāvji — C. Butelju Monišs [C. Botelho Moniz], R. Garsija-Galjardo [R. García-Gallardo], A. Veitbrehts [A. Weitbrecht] un H. Ruiss Kalsado [J. Ruiz Calzado], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bukē [A. Bouquet] un M. Šneiders [M. Schneider], kas norādīja adresi Luksemburgā)
   ko atbalsta: Gas Natural SDG, SA, Barselona (Spānija) (pārstāvji — H. Peress-Bustamants Kesters [J. Perez-Bustamante Köster] un P. Suaress Fernandess [P. Suárez Fernández], advokāti)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 9. decembra Lēmumu C(2004) 4715 final, ar ko koncentrācija, ar kuru EDP — Energias de Portugal un Eni Portugal Investment SpA ierosināja iegūt kopīgu kontroli pār Gás de Portugal SGPS SA (lieta COMP/M.34400 — EDP/ENI/GDP).
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               katrs no lietas dalībniekiem sedz savus atbilstošos tiesāšanās izdevumus sakarā ar iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005


title: Lieta T-110/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta spriedums — Siemens /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Tirgus sadale — Ietekme kopējā tirgus ietvaros — Turpināta pārkāpuma jēdziens — Pārkāpuma ilgums — Noilgums — Naudas sodi — Samērīgums — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Vadošā loma — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība)

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/10

         Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta spriedums — Siemens/Komisija
   (Lieta T-110/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Tirgus sadale - Ietekme kopējā tirgus ietvaros - Turpināta pārkāpuma jēdziens - Pārkāpuma ilgums - Noilgums - Naudas sodi - Samērīgums - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Vadošā loma - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība)
   2011/C 113/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Siemens AG (Berlīne un Minhene, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji I. Brinker, T. Loest un C. Steinle, pēc tam I. Brinker un C. Steinle, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Arbault un O. Weber, pēc tam X. Lewis un R. Sauer, un visbeidzot R. Sauer un A. Antoniadis, pārstāvji)

      Priekšmets

   Prioritāri, prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6762, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.899 — Gāzes izolācijas slēgiekārtas), kā arī, pakārtoti, prasība samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Siemens AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 140, 23.06.2007.


title: Lieta C-42/07: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 8. septembra spriedums (Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, bijusī Baw International Ltd/Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — EKL 49. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi — Azartspēļu rīkošana internetā)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/9

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 8. septembra spriedums (Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, bijusī Baw International Ltd/Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
   (lieta C-42/07) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EKL 49. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi - Azartspēļu rīkošana internetā)
   2009/C 267/15
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji:
      Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, bijusī Baw International Ltd

      Atbildētājs:
      Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto — EKL 43., 49. un 56. panta intepretācija — Valsts tiesību akti, kas noteiktai organizācijai rezervē ekskluzīvas tiesības rīkot izlozes un totalizatorus un kvalificē kā pārkāpumu derību par sporta notikumiem rīkošanu, reklamēšanu un organizēšanu, tai skaitā Internet tīklā — Aizliegums citā dalībvalstī reģistrētam uzņēmumam, kas nodarbojas ar derību un izložu rīkošanu, reklamēt, organizēt un rīkot šādas derības un izlozes Internet tīklā un uzvarētāju rīcībā nodot balvu vērtību

      Rezolutīvā daļa:

   ar EKL 49. pantu nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamata prāvā apskatāmais, saskaņā ar kuru tādiem pakalpojumu sniedzējiem kā Bwin, kas dibināti citās dalībvalstīs, kurās tie likumīgi sniedz identiskus pakalpojumus, tiek aizliegts piedāvāt azartspēles internetā minētās dalībvalsts teritorijā.

      (1)  OV C 69, 24.03.2007.


title: Apvienotās lietas C-463/04 un C-464/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī ( Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federconsumatori , Adiconsum , ADOC , Ercole Pietro Zucca (C-463/04) un Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA , Filippo Cuccia , Giacomo Fragapane , Pietro Angelo Puggioni , Annamaria Sanchirico , Sandro Sartorio (C-464/04)/ Comune di Milano (EKL 56. pants — Kapitāla brīva aprite — Ierobežojumi — Privatizētie uzņēmumi — Valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru akciju sabiedrības statūtos var piešķirt valstij vai publisko tiesību iestādei, kurai pieder šīs sabiedrības kapitāldaļas, tiesības tieši iecelt vienu vai vairākus valdes locekļus)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/2

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) un Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)/Comune di Milano

   (Apvienotās lietas C-463/04 un C-464/04) (1)

   (EKL 56. pants - Kapitāla brīva aprite - Ierobežojumi - Privatizētie uzņēmumi - Valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru akciju sabiedrības statūtos var piešķirt valstij vai publisko tiesību iestādei, kurai pieder šīs sabiedrības kapitāldaļas, tiesības tieši iecelt vienu vai vairākus valdes locekļus)
   (2008/C 22/02)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca Zucca (C-463/04) un Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)

      Atbildētāja: Comune di Milano

      Personas, kas iestājušās lietā: AEM SpA (C-463/04 un C-464/04), Edison SpA (C-463/04)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — EKL 56. panta interpretācija — Valsts likums, kas publisko tiesību subjektiem privatizētos uzņēmumos ļauj iecelt valdes locekļus vai revidentus — Piemērošana, ko veic pašvaldības iestāde, kurai privatizēta uzņēmuma kapitālā pieder ievērojama daļa
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā Itālijas Civilkodeksa 2449. pants, saskaņā ar kuru akciju sabiedrības statūti var piešķirt valstij vai publisko tiesību subjektam, kam pieder daļas šīs sabiedrības kapitālā, tiesības tieši iecelt vienu vai vairākus valdes locekļus, kura pati par sevi vai, kā pamata lietās, kopā ar tādu noteikumu kā 1994. gada 31. maija Dekrēta-likuma Nr. 332, kas pēc grozījumu izdarīšanas kļuva par 1994. gada 30. jūlija Likumu Nr. 474, kas ir grozīts ar 2003. gada 24. decembra Likumu Nr. 350, 4. pants, kas minētajai valstij vai subjektam piešķir tiesības piedalīties to valdes locekļu ievēlēšanā pēc saraksta, kurus tie nav iecēluši tieši, pieļauj, ka šai valstij vai subjektam ir nesamērīgas kontroles tiesības salīdzinājumā ar to dalību minētās sabiedrības kapitālā.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta T-521/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. novembrī — Confortel Gestión /ITSB — Homargrup ( CONFORTEL AQUA 4 )

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/41

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. novembrī — Confortel Gestión/ITSB — Homargrup (“CONFORTEL AQUA 4”)
   (Lieta T-521/10)
   ()
   2011/C 30/74
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Confortel Gestión, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis — I. Valdelomar Serrano)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Homargrup, SA (Sta Susana, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2010. gada 5. augusta lēmumu lietā R 1359/2009-2 un līdz ar to reģistrēt Kopienas preču zīmi “CONFORTEL AQUA 4” Nr. 5.276.951 attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām klasēm, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CONFORTEL Aqua 4” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 41., 43. un 44. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Homargrup, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska un grafiska preču zīmes “AQUA” un “A AQUA HOTEL” un Spānijas vārdiskas un grafiska preču zīmes “AQUAMARINA”, “AQUATEL” un “AQUAMAR” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-31/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. jūnija rīkojums — Rossi /ITSB — K & L Ruppert Stiftung ( Rossi )

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/36

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. jūnija rīkojums — Rossi/ITSB — K & L Ruppert Stiftung (“Rossi”)
   (Lieta T-31/05) (1)

   (2008/C 197/66)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 93, 16.4.2005.


title: Lieta C-555/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. novembrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/27

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. novembrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-555/10)
   ()
   2011/C 30/45
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, transponējot pirmo dzelzceļa tiesiskā regulējuma pakotni, Austrijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 91/440/EEK 6. panta 3. punktā un II pielikumā redakcijā pēc grozījumiem un Direktīvas 2001/14/EK 4. panta 2. punktā un 14. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka valsts tiesībās nav pareizi transponēta direktīvā paredzētā Austrijas dzelzceļa infrastruktūras pārvaldītāja autonomija.
   Uzņēmuma, kurš veic būtiskus dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanas uzdevumus un uzņēmuma, kas sniedz dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumus, Austrijā pastāvošā organizatoriskā struktūra vienā holdingā esot pieļaujama. Tomēr esot jānodrošina, lai varētu garantēt šo uzņēmumu saimniecisko autonomiju.
   Īpaši holdings nedrīkstot nekādā veidā kontrolēt meitas sabiedrību, kura veic būtiskus dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanas uzdevumus. Tas Austrijā neesot nodrošināts. Infrastruktūras pārvaldītāja autonomiju neuzraugot neatkarīga iestāde un konkurentiem neesot efektīvu pārsūdzības iespēju gadījumā, kad kādam uzņēmumam tiek piemērota labvēlīgāka attieksme.
   Neesot arī pietiekamu normatīvu vai līgumisku noteikumu, kas regulētu attiecības starp holdinga sabiedrību un tās meitas sabiedrību, kura veic būtiskus dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanas uzdevumus.
   Komisija uzskata, ka šaubas par saimniecisko autonomiju rada arī ievērojamā pārklāšanās holdinga un tā meitas sabiedrības personāla jomā, piemēram, attiecīgo valžu dubultfunkcijas. Esot nepieciešams viena uzņēmuma vadību uz dažiem gadiem nepielaist darbam otra uzņēmuma vadošajās pozīcijās. Turklāt būtiskos uzdevumus veicošā uzņēmuma vadība esot jāieceļ tikai neatkarīgas uzraudzības iestādes pārraudzībā.
   Turklāt esot nepieciešams telpiski un no apkalpojošā personāla aspekta nošķirt arī attiecīgās informācijas sistēmas, lai nodrošinātu uzņēmuma, kam uzticēta dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanas būtisko uzdevumu veikšana, autonomiju.


title: Lieta T-336/07: Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Telefónica un Telefónica de España /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Spānijas platjoslas interneta piekļuvis tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Tarifu šķēres — Tirgu noteikšana — Dominējošais stāvoklis — Ļaunprātīga izmantošana — Cenu starpības samazināšanas aprēķināšana — Ļaunprātīgas izmantošanas sekas — Komisijas kompetence — Tiesības uz aizstāvību — Subsidiaritāte — Samērīgums — Tiesiskā drošība — Lojāla sadarbība — Labas pārvaldības princips — Naudas sodi)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/13

         Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Telefónica un Telefónica de España/Komisija
   (Lieta T-336/07) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Spānijas platjoslas interneta piekļuvis tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Tarifu šķēres - Tirgu noteikšana - Dominējošais stāvoklis - Ļaunprātīga izmantošana - Cenu starpības samazināšanas aprēķināšana - Ļaunprātīgas izmantošanas sekas - Komisijas kompetence - Tiesības uz aizstāvību - Subsidiaritāte - Samērīgums - Tiesiskā drošība - Lojāla sadarbība - Labas pārvaldības princips - Naudas sodi)
   2012/C 138/21
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Telefónica, SA (Madride, Spānija) un Telefónica de España, SA (Madride) (pārstāvji — F. González Díaz un S. Sorinas Jimeno, velāk F. González Díaz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier un K. Mojzesowicz)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: France Telecom España, SA (Pozuelo de Alarcon, Spānija) (pārstāvji — S. Martínez Lage, H. Brokelmann un M. Ganino, advokāti); Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) (Madride) (pārstāvji — L. Pineda Salido un I. Cámara Rubio, advokāti); un European Competitive Telecommunications Association (Wokingham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — M. Di Stefano un A. Salerno, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 4. jūlija Lēmumu C(2007) 3196, galīgā redakcija, par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.784 — Wanadoo España pret Telefónica) un pakārtoti prasība atcelt vai samazināt prasītājām uzliktā naudas soda summu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Telefónica, SA un Telefónica de España, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, France Telecom España, SA, Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) un European Competitive Telecommunications Association tiesāšanās izdevumus saskaņā ar pēdējo minēto prasījumiem.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-377/12: Prasība, kas celta 2012. gada 22. augustā — Spa Monopole /ITSB — Olivar Del Desierto ( “OLEOSPA” )

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/27

      Prasība, kas celta 2012. gada 22. augustā — Spa Monopole/ITSB — Olivar Del Desierto (“OLEOSPA”)
      (Lieta T-377/12)
      (2012/C 331/52)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Beļģija) (pārstāvji — L. De Brouwer, E. Cornu un É. De Gryse, advokāti)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Olivar Del Desierto, SL (Almería, Spānija)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 135/2011-4;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Olivar Del Desierto, SL

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “OLESPA”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 35. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7 268 832

         Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

         Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Beniluksa vārdiskas preču zīmes “SPA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. un 32. klasē

         Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt un iebildumus noraidīt

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-421/11 P: Tiesas 2012. gada 7. februāra rīkojums — Total SA, Elf Aquitaine SA /Eiropas Komisija (Apelācija — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Metakrilātu tirgus — “Uzņēmuma” jēdziens — Prezumpcija par izšķirošu ietekmi — Pienākums norādīt pamatojumu — Labas pārvaldības princips — Res judicata spēka paplašināšana — Palielinošā faktora piemērošana preventīvas ietekmes nodrošināšanai — Naudas soda nedalāmība — Neierobežota kompetence)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/12

         Tiesas 2012. gada 7. februāra rīkojums — Total SA, Elf Aquitaine SA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-421/11 P) (1)

   (Apelācija - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Konkurence - Aizliegta vienošanās - Metakrilātu tirgus - “Uzņēmuma” jēdziens - Prezumpcija par izšķirošu ietekmi - Pienākums norādīt pamatojumu - Labas pārvaldības princips - Res judicata spēka paplašināšana - Palielinošā faktora piemērošana preventīvas ietekmes nodrošināšanai - Naudas soda nedalāmība - Neierobežota kompetence)
   2012/C 133/21
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Total SA, Elf Aquitaine SA (pārstāvji — E. Morgan de Rivery un A. Noël-Baron, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Bottka un B. Gencarelli)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 7. jūnija spriedumu lietā T-206/06 Total un Elf Aquitaine/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2006. gada 31. maija Lēmumu C(2006) 2098, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.645 — Metakrilāti) — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Piešķirto kompetenču un samērīguma principu pārkāpums — Acīmredzami kļūdaina interpretācija — Tiesību uz aizstāvību, taisnīguma un vienlīdzīgu iespēju nodrošināšanas principu pārkāpums — Pienākums norādīt pamatojumu — Labas pārvaldības principa pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Total SA un Elf Aquitaine SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta C-18/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums ( Upper Tribunal ( Tax and Chancery Chamber ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs/Philips Electronics UK Ltd (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Nodokļu tiesību akti — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Nodokļu atvieglojums — Valsts tiesību akti, kas izslēdz citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības uzņēmuma nerezidenta zaudējumu, kas gūti valstī, nodošanu tās pašas grupas ietvaros esošai sabiedrībai, kas ir reģistrēta šajā valstī)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs/Philips Electronics UK Ltd

      (Lieta C-18/11) (1)

      (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Nodokļu tiesību akti - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Nodokļu atvieglojums - Valsts tiesību akti, kas izslēdz citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības uzņēmuma nerezidenta zaudējumu, kas gūti valstī, nodošanu tās pašas grupas ietvaros esošai sabiedrībai, kas ir reģistrēta šajā valstī)
      (2012/C 331/06)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

         Atbildētāja: Philips Electronics UK Ltd

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — LESD 49. panta interpretācija — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Nodokļu tiesību akti — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Nodokļu samazināšana — Valsts tiesību akti, ar kuriem izslēdz iespēju zaudējumus, kas sabiedrības, kas reģistrēta citā dalībvalstī, uzņēmumam radušies valsts teritorijā, nodot tās pašas grupas sabiedrībai, kas reģistrēta valsts teritorijā

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  EKL 43. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka sabiedrības nerezidentes brīvības veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī ierobežojums rodas situācijā, kad saskaņā ar valsts tiesību aktiem iespējai, izmantojot grupas atvieglojumu sabiedrības, kas ir šīs valsts rezidente, labā, nodot zaudējumus, kas radušies sabiedrības nerezidentes pastāvīgajam uzņēmumam šajā dalībvalstī, ir piemērojams nosacījums, kas paredz, ka šādus zaudējumus nevar izmantot ārvalstu nodokļu segšanas nolūkā, lai gan līdzīgs nosacījums nav paredzēts zaudējumiem, kas radušies šajā dalībvalstī un kuru nodošanu veic sabiedrība rezidente;

                  2)

                  sabiedrības nerezidentes brīvības veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī ierobežojumu, kas tiek izskatīts pamattiesvedībā, nevar attaisnot primāri vispārējo interešu apsvērumi, kuru mērķis ir novērst zaudējumu dubultu izmantošanu un saglabāt līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas tiesību sadalījumu starp dalībvalstīm vai abi šie mērķi kopā;

                  3)

                  situācijā, kāda ir izskatīta pamattiesvedībā, valsts tiesa nedrīkst piemērot nevienu valsts tiesību noteikumu, kas būtu pretrunā EKL 43. pantam.

         (1)  OV C 89, 19.03.2011.


title: Lieta T-631/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. novembrī – Stena Line Scandinavia/Komisija

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/22

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. novembrī – Stena Line Scandinavia/Komisija
   (Lieta T-631/15)
   (2016/C 059/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Zviedrija) (pārstāvji – P. Alexiadis, Solicitor, L. Sandberg-Mørch, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 23. jūlija lēmumu par valsts atbalstu SA.39078 (2014/N) (Dānija) Fehmarn Belt Fixed Link projekta finansēšanai un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva kļūdu, secinot, ka finansējums, kas piešķirts Femern A/S par Dānijas iekšzemes dzelzceļa savienojumiem, nav uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva kļūdu, secinot, ka atbalsta pasākumi, kas piešķirti Femern A/S par Fixed Link, ir saderīgi ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu. Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka Fehmarn Belt Fixed Link projekts bija visas Eiropas interesēs un ka atbalsts bija vajadzīgs un samērīgs. Tāpat Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz pārmērīgu konkurences izkropļojumu novēršanu, līdzsvara kritēriju un valsts garantiju mobilizāciju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru. Prasītāja apgalvo, ka ir pierādījumi par nopietnām grūtībām saistībā ar iepriekšējās izmeklēšanas procedūras garumu un apstākļiem. Turklāt tā apgalvo, ka nav veikta pietiekama un pilnīga analīze attiecībā uz Femern A/S piešķirto finansējumu Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumiem, Fehmarn Belt Fixed Link projekta esamību visas Eiropas interesēs, valsts atbalsta nepieciešamību un samērīgumu un visbeidzot attiecībā uz pārmērīgu konkurences traucējumu novēršanu un līdzsvara kritēriju.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Komisija neesot sniegusi pamatojumu saistībā ar Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumiem, saistībā ar Fehmarn Belt Fixed Link projekta esamību visas Eiropas interesēs, saistībā ar atbalsta nepieciešamību un samērīgumu un visbeidzot saistībā ar pārmērīgu konkurences traucējumu novēršanu un līdzsvara kritēriju.


title: Lieta C-481/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Jørn Hansson / Jungpflanzen Grünewald GmbH

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH

   (Lieta C-481/14)
   (2015/C 034/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jørn Hansson

      Atbildētāja: Jungpflanzen Grünewald GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, nosakot “saprātīgu kompensāciju”, kas pārkāpējam ir jāmaksā Kopienu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam atbilstoši [Regulas 2100/94] (1) 94. panta 1. punkta a) apakšpunktam, jo tas veic [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā minētās darbības, uz ko viņam nav tiesību, pamatojoties uz parasto samaksu, kas šajā pašā nozarē par [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā norādītajām darbībām tiek prasīta licencē tirgus apstākļos, papildus vienmēr ir jānosaka noteikta vienota “pārkāpēja piemaksa”? Vai tas izriet no [Regulas 2004/48] (2) 13. panta 1. punkta otrā teikuma?

               2)

               Vai, nosakot “saprātīgu kompensāciju”, kas pārkāpējam ir jāmaksā Kopienu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 1. punkta a) apakšpunktam, jo tas veic [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā minētās darbības, uz ko viņam nav tiesību, pamatojoties uz parasto samaksu, kas šajā pašā nozarē par [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā norādītajām darbībām tiek prasīta licencē tirgus apstākļos, konkrētajā gadījumā papildus ir jāņem vērā šādi apsvērumi vai apstākļi kā tādi, kas palielina atlīdzību:

                           a)

                           apstāklis, ka augu šķirne, kuras aizsardzība ir pārkāpta, attiecīgajā laikposmā bija šķirne, kas, pamatojoties uz īpašām iezīmēm bija ieguvusi tirgū īpašu stāvokli, nosakot samaksu par licenci tirgus apstākļos licences līgumos un norēķinos, kas ir noslēgti par attiecīgo augu šķirni;
                           Ja šīs apstāklis konkrētā gadījumā ir jāņem vērā:
                           Vai kompensācijas palielināšana ir pieļaujama tikai tad, ja pazīmes, kas pamato attiecīgās šķirnes īpašo stāvokli, ir iekļautas augu šķirnes tehniskajā aprakstā?

                           b)

                           apstāklis, ka attiecīgā augu šķirne brīdī, kad šķirne, kuras aizsardzība ir pārkāpta, tika ieviesta tirgū jau tika tirgota ar lieliem panākumiem, tādējādi pārkāpējs ietaupīja izdevumus par šķirnes, kuras aizsardzība ir pārkāpta, ieviešanu tirgū, nosakot samaksu par licenci tirgus apstākļos licences līgumos un norēķinos, kas ir noslēgti par attiecīgo augu šķirni;

                           c)

                           apstāklis, ka attiecīgās augu šķirnes aizsardzības pārkāpuma apmērs laikā un attiecībā uz pārdoto gabalu skaitu pārsniedza vidējo;

                           d)

                           apstāklis, ka pārkāpējam – atšķirībā no licences ņēmēja – nav jābaidās, ka tas maksā maksu par licences (un nevar to atprasīt), kaut arī attiecīgā šķirne, attiecībā uz kuru notiek process par spēkā neesamību, vēlāk tiek atzīta par spēkā neesošu;

                           e)

                           apstāklis, ka pārkāpējam – savādāk nekā tas parasti ir licences ņēmējiem – nebija pienākuma norēķināties par kvartāliem;

                           f)

                           apsvērums, ka augu šķirnes aizsardzības īpašniekam ir inflācijas risks, kas izpaužas tādējādi, ka tiesvedība notiek ievērojamu laiku,

                           g)

                           apsvērums, ka šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieks, tā kā ir jāceļ, – savādāk nekā tas ir ienākumu no licenču piešķiršanas attiecīgajai šķirnei gūšanas gadījumā – nevar rēķināties ar ienākumiem no attiecīgās šķirnes;

                           h)

                           apsvērums, ka augu šķirnes aizsardzības tiesību īpašniekam, attiecīgās šķirnes aizsardzības pārkāpuma gadījumā ir gan vispārīgs, ar tiesvedību saistīts procesa risks, gan arī risks, ka galu galā izpilde attiecībā uz pārkāpēju nevarēs notikt;

                           i)

                           apsvērums, ka šķirnes aizsardzības īpašnieks šķirnes aizsardzības pārkāpuma gadījumā, pamatojoties uz pārkāpēja patvaļīgo rīcību, tiek atņemta brīvība noteikt, vai tas vispār grib atļaut pārkāpējam lietot attiecīgo šķirni?

               3)

               Vai, nosakot “saprātīgu kompensāciju”, kas pārkāpējam ir jāmaksā Kopienu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 1. punkta a) apakšpunktam, jo tas veic [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā minētās darbības, uz ko viņam nav tiesību, ir jāņem vērā arī ik gadus nesamaksātās atlīdzības procenti atbilstoši parastajai nokavējuma procentu likmei, kad ir jāpieņem, ka saprātīgi līgumslēdzēji būtu paredzējuši šādus procentus?

               4)

               Vai, lai aprēķinātu “papildu zaudējumus, kas radušies no attiecīgās darbības”, kas pārkāpējam ir jāmaksā Kopienu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 2. punkta pirmajam teikumam, jo tas veic [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā minētās darbības, uz ko viņam nav tiesību, par pamatu ir jāizmanto parastā samaksa, kas tiek prasīta šajā pašā nozarē par [Regulas 2100/94] 13. panta 2. punktā norādītajām darbībām licencē tirgus apstākļos?

               5)

               Gadījumā, ja uz 4) jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                           a)

                           Vai aprēķinot “papildu zaudējumus”, pamatojoties uz licenci tirgus apstākļos atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 2. punkta pirmajam teikumam, konkrētajā gadījumā ir jāņem vērā 2. punkta a)–i) apakšpunktā minētie apsvērumi vai, attiecīgi, apstākļi un/vai apstāklis, ka augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam, pamatojoties uz vajadzību celt prasību, ir spiests parastajā apmērā veltīt laiku, lai izmeklētu pārkāpumu un nodarbotos ar šo lietu šķirņu aizsardzības pārkāpumiem parastā apmērā izmeklēt šķirņu aizsardzības pasākumus tādējādi, ka tas pamato piemaksu parastajai samaksai par licenci?

                           b)

                           Vai aprēķinot “papildu zaudējumus”, pamatojoties uz licenci tirgus apstākļos atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir vienmēr jāpievieno vienota “pārkāpēja piemaksa”? Vai tas izriet no Piemērošanas direktīvas 13. panta 1. punkta otrā teikuma?

                           c)

                           Vai aprēķinot “papildu zaudējumus”, pamatojoties uz licenci tirgus apstākļos atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir jāņem vērā procenti par ik gadus nesamaksāto kompensāciju atbilstoši parastajai nokavējuma procentu likmei, kad ir jāpieņem, ka saprātīgi līgumslēdzēji būtu paredzējuši šādus procentus?

               6)

               Vai [Regulas 2100/94] 94. panta 2. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka pārkāpēja peļņa ir “papildu zaudējumi” šīs tiesību normas izpratnē, kas var tikt prasīti papildus saprātīgai kompensācija atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 1. punktam vai atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 2. panta pirmajam teikumam maksājamā pārkāpēja peļņa ir jāmaksā tikai vainojamas rīcības gadījumā tikai alternatīvi saprātīgai kompensācijai atbilstoši 94. panta 1. punktam?

               7)

               Vai zaudējumu atlīdzības prasība atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 2. punktam liedz valsts tiesību normas, atbilstoši kurām šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam, kuram pagaidu noregulējuma tiesvedībā ir noteikts pienākums maksāt tiesvedības izdevumus, kas stājies likumīgā spēkā, nevar prasīt atmaksāt šos izdevumus, atsaucoties uz materiālām tiesībām, pat tad, ja tas ir uzvarējis vēlākā galvenajā tiesvedībā saistībā ar šo pašu šķirnes aizsardzības tiesību pārkāpumu?

               8)

               Vai zaudējumu atlīdzības prasība atbilstoši [Regulas 2100/94] 94. panta 2. punktam ir pretrunā valsts tiesības normas, atbilstoši kurām cietusī persona par iztērēto laiku saistībā ar zaudējumu atlīdzības prasības ārpustiesas un tiesas norisi ārpus izmaksu noteikšanas procedūras šaurajām robežām nevar prasīt nomaiņu, ciktāl iztērētais laiks nepārsniedz parastos ietvarus?

      (1)  Padomes 1994. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, OV L 227, 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu, OV 157, 45. lpp.


title: Lieta C-232/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. februāra rīkojumu apvienotajās lietās no T-278/00 līdz T-280/00, no T-282/00 līdz T-286/00 un no T-288/00 līdz T-295/00 Albergo Quattro Fontane u.c./Komisija 2013. gada 29. aprīlī iesniedza SPLIA

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. februāra rīkojumu apvienotajās lietās no T-278/00 līdz T-280/00, no T-282/00 līdz T-286/00 un no T-288/00 līdz T-295/00 Albergo Quattro Fontane u.c./Komisija 2013. gada 29. aprīlī iesniedza SPLIA

   (Lieta C-232/13 P)
   2013/C 207/30
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Società per l'industria alberghiera (SPLIA) (pārstāvji — A. Bianchini un F. Busetto, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Comitato “Venezia vuole vivere”

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas rīkojumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to:

                           —

                           tiktāl, ciktāl tas ir saprātīgi un prasītāju interesēs, atcelt Eiropas Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem Venēcijas un Kjodžas teritorijās dibinātajiem uzņēmumiem, kas ir paredzēti Likumos Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995, ar ko nosaka atbrīvojumu no sociālā nodrošinājuma maksājumiem;

                           —

                           pakārtoti, atcelt šo iepriekš minēto lēmumu, ciktāl tajā ir uzdots atgūt piešķirtos atbrīvojumus no sociālā nodrošinājuma maksājumiem un ciktāl tajā papildus atgūstamajai atbrīvojumu no sociālā nodrošinājuma maksājumiem summai ir piedzenams arī procentu maksājums par nolēmumā paredzētajiem laikposmiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedības instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam ir izvirzīti šādi deviņi pamati:

                  Pirmais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā nav atzīts, ka ar attiecīgajiem pasākumiem, ņemot vērā to kompensējošo raksturu, to saņēmējiem netika piešķirtas nekādas priekšrocības.

                  Otrais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā nav izslēgta vai katrā ziņā nav izvērtēta attiecīgo pasākumu spēja ietekmēt konkurenci un Kopienu iekšējo tirdzniecību.

                  Trešais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 2. punkta b) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkts) un EKL 87. panta 3. punkta b) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts) paredzēto izņēmumu piemērojamība.

                  Ceturtais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts) paredzētā izņēmuma piemērojamība.

                  Piektais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 3. punkta d) un e) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta d) un e) apakšpunkts) paredzēto izņēmumu piemērojamība.

                  Sestais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 86. panta 2. punktā (jaunajā redakcijā — LESD 106. panta 2. punkts) paredzētā izņēmuma piemērojamība.

                  Septītais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta pastāvoša atbalsta esamība, tādējādi pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu (jaunajā redakcijā — LESD 108. panta 3. punkts) un Regulas Nr. 659/1999 (1) 15. pantu.

                  Astotais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta piemērojamība attiecībā uz atgūšanas rīkojumu.

                  Devītais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta piemērojamība attiecībā uz procentu maksājuma piemērošanu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: lieta C-421/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 28. jūnija Audiencia Provincial de Barcelona Piecpadsmitās nodaļas rīkojumu lietā MATRATZEN CONCOD, AG pret HUKLA-GERMANY, S.A.

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 28. jūnija Audiencia Provincial de Barcelona Piecpadsmitās nodaļas rīkojumu lietā MATRATZEN CONCOD, AG pret HUKLA-GERMANY, S.A.
   (lieta C-421/04)
   (2004/C 300/57)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 28. jūnija Audiencia Provincial de Barcelona Piecpadsmitās nodaļas rīkojumu lietā MATRATZEN CONCOD, AG pret HUKLA-GERMANY, S.A. un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 1. oktobrī.
   Audiencia Provincial de Barcelona Piecpadsmitā nodaļa lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai tas, ka preču zīmes reģistrācija vienā dalībvalstī ir spēkā [citās dalībvalstīs], var būt slēpts ierobežojums tirdzniecībā starp dalībvalstīm, ja preču zīmei, par ko ir strīds, nav atšķirtspējas vai tā tirdzniecībā tiek izmantota, lai apzīmētu preci, ko tā aizsargā, vai preces veidu, kvalitāti, daudzumu, mērķi, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai citas preces īpašības, un ja preču zīme ir citas dalībvalsts valodā, kurā reģistrācijas valstī nerunā, kā tas ir attiecībā uz Spānijas preču zīmi “MATRATZEN”, kas apzīmē matračus un ar tiem saistītas preces?


title: Lieta C-613/11: Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Itālijas Republikas piešķirts atbalsts kuģniecības nozarei Sardīnijā — Komisijas Lēmums 2008/92/EK, ar kuru konstatēta šī atbalsta nesaderība ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt no atbalsta saņēmējiem — Neizpilde noteiktajā termiņā)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/10

         Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-613/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Itālijas Republikas piešķirts atbalsts kuģniecības nozarei Sardīnijā - Komisijas Lēmums 2008/92/EK, ar kuru konstatēta šī atbalsta nesaderība ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt no atbalsta saņēmējiem - Neizpilde noteiktajā termiņā)
   2013/C 156/14
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un D. Grespan)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2007. gada 10. jūlija Lēmuma 2008/92/EK par Itālijas valsts atbalsta shēmu kuģniecības nozarei Sardīnijā (OV 2008, L 29, 24. lpp.) 2. un 5. panta prasības — Prasība Komisijas lēmumus izpildīt tūlītēji un efektīvi — Attiecīgā nelikumīgā atbalsta atgūšanas procedūras nepietiekamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai no saņēmējiem atgūtu valsts atbalstu, kas ar Komisijas 2007. gada 10. jūlija Lēmuma 2008/92/EK par Itālijas valsts atbalsta shēmu kuģniecības nozarei Sardīnijā 1. pantu atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 2. un 5. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta C-110/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/8

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-110/08)
   (2008/C 158/13)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Scharf un D. Recchia)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, tā kā atbildētāja līdz šim Komisijai nav paziņojusi pilnīgu ierosināto Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstu vai pašlaik Komisijai nosūtītajā sarakstā joprojām pilnībā nav ietverti seši dabisko dzīvotņu veidi Alpu bioģeogrāfiskajā rajonā (3230, 6520, *7220, 8130, 9110 un 9180), kā arī desmit dabisko dzīvotņu veidi (*1530, 3240, *6110, *6230, 6520, 8150, 8220, 9150, 91F0 un *91I0) un divpadsmit sugas (Vertigo moulinsiana, *Osmoderma eremita, Rutilus pigus, Triturus cristatus, Triturus carnifex, Rhinolophus hipposideros, Barbastella barastellus, Myotis emarginatus, Myotis myotis, Mannia triandra, Buxbaumia viridis, Drepanocladus vernicosus) kontinentālajā bioģeogrāfiskajā rajonā, atbildētāja nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.) 4. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lai pēc noteikta grafika izveidotu saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši aizsargājamas dabas teritorijas, Direktīvas 92/43/EEK 4. panta 1. punktā ir noteikts, ka, pamatojoties uz III pielikumā izklāstītajiem kritērijiem un attiecīgo zinātnisko informāciju, katra dalībvalsts piedāvā teritoriju sarakstu, tajā norādot, kuri I pielikuma dabisko dzīvotņu veidi un kuras II pielikuma sugas, kas ir vietējās sugas tās teritorijā, sastopamas minētajās teritorijās. Minētajā valsts sarakstā jāiekļauj teritorijas, kurās ir prioritārie dabisko dzīvotņu veidi un prioritārās sugas un kuras dalībvalstis ir izraudzījušās, pamatojoties uz III pielikumā minētajiem kritērijiem. “Prioritāras” sugas un dabisko dzīvotņu veidi ir tādi, kuriem draud izzušana un par kuru saglabāšanu Kopiena ir īpaši atbildīga, ņemot vērā to dabiskās izplatības areāla proporciju dalībvalstu Eiropas daļas teritorijā. Trīs gados pēc šīs direktīvas izziņošanas saraksts jānosūta Komisijai, pievienojot informāciju par katru no teritorijām. Attiecībā uz Austrijas Republiku direktīva ar Pievienošanās līgumā minētajiem grozījumiem stājās spēkā līdz ar šīs valsts pievienošanos Eiropas Savienībai 1995. gada 1. janvārī, un tās transponēšanas termiņš katrā ziņā ir neapstrīdami beidzies.
   Tā kā Austrijas Republika joprojām nav iesniegusi Komisijai pilnīgu sarakstu ar ierosinātajām Kopienā nozīmīgajām teritorijām, tā ir pārkāpusi Direktīvas 92/43/EEK 4. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.
   Austrijas Republika atsaucas uz iespējamiem procesuāliem trūkumiem, kas Komisijas rīcību padara nepieļaujamu.
   Atbildētājas pirmais iebildums attiecas uz tā sauktajiem rezerves sarakstiem, tātad dabisko dzīvotņu un sugu sarakstiem, attiecībā uz kuriem Komisija ir secinājusi tīkla nepilnību savos lēmumos par Kopienā nozīmīgu teritoriju sarakstiem Alpu un kontinentālajos rajonos. Atbildētāja apgalvo, ka, tā kā šādu rezerves sarakstu izveidošana direktīvā nav paredzēta, Komisijai nav tiesību uz tām atsaukties, lai atbildētājai pārmestu nepilnīgu aizsargājamo teritoriju paziņošanu.
   Tomēr šādu argumentu nevar pieņemt. Jautājums ir nevis par to, vai direktīva reglamentē rezerves sarakstu izveidošanu, bet gan vienīgi par to, vai Komisijai iesniegtie valsts priekšlikuma saraksti ir pilnīgi. Rezerves saraksti Komisijai kalpo tikai trūkumu apzināšanai, lai izveidotu pilnīgu Natura 2000 tīklu. Direktīvā šādu sarakstu izveidošana nav paredzēta, taču to arī neaizliedz.
   Tā kā atbildētāja vēlāk sarakstu ir papildinājusi, tās arguments, ka tā nevar aizstāvēties, jo neizprot Komisijas zinātnisko pamatojumu, ir veltīgs: acīmredzami atbildētāja pati varēja skaidri redzēt, ka ir nepieciešami papildinājumi. Turklāt atbildētāja nepastrīdami bija iesaistīta bioģeogrāfiskajā procesā.
   Ilgais laika posms no pirmā argumentētā atzinuma līdz pirmajam un otrajam papildu atzinumam neierobežoja atbildētājas procesuālās tiesības un tādēļ to nevar pārmest Komisijai. Komisija atturējās no prasības celšanas pret atbildētāju 1998. gadā tikai tādēļ, ka tai bija pamats uzskatīt, ka atbildētāja drīz izpildīs direktīvā paredzētos pienākumus. Atbildētājai pavisam trīs reizes tika noteikts termiņš, lai Komisijai nosūtītu pilnīgu paziņojumu. Tai līdz ar to bija neparasti ilgs periods, kurā tā varēja atbildēt gan uz Komisijas pārmetumiem, gan atrisināt tiesvedības priekšmetu.
   Arguments, ka Komisijas aicinājums iesniegt papildinājumus notika saskaņā ar direktīvas 4. pantā paredzēto procedūru un tādējādi to “nevar vienlaicīgi uzskatīt par valsts pienākumu neizpildes procesa turpināšanu”, nešķiet saistošs. Tieši tāpēc, ka aicinājumi par papildinājumiem tika izteikti direktīvas 4. pantā noteiktās procedūras ietvaros, lai gan izvēles fāzei jau sen bija jānoslēdzas, šie aicinājumi par papildinājumiem ir skaidrs apliecinājums, ka atbildētāja joprojām nebija izpildījusi direktīvas 4. pantā paredzētos pienākumus. Tā kā Komisija gadiem ilgi bija pieņēmusi papildinājumus, neceļot nekādu prasību, atbildētāja ikreiz guva iespēju panākt, ka, izpildot savus pienākumus, tiesvedībai zūd priekšmets.
   Visbeidzot jāatzīst, ka pretēji atbildētājas apgalvojumam direktīvas 5. pantā paredzētā apspriešanās procedūra šajā gadījumā nav piemērojama. Minētā procedūra ir paredzēta tikai izņēmuma gadījumiem, kad ir jāatrisina Komisijas un dalībvalsts domstarpības par zinātniskiem aspektiem attiecībā uz kādu noteiktu teritoriju, nevis gadījumiem, kad, kā tas ir šajā lietā, runa ir par teritoriju nepilnīgu paziņošanu.
   Atbildētājas izvirzītie procesuālie iebildumi līdz ar to nav pamatoti.


title: Apvienotās lietas F-7/11 un F-60/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums — AX/ECB (Civildienests — ECB personāls — Disciplinārlieta — Darbinieka atstādināšana no amata uz noteiktu laiku, nesamazinot tā pamatalgu — Lēmuma atsaukšana — Tiesības uz aizstāvību — Piekļuve lietas materiāliem — Pamatojums — Lēmuma pamatojums — Apgalvojums par profesionālo pienākumu neizpildi — Nopietns pārkāpums)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/27

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums — AX/ECB
   (Apvienotās lietas F-7/11 un F-60/11) (1)

   (Civildienests - ECB personāls - Disciplinārlieta - Darbinieka atstādināšana no amata uz noteiktu laiku, nesamazinot tā pamatalgu - Lēmuma atsaukšana - Tiesības uz aizstāvību - Piekļuve lietas materiāliem - Pamatojums - Lēmuma pamatojums - Apgalvojums par profesionālo pienākumu neizpildi - Nopietns pārkāpums)
   2013/C 46/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: AX (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji — lietā F-7/11 P. Embley un E. Carlini, B. Wägenbaur, advokāts, un lietā F-60/11 P. Embley un M. López Torres, B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt atbildētājas lēmumu par atstādināšanu no amata uz noteiktu laiku no 2010. gada 5. augusta un atlīdzināt morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības apvienotajās lietās F-7/11 un F-60/11 noraidīt;

               2)

                  AX sedz savus un atlīdzina Eiropas Centrālās bankas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 152, 21.05.2011., 33. lpp. un OV C 211, 16.07.2011., 35. lpp.


title: Lieta F-41/15 DISS II: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 11. aprīļa spriedums – FN, FP un FQ/CEPOL Civildienests — CEPOL personāls — Pagaidu darbinieki — Līgumdarbinieki — Dienesta vieta, kas atbilst CEPOL juridiskajai adresei — CEPOL pārcelšana uz Budapeštu (Ungārija) — Atbilstīga darbinieku darba vietas maiņa — Līgumiskās sekas — Vajadzība saņemt darbinieku piekrišanu — Jaunai darba vietai piemērojamais korekcijas koeficients — Tiesiskā paļāvība — Labas pārvaldības princips

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/47

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 11. aprīļa spriedums – FN, FP un FQ/CEPOL
   (Lieta F-41/15 DISS II) (1)

   (Civildienests - CEPOL personāls - Pagaidu darbinieki - Līgumdarbinieki - Dienesta vieta, kas atbilst CEPOL juridiskajai adresei - CEPOL pārcelšana uz Budapeštu (Ungārija) - Atbilstīga darbinieku darba vietas maiņa - Līgumiskās sekas - Vajadzība saņemt darbinieku piekrišanu - Jaunai darba vietai piemērojamais korekcijas koeficients - Tiesiskā paļāvība - Labas pārvaldības princips)
   (2016/C 191/68)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: FN, FP un FQ (pārstāvji – L. Levi un A. Blot, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Policijas akadēmija (pārstāvji – F. Bánfi un R. Woldhuis, B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Policijas akadēmijas (CEPOL) lēmumus, kuru rezultātā vai nu prasītāji atkāpjas no saviem amatiem aģentūrā, vai arī pārceļas no Londonas uz Budapeštu, ciešot finansiālus zaudējumus, un prasība atlīdzināt zaudējumus par apgalvoto radīto materiālo un morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               FN, FP un FQ sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Policijas akadēmijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015., 28. lpp.


title: Lieta C-544/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-21/06 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 22. decembrī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-21/06 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 22. decembrī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-544/09 P)
   2010/C 51/41
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, J. Möller un B. Klein)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-21/06 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu C(2005) 3903 par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika ir piešķīrusi zemes ciparu televīzijas (DVB-T) ieviešanai apgabalā Berlin-Brandenburg;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas spriedumu, ar kuru Vācijas Federatīvās Republikas prasība par Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu lietā C25/2004 par valsts atbalstu zemes ciparu televīzijas (DVB-T) ieviešanai apgabalā Berlin-Brandenburg tika noraidīta kā nepamatota. Lēmumā atbalsta pasākumu Komisija uzskatīja par nesaderīgu ar iekšējo tirgu (LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts).
   Vācijas Federatīvā Republika kopumā norāda piecus apelācijas sūdzības pamatus, ar kuriem tā iebilst, ka Pirmās instances tiesa neesot atzinusi Komisijas pilnvaru nepareizu izmantošanu un tādēļ nepamatoti noraidījusi prasību.
   Pirmkārt, tā vietā, lai ņemtu vērā atbalstīto raidorganizāciju pasākumam kopumā veiktās izmaksas, uzmanību pievēršot tikai pārejas no analogās zemes televīzijas uz DVB-T ļoti ierobežotajam laikposmam, Pirmās instances tiesa esot kļūdaini noraidījusi pasākuma pamudinošo ietekmi. Blakus pašai pārejai šis pasākums kopumā ietverot arī pienākumu, sniedzot DVB-T pakalpojumus, piecu gadu laikā uzturēt programmu piedāvājumu neatkarīgi no praktiski neprognozējamās tirgus piekrišanas. Tādēļ vērtējumā esot jāiekļauj arī pakārtotās izmaksas šajā obligātajā raidīšanas laikposmā.
   Otrkārt, apstiprinot, ka atbalsta pasākumu piemērotību Komisija varēja noliegt jau tāpēc, ka mērķis, kā ticis apgalvots, varēja tikt sasniegts arī ar alternatīviem regulējošiem pasākumiem, Pirmās instances tiesa esot pārmērīgi paplašinājusi Komisijas pārbaudes mērogu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam. Saskaņā ar LESD atbalsta kontroles noteikumu mērķi salīdzinājums ar alternatīviem pasākumiem neietilpstot pieļaujamajā Komisijas pārbaudes procedūrā. Šajā sakarā Vācijas valdība arī norāda, ka Pirmās instances tiesa dalībvalstīm uzliekot pierādīšanas pienākumu, ka Komisijas piedāvātie alternatīvie pasākumi jau no paša sākuma būtu bijuši neefektīvi. Tas esot pretrunā tiesiskās drošības principam, vispārējiem pierādīšanas pienākuma sadales principiem un atbalsta kontroles mērķim.
   Treškārt, izskatot LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, Pirmās instances tiesa neesot ievērojusi Savienības pamattiesības, kuras kā primārās tiesības saistot visas Savienības iestādes visās to darbībās. Ja, lai atteiktu atbalsta atļaujas piešķiršanu, pietiku tikai ar norādi uz šķietami iespējamiem alternatīvajiem regulēšanas pasākumiem, tad netiktu ievērots, ka regulēšanas pasākumi negatīvi ietekmē uzņēmumu pamattiesības brīvi veikt saimniecisko darbību. Šis apstāklis esot bijis vismaz jāizvērtē, kas neesot ticis izdarīts.
   Ceturtkārt, norādot uz alternatīvajiem regulēšanas pasākumiem, Pirmās instances tiesa esot nepareizi interpretējusi LESD 107. panta 3. punktā paredzētos iekšējā tirgus un nelabvēlīga iespaida uz tirdzniecības apstākļiem jēdzienus, jo tā neesot atzinusi, ka regulēšanas pasākumi tāpat ietekmē konkurenci. Vispārējais pieņēmums, ka ikviens regulēšanas pasākums šīs tiesiskās intereses negatīvi ietekmē mazāk nekā atbalsts, radot nepieļaujami sašaurinātu pieeju.
   Piektkārt, Vācijas Federatīvā Republika iebilst, ka Pirmās instances tiesa Komisijas izstrādāto tehnoloģiskās neitralitātes jēdzienu esot pārņēmusi, neņemot vērā, ka līdz ar to būtībā tiekot noraidīts Vācijas iestāžu nospraustais pasākuma mērķis. Tehnoloģiskā neitralitāte esot piemērots saderības pārbaudes kritērijs tikai tad, ja atbalsta mērķis esot pāreja uz ciparu apraidi kā tādu. Pārejas uz DVB-T apgabalā Berlin-Brandenburg atbalsta gadījumā atbalsts dažādu iemeslu dēļ esot piešķirams tieši šim pārraides veidam, kamēr pārraidei, izmantojot kabeli un satelītu, atbalsts neesot bijis vajadzīgs. Nosakot atbalsta pasākuma likumīgo mērķi, dalībvalstīm esot vērtēšanas brīvība.


title: Lieta T-90/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. decembra spriedums – Ferriere Nord /Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Stiegrojuma apaļtērauda stieņos vai ruļļos tirgus — Lēmums, kurā konstatēts EOTKL 65. panta pārkāpums pēc EOTK līguma darbības beigām, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1/2003 — Cenu un maksāšanas termiņu noteikšana — Ražošanas vai pārdošanas ierobežošana vai kontrole — Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums — Komisijas kompetence — Tiesības uz aizstāvību — Pārkāpuma konstatēšana — Naudas sodi — Recidīvs — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība — Neierobežota kompetence

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/24

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. decembra spriedums – Ferriere Nord/Komisija
   (Lieta T-90/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Stiegrojuma apaļtērauda stieņos vai ruļļos tirgus - Lēmums, kurā konstatēts EOTKL 65. panta pārkāpums pēc EOTK līguma darbības beigām, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1/2003 - Cenu un maksāšanas termiņu noteikšana - Ražošanas vai pārdošanas ierobežošana vai kontrole - Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums - Komisijas kompetence - Tiesības uz aizstāvību - Pārkāpuma konstatēšana - Naudas sodi - Recidīvs - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 034/27)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ferriere Nord SpA (Osoppo, Itālija) (pārstāvji – W. Viscardini un G. Donà, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji R. Sauer un B. Gencarelli, vēlāk M. Sauer un R. Striani, kuriem palīdz M. Moretto, advokāts)

      Priekšmets

   Galvenokārt – prasība atcelt Komisijas 2009. gada 30. septembra Lēmumu C(2009) 7492, galīgā redakcija, par [EOTKL] 65. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds, atkārtota pieņemšana), kas grozīts ar Komisijas 2009. gada 8. decembra Lēmumu C(2009) 9912, galīgā redakcija, vai pakārtoti – prasība samazināt prasītājai uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Ferriere Nord SpA uzliktā naudas soda apmēru noteikt EUR 3 4 21  440 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Ferriere Nord sedz savus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta C-406/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. jūlijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Petya Milkova/Agentsia za privatizatsia i sledprivatizatsionen kontrol

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. jūlijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Petya Milkova/Agentsia za privatizatsia i sledprivatizatsionen kontrol

   (Lieta C-406/15)
   (2015/C 337/09)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven administrativen sad

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Petya Milkova

      Atbildētāja: Agentsia za privatizatsia i sledprivatizatsionen kontrol

      Pārējie lietas dalībnieki: Varhovna administrativna prokuratura

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atbilstoši ANO Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām 5. panta 2. punktam dalībvalstis drīkst likumā noteikt īpašu iepriekšēju aizsardzību pret atlaišanu tikai personām ar invaliditāti, kas ir darbinieki, taču ne ierēdņiem ar tādu pašu invaliditāti?

               2)

               Vai atbilstoši Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 4. pantam un citām tiesību normām ir pieļaujams valsts tiesiskais regulējums, kurā īpaša iepriekšēja aizsardzība pret atlaišanu ir nodrošināta tikai personām ar invaliditāti, kas ir darbinieki, taču ne arī ierēdņiem ar tādu pašu invaliditāti?

               3)

               Vai atbilstoši Direktīvas 2000/78 7. pantam ir pieļaujama situācija, kad īpaša iepriekšēja aizsardzība pret atlaišanu ir nodrošināta tikai personām ar invaliditāti, kas ir darbinieki, taču ne ierēdņiem ar tādu pašu invaliditāti?

               4)

               Ja uz pirmo un trešo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai starptautisko un Kopienas tiesību normu ievērošanas priekšnoteikums, ņemot vērā atspoguļotos šīs lietas faktus un apstākļus, ir tāds, ka valsts likumdevēja paredzētā īpašā iepriekšēja aizsardzība pret atlaišanu personām ar invaliditāti, kas ir darbinieki, ir jāpiemēro arī ierēdņiem ar tādu pašu invaliditāti?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-48/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/18

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-48/08)
   (2008/C 92/34)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — N. Yerrell)

      Atbildētāja: Īrija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot vai jebkurā gadījumā nedarot Komisijai zināmus normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 15. jūlija Direktīvas 2003/59/EK par dažu kravu vai pasažieru pārvadāšanai paredzētu autotransporta līdzekļu vadītāju sākotnējās kvalifikācijas iegūšanu un periodisku apmācību, par Padomes Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Padomes Direktīvas 91/439/EEK grozīšanu un Padomes Direktīvas 76/914/EEK atcelšanu (1) prasības, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanai paredzētais termiņš beidzās 2006. gada 10. septembrī.

      (1)  OV L 226, 4. lpp.


title: Lieta F-95/12: Civildienesta tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2013. gada 28. janvāra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Reglamenta 34. panta 1. punkts — Pa telefaksu prasības celšanas termiņā iesniegts prasības pieteikums, kas parakstīts, izmantojot zīmogu ar tajā ietvertu advokāta parakstu vai citā veidā attēlotu parakstu — Novēlota prasība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/28

         Civildienesta tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2013. gada 28. janvāra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-95/12)
   (Civildienests - Reglamenta 34. panta 1. punkts - Pa telefaksu prasības celšanas termiņā iesniegts prasības pieteikums, kas parakstīts, izmantojot zīmogu ar tajā ietvertu advokāta parakstu vai citā veidā attēlotu parakstu - Novēlota prasība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 71/48
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu veikt ieturējumus no prasītāja invaliditātes pabalsta summas EUR 3 000 atgūšanai, kura tika samaksāta prasītājam, izpildot Civildienesta tiesas spriedumu, kuru vēlāk atcēla Eiropas Savienības Vispārējā tiesa

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Tiesas Rīkojums (otrā palāta)  2005. gada 14. jūlijā  lietā C-70/04 Šveices Konfederācija pret Eiropas Kopienu Komisiju (Starptautiskās attiecības — EK-Šveices nolīgums par gaisa transportu — Prasība atcelt tiesību aktu, ko cēla trešā valsts — Šveices Konfederācija — Komisijas Lēmums 2004/12/EK — Vācijas pasākumi, kas saistīti ar pieeju Cīrihes lidostai pieeju — Padomes Regula (EEK) Nr. 2408/92 — Padomes  2004. gada 26. aprīļa  Lēmums 2004/407/EK, Euratom, ar ko groza Protokola par Eiropas Kopienu Tiesas statūtiem 51. un 54. punktu — Lietas nodošana Pirmās instances tiesai)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/8

      TIESAS RĪKOJUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 14. jūlijā
   lietā C-70/04 Šveices Konfederācija pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Starptautiskās attiecības - EK-Šveices nolīgums par gaisa transportu - Prasība atcelt tiesību aktu, ko cēla trešā valsts - Šveices Konfederācija - Komisijas Lēmums 2004/12/EK - Vācijas pasākumi, kas saistīti ar pieeju Cīrihes lidostai pieeju - Padomes Regula (EEK) Nr. 2408/92 - Padomes 2004. gada 26. aprīļa Lēmums 2004/407/EK, Euratom, ar ko groza Protokola par Eiropas Kopienu Tiesas statūtiem 51. un 54. punktu - Lietas nodošana Pirmās instances tiesai)
   (2005/C 296/15)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-70/04 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam kontekstā ar Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 20. pantu, kas celta 2004. gada 13. februārī, Šveices Konfederācija, ko pārstāv S. Hirsbruners [S. Hirsbrunner] un U. Soltēss [U. Soltész], advokāti, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv F. Benjons [F. Benyon], M. Hutunens [M. Huttunen] un M. Nījārs [M. Niejahr], pārstāvji, ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, ko pārstāv K. D. Kvasovskis [C.-D. Quassowski] un A. Tīmane [A. Tiemann], pārstāvji, kam palīdz T. Mazings [T. Masing], advokāts, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents), tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], J. Makarčiks [J. Makarczyk], P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 14. jūlijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Nodot lietu C-70/04 Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta T-373/17: Prasība, kas celta 2017. gada 9. jūnijā – Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Fulia Trading (“LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE”)

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 9. jūnijā – Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Fulia Trading (“LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE”)
   (Lieta T-373/17)
   (2017/C 256/41)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Louis Vuitton Malletier (Parīze, Francija) (pārstāvji – P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi un N. Parrotta, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fulia Trading Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “LV BET ZAKŁADY BUKMACHERSKIE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 514 534

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 29. marta lēmums lietā R 1567/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un tādējādi atteikt apstrīdētās preču zīmes reģistrāciju;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā;

               —

               piespriest Fulia atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums.


title: Lieta T-79/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 9. jūnija rīkojums — COLT Télécommunications France /Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Elektronisko sakaru tīklu ar ļoti augstu caurlaidību izmantošana — Publisko pakalpojumu sniegšanas izmaksu kompensēšana — Lēmums, ar ko atzīst, ka paziņotais pasākums nav atbalsts — Pieteikums par pagaidu noregulējumu — Steidzamības neesamība)

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/39

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 9. jūnija rīkojums — COLT Télécommunications France/Komisija
   (Lieta T-79/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Elektronisko sakaru tīklu ar ļoti augstu caurlaidību izmantošana - Publisko pakalpojumu sniegšanas izmaksu kompensēšana - Lēmums, ar ko atzīst, ka paziņotais pasākums nav atbalsts - Pieteikums par pagaidu noregulējumu - Steidzamības neesamība)
   2010/C 209/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: COLT Télécommunications France SAS (Parīze, Francija) (pārstāvis — M. Debroux, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Lūgums apturēt Komisijas 2009. gada 30. septembra Lēmuma C(2009) 7426, galīgā redakcija, par publiskā pakalpojuma maksājumu kompensācijas EUR 59 miljonu apmērā piešķiršanu, lai izveidotu un uzturētu elektronisko sakaru tīklu ar ļoti augstu caurlaidību Hauts-de-Seine departamentā (Francija), izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta T-143/10: Prasība, kas celta 2010. gada 30. martā — Ben Ri Electrónica /ITSB — Sacopa ( “LT LIGHT-THECNO” )

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/48

         Prasība, kas celta 2010. gada 30. martā — Ben Ri Electrónica/ITSB — Sacopa (“LT LIGHT-THECNO”)
   (Lieta T-143/10)
   2010/C 134/78
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ben Ri Electrónica, SA (Madride, Spānija) (pārstāve — A. Alejos Cutuli, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Sacopa, SAU (Sant Jaume de Llierca (Girona), Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes lēmumu un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 4 520 193;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Sacopa, S.A.U.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “LT” (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 520 193) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7., 9. un 11. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme Nr. 13 375 un Spānijas grafiskas preču zīmes Nr. 1 719 729 un Nr. 1 719 730, ko veido burtu “L” un “T” kombinācija ar apli dibenplānā, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 11. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza interpretācija


title: Lieta F-68/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. septembra spriedums — Behnke /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — 2009. gada novērtēšana un paaugstināšana amatā — Novērtējuma un paaugstināšanas amatā komitejas atzinuma pamatojums — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/37

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. septembra spriedums — Behnke/Komisija
   (Lieta F-68/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - 2009. gada novērtēšana un paaugstināšana amatā - Novērtējuma un paaugstināšanas amatā komitejas atzinuma pamatojums - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   2011/C 340/74
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Thorsten Behnke (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un C. Berardis-Kayser)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja klasifikāciju II snieguma grupā un piešķirt viņam 5 paaugstinājuma punktus par karjeras attīstības ziņojumu par laiku no 2008. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina ceturtdaļu Behnke tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Behnke sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010., 74. lpp.


title: Lieta T-118/06: Prasība, kas celta  2006. gada 12. aprīlī  —  Zuffa  pret ITSB

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 12. aprīlī — Zuffa pret ITSB
   (Lieta T-118/06)
   (2006/C 131/89)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zuffa, LLC, Lasvegasa (ASV) (pārstāvji — S. Malynicz, Barrister, M. Blair, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 30. janvāra lēmumu lietā R 931/2005-1, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība, kas pamatota ar Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu;

               —

               piespriest ITSB segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 16., 25., 28. un 41. klasē — pieteikums Nr. 2 789 568

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz visām tajā norādītajām precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: Atcelt pārbaudītāja lēmumu, atteikt pieteiktās preču zīmes reģistrāciju saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un nodot lietu atpakaļ pārbaudītājam tālākai izvērtēšanai atbilstoši Regulas 7. panta 3. punktam

      Izvirzītie pamati: Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, pielīdzinot vārdus “ULTIMATE FIGHTING” konkrēta sporta veida norādei un atzīstot, ka to nozīme ir skaidra un viennozīmīga. Tādējādi Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot preču zīmi par aprakstošu un tādu, kam nav atšķirtspējas.


title: Lieta C-120/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. martā iesniedza Amtsgericht Wedding (Vācija) — Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. m.b.H./Tetyana Bonchyk

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. martā iesniedza Amtsgericht Wedding (Vācija) — Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. m.b.H./Tetyana Bonchyk

   (Lieta C-120/13)
   2013/C 164/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Wedding

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. m.b.H.

      Atbildētāja: Tetyana Bonchyk

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (1), ir jāinterpretē tādējādi, ka atbildētājs var lūgt pārskatīt tiesā Eiropas maksājuma rīkojumu, ja maksājuma rīkojums tam netika paziņots vai ja tas tam netika paziņots pienācīgi? Vai atbildētājs šajā ziņā var pamatoties tostarp uz Regulas Nr. 1896/2006 20. panta 1. punktu vai 20. panta 2. punktu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Kādas ir procesuālās tiesiskās sekas, ja tiek apmierināts pārskatīšanas pieteikums; vai šajā ziņā var tostarp pamatoties uz Regulas Nr. 1896/2006 20. panta 3. punktu vai 17. panta 1. punktu?

      (1)  OV L 399, 1. lpp.


title: Lieta T-348/03: Vispārējās tiesas 2010. gada 14. janvāra rīkojums — Koninklijke Friesland Campina /Komisija

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/51

         Vispārējās tiesas 2010. gada 14. janvāra rīkojums — Koninklijke Friesland Campina/Komisija
   (Lieta T-348/03) (1)

   2010/C 63/89

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-419/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. jūlijā iesniedza Tribunale di Bolzano/Landesgericht Bozen (Itālija) – Sabine Simma Federspiel/Provincia autonoma di Bolzano, Equitalia Nord SpA

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. jūlijā iesniedza Tribunale di Bolzano/Landesgericht Bozen (Itālija) – Sabine Simma Federspiel/Provincia autonoma di Bolzano, Equitalia Nord SpA

   (Lieta C-419/16)
   (2016/C 392/10)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bolzano/Landesgericht Bozen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sabine Simma Federspiel

      Atbildētājas: Provincia autonoma di Bolzano un Equitalia Nord SpA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Direktīvas 75/363/EEK (1), kas grozīta ar Direktīvu 82/76/EEK (2), 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts un tajā minētais pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā tā, kas ir piemērojama pamatlietā un kas rezidentiem paredzētās atlīdzības izmaksu pakļauj nosacījumam, ka ārstam, kas saņem atlīdzību, ir jāiesniedz saistību raksts par to, ka viņš/viņa apņemas desmit gadu laikā pēc specializēto studiju diploma iegūšanas vismaz piecus gadus sniegt pakalpojumus Bolcāno autonomās provinces Valsts veselības aprūpes dienestā (Servizio sanitario pubblico della Provincia Autonoma di Bolzano), un kas minētā pienākuma pilnīgas neievērošanas gadījumā skaidri ļauj Bolcāno autonomajai provincei – administrācijai, kura finansē atlīdzību – saņemt atpakaļ summu līdz 70 % no izmaksātās stipendijas, kam pieskaitīti likumiskie procenti, kuri aprēķināti no brīža, kad iestāde izmaksāja atsevišķos maksājumus?

               2)

               ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai LESD 45. pantā minētais darba ņēmēju brīvas pārvietošanās princips nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā tā, kas ir piemērojama pamatlietā un kas rezidentiem paredzētās atlīdzības izmaksu pakļauj nosacījumam, ka ārstam, kas saņem atlīdzību, ir jāiesniedz saistību raksts par to, ka viņš/viņa apņemas desmit gadu laikā pēc specializēto studiju diploma iegūšanas vismaz piecus gadus sniegt pakalpojumus Bolcāno autonomās provinces Valsts veselības aprūpes dienestā, un kas minētā pienākuma pilnīgas neievērošanas gadījumā skaidri ļauj Bolcāno autonomajai provincei – administrācijai, kura finansē atlīdzību – saņemt atpakaļ summu līdz 70 % no izmaksātās stipendijas, kam pieskaitīti likumiskie procenti, kuri aprēķināti no brīža, kad iestāde izmaksāja atsevišķos maksājumus?

      (1)  Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīva 75/363/EEK par normatīvo un administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz ārstu darbību (OV L 167, 14. lpp.).

      (2)  Padomes 1982. gada 26. janvāra Direktīva 82/76/EEK, ar ko groza Direktīvu 75/362/EEK par ārstu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu un par pasākumiem, kas ļautu efektīvi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību, kā arī veicina pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā arī Direktīvu 75/363/EEK par normatīvo un administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz ārstu darbību (OV L 43, 21. lpp.).