title: lieta T-353/05: Prasība, kas celta 2005. gada 20. septembrī — Kubanski/Komisija

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/32

         Prasība, kas celta 2005. gada 20. septembrī — Kubanski/Komisija
   (lieta T-353/05)
   (2005/C 281/59)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gabriela Džankarla Šarona Kubanski [Gabrielle Giancarla Sharon Kubanski], ar dzīvesvietu Leggiuno (Ledžuno, Itālija) (pārstāvji — M. Kondinanci [M. Condinanzi] un D. Bono [D.Bono], advokāti)

      Atbildētāja: Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 14. jūnija lēmumu, ar ko noraidīta prasītājas 2005. gada 16. februāra Sūdzība Nr. R/170/05, un līdz ar to arī atcelt 2004. gada 16. decembra Lēmumu D(2003)34440;

               —

               piespriest Komisijai maksāt algas starpību, sākot no 2005. gada 16. janvāra līdz prasītājas faktiskajai atjaunošanai B 4 amata kategorijā 2. pakāpē, pie kam tās apmērs tiks noteikts procesa laikā, iespējams, pamatojoties uz novērtējuma pieprasījumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītāja vēršas pret lēmumu, ar kuru atbildētāja uz laiku atkāpās no 2004. gada 4. oktobrī uz laiku noslēgtā līguma noteikumiem. Iemesls atkāpties, pēc Komisijas domām, bija tāds, ka prasītāja, iespējams, sākotnēji neatbilda Civildienesta noteikumu 5. pantā izvirzītajām prasībām. Jo īpaši prasītājas studiju diploms (tūrisma biroja darbinieka diploms) nebija piemērots tam, lai atbilstoši noslēgtajam līgumam to ieceltu B 4 amata kategorijā 2. pakāpē.
   Savu prasības pamatojumam prasītāja apgalvo:

               —

               fakts, ka procesa par prasītājas pieņemšanu darbā, kā arī šī procesa pamatā esošā izsludinātā konkursa COM/2004/5352/R izvirzītajās prasībās nebija minēts, ka kandidātam ir jābūt noteiktam studiju diplomam;

               —

               ir pārkāpti un nepareizi interpretēti Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 5. panta 3. punkta a) apakšpunkta ii) un iii) punkti. No vienas puses, šajā sakarā ir noteikts, ka ar prasītājas diplomu, ar ko apstiprina trīs gadu vidējās izglītības apguvi, iegūstot profesionālu sagatavotību, ļauj uzsākt studijas augstākās izglītības mācību iestādēs, un, no otras puses, ka prasītāja laika posmā no 2001. gada 1. maija līdz 2004. gada 30. aprīlim Apvienotajā Pētījumu centrā Isprā [Ispra] veica tieši tādus pašus pienākumus, kā vietā, par kuru apskatāmajā gadījumā tika izsludināts konkurss;

               —

               ir pārkāpts Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 14. pants un 47. līdz 50.a pants;

               —

               ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips;

               —

               administrācija ir rīkojusies prettiesiski, pārkāpjot tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principu.


title: Lieta F-29/13: Prasība, kas celta 2013. gada 28. martā — ZZ /EMA

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/57

         Prasība, kas celta 2013. gada 28. martā — ZZ/EMA
   (Lieta F-29/13)
   2013/C 207/95
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītāja pagaidu darbinieka līgumu un prasība par zaudējumu atlīdzību

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 30. augusta lēmumu nepagarināt prasītāja līgumu, izbeigt viņa darba tiesiskās attiecības 2013. gada 30. aprīlī un piešķirt viņam atvaļinājumu pēc savas ierosmes;

               —

               atcelt 2013. gada 26. februāra lēmumu, ar ko ir noraidīts lūgums pagarināt līgumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī samaksāt prasītājam EUR 25 000 par nodarīto morālo kaitējumu.


title: Lieta C-421/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. jūlijā iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) — Apple Inc. / Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. jūlijā iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) — Apple Inc./Deutsches Patent- und Markenamt

   (Lieta C-421/13)
   2013/C 313/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundespatentgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Apple Inc.

      Atbildētājs: Deutsches Patent- und Markenamt

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas (1) 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka “preču iepakojumam” paredzētā aizsardzības iespēja attiecas arī iepakojums (noformējums), kas ietver pakalpojumu?

               2)

               Vai Direktīvas 2. pants un 3. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka apzīmējumu, kas attēlots iepakojumā (noformējumā), kas ietver pakalpojumu, ir iespējams reģistrēt kā preču zīmi?

               3)

               Vai Direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka grafiskās attēlojamības prasība ir izpildīta tikai ar attēlojumu zīmējumā, vai ar papildinājumiem, kā, piemēram, iepakojuma aprakstu, vai absolūtu izmēru specifikāciju metriskajā sistēmā vai proporciju norādēm?

               4)

               Vai Direktīvas 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka mazumtirdzniecības pakalpojumu preču zīmes aizsardzība attiecas arī uz mazumtirgotāja paša ražotajām precēm?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp.).


title: lieta C-223/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā H. de Rooy sr. un H. de Rooy jr. pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā H. de Rooy sr. un H. de Rooy jr. pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
   (lieta C-223/05)
   (2005/C 193/22)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts College van Beroep voor het bedrijfsleven [Administratīvā tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 17. maijā lietā H. de Rooy sr. un H. de Rooy jr. pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit [lauksaimniecības, dabas pārvaldes un pārtikas kvalitātes ministrs] un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 20. maijā.

      College van Beroep voor het bedrijfsleven lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Kopienu tiesības uzliek tiesām pienākumu pēc pašu iniciatīvas veikt pārbaudi, tas ir, pamatu pārbaudi, kas iziet ārpus strīdus priekšmeta, bet kas ir pamatoti uz Direktīvu 85/511/EK?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 85/511/EEK (1) 11. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā, lasot to kopā ar tās 13. panta 1. punkta otro ievilkumu, noteiktajam dalībvalstu pienākumam nodrošināt, ka laboratoriskas pārbaudes mutes un nagu sērgas vīrusa noteikšanai veic laboratorijas, kas ir uzskaitītas Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, ir tieša iedarbība?

               3.

                           (a)

                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir noteikusi laboratorija, kas nav norādīta B pielikumā, ir jābūt kādām tiesiskām sekām?

                           (b)

                           Ja atbilde uz 3(a). jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkta nolūks ir aizsargāt indivīdu, tādu kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, intereses? Ja nē, vai indivīdi, tādi kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, var atsaukties uz pienākumu, ko šis noteikums uzliek dalībvalstu iestādēm, pārkāpumu?

                           (c)

                           Ja atbilde uz 3b. jautājumu nosaka, ka indivīdi var atsaukties uz Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punktu:
                           Kādām tiesiskām sekām ir jābūt faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir konstatējusi laboratorija, kura nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā?

               4.

               Vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē, ņemot vērā tās 11. un 13. pantu, tādējādi, ka norāde Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda arī uz ID-Lelystad B.V.?

               5.

               Ja no atbildes uz augšminētajiem jautājumiem izriet, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību var konstatēt Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija, vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka norāde “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda arī uz ID-Lelystad B.V.:
               Vai Direktīva 85/511/EEK ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts administratīvai iestādei, kura ir pilnvarota pieņemt lēmumus, ir saistošs laboratorijas, kura ir norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, veiktās pārbaudes iznākums vai, ja atbilde uz 2a. jautājumu nozīmē, ka administratīvā iestāde var pamatot savus mutes un nagu sērgas kontroles pasākumus arī uz rezultātiem, kurus ieguvusi Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija — pēdējās laboratorijas rezultāti, vai arī galīgās iestādes noteikšana ietilpst dalībvalsts procesuālajā autonomijā un tiesai, kurā notiek pamatprāvas izskatīšana, ir jānoskaidro, vai noteikumi tiek piemēroti neatkarīgi no tā, vai laboratoriskā pārbaude ir veikta atbilstoši Kopienu vai valsts tiesību noteiktam pienākumam, un vai valsts procesuālo tiesību piemērošana nepadara Kopienu noteikumu piemērošanu par ārkārtīgi sarežģītu vai praktiski neiespējamu?

               6.

               Ja atbilde uz 5. jautājumu nozīmē, ka to, vai valsts iestādēm ir saistošs laboratoriskais rezultāts, nosaka Direktīva 85/511/EEK:
               Vai valsts iestādēm ir bez nosacījumiem saistošs laboratorijas iegūtais mutes un nagu sērgas vīrusa pārbaudes rezultāts? Ja nē, kādu rīcības brīvību Direktīva 85/511/EEK atstāj dalībvalstīm?

      (1)  Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīva 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV L 315, 11. lpp.).


title: Lieta C-120/11: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. jūlija rīkojums ( Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Procura della Repubblica/Yeboah Kwadwo

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. jūlija rīkojums (Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Procura della Repubblica/Yeboah Kwadwo

   (Lieta C-120/11) (1)

   2011/C 298/33
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 145, 14.05.2011.


title: Lieta C-317/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 27. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-303/06 un T-337/06 UniCredito Italian SpA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) — Union Investment Privatfonds 2010. gada 2. jūlijā iesniedza Union Investment Privatfonds GmbH

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 27. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-303/06 un T-337/06 UniCredito Italian SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) — Union Investment Privatfonds2010. gada 2. jūlijā iesniedza Union Investment Privatfonds GmbH

   (Lieta C-317/10 P)
   ()
   2010/C 246/43
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Union Investment Privatfonds GmbH (pārstāvis — J. Zindel, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: UniCredito Italian SpA un Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt 2010. gada 27. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-303/06 un T-337/06;

               —

               prasības noraidīt;

               —

               atcelt ITSB Apelāciju padomes 2005. gada 5. septembra lēmumu lietā R 156/2005-2 un apmierināt iebildumus, ko persona, kas iestājusies lietā, iesniegusi pret Kopienas preču zīmes Nr. 2 236 164“UNIWEB” reģistrāciju attiecībā uz pakalpojumu “darījumi ar nekustamo īpašumu”;

               —

               atcelt ITSB Apelāciju padomes 2006. gada 25. septembra lēmumu lietā R 502/2005-2 un apmierināt iebildumus, ko persona, kas iestājusies lietā, iesniegusi pret Kopienas preču zīmes Nr. 2 330 066“UniCredit Wealth Management” reģistrāciju attiecībā uz pakalpojumu “darījumi ar nekustamo īpašumu”.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība attiecas uz kļūdainu Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pēdējās rindas piemērošanu. Turklāt tajā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pamatojoties uz nepilnīgiem faktiem, un daļēji neatbilst faktiskajiem apstākļiem.
   Vispārējā tiesa kļūdaini un pretēji ITSB, kurš būtībā apmierināja apelācijas sūdzības [Tiesā] iesniedzējas apelācijas sūdzības [ITSB], nav atzinusi, ka preču zīmes, kuras ir apelācijas sūdzību [ITSB] priekšmeti, ietilpst lielā preču zīmju saimē. Tā apgalvoja, ka visām preču zīmēm, kuras ietilpst minētajā saimē, ir raksturīga viena un tā pati sākuma zilbe, kura bez atstarpes ir pievienota citai investīciju nozares koncepcijai. Arī reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas preču zīmēm piemīt tās pašas atšķirtspējas īpašības. Sagrozot faktus, Vispārējā tiesa secināja, ka attiecīgās preču zīmes atšķiroties strukturālajā ziņā, jo reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas preču zīmēs sākuma zilbe ir pievienota elementam angļu valodā, turpretī apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmēs šī sākuma zilbe ir pievienota elementam vācu valodā. Tomēr Vispārējā tiesa netaisnīgi nepietiekami ņēma vērā faktu, ka, piemērojot Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pēdējo rindu, pastāvot preču zīmju virknei, ir jāņem vērā visas preču zīmju virknē ietilpstošās preču zīmes. Šajā sakarā tiek apgalvots, ka ir jāprecizē, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja izmanto arī elementus angļu valodā un starptautiskus elementus, līdz ar to pretējs Vispārējās tiesas uzskats ir objektīvi kļūdains.
   Turklāt tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa arī kļūdaini ir pieņēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmantotās preču zīmes, lai apzīmētu investīciju fondus, vienmēr esot izmantotas kopsakarā ar izdevēja sabiedrības nosaukumu. Tas tiek atspēkots ar pierādījumiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja jau ir iesniegusi ITSB un no kuriem, kā paskaidrots, izriet, ka preses izdevumu rakstos fondu jomā vai arī investīciju konsultantu darbību ietvaros izdevējas sabiedrības nosaukums netiekot minēts.
   Tiek vēlreiz apgalvots, ka pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts pietiekams pamatojums tiktāl, ciktāl nav skaidrs kā Vispārējā tiesa varēja novērtēt Vācijas sabiedrības daļas viedokli, kam ir izšķiroša nozīme sajaukšanas riska novērtējumā.
   Tomēr tas būtu bijis jādara, ņemot vērā faktu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja, iesniedzot dažādus Vācijas patentu un preču zīmju biroja [turpmāk tekstā — “DPMA”] un citu Vācijas tiesu iestāžu nolēmumus, ir pierādījusi, ka DPMA un Vācijas tiesu iestādes uzskata, ka daļai no Vācijas sabiedrības pastāv sajaukšanas iespēja, ja noteiktas preču zīmes, kas ietver to pašu sākuma zilbi, kā virkne apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmes, reģistrē vai izmanto trešās personas, lai apzīmētu pakalpojumus finanšu nozarē.
   Visbeidzot tiek apgalvots, ka Vispārēja tiesa, tāpat kā ITSB, nav sapratusi, ka pastāv sajukšanas risks sakarā ar pakalpojumu līdzību, abiem esot “darījumu ar nekustamo īpašumu” nozarē. Nekustamo īpašumu fondu, kas tiek apzīmēti ar apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmēm, gadījumā, tiek norādīts, ka vērtības palielināšanās, uz kuru ir cerējis investors, tiek panākta ar nekustamā īpašuma pārvaldes, īres vai arī pārdošanas darbību. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka gan ITSB, gan Vispārējā tiesa kļūdaini ir uzskatījuši, ka nekustamā īpašuma fonda pārvalde ir ierobežota ar kapitāla iegūšanu. Tiktāl, ciktāl ITSB uz pakalpojumos “darījumi ar nekustamo īpašumu” ir ietvēris tikai tādas darbības, kas ir analoģiskas starpnieku darbībām, tas nav pienācīgi ņēmis vērā faktu, ka koncepcijas “darījumi ar nekustamo īpašumu” apmērs ir daudz plašāks.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-128/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. marta spriedums — Suez /ITSB ( Delivering the essentials of life ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes Delivering the essentials of life reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/25

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. marta spriedums — Suez/ITSB (“Delivering the essentials of life”)
   (Lieta T-128/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Delivering the essentials of life’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 107/42)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Suez, Parīze (Francija) (pārstāvji — P. Combeau un D. Régnier, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral, agent)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 2. februāra lēmumu (lieta R 811/2006-1) attiecībā uz preču zīmes “Delivering the essentials of life” kā Kopienu preču zīmes reģistrācijas pieteikumu
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Suez atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 140, 23.6.2007.


title: Lieta C-300/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 7. jūlijā iesniegusi Leche Celta, SL par Pirmās Instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 23. aprīļa spriedumu lietā T-35/07 Leche Celta /ITSB

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/36

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 7. jūlijā iesniegusi Leche Celta, SL par Pirmās Instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 23. aprīļa spriedumu lietā T-35/07 Leche Celta/ITSB
   (Lieta C-300/08 P)
   (2008/C 223/57)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Leche Celta, SL (pārstāvji — J. Calderón Chavero, abogado, T. Villate Consonni, abogada)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļ), Celia SA

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās Instances tiesas trešās palātas 2008. gada 23. aprīļa spriedumu lietā T-35/07 tādēļ, ka preču zīmes “CELIA”/“CELTA” ir acīmredzami nesavienojamas;

               —

               piespriest tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu apelāciju apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā apstrīd Pirmās instances tiesas veikto novērtējumu par attiecīgo preču zīmju līdzību. Saskaņā ar apelācijas sūdzības viedokli abu preču zīmju līdzība ir tāda, ka konkrētā sabiedrības daļa nevarēs konstatēt atšķirības starp tām, vēl jo vairāk tādēļ, ka ar šīm preču zīmēm apzīmētās preces ir identiskas. Tāpēc Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas novērtējumā, attiecīgo preču zīmju līdzību no verbālā un konceptuālā viedokļa novērtējot kā zemu.


title: Lieta T-269/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Raffaele Dalmasso iesniedza 2005. gada 8. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/30

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Raffaele Dalmasso iesniedza 2005. gada 8. jūlijā
   (Lieta T-269/05)
   (2005/C 229/65)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 8. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Rafaels Dalmaso [Raffaele Dalmasso], ar dzīvesvietu Šērbekā [Schaerbeek] (Beļģija), kuru pārstāv Lukass Fogels [Lucas Fogel], avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ko 2005. gada 21. martā pieņēmusi līgumu noslēgšanai pilnvarotā iestāde, ar kuru noraidīta prasība, kas vēlāk pārkvalificēta par sūdzību, ko prasītājs iesniedza 2004. gada 7. decembrī par lēmumu, ar kuru saskaņā ar līguma noteikumiem, kas stājās spēkā 2004. gada 16. septembrī, prasītājam kā vietējam darbiniekam tika noteikta pakāpe un atalgojums;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt arī sākotnējo lēmumu, ar kuru saskaņā ar vienošanos, kas stājās spēkā 2004. gada 16. septembrī, noteikta prasītāja kā vietējā darbinieka pakāpe un atalgojums;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt zaudējumus EUR 25 000 apmērā, prasītājam paturot tiesības šo summu vēlāk palielināt, samazināt vai precizēt;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-253/05 Fernandez Tunon/Komisija.


title: Apvienotās lietas no C-235/10 līdz C-239/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 3. marta spriedums ( Cour de cassation du Grand–Duché de Luxembourg (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — David Claes/Landsbanki Luxembourg SA, likvidācijas procesā (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 98/59/EK — Kolektīvā atlaišana — Tūlītēja darba līguma izbeigšana pēc tiesas lēmuma par darba devēja, kas ir juridiska persona, darbības izbeigšanu un likvidāciju — Nekonsultēšanās ar darba ņēmēju pārstāvjiem — Likvidatora pielīdzināšana darba devējam)

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/8

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 3. marta spriedums (Cour de cassation du Grand–Duché de Luxembourg (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — David Claes/Landsbanki Luxembourg SA, likvidācijas procesā

   (Apvienotās lietas no C-235/10 līdz C-239/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 98/59/EK - Kolektīvā atlaišana - Tūlītēja darba līguma izbeigšana pēc tiesas lēmuma par darba devēja, kas ir juridiska persona, darbības izbeigšanu un likvidāciju - Nekonsultēšanās ar darba ņēmēju pārstāvjiem - Likvidatora pielīdzināšana darba devējam)
   2011/C 130/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation du Grand–Duché de Luxembourg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: David Claes (C-235/10), Sophie Jeanjean (C-236/10), Miguel Rémy (C-237/10), Volker Schneider (C-238/10), Xuan–Mai Tran (C-239/10)

      Atbildētāja: Landsbanki Luxembourg SA, likvidācijas procesā

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Luksemburga) — Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (OV L 225, 16. lpp.) 1., 2. un 3. panta interpretācija — Valsts tiesību normas, kurās pēc tiesas ceļā atzīta bankrota, kurš ir radies darbības izbeigšanas dēļ, ir paredzēta tūlītēja darba līgumu izbeigšana — Nekonsultēšanās ar darba ņēmēju pārstāvjiem pirms šādas atlaišanas — Likvidatora pielīdzināšana darba devējam bankrota gadījumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 1.–3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir piemērojami darba devēja uzņēmuma darbības pārtraukšanai pēc tiesas lēmuma, ar kuru ir nolemts izbeigt darba devēja darbību un to likvidēt maksātnespējas dēļ, lai gan šādā darbības pārtraukšanas gadījumā valsts tiesību aktos ir paredzēta tūlītēja darba ņēmēju darba līgumu izbeigšana;

               2)

               Direktīvas 98/59 2. un 3. pantā paredzētie pienākumi ir jāizpilda līdz brīdim, kad uzņēmums, par kuru ir pieņemts tiesas lēmums par tā darbības izbeigšanu un likvidāciju, pilnībā zaudē savu tiesībsubjektību. Pienākumi, kuri saskaņā ar šiem pantiem ir saistoši darba devējam, ir jāizpilda attiecīgā uzņēmuma vadībai, ja tā netiek nomainīta, pat ja tai attiecībā uz šī uzņēmuma vadību ir ierobežotas pilnvaras, vai tā likvidatoram, ja šis likvidators ir pilnībā pārņēmis minētā uzņēmuma vadību.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta C-204/04: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. maijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/7

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. maijā
   (Lieta C-204/04)
   (2004/C 201/14)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 7. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Nicola Yerrell, Komisijas Juridiskā dienesta locekle, un Horstpeter Kreppel, nacionālo ierēdņu apmaiņas ietvaros Komisijas Juridiskajā dienestā norīkotais tiesnesis no Arbeitsgericht (darba strīdu tiesa), kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Eiropas Kopienu Tiesai ir šādi:

               1.

               Ņemot vērā to, ka Vācijas Federatīvā Republika netieši diskriminē sievietes, kuras ir lielākā daļa nepilna laika nodarbināto darbinieku vācu civildienestā, kuri strādā mazāk nekā 18 darba stundas nedēļā, jo

                           a)

                           saskaņā ar Bundespersonalvertretungsgesetz (Federālais darbinieku pārstāvniecības likums) 14. panta 2. punktu un šim noteikumam atbilstošo noregulējumu zemēs

                                       —

                                       Bayern (Bavārija)

                                       —

                                       Berlin (Berlīne)

                                       —

                                       Bremen (Brēmene)

                                       —

                                       Hessen (Hessene)

                                 nepilnu laiku nodarbinātajiem, kas regulāri tiek nodarbināti mazāk nekā 18 stundas nedēļā,

                           b)

                           zemēs

                                       —

                                       Mecklenburg – Vorpommern (Meklenburga - Priekšpomerānija)

                                       —

                                       Sachsen (Saksija)

                                       —

                                       Schleswig – Holstein (Šlēsviga – Holšteina)

                                       —

                                       Thüringen (Tīringene)

                                 mazāk nekā pusi no regulāra nedēļas darba laika nodarbinātajiem,

                           c)

                           zemēs

                                       —

                                       Baden – Württemberg (Bādene - Virtemberga)

                                       —

                                       Brandenburg (Brandenburga)

                                       —

                                       Rheinland – Pfalz (Reinzeme - Pfalca)

                                       —

                                       Sachsen – Anhalt (Saksija - Anhalte)

                                 mazāk nekā vienu trešdaļu no regulāra nedēļas darba laika nodarbinātajiem,

                           d)

                           zemē Nordrhein – Westfalen (Ziemeļreina-Vestfāle)
                           mazāk nekā 2/5 no regulāra nedēļas darba laika nodarbinātajiem,

                           e)

                           zemē Niedersachsen (Lejassaksija)
                           uz nepilnu laiku nodarbinātajiem, kas gada ietvaros 2 mēnešu laika periodā ir nodarbināti mazāk nekā 15 stundas nedēļā,
                           nav tiesību tikt ievēlētiem darbinieku pārstāvniecībās, Vācijas Federatīvā Republika pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm principu, kā tas ir noteikts Padomes Direktīvas 76/207/EEK (1) 1., 2. un 5. pantā un Padomes Direktīvas 97/81/EK (2) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu pielikuma 4. pantā.

               2.

               Piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Tiesību atņemšana nepilnu laiku civildienestā nodarbinātajiem, kuri tiek regulāri nodarbināti mazāk nekā 18 stundas nedēļā (federālajās zemēs stundu skaits ir nedaudz mazāks), tikt ievēlētiem federālajās un gandrīz visu federālo zemju darbinieku pārstāvniecībās nozīmē sieviešu netiešu diskrimināciju, jo tās ir lielākā daļa nepilna laika nodarbināto. Tādējādi tiek pārkāpta Padomes Direktīva 76/207/EEK. Noregulējums nav savienojams arī ar Direktīvu 97/81/EK, jo saskaņā ar to pret nepilnu laiku nodarbinātajiem ir jāizturas ne mazāk labvēlīgi kā pret pilnu laiku nodarbinātajiem, ja vien atšķirīgai attieksmei nav objektīvu iemeslu.
   Atņemt tiesības tikt ievēlētam nav objektīvu iemeslu. Attiecīgo darbinieku ierobežoto esamību darba vietā varētu līdzsvarot elastīga darba laika veidošana un moderni komunikāciju līdzekļi. Tiesību tikt ievēlētiem ierobežojumi nav noteikti Betriebsverfassungsgesetz (Likums par iekšējās darba kārtības noteikumiem), ar ko uzņēmējdarbībā regulē vēlēšanas Betriebsräten (Darbinieku padomēs), kuru funkcijas ir līdzvērtīgas darbinieku pārstāvniecību funkcijām civildienestā. Izslēgtās grupas pārstāvība darbinieku pārstāvniecību padomēs ir vajadzīga tās īpašo interešu dēļ, kuras pretējā gadījumā netiek ievērotas.

      (1)  OV L 39, 40. lpp.

      (2)  OV L 14 , 9. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 15. jūnijā lietā T-17/02 Fred Olsen, SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (Valsts atbalsts — Jūras transports — Pastāvošs atbalsts — Jauns atbalsts — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi)

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/17

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 15. jūnijā
   lietā T-17/02 Fred Olsen, SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Valsts atbalsts - Jūras transports - Pastāvošs atbalsts - Jauns atbalsts - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi)
   (2005/C 205/29)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā T-17/02 Fred Olsen, SA, Santakrusa de Tenerife [Santa Cruz de Tenerife] (Spānija), ko pārstāv R. Marins Korea [R. Marín Correa] un F. Marins Rianjo [F. Marín Riaño], pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis — H. Buendia Sjerra [J. Buendía Sierra], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad], abogado del Estado, kas norādīja adresi Luksemburgā), par lūgumu atcelt Komisijas 2001. gada 25. jūlija lēmumu par valsts atbalsta lietu NN 48/2001 — Spānija — Atbalsts kuģniecības sabiedrībai Trasmediterránea (OV 2002., C 96, 4. lpp.), Pirmās instances tiesa (otrā paplašinātā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši A. V. H. Meijs [A. W. H. Meij], N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood], I. Pelikānova [I. Pelikánová] un S. S. Papasavs [S. S. Papasavvas], sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio González], galvenais administrators, 2005. gada 15. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītājs sedz savus, kā arī Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 97, 20.04.2002.


title: lieta C-10/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2005. gada 11. janvāraCour administrative (Luksemburgas Lielhercogiste) lēmumu lietā Cinthia Mattern un Hajrudin Cikotic pret Ministre du travail et de l'emploi

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2005. gada 11. janvāraCour administrative (Luksemburgas Lielhercogiste) lēmumu lietā Cinthia Mattern un Hajrudin Cikotic pret Ministre du travail et de l'emploi

   (lieta C-10/05)
   (2005/C 69/15)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 11. janvāraCour administrative (Luksemburgas Lielhercogiste) lēmumu lietā Cinthia Mattern un Hajrudin Cikotic pret Ministre du travail et de l'emploi, ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 14. janvārī.

      Cour administrative (Luksemburgas Lielhercogiste) lūdz Tiesu lemt par jautājumu, vai Kopienas tiesību noteikumi attiecībā uz darba ņēmēju pārvietošanās brīvību ir piemērojami tāda trešās valsts pilsoņa situācijai, kas ir Kopienas pilsoņa dzīvesbiedrs, kurš ir ieguvis profesionālo apmācību un stažējies citā dalībvalstī, un vai dzīvesbiedru, kam nav Kopienas pilsonības, tādējādi var atbrīvot no prasības par darba atļaujas saņemšanu, pamatojoties uz noteikumiem, kas Kopienas pilsoņiem un to ģimenes locekļiem, kas ir trešās valsts pilsoņi, paredz tiesības uz darba ņēmēju pārvietošanās brīvību.


title: Lieta T-250/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroju, ko European Dynamics S.A. iesniedza 2005. gada 24. jūnijā

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/50

         Prasība pret Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroju, ko European Dynamics S.A. iesniedza 2005. gada 24. jūnijā
   (Lieta T-250/05)
   (2005/C 217/106)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 24. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroju, ko cēla European Dynamics S.A., Atēnas (Grieķija), kuru pārstāv N. Korogianakis [N. Korogiannakis], advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroja lēmumu noraidīt prasītājas piedāvājumu un piešķirt līgumu citam pakalpojumu sniedzējam;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju birojam atlīdzināt tiesāšanās un citus izdevumus, kas saistīti ar šo prasības pieteikumu, pat ja tas tiek noraidīts.

         Pamati un galvenie argumenti
   Sabiedrība, kas ir prasītāja šajā lietā, iesniedza piedāvājumu, atsaucoties uz Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroja iepirkumu procedūras paziņojumu Nr. 6019-1 “Par pakalpojumu sniegšanu saistībā ar elektronisku publikāciju, it sevišķi Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša pielikuma (OVP), apkopošanu, izveidošanu un izplatīšanu”. Ar apstrīdēto lēmumu tika noraidīts prasītājas piedāvājums un līgums tika piešķirts citam pakalpojumu sniedzējam.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts, pārkāpjot nediskriminācijas principu, jo Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju birojs neizmeklēja un neatrisināja problēmu, uz ko tam norādīja prasītāja, proti, ka tikai ļoti ierobežots skaits sabiedrību, kas ražo lasāmatmiņas kompaktdiskus un atrodas Luksemburgā vai divu stundu brauciena attālumā no tās, var piegādāt pieprasīto daudzumu iepirkumu procedūras paziņojumā noteiktajos ietvaros un ka tādējādi pakalpojuma sniedzējiem, sagatavojot piedāvājumus, bija jāsadarbojas ar šīm sabiedrībām, un līdz ar to cenas un kvalitātes jautājumos tie bija no tām atkarīgi. Pēc prasītājas domām, pastāvēja dažādi citi risinājumi, bet Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju birojs neveica nekādas darbības, kā rezultātā tikai viens piedāvājums varēja tikt akceptēts kā atbilstošs tehniskajiem novērtēšanas kritērijiem.
   Tālāk prasītāja min divas acīmredzamas novērtējuma kļūdas Novērtējuma ziņojumā, proti, kļūdains uzskats, ka prasītājas piedāvātā cena par aptuveni EUR 800 000, 00 pārsniedza to, kāda tā bija īstenībā, un arī kļūdaina norāde uz to, ka ražošana nav īstenojama un ka piedāvājumā trūkst informācijas par lasāmatmiņas kompaktdiskiem.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums nav spēkā sakarā ar to, ka tajā nav norādīta piemērota informācija un pamatojums.


title: Lieta T-479/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. septembrī — Francija/Komisija

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. septembrī — Francija/Komisija
   (Lieta T-479/11)
   2011/C 340/54
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha un J. Gstalter)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savā prasības pieteikumā prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 29. jūnija Lēmumu C(2011) 4483, galīgā redakcija, par valsts atbalstu Nr. C 35/2008, ko Francija ir piešķīrusi publiskajai organizācijai, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem, — “Francijas Naftas institūts”.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot pietiekami juridiski pamatoti konstatējusi valsts atbalsta pastāvēšanu. Faktiski prasītāja uzskata, ka Komisija, izlemjot, ka pastāv valsts atbalsts, nav ievērojusi noteikumus par pierādījumiem valsts atbalsta jomā gan attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, gan pierādījumu apjomu.

               2)

               Ar otro pamatu, kas ir sadalīts četrās daļās, tiek apgalvots, ka ir pieļautas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, tiktāl, ciktāl Komisija ir pieņēmusi, ka pastāv netieša neierobežota garantija Francijas Naftas institūta labā. Prasītāja uzsver, ka:

                           —

                           izpētot Francijas tiesības, nevar izsecināt, ka pastāvētu princips, saskaņā ar kuru valsts garantētu Francijas Naftas institūta parādu;

                           —

                           vispārējās [civil]tiesībās paredzēto sanācijas un bankrota procedūru nepiemērojamība Francijas Naftas institūtam nenozīmē to, ka šādas organizācijas kreditori atrastos izdevīgākā situācijā nekā uzņēmuma, kura darbība ir regulēta komerctiesībās, kreditori;

                           —

                           mehānismus, kas ļauj ietekmēt valsts atbildību, nevar pielīdzināt neierobežotas garantijas mehānismam un

                           —

                           dažu ar Francijas Naftas institūta pienākumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus saistītu parādu iespējamai uzturēšanai nav saistības ar organizācijas statusu.

               3)

               Ar trešo pamatu, kas ir sadalīts divās daļās, tiek apgalvots, ka esot pārprasts priekšrocības jēdziens LESD 107. panta 1. punkta nozīmē tiktāl, ciktāl

                           —

                           Komisija esot kļūdaini secinājusi, ka garantijas pastāvēšana — pieņemot, ka tā ir konstatēta — radot Francijas Naftas institūtam priekšrocību un

                           —

                           pakārtoti, Komisija esot pārpratusi priekšrocības jēdzienu, uzskatīdama, ka šķietamā priekšrocība, no kuras savas likumiskās garantijas dēļ esot guvis labumu Francijas Naftas institūts, esot tikusi nodota tālāk tā privāto tiesību meitassabiedrībām Axens un Prosernat.


title: Lieta T-244/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 8. maija spriedums — Tsakiris-Mallas /ITSB — Seven ( “7 Seven Fashion Shoes” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “7 Seven Fashion Shoes” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “Seven” un “7seven” — Daļējs reģistrācijas atteikums — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/10

         Vispārējās tiesas 2012. gada 8. maija spriedums — Tsakiris-Mallas/ITSB — Seven (“7 Seven Fashion Shoes”)
   (Lieta T-244/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “7 Seven Fashion Shoes” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “Seven” un “7seven” - Daļējs reģistrācijas atteikums - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 184/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tsakiris-Mallas AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — N. Simantiras, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Seven SpA (Leinì, Itālija) (pārstāvis — D. Sindico, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. marta Lēmumu R 1045/2009-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Seven SpA un Tsakiris-Mallas AE

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Tsakiris-Mallas AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: lieta C-224/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā 1. Maatschap H. en J. van ’t Oever, 2. Maatschap F. van ’t Oever en W. Fien, 3. B. van ’t Oever, 4. Maatscap A. en J. Fien, 5. Maatscap K. Koers en J. Stellingswerf, 6. H. Koers, 7. Maatscap K. en G. Polinder, 8. G. van Wijhe pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā 1. Maatschap H. en J. van `t Oever, 2. Maatschap F. van `t Oever en W. Fien, 3. B. van `t Oever, 4. Maatscap A. en J. Fien, 5. Maatscap K. Koers en J. Stellingswerf, 6. H. Koers, 7. Maatscap K. en G. Polinder, 8. G. van Wijhe pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
   (lieta C-224/05)
   (2005/C 193/23)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos, Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā 1. Maatschap H. en J. van `t Oever, 2. Maatschap F. van `t Oever en W. Fien, 3. B. van `t Oever, 4. Maatscap A. en J. Fien, 5. Maatscap K. Koers en J. Stellingswerf, 6. H. Koers, 7. Maatscap K. en G. Polinder, 8. G. van Wijhe pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit [lauksaimniecības, dabas pārvaldes un pārtikas kvalitātes ministrs] un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 20. maijā.

      College van Beroep voor het bedrijfsleven lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Kopienu tiesības uzliek tiesām pienākumu pēc pašu iniciatīvas veikt pārbaudi, tas ir, pamatu pārbaudi, kas iziet ārpus strīdus priekšmeta, bet kas ir pamatoti uz Direktīvu 85/511/EK?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 85/511/EEK (1) 11. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā, lasot to kopā ar tās 13. panta 1. punkta otro ievilkumu, noteiktajam dalībvalstu pienākumam nodrošināt, ka laboratoriskas pārbaudes mutes un nagu sērgas vīrusa noteikšanai veic laboratorijas, kas ir uzskaitītas Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, ir tieša iedarbība?

               3.

                           (a)

                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir noteikusi laboratorija, kas nav norādīta B pielikumā, ir jābūt kādām tiesiskām sekām?

                           (b)

                           Ja atbilde uz 3(a). jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkta nolūks ir aizsargāt indivīdu, tādu kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, intereses? Ja nē, vai indivīdi, tādi kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, var atsaukties uz pienākumu, ko šis noteikums uzliek dalībvalstu iestādēm, pārkāpumu?

                           (c)

                           Ja atbilde uz 3b. jautājumu nosaka, ka indivīdi var atsaukties uz Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punktu:
                           Kādām tiesiskām sekām ir jābūt faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir konstatējusi laboratorija, kura nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā?

               4.

               Vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē, ņemot vērā tās 11. un 13. pantu, tādējādi, ka norāde Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda arī uz ID-Lelystad B.V.?

               5.

               Ja no atbildes uz augšminētajiem jautājumiem izriet, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību var konstatēt Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija, vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka norāde “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda arī uz ID-Lelystad B.V.:
               Vai Direktīva 85/511/EEK ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts administratīvai iestādei, kura ir pilnvarota pieņemt lēmumus, ir saistošs laboratorijas, kura ir norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, veiktās pārbaudes iznākums vai, ja atbilde uz 2a. jautājumu nozīmē, ka administratīvā iestāde var pamatot savus mutes un nagu sērgas kontroles pasākumus arī uz rezultātiem, kurus ieguvusi Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija — pēdējās laboratorijas rezultāti, vai arī galīgās iestādes noteikšana ietilpst dalībvalsts procesuālajā autonomijā un tiesai, kurā notiek pamatprāvas izskatīšana, ir jānoskaidro, vai noteikumi tiek piemēroti neatkarīgi no tā, vai laboratoriskā pārbaude ir veikta atbilstoši Kopienu vai valsts tiesībās noteiktam pienākumam, un vai valsts procesuālo tiesību piemērošana nepadara Kopienu noteikumu piemērošanu par ārkārtīgi sarežģītu vai praktiski neiespējamu?

               6.

               Ja atbilde uz 5. jautājumu nozīmē, ka to, vai valsts iestādēm ir saistošs laboratoriskais rezultāts, nosaka Direktīva 85/511/EEK:
               Vai valsts iestādēm ir bez nosacījumiem saistošs laboratorijas iegūtais mutes un nagu sērgas vīrusa pārbaudes rezultāts? Ja nē, kādu rīcības brīvību Direktīva 85/511/EEK atstāj dalībvalstīm?

      (1)  Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīva 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV L 315, 11. lpp.).


title: lieta T-457/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Camar S.r.l. iesniedza 2004. gada 22. novembrī

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/28

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Camar S.r.l. iesniedza 2004. gada 22. novembrī
   (lieta T-457/04)
   (2005/C 31/53)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Camar S.r.l., kuru pārstāv advokāti Wilma Viscardini, Simonetta Dona un Mario Paolin.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas atteikumu, ko ir pieņēmis Lauksaimniecības ģenerāldirektors ar 2004. gada 10. septembra vēstuli (D (4004) 29695 A/25707), kas ir stājies spēkā 2004. gada 20. septembrī;

               —

               uzdot izpildīt rezolutīvās daļas 1. punktu 2000. gada 8. jūnija spriedumā apvienotajās lietās T-79/96, T-260/97 un T-117/98;

               —

               piespriest Komisijai izpildīt rezolutīvās daļas 1. punktu šajā spriedumā, nolīdzinot atļaujas finansiālo vērtību EUR 5 065 600, kas tai bija jāizsniedz saskaņā ar augstāk minēto spriedumu un ko tā nav izsniegusi, vai citā vērtībā, ko nosaka Pirmās instances Tiesa, pieskaitot valūtas pārvērtējumu un aprēķinātos procentus pēc Pirmās instances tiesas noteiktās likmes, skaitot no 2000. gada 8. jūnija līdz saldo dzēšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja, tā partneru personā, ciesto morālo kaitējumu, ko taisnīgi nosaka Pirmās instances tiesa, kas radies 2000. gada 8. jūnija sprieduma neizpildes dēļ;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus saistībā ar šo lietu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savu prasījumu atbalstam, prasītājs norāda, ka Komisijas bezdarbība, kas ne tikai neveica nekādus konkrētus pasākumus, bet pat nepiedāvāja Camar piemērotus pasākumus, lai izpildītu lietā T-79/96 pasludināto spriedumu (bezdarbība pastāv no 2000. gada 8. jūnija), un tās nepārprotama atteikšanās izpildīt šo spriedumu, kas ir izteikta 2004. gada 10. septembra vēstulē, veido būtisku EKL 233. panta pārkāpumu.
   Tiktāl, cik atļauju izsniegšana, ko Komisijai bija jāizsniedz prasītājam šī sprieduma izpildei, vairs nav iespējama, jo, īsumā, banānu imports no trešajām valstīm vairs nav pakļauts tarifu sistēmai, bet gan tas tiek pilnīgi liberalizēts, Camar prasa, lai spriedums tiktu izpildīts līdzvērtīgi finansiālas kompensācijas veidā, kura, atbilstoši pastāvīgai judikatūrai, ir pieņemama, ja spriedumu specifiskā veidā vairs nav iespējams izpildīt.
   Prasītājs papildus prasa morālā kaitējuma atbilstošu atlīdzību, ko tas cietis 2000. gada 8. jūnija sprieduma neizpildes dēļ. Tik tiešām, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, šis apstāklis pats par sevi ir zaudējumu atlīdzības pamats tiktāl, cik tas neievēro tiesiskās paļāvības principu. Šajā lietā, tiesiskās paļāvības principa neievērošana ir pirmkārt saasināta ar to, ka Camar varēja paļauties uz Komisijas 2003. gada 20. maija vēstulē, kas tagad ir atsaukta, norādīto nodomu izpildīt spriedumu.


title: Lieta C-308/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 19. jūlijā iesniedza SGL Carbon AG par 2004. gada 29. aprīļa Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai un citi pret Eiropas Kopienu Komisiju, un kas attiecas uz Lietu T-239/01

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/14

         Apelācija, ko 2004. gada 19. jūlijā iesniedza SGL Carbon AG par 2004. gada 29. aprīļa Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai un citi pret Eiropas Kopienu Komisiju, un kas attiecas uz Lietu T-239/01
   (Lieta C-308/04 P)
   (2004/C 262/26)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 19. jūlijā ir iesniegta apelācija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai un citi pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko iesniedza SGL Carbon AG (Lieta T-239/01), kuru pārstāv Dr. Martin Klusmann un Dr. Kirsten Beckmann, Rechtsanwälte, Freshfields Bruckhaus Deringer, Freiligrathstr. 1, D-40479 Düsseldorf.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atsaucoties uz pirmajā instancē izvirzītajiem prasījumiem, daļēji atcelt Eiropas Kopienas Pirmās instances tiesas spriedumu Lietā T-239/01 (1), ciktāl tas noraida prasību pret atbildētāja 2001. gada 18. jūlija lēmuma 3. un 4. pantu;

               2.

               pakārtoti, attiecīgi samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējam uzlikto naudas sodu Lēmuma COMP/E-1/36.490 3. pantā un procentu maksājumus attiecībā uz notiekošo tiesvedību, kā arī kavējuma procentu likmi, kas noteikta lēmuma 4. pantā un atbildētāja 2001. gada 23. jūlija vēstulē [(SG 2001) D/290091];

               3.

               tālāk pakārtoti, nodot lietu atpakaļ jaunai izskatīšanai Pirmās instances tiesā, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas lēmumu;

               4.

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs vēlas ar septiņiem sūdzības pamatojumiem panākt Komisijas lēmuma 3. un 4. panta atcelšanu lielākā apmērā, nekā tos savā spriedumā atcēla Pirmās instances tiesa:

               1.

               apelācijas sūdzības iesniedzējs vispirms apgalvo, ka pārkāpts ne bis in idem princips tāda fakta dēļ, ka netika ņemts vērā sods, kas pirms apstrīdētā Komisijas lēmuma pieņemšanas tika uzlikts Ziemeļamerikā attiecībā uz tām pašām darbībām. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, ņemot vērā identiskos materiālo tiesību mērķus, kādi ir aizliedzošām normām, kuras aizsargā konkurenci Eiropā un Ziemeļamerikā, vismaz zināmā mērā bija jāņem vērā iepriekš uzliktais naudas sods par tiem pašiem faktiem. Tas izriet vai nu tieši no ne bis in idem principa plašākā interpretācijā, kas piemērojams attiecībā uz Kopienas tiesību mijiedarbību ar trešo valstu tiesību normām, vai arī no taisnīguma principa (“natural justice”), kas ir vēl plašāks un kuru piemēro kopš “Walt Wilhelm” sprieduma. Turklāt Boehringer spriedumā Tiesa jau apstiprinājusi, ka principā pastāv pienākums ņemt vērā ASV uzlikto sodu, ja izskatāmā lieta attiecas uz tiem pašiem faktiem, ko Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā.

               2.

               Attiecībā uz Pirmās instances tiesas konstatējumu par naudas soda pamatsummas noteikšanu apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka Pirmās instances tiesa kļūdījās, neizdarot korekcijas, kas samazina pamatsummu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, lai arī tam tā bija jānotiek, ja Tiesa būtu nediskriminējošā veidā piemērojusi galīgā aprēķina kritērijus.

               3.

               Apelācijas sūdzības iesniedzējs trešajā sūdzības pamatojumā apgalvo, ka, ņemot vērā brīdinājuma zvanus pirms Komisijas izmeklēšanas uzsākšanas, naudas soda pamatsummas specifiskais uzrēķins 25 % apmērā bija nelikumīgs. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka minētie zvani nav iekļaujami faktos, uz kuriem balstās apsūdzība, un pretēji Pirmās instances tiesas nostājai tos nevarēja ņemt vērā kā vainu pastiprinošus apstākļus, aprēķinot naudas sodu saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu, tādējādi nepārkāpjot nulla poena sine lege principu. Sarrio spriedums, uz kuru atsaucas Pirmās instances tiesa, pamatojot pretēju apgalvojumu, pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskatiem nav atbilstoša, jo tās lietas pamatā esošie fakti ir tādi, ka darbību veikšanā tika ņemti vērā vainu pastiprinoši apstākļi, lai palielinātu naudas sodu, bet netika ņemta vērā vēlāka rīcība, kas retrospektīvi varēja vai kurai vajadzēja apgrūtināt šādu darbību atklāšanu. Turklāt Pirmās instances tiesa attiecība uz iekšējiem jautājumiem šajā lietā ir izdarījusi tādus pieņēmumus, kas ir pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēja interesēm, un tāda rīcība neatbilst pierādījumu noteikumiem.

               4.

               Attiecībā uz naudas soda aprēķināšanu apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka pārsniegts Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā noteiktais maksimālais naudas soda lielums 10 % apmērā no uzņēmējsabiedrības apgrozījuma. Ja Komisija par pamatu būtu izmantojusi galīgos apgrozījuma datus par 2000. vai 1999. gadu, tai būtu pienākums ierobežot aritmētisko naudas soda apmēru līdz 10 % no uzņēmējsabiedrības apgrozījuma, iekams tā piemēro noteikumu par vieglāka soda uzlikšanu (“témoin de la couronne”). Pirmās instances tiesa kļūdījās, atstājot jautājumu neatbildētu par juridiski nepareizu pieņēmumu, jo tas neietekmējot attiecīgās sūdzības noraidīšanu.

               5.

               Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka neatbilstoša uzmanība pievērsta to dokumentu nozīmīgumam, kuri netika izvērtēti nepietiekamas dokumentu pieejamības dēļ. Apelācijas sūdzības iesniedzējs paplašina savu pirmajā instancē izvirzīto prasījumu, apgalvojot, ka jauni un inkriminējoši dokumenti, par kuriem tam nebija zināms un par kuriem tas iepriekš nevarēja izteikt savu viedokli, tika izmantoti pirmo reizi Pirmās instances tiesas lēmuma pieņemšanā.

               6.

               Apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd kategorisko lēmumu neņemt vērā atzīto faktu par apelācijas sūdzības iesniedzēja finansiālās kapacitātes samazinājumu laikā, kad tika aprēķināts naudas sods, un uzskata, ka šāda rīcība ir samērīguma principa pārkāpums, kā arī pārkāpj apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības brīvi rīkoties ar īpašumu. Saskaņā ar konkurences tiesībām uzliktais sods nevar apdraudēt pastāvēšanu tiem, kam šāds sods uzlikts; darboties spējīga sabiedrība ir standarts, pēc kura katrā individuālā gadījumā jāizvērtē soda piemērotība un pamatotība. Vispārēji nav pieļaujams vērst uzmanību tikai uz tām uzņēmējsabiedrības daļām, kuras ir glābjamas pēc maksātnespējas iestāšanās soda uzlikšanas rezultātā. Ikviens sods ir jāaprēķina tādā veidā, lai netiktu piespriests ekonomisks “nāvessods”.

               7.

               Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, nav veikta tā daudzslāņainās sūdzības izskatīšana par kavējuma procentu likmes noteikšanu un procentu likmes noteikšanu attiecībā uz izskatāmo lietu, kas tika noraidīta tikai galīgajā risinājumā, bet nevis formāli. Pirmās instances tiesa pieļāva juridisku kļūdu, neņemot vērā faktu, ka nepastāv nekādas juridiskas normas procentu aprēķināšanai vispār un procentu likmes noteikšanai šajā gadījumā. Pat atzīstot, ka procentu likmes noteikšana principiāli ir pieļaujama, lai novērstu ļaunprātīgu prasības pieteikumu iesniegšanu, procentu likmes vislabāk ir jānosaka ievērojami zemākā līmenī, lai sasniegtu šādu mērķi. Jo īpaši tas attiecas uz gadījumu, kad radikāli palielina soda apmēru, kas izraisa līdzvērtīgi radikālu kopējo procentu pieaugumu. Apstrīdētajā spriedumā tiesa vispār nav izskatījusi materiālos prasījumus; tā vietā tiesa pieņēma lēmumu par sūdzību, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs nebija cēlis.

      (1)  Recueil [Krājumā] vēl nav publicēts.


title: Lieta F-83/11: Prasība, kas celta 2011. gada 26. augustā — ZZ /Komisija

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/41

         Prasība, kas celta 2011. gada 26. augustā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-83/11)
   2011/C 340/86
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — S. Rodrigues, A. Blot un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt konkursa EPSO/AST/112/10 — Asistenti (AST 3) atlases komisijas priekšsēdētāja lēmumu neatļaut prasītājai piedalīties pārbaudījumos

      Prasītāja prasījumi:

               —

               galvenokārt:

                           —

                           atcelt 2011. gada 17. maijā pieņemto lēmumu atteikt prasītājai tiesības piedalīties pārbaudījumos konkursa EPSO/AST/112/10 — Asistenti (AST 3) ietvaros;

                           —

                           līdz ar to nolemt, ka prasītāja ir atkal jāiekļauj darbā pieņemšanas procesā, kas ir ievadīts ar minēto konkursu, ja vajadzīgs, rīkojot jaunus pārbaudījumus.

               —

               pakārtoti, ja netiktu apmierināta galvenā prasība, quod non, piespriest atbildētājai samaksāt provizoriski un ex aequo et bono EUR 20 000 apmērā noteiktu naudas summu kā atlīdzību par mantisko kaitējumu, tai pieskaitot nokavējuma procentus atbilstoši likumā noteiktajai likmei, sākot no sprieduma pasludināšanas dienas;

               —

               katrā ziņā samaksāt viņai provizoriski un ex aequo et bono EUR 20 000 apmērā noteiktu naudas summu kā atlīdzību par morālo kaitējumu, tai pieskaitot nokavējuma procentus atbilstoši likumā noteiktajai likmei, sākot no sprieduma pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-858/16: Prasība, kas celta 2016. gada 6. decembrī – Dow Corning un Dow Corning Europe/Komisija

text:
               13.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/20

         Prasība, kas celta 2016. gada 6. decembrī – Dow Corning un Dow Corning Europe/Komisija
   (Lieta T-858/16)
   (2017/C 046/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Dow Corning Corporation (Midland, Mičigana, ASV) un Dow Corning Europe (Seneffe, Beļģija) (pārstāvji – S. Verschuur, M. Stroungi un L. Mélia, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmuma par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) (1) 1.–4. pantu;

               —

               pakārtoti, atcelt Lēmuma 2. panta 1. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, virspeļņas tiesisko regulējumu kļūdaini kvalificējot par atbalsta shēmu un tādējādi pieļaujot dažādas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā, faktu konstatēšanā un vērtējumā, kā arī norādot nepiemērotu pamatojumu, ir pārkāpusi Regulas Nr. 2015/1589 (2) 1. panta d) punktu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieļaujot kļūdu pēc būtības tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, interpretēdama un piemērodama atsauces sistēmu, lai izvērtētu, vai ar virspeļņas tiesiskajam regulējumam tika piešķirta selektīva priekšrocība, ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu tādēļ, ka esot nepareizi konstatējusi, ka ar virspeļņas tiesisko regulējumu tiek piešķirta selektīva priekšrocība, un tādēļ pieļāvusi dažādas acīmredzamas kļūdas faktu konstatēšanā un vērtējumā, nav veikusi rūpīgu un objektīvu pārbaudi un ir norādījusi nepiemērotu pamatojumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, Komisija, nosakot metodoloģiju apgalvotā atbalsta apmēra noteikšanai, pieļaudama kļūdu pēc būtības tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kā arī norādīdama nepiemērotu pamatojumu, ir pārkāpusi Regulas Nr. 2015/1589 16. pantu, kā arī vairākus Savienības tiesību principus.

      (1)  Komisijas 2016. gada 11. janvāra Lēmums (ES) 2016/1699 par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 9837) (OV L 260, 2016, 61. lpp.)

      (2)  Padomes 2015. gada 13. jūlija Regula (ES) Nr. 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 248, 2015, 9. lpp.)


title: Lieta T-431/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Gebr. Heller Maschinenfabrik /ITSB — Fernández Martinez ( “HELLER” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/13

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Gebr. Heller Maschinenfabrik/ITSB — Fernández Martinez (“HELLER”)
   (Lieta T-431/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 39/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gebr. Heller Maschinenfabrik GmbH (Nürtingen, Vācija) (pārstāvji — W. Keßler un S. Baur, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Schäffner, vēlāk R. Pethke)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Manuel Fernández Martinez (Elche, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 11. septembra lēmumu lietā R 974/2006-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Manuel Fernández Martinez un Gebr. Heller Maschinenfabrik GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 9.2.2008.


title: Lieta C-448/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-515/11 Delphi Technologies , Inc ./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2013. gada 7. augustā iesniedza Delphi Technologies , Inc .

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-515/11 Delphi Technologies, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2013. gada 7. augustā iesniedza Delphi Technologies, Inc.
   (Lieta C-448/13 P)
   2013/C 313/19
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Delphi Technologies, Inc. (pārstāvji — C. Albrecht, J. Heumann, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-515/11, atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas apelācijas sūdzība par pārbaudītāja 2010. gada 25. augusta lēmumu, un piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir celta par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) spriedumu lietā T-515/11, ar kuru noraidīta prasība atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes lēmumu noraidīt Kopienas preču zīmes “INNOVATION FOR THE REAL WORLD” reģistrācijas pieteikumu.
   Apelācijas sūdzība ir balstīta uz trim pamatiem:

               1)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, atbilstoši nenosakot konkrēto sabiedrības daļu un tās informētības pakāpi. Šīs preces ir paredzētas vienīgi profesionāļiem, kuru informētības pakāpe attiecībā uz reklāmas lozungiem ir augsta.

               2)

               Vispārējā tiesa turklāt esot pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārāk šauri veicot pārbaudi, lai novērtētu, vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei bija pietiekama atšķirtspēja. It īpaši Vispārējā tiesa esot pārpratusi vadlīnijas, kas noteiktas nesenajā judikatūrā un tostarp spriedumā lietā C-398/08 P Audi/ITSB.

               3)

               Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības vispārējos principus, kas ir ES atbilstošas pārvaldības pamatprincipi. Tas, ka ITSB iepriekš reģistrējusi identiskas struktūras devīzes, kas ietvēra vārdu “INNOVATION”, ir jāņem vērā, pat ja agrāki lēmumi nav saistoši.

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka tāpēc apstrīdētais lēmums ir jāatceļ un ka ir jāatzīst devīzes “INNOVATION FOR THE REAL WORLD” atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 2009. gada 27. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-162/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2017. gada 19. janvāra spriedumu lietā T-701/15 Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (“Lubelska”) 2017. gada 30. martā iesniedza Polijas Republika

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2017. gada 19. janvāra spriedumu lietā T-701/15 Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (“Lubelska”) 2017. gada 30. martā iesniedza Polijas Republika
   (Lieta C-162/17 P)
   (2017/C 239/28)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvis – Bogusław Majczyna)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2017. gada 19. janvāra spriedumu lietā T-701/15 Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (“Lubelska”);

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jaunai izskatīšanai;

               —

               piespriest katram lietas dalībniekam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Polijas Republika lūdz pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2017. gada 19. janvāra spriedumu lietā T-701/15 Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (“Lubelska”) un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jaunai izskatīšanai.
   Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja Stock Polska z o.o. ar juridisko adresi Ļubļinā [Lublin] prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB, šobrīd pēc nosaukuma maiņas: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs – EUIPO) Apelācijas padomes 2015. gada 24. septembra lēmumu lietā R 1788/2014-5, ar kuru tika apstiprināts EUIPO2015. gada 14. maija lēmums par Stock Polska z o.o. iesniegtā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma noraidīšanu.
   Ar Vispārējās tiesas spriedumu un iepriekš pieņemto EUIPO lēmumu preču zīmes “Lubelska” reģistrācijas pieteikums tika noraidīts saskaņā ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (ES) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pamatojoties uz tās līdzību ar preču zīmi “Lubeca”, kura sabiedrībai Vācijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme “Lubeca”, rada sajaukšanas iespēju attiecībā uz ar šo apzīmējumu aptvertajām precēm.
   Polijas Republika pret pārsūdzēto spriedumu izvirza šādus apelācijas sūdzības pamatus:

               1.

               Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (ES) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo sajaukšanas iespējas esamības vērtējums neesot ticis veikts, pamatojoties uz kopējo iespaidu no atšķirtspējīgo un dominējošo sastāvdaļu viedokļa, ievērojot, ka apzīmējuma līdzības ar agrāko preču zīmi vērtējums it īpaši esot ticis nepamatoti ierobežots ar vienu šī apzīmējuma sastāvdaļu (vārdisko sastāvdaļu).
               Vispārējā tiesa esot prettiesiski apstiprinājusi iespēju divu preču zīmju līdzību vērtējumā ņemt vērā tikai vienu kombinētas preču zīmes sastāvdaļu (vārdisko sastāvdaļu) un salīdzināt to ar citu preču zīmi, izslēdzot grafisko sastāvdaļu, lai gan iepriekš neesot ticis konstatēts, ka vārdiskā sastāvdaļa būtu dominējoša un grafiskajai sastāvdaļai nebūtu nozīmes. Vispārējā tiesa esot vienīgi konstatējusi, ka grafiskajai sastāvdaļai ir neliela atšķirtspēja, un tā neesot ņēmusi vērā, ka šīs apzīmējuma sastāvdaļas neliela atšķirtspēja ne obligāti nozīmē, ka šī sastāvdaļa nav dominējoša.

               2.

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un vienlīdzīgas attieksmes, labas pārvaldības un tiesiskās noteiktības principu pārkāpums, jo neesot ticis ņemts vērā, ka EUIPO ir atkāpies no savas vadlīnijās paredzētās agrākās lēmumpieņemšanas prakses, un tādējādi esot ticis apstiprināta pretruna tā lēmumpieņemšanas praksei.
               Vispārējā tiesa neesot ievērojusi, ka EUIPO ir atkāpies no savas vadlīnijās paredzētās agrākās lēmumpieņemšanas prakses attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu, un neesot bijis nekādu īpaši apstākļu, kas varētu pamatot šo atkāpi.

               3.

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo, novērtējot sajaukšanas iespēju, par pareiziem esot tikuši uzskatīti fakti, kas nav vispārēji zināmi, un neesot tikuši izskatīti vispārēji zināmi, būtiski fakti, kā rezultātā esot tikuši sagrozīti fakti un pierādījumi, it īpaši tāpēc, ka:

                           a)

                           par acīmredzamu faktu esot ticis uzskatīts, ka Vācijas vidusmēra patērētājs nepazīst nosaukuma “Lubeca” nozīmi, jo pilsētu latīņu nosaukumu (piemēram, Lubeca) pazīstamības pakāpe nav saistīta ar latīņu valodas kā tādas zināšanu pakāpi, un ka alkoholisko dzērienu patērētājs īpašu nozīmi piešķir šo dzērienu ģeogrāfiskai izcelsmei;

                           b)

                           par acīmredzamu faktu esot ticis uzskatīts, ka, apzīmējot alkoholiskos dzērienus, attēla sastāvdaļa kroņa veidā ir vispārīgi izplatīta.

               4.

               Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, piemērojot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo:

                           a)

                           neesot ticis norādīts, kuru apzīmējuma sastāvdaļu Vispārējā tiesa ir uzskatījusi par dominējošo,

                           b)

                           nesot tikuši norādīti apstākļi, kas pamato tēzi, ka vārda “Lubeca” nozīme Vācijas vidusmēra patērētājam nav zināma.

      (1)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta T-31/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. janvārī — Baid /ITSB ( LE GOMMAGE DES FACADES )

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/50

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. janvārī — Baid/ITSB (“LE GOMMAGE DES FACADES”)
   (Lieta T-31/09)
   (2009/C 69/110)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Baid SARL, Parīze (Francija) (pārstāvis — M. Garasset, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. oktobra lēmumu lietā R 963/2008-1 un grozīt to, atzīstot, ka prasītājas iesniegtā apelācijas sūdzība ITSB ir pamatota un līdz ar to attiecīgā preču zīme ir reģistrējama;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “LE GOMMAGE DES FACADES” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 19. un 37. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 6 071 641

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme nav aprakstoša, minētās regulas 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju, un minētās regulas 73. panta pārkāpums, jo apstrīdētais lēmums galvenokārt ir pamatots ar atsaucēm uz Interneta vietnēm


title: Lieta C-524/06: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 16. decembra spriedums ( Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heinz Huber / Bundesrepublik Deutschland (Personas datu aizsardzība — Eiropas Savienības pilsonība — Nediskriminācijas pilsonības dēļ princips — Direktīva 95/46/EK — Jēdziens vajadzība — Tādu personas datu, kas attiecas uz citas dalībvalsts valstspiederīgajiem Savienības pilsoņiem, vispārīga apstrāde — Ārvalstnieku centrālais reģistrs)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/5

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 16. decembra spriedums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heinz Huber/Bundesrepublik Deutschland

   (Lieta C-524/06) (1)

   (Personas datu aizsardzība - Eiropas Savienības pilsonība - Nediskriminācijas pilsonības dēļ princips - Direktīva 95/46/EK - Jēdziens “vajadzība’ - Tādu personas datu, kas attiecas uz citas dalībvalsts valstspiederīgajiem Savienības pilsoņiem, vispārīga apstrāde - Ārvalstnieku centrālais reģistrs)
   (2009/C 44/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Heinz Huber

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — EKL 12. panta 1. punkta, 17. panta, 18. panta 1. punkta un 43. panta 1. punkta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.) 7. panta e) punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts vispārīgi apstrādāt citu dalībvalstu pilsoņu personas datus valsts centrālā ārvalstnieku reģistrā un kas atšķiras no valsts tiesiskā regulējuma attiecībā uz attiecīgās valsts pilsoņu personas datiem, kas tiek apstrādāti tikai pašvaldību dzīvesvietas deklarācijas reģistros
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               tāda Savienības pilsoņu, kas nav attiecīgās dalībvalsts valstspiederīgie, personas datu apstrādes sistēma kā tā, kas izveidota ar 1994. gada 2. septembra likumu par ārvalstnieku centrālo reģistru (Gesetz über das Ausländerzentralregister), kurā izdarīti grozījumi ar 2005. gada 21. jūnija likumu, un kuras mērķis ir palīdzēt valsts iestādēm, kurām ir uzticēts piemērot uzturēšanās tiesības regulējošu tiesisko regulējumu, atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 7. panta e) punktā ietvertajai vajadzības prasībai, kas interpretēta jebkādas diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma aspektā, tikai tad, ja

                           —

                           tajā ir tikai tādi dati, kas vajadzīgi, lai minētās iestādes varētu piemērot šo regulējumu, un

                           —

                           tās centralizētais raksturs veicina šī regulējuma efektīvāku piemērošanu saistībā ar tādu Savienības pilsoņu, kas nav šīs dalībvalsts valstspiederīgie, uzturēšanās tiesībām;

                     Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda šie faktori pamata lietas gadījumā.
               Katrā ziņā par vajadzīgu Direktīvas 95/46 7. panta e) punkta izpratnē nevar uzskatīt identificētu personas datu glabāšanu un apstrādi tādā reģistrā kā ārvalstnieku centrālais reģistrs statistikas mērķiem.

               2)

               EKL 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz dalībvalstij, lai cīnītos ar noziedzību, izveidot personas datu apstrādes sistēmu, kas attiecas tikai uz tiem Savienības pilsoņiem, kas nav šīs dalībvalsts valstspiederīgie.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 14. oktobrī lietā C-55/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Darba ņēmēji — Diplomu atzīšana — Civilās aviācijas kontrolieri — Nepieņemamība)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/18

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 14. oktobrī
   lietā C-55/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Darba ņēmēji - Diplomu atzīšana - Civilās aviācijas kontrolieri - Nepieņemamība)
   (2004/C 300/35)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-55/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāves - M. Patakia un M. Valverde López) pret Spānijas Karalisti (pārstāvis - S. Ortiz Vaamonde), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans (referents), tiesneši C. Gulmann, R. Schintgen, G. Arestis un J. Klučka, ģenerāladvokāts P. Léger, sekretārs R. Grass, 2004. gada 14. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noraidīt prasību kā nepieņemamu;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 83, 5.4.2003.


title: Lieta C-97/09: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 26. oktobra spriedums ( Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingrid Schmelz/Finanzamt Waldviertel (Sestā PVN direktīva — 24. panta 3. punkts un 28.i pants — Direktīva 2006/112/EK — 283. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Spēkā esamība — EKL 12., 43. un 49. pants — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Īpašs režīms mazajiem uzņēmumiem — Atbrīvojums no PVN — Atbrīvojuma atteikums nodokļu maksātājiem, kas reģistrēti citās dalībvalstīs — Gada apgrozījuma jēdziens)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/12

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 26. oktobra spriedums (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingrid Schmelz/Finanzamt Waldviertel

   (Lieta C-97/09) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 24. panta 3. punkts un 28.i pants - Direktīva 2006/112/EK - 283. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Spēkā esamība - EKL 12., 43. un 49. pants - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Īpašs režīms mazajiem uzņēmumiem - Atbrīvojums no PVN - Atbrīvojuma atteikums nodokļu maksātājiem, kas reģistrēti citās dalībvalstīs - “Gada apgrozījuma” jēdziens)
   2010/C 346/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ingrid Schmelz

      Atbildētāja: Finanzamt Waldviertel

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Tādas frāzes spēkā esamība, kas ietverta 24. panta 3. punktā un 28.i pantā Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīva 92/111/EEK, ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK un ievieš vienkāršošanas pasākumus attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļiem (OV L 384, 47. lpp.), kā arī tādas frāzes spēkā esamība, kas ietverta Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 283. panta 1. punkta c) apakšpunktā — Īpašs PVN režīms mazajiem uzņēmumiem, kas pieļauj atbrīvojumu no nodokļa, izņemot preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanai, ko veic nodokļa maksātājs, kas nav reģistrēts valsts iekšzemē — Nodokļa atbrīvojuma atteikums citā ES dalībvalstī reģistrētam nodokļa maksātājam, pamatojoties uz iepriekš minētajām normām — Šāda režīma saderība ar EKL 12., 43. un 49. pantu, kā arī ar Kopienu tiesību vispārīgajiem principiem — Iepriekš minēto frāžu spēkā neesamības gadījumā lūgums interpretēt jēdzienu “gada apgrozījums”, pirmkārt, iepriekš minētās Direktīvas 77/388/EEK 24. panta nozīmē un XV pielikuma IX daļas “Nodokļi” 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē Aktā par Norvēģijas Karalistes, Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un Eiropas Savienības pamatā esošo Līgumu pielāgojumiem (OV C 241, 335. lpp.), kā arī, otrkārt, iepriekš minētās Direktīvas 2006/112/EK 287. panta nozīmē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               jautājumu pārbaude nav atklājusi neko tādu, kas varētu ietekmēt Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas ir grozīta ar Padomes 2006. gada 14. februāra Direktīvu 2006/18/EK, 24. panta 3. punkta un 28.i panta, kā arī Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 283. panta 1. punkta c) apakšpunkta spēkā esamību, ņemot vērā EKL 49. pantu;

               2)

               Direktīvas 77/388, kas ir grozīta ar Direktīvu 2006/18, 24. un 24.a pants, kā arī Direktīvas 2006/112 284.–287. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “gada apgrozījums” attiecas uz uzņēmuma apgrozījumu gada laikā tajā dalībvalstī, kurā tas ir reģistrēts.

      (1)  OV C 129, 06.06.2009.


title: Lieta T-218/16: Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Mühlbauer Technology/EUIPO (“Magicrown”)

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Mühlbauer Technology/EUIPO (“Magicrown”)
   (Lieta T-218/16)
   (2016/C 232/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mühlbauer Technology GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji - M. Zintler un A. Stolz, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Magicrown” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 627 641

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 7. marta lēmums lietā R 1213/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 10. novembrī  lietā C-197/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Nodokļi, kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam — Dažāda cigarešu un tabakas rullīšu  West Single Packs  aplikšana ar nodokļiem)

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 10. novembrī
   lietā C-197/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļi, kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam - Dažāda cigarešu un tabakas rullīšu “West Single Packs” aplikšana ar nodokļiem)
   (2006/C 10/06)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-197/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004.gada 30.aprīlī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis –K. Gross) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji — C.-D. Quassowski, A. Tiemann un U. Forsthoff), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts], E. Juhāss [E. Juhász], M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits (referents), ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs], sekretārs M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2005.gada 10.novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Vācijas Federatīvā Republika, piemērojot tabakas rullīšiem, ko pārdod ar nosaukumu “West Single Packs”, nodokļa likmi, kas uzlikta sasmalcinātai tabakai cigarešu tīšanai, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīvas 95/59/EK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam, 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/79/EEK par nodokļu saskaņošanu cigaretēm 2. panta pirmā daļa.

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 168, 26.06.2004.


title: Lieta T-265/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī  – Schumacher Packaging /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/23

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī – Schumacher Packaging/Komisija
   (Lieta T-265/14)
   2014/C 223/28
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schumacher Packaging GmbH (Schwarzenberg, Vācija) (pārstāvji – H. Janssen un G. Engel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa un īpašais kompensācijas režīms nav uzskatāmi par valsts līdzekļu vai valsts kontrolētu līdzekļu piešķīrumu. Visi fakti, kuriem ir nozīme šo pasākumu kvalificēšanā, esot tikuši konstatēti pirmstiesas procedūrā starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku. Vairs neesot pastāvējušas nekādas neskaidrības, kuras Komisijai būtu bijis jāizmeklē sīkāk procedūrā atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 4. panta 4. punktam.

               2.

               Otrais pamats: LESD 108. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītāju.

               3.

               Trešais pamats: Pamattiesību hartas 41. panta un tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka atbildētāja ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, iepriekš nesniedzot prasītājai iespēju paust savu nostāju.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).