title: Lieta T-107/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 11. decembra spriedumu lietā F-112/10 Trentea/FRA 2013. gada 21. februārī iesniedza Cornelia Trentea

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 11. decembra spriedumu lietā F-112/10 Trentea/FRA2013. gada 21. februārī iesniedza Cornelia Trentea

   (Lieta T-107/13 P)
   2013/C 129/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cornelia Trentea (Barselona, Spānija) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA)

      Prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2012. gada 11. decembra spriedumu lietā F-112/10;

               —

               līdz ar to atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2010. gada 5. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītājas kandidatūra uz amatu (ref. TA-ADMIN-AST 4-2009) un lēmumu par cita kandidāta iecelšanu; uzdot FRA atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas zaudējumus, kas atbilst starpībai starp viņas pašreizējo algu un AST 4 algu līdz viņas pensijas vecumam, ieskaitot visas piemaksas, pabalstus un pensijas tiesību kompensāciju; un uzdot FRA atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono noteikts EUR 10 000 apmērā;

               —

               uzdot FRA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti noteikumi par pamatu pieņemamību — pirmajā instancē tiesas sēdē pieņemdami apsvērumus par to, ka atlases komitejā nebija personāla komitejas pārstāvja, tiesneši pirmajā instancē neizpildīja pienākumu norādīt pamatojumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Civildienesta tiesa, pirmkārt, pārkāpa Civildienesta tiesas Reglamenta 43. pantu, jo tā neņēma vērā to, ka attiecīgie apsvērumi bija pamatoti ar dokumentiem un informāciju, ko FRA iesniedza vienīgi tiesvedības laikā Civildienesta tiesā, un, otrkārt, neatzina, kas attiecīgie apsvērumi ir jāuzskata par pieņemamiem, jo tie ir tieši saistīti ar citiem pamatiem, kuri iesniegti rakstveida procesā. Treškārt, katrā ziņā Civildienesta tiesa ir kļūdaini, bez jebkāda pamatojuma secinājusi, ka šis pamats nav to pamatu vidū, kurus tiesa var izvirzīt pēc savas ierosmes.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas neprecizitātes faktos saistībā ar rakstveida pārbaudījumiem — no tā izriet, ka Civildienesta tiesa ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un sagrozījusi pierādījumus. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu, apgalvojot, ka nav bijis pierādīts vai pat apgalvots, ka rakstveida pārbaudījumā uzdotie jautājumi bija identiski visiem kandidātiem, jo atbildētāja to apstiprināja savā aizstāvības rakstā. Šī neprecizitāte ir ietekmējusi Civildienesta tiesas juridisko secinājumu, jo saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu rakstveida pārbaudījumiem ir jānotiek vienā laikā visiem kandidātiem, nevis dažādās dienās, kā tas bija atlases procedūrā, kurā piedalījās apelācijas sūdzības iesniedzēja. Turklāt tiesneši pirmajā instancē noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu par rakstveida pārbaudījuma anonimitātes neesamību, pamatojoties vienīgi uz FRA apgalvojumu, ko viņa ir apstrīdējusi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauti pārkāpumi atlases komisijas izveidošanā, ir sagrozīti pierādījumi un Civildienesta tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un sagrozījusi pienākumus, bez papildu pamatojuma uzskatot, ka FRA Administratīvā departamenta vadītājam un FRA Finanšu vadītājam bija padziļinātas zināšanas un pieredze iepirkuma jomā; šis uzskats ir balstīts uz vienkāršiem FRA apgalvojumiem, kurus apstrīdējusi apelācijas sūdzības iesniedzēja. Šī pieredzes neesamība arī ir ietekmējusi atlases rezultātus.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ir pagājis pārmērīgi ilgs laiks sprieduma pasludināšanai. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka tiesneši pirmajā instancē ir pieļāvuši kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka atbildētāja ir izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja līdz tiesvedībai pirmajā instancē nav zinājusi, kuri kritēriji bija izmantoti viņas kandidatūras izvērtēšanā, nebija informēta par kvalifikāciju, kurai viņa neatbilda, un nebija saņēmusi kopējā vērtējuma izklāstu līdz tiesas sēdei. Civildienesta tiesa arī prettiesiski ir pamatojusies uz dokumentu, kuru atbildētāja iesniegusi tiesas sēdē, un secinājusi, ka atbildētāja ir izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, nepamatojot nekādus izņēmuma apstākļus. Turklāt, pirmkārt, ja apelācijas sūdzības iesniedzēja būtu saņēmusi šo dokumentu administratīvās stadijas laikā, kā viņa to bija lūgusi, viņa būtu labāk sapratusi iemeslus, kādēļ viņa neizturēja atlasi, un būtu spējusi efektīvāk apstrīdēt lēmumu. Otrkārt, tiesvedības ilgums Civildienesta tiesā būtu bijis saprātīgāks.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Civildienesta tiesas Reglamenta 87. panta 2. punkts un 88. pants saistībā ar tiesāšanās izdevumiem un pienākumu norādīt pamatojumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Civildienesta tiesa ir prettiesiski uzdevusi apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus un atlīdzināt atbildētājas tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 171, 5.7.2008 .

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/1

         (2008/C 183/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 171, 5.7.2008.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 158, 21.6.2008.

      OV C 142, 7.6.2008.

      OV C 128, 24.5.2008.

      OV C 116, 9.5.2008.

      OV C 107, 26.4.2008.

      OV C 92, 12.4.2008.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-179/09: Prasība, kas celta 2009. gada 28. aprīlī — Dunamenti Erőmű/Komisija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/16

         Prasība, kas celta 2009. gada 28. aprīlī — Dunamenti Erőmű/Komisija
   (Lieta T-179/09)
   2009/C 167/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dunamenti Erőmű Zrt., Százhalombatta (Ungārija) (pārstāvji — J. Lever, QC, A. Nourry un R. Griffith, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu un katru no rezolutīvās daļas punktiem tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, atcelt lēmuma 2. un 5. pantu tiktāl, ciktāl ar tiem prasītājam tiek pieprasīts atmaksāt valsts atbalstu, kas pārsniedz jebkādu valsts atbalstu, kurš Komisijai būtu jāatzīst par nesaderīgu ar kopējo tirgu;

               —

               noteikt pierādījumu savākšanas pasākumus saskaņā ar Tiesas reglamenta 65. pantu, pieprasot Komisijai iesniegt Tiesā visas kopijas par visu saziņu, kas starp Komisiju un Ungārijas valsts iestādēm ir notikusi rakstveidā, un visus tikšanās un diskusiju protokolus, kas ir apskatīti apstrīdētā lēmuma 466. punktā;

               —

               ja Tiesa uzskata, ka ir nepieciešams piesaistīt ekspertus, noteikt pierādījumu savākšanas pasākumus, pieprasot sniegt eksperta ziņojumu vai ziņojumus, kā arī noteikt citus pierādījumu savākšanas pasākumus pēc Tiesas ieskata;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 4. jūnija Lēmumu C(2008) 2223 gala redakcija, ar kuru tika atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu Ungārijas iestāžu piešķirtais valsts atbalsts konkrētiem elektroenerģijas ražotājiem ilgtermiņa elektrības iepirkuma līgumu (turpmāk tekstā — “IIL”) veidā, kas tika noslēgti starp transmisiju operatoru Magyar Villamos Müvek Rt. (turpmāk tekstā– “MVM”), kas pieder Ungārijas valstij, un šiem ražotājiem, pirms Ungārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai [Valsts atbalsts C 41/2005 (agrāk NN 49/2005) — Ungārijas “Standartizmaksas”]. Prasītājs apstrīdētajā lēmumā ir norādīts kā iespējamā valsts atbalsta saņēmējs un ar šo lēmumu Ungārijai ir uzdots atgūt valsts atbalstu, ieskaitot procentus, no prasītāja.
   Prasītājs savu prasījumu atbalstam izvirza četrus pamatus.
   Pirmajā pamatā prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, gan kvalificējot prasītāja IIL kā valsts atbalsta pasākumu, gan atzīstot, ka tas ir uzskatāms par “būtisku” pirmsprivatizācijas līgumu. Prasītājs uzskata, ka Ungārijas valsts iestādes līdz ar to darbojās saskaņa ar tirgus ekonomikas investora principu. Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir nepareizi piemērojusi Ungārijas Pievienošanās līgumu un Padomes Regulas Nr. 659/1999 (1) 1. panta b) punkta v) apakšpunktu.
   Otrkārt, prasītājs uzskata, ka, pat ja quod non ar IIL prasītājam tika piešķirts valsts atbalsts 1995. gadā, prasītājam bija tiesības pamatoties uz tiesisko paļāvību, ka šāds valsts atbalsts saskaņā ar Kopienu tiesībām tiks uzskatīts par jau esošu atbalstu.
   Treškārt, prasītājs uzskata, ka kvalificējot prasītāja IIL kā nesaderīgu valsts atbalstu, lēmums pārkāpj samērīguma principu, jo valsts atbalsts tika nepamatoti klasificēts kā atbalsts darbībai un tas nebija jāatzīst par nesaderīgu, jo ar to tika kompensētas prasītāja standartizmaksas (stranded costs). Turklāt prasītājs uzskata, ka šis secinājums nav spēkā, jo tā pamatā ir neatbilstošs un/vai nepietiekams pamatojums, kā arī ar to ir pārkāpts EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunkts, neatzīstot prasītāja IIL lomu ekonomiskās attīstības veicināšanā.
   Ceturtkārt, prasītājs uzskata, ka prasība par valsts atbalsta atgūšanu pārkāpj Padomes Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu un tādus vispārējus Kopienu tiesību principus kā leģitīmo interešu principu un tiesiskās paļāvības principu. Turklāt prasītājs norāda, ka Komisija ir pieļāvusi būtiskus procesuālo prasību pārkāpumus, kā, piemēram, prasītāja tiesības uz taisnīgu tiesu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV, L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-347/08: Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. decembra rīkojums — iTouch International /ITSB — Touchnet Information Systems ( iTouch )

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/68

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. decembra rīkojums — iTouch International/ITSB — Touchnet Information Systems (“iTouch”)
   (Lieta T-347/08) (1)

   (2009/C 44/117)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta T-76/15: Prasība, kas celta 2015. gada 18. februārī – KENUP Foundation u.c./EIT

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 18. februārī – KENUP Foundation u.c./EIT

   (Lieta T-76/15)
   (2015/C 146/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: KENUP Foundation (Kalkara, Malta), Candena GmbH (Lüneburg, Vācija), Center odličnosti za biosenzoriko, instrumentacijo in procesno kontrolo (CO BIK) (Ajdovščina, Slovēnija) un Evotec AG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji – U. Soltész, C. Wagner un H. Weiß, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūts (EIT)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūta 2014. gada 9. decembra lēmumus par zināšanu un inovāciju kopienu izveidošanu (02008.EIT.2014.LEIT.GB) un par KENUP priekšlikuma, kas paziņots ar 2014. gada 10. decembra vēstuli, noraidīšanu (012234.EIT.D.2014.MK), un

               —

               piespriest EIT atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētos lēmumus par KENUP priekšlikuma noraidīšanu nav pieņēmusi kompetentā ES iestāde.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka EIT, pieņemot apstrīdētos lēmumus, nav īstenojis piemērojamo atlases procedūru.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, nepaziņojot lēmumu par izveidošanu prasītājiem, EIT nav norādījis pamatojumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots – ar to, ka KENUP priekšlikumu vērtēja EIT ārējais eksperts, ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots – ar to, ka KENUP priekšlikumu vērtēja EIT ārējais eksperts, ir pārkāpts pārskatāmības princips un pienākums norādīt pamatojumu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots – ar to, ka KENUP priekšlikumu vērtēja EIT ārējais eksperts, ir pārkāpti piedalīšanās programmā Horizon 2020 noteikumi par ētikas pārbaudi.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots – tas, ka KENUP priekšlikumu vērtēja EIT ārējais eksperts, ietver acīmredzamas kļūdas priekšlikuma vērtējumā.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka EIT eksperti un EIT valdes locekļi, kas ir iesaistīti atlases procedūrā, kurā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, atradās interešu konflikta situācijā ar Eiropas Savienības interesēm.

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka ar EIT 2014. gada uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus Zināšanu un inovāciju kopienu (ZIK) atlasei ir pārkāpti ZIK atlases procedūras procesuālie noteikumi.


title: Lieta C-272/06: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 12. jūnija rīkojums ( Cour d'appel d'Angers (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — EARL Mainelvo / Denkavit France SARL

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 12. jūnija rīkojums (Cour d'appel d'Angers (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — EARL Mainelvo/Denkavit France SARL

   (Lieta C-272/06) (1)

   (2007/C 199/41)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-450/17: Prasība, kas celta 2017. gada 18. jūlijā – Eurosupport – Fineurop support/EIGE

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/16

         Prasība, kas celta 2017. gada 18. jūlijā – Eurosupport – Fineurop support/EIGE

   (Lieta T-450/17)
   (2017/C 357/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurosupport – Fineurop support Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (EIGE)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto 2017.gada 8. maija lēmumu, ar kuru prasītājas piedāvājums tika atzīts par neveiksmīgu procedūrā EIGE/2017/OPER/04 “Sieviešu dzimumorgānu kropļošana: riskam pakļauto meiteņu skaita noteikšana” un vēlāk pieņemtos lēmumus, ar kuriem nolemts atzīt cita pretendenta piedāvājumu par veiksmīgu un piešķirt tam līguma slēgšanas tiesības;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai zaudējumus, ka arī procentus 8 % apmērā, vai pakārtoti kompensāciju kopā ar procentiem 8 % apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgās attieksmes principa, pārskatāmības principa, principa rīkoties ar zināmu piesardzību pārkāpums, pienākuma ievērot konfidencialitāti neizpilde, kā arī tas, ka tika pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvotas pretrunas pamatojumā un samērīguma principa pārkāpums, izvērtējot prasītājas piedāvājumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums.


title: Lieta C-479/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 12. septembrī ( Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Laserdisken ApS pret Kulturministeriet (Direktīva 2001/29/EK — Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā — 4. pants — Izplatīšanas tiesības — Noteikums par tiesību izsmelšanu — Juridiskais pamats — Starptautiskie nolīgumi — Konkurences politika — Samērīguma princips — Vārda brīvība — Vienlīdzības princips — EKL 151. pants un EKL 153. pants)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/10

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 12. septembrī (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Laserdisken ApS pret Kulturministeriet

   (Lieta C-479/04) (1)

   (Direktīva 2001/29/EK - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā - 4. pants - Izplatīšanas tiesības - Noteikums par tiesību izsmelšanu - Juridiskais pamats - Starptautiskie nolīgumi - Konkurences politika - Samērīguma princips - Vārda brīvība - Vienlīdzības princips - EKL 151. pants un EKL 153. pants)
   (2006/C 281/15)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa
   Østre Landsret
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Laserdisken ApS

      Atbildētāja: Kulturministeriet

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Østre Landsret — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 4. panta 2. punkta (OV L 167, 10. lpp.) spēkā esamība un interpretācija — Tiesību subjekta tiesību izbeigšanās, kad attiecīgo tiesību objektu pirmo reizi pārdod vai citādi nodod īpašumtiesības uz šo objektu citai personai, vai to dara ar šā subjekta piekrišanu — Kinematogrāfisku darbu DVD ievešana no trešām valstīm
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Izskatot pirmo prejudiciālo jautājumu, netika atrasts neviens elements, kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 4. panta 2. punkta spēkā esamību.

               2)

               Direktīvas 2001/29 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesību noteikumus, kas paredz izplatīšanas tiesību izsmelšanu attiecībā uz darba oriģinālu vai kopijām, ko tiesību subjekts ir laidis tirgū ārpus Kopienas, vai kas tiek darīts ar šī subjekta piekrišanu.

      (1)  OV C 31, 05.02.2005.


title: Lieta C-339/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 22. maija spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 1999/74/EK — 3. pants un 5. panta 2. punkts — Aizliegums dējējvistas audzēt neuzlabotos būros — Dējējvistu audzēšana būros, kas neatbilst no šīs direktīvas izrietošajām prasībām

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/12

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 22. maija spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-339/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 1999/74/EK - 3. pants un 5. panta 2. punkts - Aizliegums dējējvistas audzēt neuzlabotos būros - Dējējvistu audzēšana būros, kas neatbilst no šīs direktīvas izrietošajām prasībām)
   2014/C 253/15
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Bianchi un B. Schima)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri un F. Urbani Neri, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde – Padomes 1999. gada 19. jūlija Direktīvas 1999/74/EK, ar ko paredz minimālos standartus dējējvistu aizsardzībai (OV L 203, 53. lpp.), 3. panta un 5. panta 2. punkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot, ka no 2012. gada 1. janvāra dējējvistas vairs netiek audzētas neuzlabotos būros, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti Padomes 1999. gada 19. jūlija Direktīvas 1999/74/EK, ar ko paredz minimālos standartus dējējvistu aizsardzībai, 3. pantā un 5. panta 2. punktā;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: lieta C-341/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Arbetsdomstolen 2005. gada 15. septembra rīkojumu lietā SIA “Laval un Partneri” pret Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggnadsarbetareförbundet avdelning 1 Byggettan un Svenska Elektrikerförbundet

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Arbetsdomstolen 2005. gada 15. septembra rīkojumu lietā SIA “Laval un Partneri” pret Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggnadsarbetareförbundet avdelning 1 Byggettan un Svenska Elektrikerförbundet
   (lieta C-341/05)
   (2005/C 281/18)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Arbetsdomstolen (Darba tiesa, Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 15. septembra rīkojumu lietā SIA “Laval un Partneri” pret Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Byggnadsarbetareförbundet avdelning 1 Byggettan un Svenska Elektrikerförbundet un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 19. septembrī.

      Arbetsdomstolen lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai ar EK līguma normām par pakalpojumu sniegšanas brīvību un aizliegumu diskriminēt pilsonības dēļ, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā ir saderīgs tas, ka arodbiedrības ar kolektīvu rīcību blokādes veidā mēģina piespiest ārvalstu pakalpojumu sniedzēju uzņemšanas dalībvalstī parakstīt koplīgumu par darba un nodarbinātības noteikumiem, kas izklāstīti iepriekš minētajā Arbetsdomstolen lēmumā, ja uzņemšanas dalībvalstī tiesību akti, ar kuriem transponēta minētā direktīva, nesatur normu, kurā būtu tieši paredzēta darba un nodarbinātības nosacījumu piemērošana koplīgumiem?

               2.

               Zviedrijas likums par darbinieku līdzdalību lēmumu pieņemšanā (Medbestämmandelagen) aizliedz arodbiedrībai organizēt kolektīvu rīcību ar mērķi apiet koplīgumu, kas noslēgts ar kādu citu sociālo partneri. Tomēr saskaņā ar speciālu normu likumā ar nosaukumu “lex Britannia” šis aizliegums ir spēkā tikai tad, ja arodbiedrība kolektīvu rīcību uzsāk sakarā ar tādiem darba nosacījumiem, kuriem ir tieši piemērojams Medbestämmandelagen, kas praktiski nozīmē to, ka šis likums nav piemērojams kolektīvai rīcībai, kas vērsta pret ārvalstu sabiedrībām, kuru personāls Zviedrijā ir nodarbināts ierobežotu laiku. Vai EK līguma normas par brīvu pakalpojumu sniegšanu un aizliegums diskriminēt pilsonības dēļ, kā arī Direktīva 96/71/EK aizliedz piemērot šo pēdējo normu, kas kontekstā ar citām “lex Britannia” normām faktiski nozīmē to, ka Zviedrijas arodbiedrību kolektīvai rīcībai, kas izpaužas blokādes veidā pret pakalpojumu sniedzēju, kas Zviedrijā uzturas ierobežotu laiku, ir piemērojami Zviedrijas koplīgumi, kuriem ir prioritāte pār jau noslēgtiem ārvalstu koplīgumiem?


title: Lieta T-644/13 R: Vispārējās tiesas pagaidu noregulējuma tiesneša 2014. gada 4. februāra rīkojums – Serco Belgium  u.c./Komisija Pagaidu noregulējums — Publiskie iepirkumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/45

         Vispārējās tiesas pagaidu noregulējuma tiesneša 2014. gada 4. februāra rīkojums – Serco Belgium u.c./Komisija
   (Lieta T-644/13 R)
   (Pagaidu noregulējums - Publiskie iepirkumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Fumus boni juris)
   2014/C 175/62
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Serco Belgium SA (Brisele, Beļģija), SA Bull NV (Brisele) un Unisys Belgium SA (Brisele) (pārstāvji – V. Ost un M. Vanderstraeten, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude, L. Cappelletti un F. Moro)

      Priekšmets

   Pirmkārt, pieteikums apturēt Komisijas 2013. gada 30. oktobra lēmuma noraidīt piedāvājumu, ko iesniedza prasītāju veidotais konsorcijs, saistībā ar uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru DIGIT/R2/PO/2012/026 – ITIC-SM (IT pakalpojumu vadība integrētai un vienotai Eiropas Komisijas IT darbvirsmas videi) (OV 2012/S 69 – 112095) un līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam konsorcijam piemērošanu, otrkārt, aizliegt Komisijai noslēgt attiecīgo pamatlīgumu, kā arī ar to saistītus specifiskus līgumus un, treškārt, noteikt jebkuru citu piemērotu pasākumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: lieta C-466/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social, 2004. gada 1. oktobra lēmumu lietā Manuel Acereda Herrera pret Servicio Cántabro de Salud

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social, 2004. gada 1. oktobra lēmumu lietā Manuel Acereda Herrera pret Servicio Cántabro de Salud
   (lieta C-466/04)
   (2005/C 19/25)
   tiesvedības valoda – spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social, 2004. gada 1. oktobra lēmumu lietā Manuel Acereda Herrera pret Servicio Cántabro de Salud un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 3. novembrī.
   Tribunal Superior de Justicia de Cantabria, Sala de lo Social, lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 22. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkts un šīs Regulas 36. pants ar Padomes Regulu (EK) Nr. 118/97 (1) apstiprinātajā konsolidētajā redakcijā interpretējami tādējādi, ka kompetentās valsts iestādes piešķirta atļauja doties uz citas dalībvalsts teritoriju, lai tur saņemtu nepieciešamo medicīnisku palīdzību, rada attiecīgajai personai tiesības no atļauju piešķīrušās valsts iestādes saņemt atlīdzību par ceļa izdevumiem uz attiecīgo dalībvalsti un apmešanās un/vai uzturēšanās izdevumiem attiecīgās dalībvalsts teritorijā?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Kopienu tiesībās pastāv tiesību norma, kas paredz, kuri izdevumi ir atlīdzināmi un kādam jābūt atlīdzināmo izdevumu apjomam?

               3)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai atbilstoši varas dalīšanai starp dalībvalstīm un Kopienas institūcijām saskaņā ar Eiropas Kopienu dibināšanas līgumu, proti, EKL 10. pantu (iepriekš EK Līguma 5. pants), un Kopienas tiesību normu juridiskajam statusam atbilstoši EKL 249. pantam (iepriekš EK Līguma 189. pants) dalībvalsts var ar valsts tiesībām ieviest Kopienas tiesību normas, pieņemot tiesību normas, kas papildina regulas normas un ar ko valsts paredz atšķirīgu noregulējumu atšķirīgiem gadījumiem, kurus visus regulē vienas un tās pašas normas, tādējādi kavējot personas izmantot noteiktas izvēles un tiesības, ko tām paredz Kopienas tiesību norma? Proti, vai atbilstoši Eiropas Kopienu dibināšanas līgumam un Padomes Regulai (EEK) Nr. 1408/71 Spānijas Karaliste var saglabāt valsts tiesību normas, kas sociālā nodrošinājuma sistēmas ietvaros reģistrētai personai piešķir tiesības papildus Regulas Nr. 1408/71 22. pantā paredzētajām tiesībām, taču paredz atšķirības šajā Regulā minētajos gadījumos, kā rezultātā attiecīgos papildu labumus var piešķirt vienīgi 22. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas gadījumā, kaut arī šķiet, ka šādai nošķiršanai nav objektīva, samērīga un saprātīga pamatojuma?

               4)

               Jebkurā gadījumā:

                           a)

                           Vai EKL 12. pantā paredzētajam diskriminācijas aizliegumam pilsonības dēļ atbilst tāda veida valsts tiesību normas kā Karaliskā dekrēta 63/1995 5.3. pantā ietvertā, kura, atceļot Karaliskā dekrēta 2766/1967 18.3 pantu, izbeidz indivīdu, kam ir tiesības uz labumiem saskaņā ar Spānijas valsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, tiesības saņemt izdevumu atlīdzību par medicīnisko palīdzību, ko sniegušas ārstniecības iestādes un praktizējošas ārstniecības personas ar adresi Spānijas teritorijā, ja, ņemot vērā viņu stāvokli un iespējamo slimības gaitu, palīdzība, kas viņiem pienākas valsts sistēmas ietvaros, netiek sniegta saprātīgā laika periodā, kaut arī valsts nodrošinājuma sistēmu administrējošai iestādei ir jāļauj attiecīgajiem indivīdiem šādos gadījumos saņemt palīdzību no ārstniecības iestādēm un praktizējošām ārstniecības personām ar adresi citā dalībvalstī, kas nav Spānija?

                           b)

                           Vai EKL 49. pantā un tam sekojošos pantos ietvertajam pakalpojumu sniegšanas brīvības principam atbilst tāda veida valsts tiesību normas kā Karaliskā dekrēta 63/1995 5.3. pantā ietvertā, kura, atceļot Karaliskā dekrēta 2766/1967 18.3 pantu, izbeidz indivīdu, kam ir tiesības uz labumiem saskaņā ar Spānijas valsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, tiesības saņemt izdevumu atlīdzību par medicīnisko palīdzību, ko sniegušas ārstniecības iestādes un praktizējošas ārstniecības personas ar adresi Spānijas teritorijā, ja, ņemot vērā viņu stāvokli un iespējamo slimības gaitu, palīdzība, kas viņiem pienākas valsts sistēmas ietvaros, netiek sniegta saprātīgā laika periodā, kaut arī valsts nodrošinājuma sistēmu administrējošai iestādei ir jāļauj attiecīgajiem indivīdiem šādos gadījumos saņemt palīdzību no ārstniecības iestādēm un praktizējošām ārstniecības personām ar adresi citā dalībvalstī, kas nav Spānija?

                           c)

                           Vai EKL 81., 82. un 87. pantā paredzētajām normām par konkurenci atbilst tāda veida valsts tiesību normas kā Karaliskā dekrēta 63/1995 5.3. pantā ietvertā, kura, atceļot Karaliskā dekrēta 2766/1967 18.3 pantu, izbeidz indivīdu, kam ir tiesības uz labumiem saskaņā ar Spānijas valsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, tiesības saņemt izdevumu atlīdzību par medicīnisko palīdzību, ko sniegušas ārstniecības iestādes un praktizējošas ārstniecības personas ar adresi Spānijas teritorijā, ja, ņemot vērā viņu stāvokli un iespējamo slimības gaitu, palīdzība, kas viņiem pienākas valsts sistēmas ietvaros, netiek sniegta saprātīgā laika periodā, kaut arī valsts nodrošinājuma sistēmu administrējošai iestādei ir jāļauj attiecīgajiem indivīdiem šādos gadījumos saņemt palīdzību no ārstniecības iestādēm un praktizējošām ārstniecības personām ar adresi citā dalībvalstī, kas nav Spānija?

      (1)  Padomes 1996. gada 2. decembra Regula (EEK) Nr. 118/97, ar ko groza un atjauno Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, un Regulu (EEK) Nr. 574/72, ar ko nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (OV L 28, 30.01.1997., 1. lpp.).


title: Lieta T-155/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. martā – Kaddour/Padome

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/23

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. martā – Kaddour/Padome
   (Lieta T-155/15)
   (2015/C 190/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Khaled Kaddour (Damaska, Sīrija) (pārstāvji – A. Boesch, D. Amaudruz un M. Ponsard, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi

               —

               noteikt, ka šajā lietā ir izmantojami lietas T-654/11 materiāli;

               —

               prasītājam rezervēt tiesības iesniegt repliku un šajā saistībā iesniegt jaunus dokumentus un izsaukt lieciniekus;

               —

               ciktāl šie akti skar prasītāju, atcelt:

                           —

                           Padomes 2015. gada 26. janvāra Īstenošanas regulu (ES) 2015/108;

                           —

                           Padomes 2015. gada 26. janvāra Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/117;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri izvirzīti lietā T-653/11, Jaber/Padome (1).

      (1)  OV 2012, C 58, 12. lpp.


title: Lieta T-712/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Monster Energy /ITSB ( “REHABILITATE” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “REHABILITATE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/52

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Monster Energy/ITSB (“REHABILITATE”)
   (Lieta T-712/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “REHABILITATE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2015/C 046/66)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monster Energy Company (Corona, Californie, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – P. Brownlow, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 609/2013-1 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “REHABILITATE” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Monster Energy Company atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta C-546/07: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EKL 49. pants — Pievienošanās akta XII pielikums — Pievienošanās akta 24. pantā minētais saraksts: Polija — 2. nodaļas 13. punkts — Vācijas Federatīvās Republikas iespēja atkāpties no EKL 49. panta 1. punkta — Atturēšanās no jebkādas darbības klauzula — Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Polijas Republikas valdības 1990. gada 31. janvāra nolīgums par Polijas uzņēmumu darba ņēmēju norīkošanu uzņēmuma līgumu izpildei — Citās dalībvalstīs dibinātu uzņēmumu iespējas slēgt uzņēmuma līgumus ar Polijas uzņēmumiem par būvdarbu veikšanu Vācijā izslēgšana — Pievienošanās līguma parakstīšanas dienā spēkā esošo Polijas darba ņēmēju ierobežojumu piekļūšanai Vācijas darba tirgum paplašināšana)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/3

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-546/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 49. pants - Pievienošanās akta XII pielikums - Pievienošanās akta 24. pantā minētais saraksts: Polija - 2. nodaļas 13. punkts - Vācijas Federatīvās Republikas iespēja atkāpties no EKL 49. panta 1. punkta - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Polijas Republikas valdības 1990. gada 31. janvāra nolīgums par Polijas uzņēmumu darba ņēmēju norīkošanu uzņēmuma līgumu izpildei - Citās dalībvalstīs dibinātu uzņēmumu iespējas slēgt uzņēmuma līgumus ar Polijas uzņēmumiem par būvdarbu veikšanu Vācijā izslēgšana - Pievienošanās līguma parakstīšanas dienā spēkā esošo Polijas darba ņēmēju ierobežojumu piekļūšanai Vācijas darba tirgum paplašināšana)
   2010/C 63/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Traversa un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — J. Möller, M. Lumma un C. Blaschke)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis –M. Dowgielewicz)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 49. panta un Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2003, L 236, 875. lpp.), XII pielikuma (Pievienošanās akta 24. pantā norādītais saraksts — Polija) 2. nodaļas (Personu brīva pārvietošanās) 13. punkta pārkāpums — Valsts pārvaldes iestāžu Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Polijas Republikas valdības 1990. gada 31. janvāra nolīguma par Polijas uzņēmumu darbinieku nosūtīšanu uzņēmuma līgumu izpildei interpretācija un piemērošana — Citās dalībvalstīs dibinātu uzņēmumu iespējas slēgt uzņēmuma līgumus ar Polijas uzņēmumiem par būvdarbu veikšanu Vācijā izslēgšana — Pievienošanās līguma parakstīšanas dienā spēkā esošo Polijas darba ņēmēju ar līgumu uz noteiktu laiku (“Werkvertragsarbeitnehmer”) ierobežojumu piekļūšanai Vācijas darba tirgum paplašināšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Polijas Republikas valdības 1990. gada 31. janvāra nolīguma par Polijas uzņēmumu darbinieku norīkošanu uzņēmuma līgumu izpildei, kurā grozījumi izdarīti 1993. gada 1. martā un 30. aprīlī, 1. panta 1. punktā minēto jēdzienu “otras puses uzņēmums” administratīvajā praksē interpretējot kā “Vācijas uzņēmumu”, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi tai EKL 49. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija un Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               4)

               Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 64, 08.03.2008.


title: Lieta C-66/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/14

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju
   (Lieta C-66/07)
   (2007/C 69/33)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un D. Lawunmi, pārstāvji)

      Atbildētāja: Īrija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (1), un jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 3. pants;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai bija 2005. gada 30. oktobrī.

      (1)  OV L 136, 34. lpp.


title: Lieta C-387/14: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums ( College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAEX Varkens- en Veehandel BV / Productschap Vee en Vlees Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lauksaimniecība — Regula (EK) Nr. 612/2009 — Eksporta kompensācijas — Regula (EK) Nr. 376/2008 — Eksporta licenču sistēma — Pirms eksporta licences izsniegšanas iesniegta eksporta deklarācija — Eksporta licences derīguma laikā veikts eksports — Pārkāpumu novēršana

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/9

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAEX Varkens- en Veehandel BV/Productschap Vee en Vlees

   (Lieta C-387/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Regula (EK) Nr. 612/2009 - Eksporta kompensācijas - Regula (EK) Nr. 376/2008 - Eksporta licenču sistēma - Pirms eksporta licences izsniegšanas iesniegta eksporta deklarācija - Eksporta licences derīguma laikā veikts eksports - Pārkāpumu novēršana)
   (2014/C 462/14)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: VAEX Varkens- en Veehandel BV

      Atbildētāja: Productschap Vee en Vlees

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2009. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 612/2009, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kā arī Komisijas 2008. gada 23. aprīļa Regulas (EK) Nr. 376/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus kopējus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot importa un eksporta licenču un iepriekš noteiktas kompensācijas sertifikātu sistēmu lauksaimniecības produktiem, un Komisijas 2008. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 382/2008 par importa un eksporta licenču piemērošanas noteikumiem liellopu [un teļa] gaļas nozarē normas ir interpretējamas tādējādi, ka tām principā ir pretrunā eksporta kompensācijas izmaksa un šai nolūkā iemaksātās drošības naudas atbrīvošana, ja attiecīgajam eksportētājam muitas deklarācijas iesniegšanas dienā nebija derīgas eksporta licences, kaut arī attiecīgās preces faktiski tikušas eksportētas viņam izsniegtas eksporta licences derīguma termiņā;

               2)

               Regulas Nr. 612/2009, kā arī Regulu Nr. 376/2008 un Nr. 382/2008 normas, lasot tās kopā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 78. pantu, ir interpretējamas tādējādi, ka tām principā nav pretrunā eksporta deklarācijas vēlāka labošana, tādējādi ļaujot attiecīgo darbību vēl iekļaut eksporta licencē, pamatojoties uz to, izmaksāt eksporta kompensāciju un attiecīgā gadījumā atbrīvot iemaksāto drošības naudu.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-572/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 8. novembrī iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) — Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 8. novembrī iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) — Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL

   (Lieta C-572/13)
   2014/C 24/11
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hewlett-Packard Belgium SPRL

      Atbildētāja: Reprobel SCRL

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2001/29/EK (1) 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā ietvertais jēdziens “taisnīga atlīdzība” ir interpretējams atšķirīgi atkarībā no tā, vai reproducēšanu, kas ir veikta uz papīra vai līdzīga materiāla, izmantojot jebkuru fotografēšanas metodi vai citu procesu ar līdzīgu iedarbību, īsteno jebkurš lietotājs vai fiziska persona personiskai lietošanai un ar mērķi, kurš ne tieši, ne netieši nav komerciāls? Apstiprinošas atbildes gadījumā — uz kādiem kritērijiem šai atšķirīgajai interpretācijai ir jābūt balstītai?

               2)

               Vai Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka tie atļauj dalībvalstīm noteikt taisnīgu atlīdzību tiesību īpašniekiem šādā formā:

                           1)

                           fiksēta atlīdzība, ko maksā ierīču, ar kuru palīdzību var izgatavot aizsargātu darbu kopijas, Kopienas ražotājs, importētājs vai pircējs, šīs ierīces laižot apgrozībā valsts teritorijā, kuras apmērs tiek aprēķināts tikai atkarībā no ātruma, ar kādu kopētājs var izgatavot noteiktu skaitu kopiju minūtē, nepastāvot nekādai citai saiknei ar iespējamo kaitējumu, kas nodarīts tiesību īpašniekiem,
                           un

                           2)

                           proporcionāla atlīdzība, ko nosaka tikai cena par vienību, kura reizināta ar izgatavoto kopiju skaitu, kas atšķiras atkarībā no tā, vai parādnieks ir sadarbojies, lai iekasētu šo atlīdzību, kas ir jāmaksā fiziskām vai juridiskām personām, kuras izgatavo darbu kopijas, vai attiecīgā gadījumā, ja pirmās minētās ir atbrīvotas no šī pienākuma, tās, kas par atlīdzību vai bez maksas reproducēšanas ierīci nodod citas personas rīcībā.

                     Noliedzošas atbildes gadījumā uz šo jautājumu, kādi ir atbilstoši un saskaņoti kritēriji, kas dalībvalstīm ir jāņem vērā, lai saskaņā ar Savienības tiesībām atlīdzību varētu uzskatīt par taisnīgu un lai starp attiecīgajām personām tiktu nodrošināts taisnīgs līdzsvars?

               3)

               Vai Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējami tādejādi, ka tie ļauj dalībvalstīm pusi no taisnīgas atlīdzības, kas pienākas tiesību īpašniekiem, piešķirt autoru radīto darbu izdevējiem, un izdevējiem nav nekāda pienākuma pat netieši nodrošināt, ka autori saņem daļu no atlīdzības, ko tie nav saņēmuši?

               4)

               Vai Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka tie atļauj dalībvalstīm ieviest nediferencētu sistēmu tiesību īpašniekiem paredzētas taisnīgas atlīdzības iekasēšanai, nosakot fiksētu likmi un summu par katru izgatavoto kopiju, kas netieši, bet noteikti un daļēji attiecas uz nošu rakstu un viltotu reprodukciju kopēšanu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta T-303/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 14. janvāra rīkojums — Miettinen /Padome (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Padomes Juridiskā dienesta atzinums — Piekļuves atteikums — Publiskošana pēc prasības celšanas — Strīda priekšmeta zudums — Intereses celt prasību neesamība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/22

      Vispārējās tiesas 2014. gada 14. janvāra rīkojums — Miettinen/Padome
      (Lieta T-303/13) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Padomes Juridiskā dienesta atzinums - Piekļuves atteikums - Publiskošana pēc prasības celšanas - Strīda priekšmeta zudums - Intereses celt prasību neesamība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2014/C 71/40)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Samuli Miettinen (Espoo, Somija) (pārstāvji — O. Brouwer, E. Raedts, avocats, un A. Villette, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — K. Pellinghelli un É. Sitbon)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Padomes 2013. gada 25. marta lēmumu, ar kuru tika atteikts prasītājam piešķirt pilnīgu piekļuvi Padomes Juridiskā dienesta atzinumam Nr. 15309/12

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

                  2)

                  Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  Zviedrijas Karalistes un Somijas Republikas pieteikumus par iestāšanos lietā atstāt bez izskatīšanas.

         (1)  OV C 215, 27.7.2013.


title: Lieta C-115/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. martā iesniedza Oberlandesgericht Koblenz (Vācija) – RegioPost GmbH & Co .  KG / Stadt Landau

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. martā iesniedza Oberlandesgericht Koblenz (Vācija) – RegioPost GmbH & Co. KG/Stadt Landau

   (Lieta C-115/14)
   2014/C 175/26
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Oberlandesgericht Koblenz

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: RegioPost GmbH & Co. KG

      Atbildētāja: Stadt Landau

      Lietas dalībnieces: PostCon Deutschland GmbH, Deutsche Post AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. panta pirmā daļa kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvas 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) 3. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā līgumslēdzējai iestādei ir paredzēts pienākums piešķirt līguma slēgšanas tiesības tikai tiem uzņēmumiem, kuri, iesniedzot piedāvājumu, līdz ar saviem apakšuzņēmējiem rakstveidā apņemas maksāt saviem līguma izpildē iesaistītajiem darbiniekiem minimālo darba algu, ko valsts noteikusi tikai publiskiem, nevis privātiem iepirkumiem, ja nepastāv nedz vispārēja, tiesību aktā noteikta minimālā darba alga, nedz vispārpiemērojams darba koplīgums, kas ir saistošs potenciālajiem izraudzītajiem kandidātiem un varbūtējiem apakšuzņēmējiem?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde:
               Vai Savienības tiesības publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (2), 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā LTTG 3. panta 1. punkta trešais teikums, kurā paredzēta obligāta piedāvājuma izslēgšana, ja saimnieciskās darbības subjekts, jau iesniedzot piedāvājumu, atsevišķā deklarācijā nav apņēmies darīt to, ko līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas gadījumā tam būtu līgumisks pienākums darīt arī bez šīs deklarācijas iesniegšanas?

      (1)  OV L 18, 1. lpp.

      (2)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-416/05: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2005. gada 24. novembrī

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/17

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 24. novembrī
   (Lieta C-416/05)
   (2006/C 10/33)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 24. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv C. F. Durand un F. Simonetti, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot pasākumus, kas ietver Eiropas Kopienu Tiesas 2003. gada 2. oktobra sprieduma lietā C-89/03 par Direktīvas 93/15/EEK (1) netransponēšanu Luksemburgas tiesībās izpildi, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 228. panta 1. punkts;

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei maksāt Eiropas Kopienu Komisijai kavējuma naudu EUR 9 000 apmērā par katru kavējuma dienu, sākot no sprieduma pasludināšanas dienas, līdz brīdim, kad spriedums lietā C-89/-3 tiks izpildīts;

               3)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savā 2003. gada 2. oktobra spriedumā lietā C-89/03 Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste Tiesa nosprieda: “nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/15/EEK par noteikumu saskaņošanu attiecībā uz civilām vajadzībām paredzēto sprāgstvielu laišanu tirgū un pārraudzību prasības, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.”
   Ar 2003. gada 7. novembra vēstuli Komisija vērsa Luksemburgas iestāžu uzmanību uz 2003. gada 2. oktobra spriedumu un lūdza, lai tās paziņo Komisijai par veiktajiem pasākumiem, lai izpildītu šī sprieduma prasības.
   Atbildē Luksemburgas iestādes norādīja, ka vēlākais līdz 2004. gada novembrim varēs tikt pabeigts Luksemburgas noteikumu projekts.
   2004. gada 14. decembrī Komisija nosūtīja argumentētu atzinumu, aicinot Luksemburgas Lielhercogisti veikt pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu šī atzinuma prasības divu mēnešu termiņā no tā paziņošanas brīža.
   2005. gada 19. septembra vēstulē Luksemburgas iestādes norādīja, ka 2004. gada 12. oktobra ziņojumā Conseil d`État [Valsts Padome] norādīja, ka saskaņā ar konstitūciju noteikumu projekta piemērošanas jomu regulē ar likumu.
   Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju, Luksemburgas Lielhercogiste vēl aizvien nav transponējusi apskatāmo direktīvu.
   Atbilstoši EKL 228. panta otrās daļas otrā punkta otrajam teikumam Komisija prasības pieteikumā norādīja sodanaudu vai kavējuma naudu, kas jāmaksā attiecīgajai dalībvalstij un ko Komisija konkrētajos apstākļos uzskata par piemērotu.
   Šajā gadījumā Komisija uzskata, ka kavējuma nauda EUR 9 000 apmērā par katru kavējuma dienu atbilst pārkāpuma smagumam un ilgumam un ir ņemta vērā nepieciešamība, ka šai kavējuma naudai ir jābūt preventīvai iedarbībai.

      (1)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/15/EEK par noteikumu saskaņošanu attiecībā uz civilām vajadzībām paredzēto sprāgstvielu laišanu tirgū un pārraudzību (OV L 121, 20. lpp.)


title: Lieta T-47/03: Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums — Sison /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām — Līdzekļu iesaldēšana — Kopienas kompetence — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesības uz aizstāvību — Pamatojums — Tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/27

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums — Sison/Padome
   (Lieta T-47/03) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām - Līdzekļu iesaldēšana - Kopienas kompetence - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesības uz aizstāvību - Pamatojums - Tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2007/C 199/49)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jose Maria Sison, Utrehta (Nīderlande) (pārstāvji — J. Fermon, A. Comte, H. Schultz, D. Gurses un T. Olsson, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Vitsentzatos un M. Bishop)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītāja atbalstam: Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines (Utrehta), Luis G. Jaladoni (Utrehta), Fidel V. Agcaoili (Utrehta), Maria Consuelo K. Ledesma (Utrehta) (pārstāvis — B. Tomlow, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāve — H. Sevenster) un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — sākumā R. Caudwell, pēc tam C. Gibbs, kuriem palīdz S. Moore, barrister)
   Priekšmets
   Pirmkārt, daļēji atcelt Padomes 2002. gada 12. decembra Lēmumu 2002/974/EK ar kuru īsteno Regulas (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, 2. panta 3. punktu un atceļ Lēmumu 2002/848/EK (OV L 337, 85. lpp.), un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 29. maija Lēmums 2006/379/EK, ar kuru īsteno Regulas (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, 2. panta 3. punktu un atceļ Lēmumu 2005/930/EK, atceļ tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               2)

               prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt;

               3)

               Padome papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus, to skaitā izdevumus, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību, kā arī Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines, Luis G. Jalanddoni un Fidel V. Agcaoili, un Maria Consuelo K. Ledesma tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Nīderlandes Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 101, 26.4.2003.


title: Lieta T-316/07: Prasība, kas celta 2007. gada 20. augustā — Commercy /ITSB — easyGroup IP Licensing ( easyHotel )

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/26

         Prasība, kas celta 2007. gada 20. augustā — Commercy/ITSB — easyGroup IP Licensing (“easyHotel”)
   (Lieta T-316/07)
   (2007/C 235/49)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Commercy AG, Veimāra (Vācija) (pārstāvis — F. Jaschke, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: easyGroup IP Licensing Limited

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Kopienas preču zīmi Nr. 1 866 706 “easyHotel”.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “easyHotel”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 16., 25., 32., 33., 35., 36., 39., 41. un 42. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 1 866 706)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: easyGroup IP Licensing Limited

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Bettina Breitenbücher, Sozietät Kübler

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Vācijas vārdiska preču zīme “EASYHOTEL”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 38. un 42. klasē (pieteikums Nr. 30 043 724)

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju lietā R 1295/2006–2 noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo šī norma ir interpretēta pārāk sašaurināti. Lai arī preces un pakalpojumi ir tikai attāli līdzīgi, apzīmējumu identiskuma dēļ pastāv sajaukšanas iespēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: lieta C-152/05: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 5. aprīlī

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/18

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 5. aprīlī
   (lieta C-152/05)
   (2005/C 132/33)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 5. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv R. Lyal [R. Lyal] un K. Gross [K. Gross], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepiešķirot Eigenheimzulagengesetz [Likuma par piemaksām par savrupmājām] 2. panta 1. punkta 1. teikumā paredzēto piemaksu par savrupmāju pilnībā ar nodokļiem apliekamiem nodokļu maksātājiem, kuriem šīs savrupmājas atrodas citās dalībvalstīs, neatkarīgi no tā, vai tajās pastāv iespēja pieprasīt līdzvērtīgu piemaksu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK līguma 18., 39. un 43. pants, un

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvo Republiku atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Likumdevējs Vācijas Federatīvajā Republikā Eigenheimzulagengesetz 2. panta 1. punkta 1. teikumā ir paredzējis nepiešķirt piemaksu par savrupmāju pilnībā ar nodokļiem apliekamiem nodokļu maksātājiem, kuriem šīs savrupmājas atrodas citās dalībvalstīs, neatkarīgi no tā, vai tajās pastāv iespēja pieprasīt līdzvērtīgu piemaksu. Šis noregulējums ir atzīstams par to pamatbrīvību pārkāpumu, kas dalībvalstu pilsoņiem piešķirtas ar EK līguma 18., 39. un 43. pantu.
   Komisija apgalvo, ka ar šo noteikumu attiecībā uz trim personu grupām, kuru dzīvesvieta ir ārvalstīs, tiek pārkāptas pamatbrīvības, jo personas, kas ir piederīgas šīm grupām, neskatoties uz viņu neierobežoto pienākumu maksāt nodokļus Vācijā, piemaksas par savrupmāju var saņemt tikai tad, ja tās dzīvošanas nolūkos arī Vācijā iegādājas nekustamo īpašumu. Šis piemaksas ierobežojums rada šķēršļus viņām strādāt un dzīvot ārvalstīs. Tiesības uz brīvu pārvietošanos ietver arī garantiju baudīt tādu attieksmi, kas nav sliktāka par attieksmi pret attiecīgās valsts pilsoņiem. Visās trijās Komisijas aprakstītajās situācijās ir konstatējama pārrobežu attieksme; personas, kas ir pieskaitāmas šīm grupām, ir pakļaujamas EK līguma noteikumiem.
   No Tiesas judikatūras izriet, ka, nosakot maksājamo nodokļu apmēru, nodokļu maksātāja personiskie apstākļi ir jāņem vērā vai nu dzīvesvietas valstij, vai arī tai valstij, kur persona ir nodarbināta. Tādējādi tas ir attiecināms arī uz piemaksu par savrupmāju, kas ir saistīts ar spēju maksāt nodokļus. ES pilsoņus, kas dzīvo ārpus Vācijas, taču kuriem Vācijā ir pilnā apmērā jāmaksā nodokļi, nevienā citā vietā nevar atbalstīt ar piemaksu par savrupmāju vai līdzvērtīgu subsīdiju, un tātad to personīgie apstākļi nekur netiek ņemti vērā. Tomēr atbilstoši Eiropas Kopienu tiesībām nav pieļaujams, ka personas, kurai pilnā apmērā ir jāmaksā nodokļi Vācijā, stāvoklis nodokļu kontekstā ir sliktāks tā iemesla dēļ, ka viņš dzīvo ārvalstīs.
   Komisija noraida Vācijas valdības iebildumus par to, ka saistībā ar piemaksu par savrupmāju kopš 1996. gada 1. janvāra runa vairs nav par nodokļu iekasēšanu ienākuma nodokļa paaugstināšanas ietvaros, bet gan par subsīdiju, kurai nav nodokļa rakstura, un kur šāda veida veicināšanas pasākumi ir dalībvalsts kompetencē. Tā turpretī uzskata, ka dalībvalstu pienākums ir veikt ar Eiropas Kopienām saderīgas darbības un ievērot pamatbrīvības arī attiecībā uz subsīdijām, kurām nav nodokļa rakstura.
   EK līgumā paredzēto pamatbrīvību pārkāpumi obligātu iemeslu dēļ var būt attaisnojami ar vispārējo labklājību. Piemaksu ierobežojumi attiecībā uz Vācijas teritoriju nav nepieciešami Vācijas noteikumu mērķa sasniegšanai, tādēļ arī nav attaisnojams EK līguma 18., 39. un 43. panta pārkāpums.


title: Lieta F-76/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — Grazyte /Komisija (Civildienests — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums — Desmit gadu references laikposms — Termiņa sākums — Termiņa beigas — Starptautiskā organizācijā pabeigto nodarbinātības laikposmu neņemšana vērā — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošana pēc analoģijas)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/31

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — Grazyte/Komisija
   (Lieta F-76/11) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums - Desmit gadu references laikposms - Termiņa sākums - Termiņa beigas - Starptautiskā organizācijā pabeigto nodarbinātības laikposmu neņemšana vērā - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošana pēc analoģijas)
   2013/C 38/58
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Diana Grazyte (Utena, Lietuva) (pārstāvis — R. Guarino, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — D. Martin, pārstāvis, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts, vēlāk V. Joris, pārstāvis, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko noraidīts prasītājas lūgums piešķirt ekspatriācijas pabalstu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               D. Grazyte sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 319, 29.10.2011, 29. lpp.


title: Lieta C-281/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 6. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Trento Sviluppo Srl e Centrale Adriatica Soc. coop./AGCOM

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 6. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Trento Sviluppo Srl e Centrale Adriatica Soc. coop./AGCOM

   (Lieta C-281/12)
   2012/C 235/20
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Trento Sviluppo Srl e Centrale Adriatica Soc. coop.

      Atbildētāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCOM)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2005/29/EK (1) 6. panta 1. punkts, atsaucoties uz to daļu, kuras tekstā itāļu valodā ir izmantota frāze “e in ogni caso”, ir jāsaprot tādējādi, ka, lai konstatētu maldinošas komercprakses pastāvēšanu, pietiek ar to vien, ka pastāv tikai viens no šī punkta pirmajā daļā minētajiem elementiem, vai arī, lai konstatētu šādas komercprakses pastāvēšanu, ir vajadzīgs, lai pastāvētu arī papildu elements, proti, ka komercprakse visdrīzāk negatīvi ietekmēs patērētāja pieņemto komerclēmumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV L 149, 22. lpp.).


title: Lieta C-499/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 10. marta spriedums (Hof van Cassatie (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert/Belgische Staat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība un kopējais muitas tarifs — Tarifa klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Interpretācija — Vispārīgi noteikumi — 3. noteikuma b) punkts — Jēdziens “preces, kas iesaiņotas komplektos mazumtirdzniecībai” — Atsevišķi iesaiņojumi

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/12

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 10. marta spriedums (Hof van Cassatie (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert/Belgische Staat

   (Lieta C-499/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība un kopējais muitas tarifs - Tarifa klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Interpretācija - Vispārīgi noteikumi - 3. noteikuma b) punkts - Jēdziens “preces, kas iesaiņotas komplektos mazumtirdzniecībai” - Atsevišķi iesaiņojumi)
   (2016/C 156/15)
   Tiesvedības valoda: holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Rezolutīvā daļa:

   Vispārīgo kombinētās nomenklatūras interpretācijas noteikumu, kas ir I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, redakcijā, kas izriet no Komisijas 2007. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1214/2007, 3. noteikuma b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas preces, par kādām ir pamatlieta, kas atmuitošanai tiek uzrādītas atsevišķos iepakojumos un tiek iesaiņotas kopā tikai pēc šīs darbības, tomēr var tikt uzskatītas par “precēm, kas iesaiņotas komplektos mazumtirdzniecībai” šīs normas izpratnē un tādējādi tās ietilpst vienā un tajā pašā tarifa pozīcijā, ja tiek pierādīts, ka, ņemot vērā objektīvus faktorus, šīs preces veido vienu veselu un ir paredzētas mazumtirdzniecībai tieši šādi, un tas ir jānovērtē valsts tiesai.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


title: Lieta C-329/12: Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūlijā — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūlijā — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-329/12)
   2012/C 287/42
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch un B. Schima)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               par transponēšanas pasākumu paziņošanas pienākuma neizpildi saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai sodanaudu EUR 315 036,54 dienā, pārskaitāmu uz Eiropas Savienības pašu resursu kontu;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš šīs direktīvas transponēšanai beidzās 2007. gada 15. septembrī.
   2010. gada 2. marta spriedumā Vācijas Bundesverfassungsgericht (Konstitucionālā tiesa) Vācijas direktīvas transponēšanai pieņemtās tiesību normas atzina par neatbilstošām konstitūcijai un tās atcēla. Pēc tam Vācijas valdība Komisijai vispirms paziņoja, ka direktīva ir daļēji transponēta ar spēkā esošajām tiesību normām. Vēlāk Vācijas federālā valdība paziņoja likumprojektu pārējo direktīvas tiesību normu transponēšanai.
   Tā kā šis projekts līdz šim nav ticis pieņemts, Komisija uzskata, ka nav šaubu, ka Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi savu pienākumu pilnībā transponēt direktīvu. Minētā daļējā transpozīcija neesot pietiekama, lai sasniegtu direktīvas 1. pantā izvirzītos mērķus. Visbeidzot, Komisija norāda, ka tā Vācijas paziņoto likumprojektu uzskata par nepietiekamu direktīvas transponēšanai.

      (1)  OV L 105, 54. lpp.


title: Lieta T-30/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. februārī — Denka International pret Komisiju

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/41

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. februārī — Denka International pret Komisiju
   (Lieta T-30/07)
   (2007/C 82/90)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Denka International BV, Barneveld (Nīderlande) (pārstāvji — K. Van Maldegem, C. Mereu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas Direktīvas 2006/92/EK 2. panta b) punktu un II pielikumu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī procentus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu prasības pieteikumu prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 9. novembra Direktīvu 2006/92/EK (1), ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvai 76/895/EEK, 86/362/EEK un 90/642/EEK attiecībā uz maksimāli pieļaujamajiem kaptāna, dihlorvosa, etiona un folpeta atliekvielu daudzumiem (turpmāk tekstā — “MAD Direktīva ”jeb “apstrīdētais akts”) un it īpaši tās 2. panta b) punktu un II pielikumu.
   Prasītāja apgalvo, ka ar šiem noteikumiem tiek izmainīts attiecīgās vielas maksimālais atliekvielu daudzums no iepriekš piemērojamā — 2 mg/kg uz jaunu robežvērtību — 0,01 mg/kg, kas balstīts uz prasītājas lietas izvērtējumu, kas, savukārt, ir veikts atbilstoši Direktīvas 91/414/EEK novērtējumam (turpmāk tekstā — “PPPD”), kas ir uzskatāms par procesuālu, zinātnisku un tiesisku kļūdu.
   Procesuālā ziņā prasītāja norāda, ka apstrīdēto aktu pieņēma, pārkāpjot Regulas 451/2000 8. pantā minētās procesuālās aizsardzības normas un auditum alteram partem principu jeb principu par taisnīgu tiesu, kā arī ar to tiek pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu (EKL 235. pants). Papildus prasītāja norāda, ka pieņemot apstrīdēto aktu Komisija ir pārsniegusi savas pilnvaras, jo tā ir panākusi tādu pašu rezultātu, kāds būtu lēmumam par neiekļaušanu, neatsaucoties uz šādu lēmumu.
   Raugoties no materiālo tiesību viedokļa, apstrīdētais akts iespējams ir balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ar to tiek pārkāpts saskaņā ar prasītājas teikto a) Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunkts, b) MAD Direktīvas 5. pants, kā arī c) Kopienu tiesību pamatprincipi, proti, a) tiesiskā paļāvība un tiesiskā drošība, b) EK 211. pants un labas pārvaldības princips un c) samērīguma princips.

      (1)  Komisijas 2006. gada 9. novembra Direktīva 2006/92/EK, ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvai 76/895/EEK, 86/362/EEK un 90/642/EEK attiecībā uz maksimāli pieļaujamajiem kaptāna, dihlorvosa, etiona un folpeta atliekvielu daudzumiem (OV L 311, 31. lpp.).


title: Lieta C-488/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 30. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Asociación de Transporte por Carretera/Administración General del Estado

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 30. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Asociación de Transporte por Carretera/Administración General del Estado

   (Lieta C-488/09)
   2010/C 63/33
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Asociación de Transporte por Carretera

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja TIR pārvadājuma muitas režīma pārkāpuma reālā izdarīšanas vieta tiek noteikta vēlāk, nekā dalībvalsts atklāj šo pārkāpumu un izdod tās teritorijā esošai galvotāju apvienībai attiecīgās summas maksājuma pieprasījumu, vai tas, ka dalībvalsts, kurā pārkāpums ir izdarīts, ierosina jaunu procesu, lai pieprasītu attiecīgās nodevas no galvenajiem parādniekiem un pārkāpuma reālās izdarīšanas vietas galvotāju apvienības tās atbildības apmērā, kad pārkāpuma vietas noteikšana ir notikusi pēc Kopienu tiesību normās noteiktā termiņa beigām, ir saderīgi ar Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1) 454. panta 3. punktu un 455. pantu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tās dalībvalsts galvotāju apvienība, kurā pārkāpums reāli ir izdarīts, var, pamatojoties uz Regulas (EEK) Nr. 2454/93 454. panta 3. punktu un 455. pantu vai Kopienas Muitas kodeksa 221. panta 3. punktu, apgalvot, ka tiesības pieprasīt summu galvojuma apmērā ir noilgušas, jo ir pagājis paredzētais termiņš, bet pirms tā beigšanās tai fakti nav bijuši zināmi?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai maksājuma pieprasījums, ko valsts, kurā atklāts pārkāpums, muitas iestādes adresē galvotāju apvienībai šajā valstī saskaņā ar TIR konvencijas 11. panta 2. punktu, pārtrauc procesu, kas ierosināts pret galvotāju apvienību vietā, kur pārkāpums ir izdarīts?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai TIR konvencijas 11. panta 2. punkta pēdējo teikumu var interpretēt tā, ka tajā noteiktais termiņš ir piemērojams valstij, kurā ir noticis pārkāpums, arī tad, ja valsts, kas atklājusi pārkāpumu, nav atsaukusi galvotāju apvienībai adresētu maksājuma pieprasījumu, kaut gan par konstatētajiem faktiem ir ierosināta krimināllieta?

      (1)  1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.).


title: Lieta T-28/07: Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. septembra rīkojums — Fels-Werke u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Vācijas emisijas kvotu valsts sadales plāns laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam — Noraidošs Komisijas lēmums — Individuālas ietekmes trūkums — Nepieņemamība)

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/27

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. septembra rīkojums — Fels-Werke u.c./Komisija
   (Lieta T-28/07) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Vācijas emisijas kvotu valsts sadales plāns laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam - Noraidošs Komisijas lēmums - Individuālas ietekmes trūkums - Nepieņemamība)
   (2007/C 283/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Fels-Werke GmbH, Goslar (Vācija); Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH, Aix-la-Chapelle (Vācija); un Spenner-Zement GmbH & Co. KG, Erwitte (Vācija) (pārstāvji — H. Posser un S. Altenschmidt, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — U. Wölker)
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu par valsts sadales plānu siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju kvotu tirdzniecībai, ko Vācijas Federatīvā Republika par laika posmu no 2008. līdz 2012. gadam iesniedza atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvai 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Fels-Werke GmbH, Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH un Spenner-Zement GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta T-376/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. septembrī — Vācija/Komisija

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/42

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. septembrī — Vācija/Komisija
   (Lieta T-376/07)
   (2007/C 297/86)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un J. Möller, pārstāvji)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 18. jūlija Lēmumu K (2007) 3226 par rīkojumu sniegt informāciju attiecībā uz MX 19/2006 — Atbalsta shēmas XS 24/2002 pārraudzība — Uzņēmumu dibināšanas un izaugsmes finansējums (GuW) — Vācija un MX 9/2006 — Atbalsta shēmas XS 29/2002 pārraudzība — Noteikumi par Bavārijas reģionālā atbalsta programmas rūpniecībai — Vācija — īstenošanu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 18. jūlija Lēmumu K (2007) 3226, galīgā red., par rīkojumu sniegt informāciju pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 70/2001 (1) 9. pantu attiecībā uz atbalsta shēmām XS 24/2002 un XS 29/2002.
   Prasības pamatojumam prasītāja, pirmkārt, norāda uz to, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar Regulu (EK) Nr. 994/98 (2). Šajā sakarā tā uzskata, ka Komisija, izdodot rīkojumu sniegt informāciju, veic nepamatotu ex post kontroli. Šāda kontrole, prasītājasprāt, pārsniedz atbildētajai ar Regulu Nr. 994/98 piešķirtās pilnvaras, jo Komisijai ir tiesības pieprasīt informāciju tikai tad, ja pastāv šaubas par kategoriju atbrīvojumu noteikumu pareizu piemērošanu.
   Prasītāja turklāt norāda uz principa venire contra factum proprium pārkāpumu, jo vairākiem Komisijas dokumentiem izrietot, ka tā pati uzskata, ka tai nav pilnvaru veikt nepamatotu ex post kontroli.

      (1)  Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regula (EK) Nr. 70/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem (OV L 10, 33. lpp.).

      (2)  Padomes 1998. gada 7. maija Regula (EK) Nr. 994/98 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 92. un 93. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (OV L 142, 1. lpp.).


               9.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/60

         EBTA Uzraudzības iestādes 2007. gada 8. marta prasība pret Islandes Republiku
   (Lieta E-3/07)
   (2007/C 186/09)
   EBTA Uzraudzības iestāde, 35 Rue Belliard, B-1040 Brussels, ko pārstāv tās pārstāvji Niels Fenger un Arne Torsten Andersen, 2007. gada 8. martā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandes Republiku.
   Pieteikuma iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islandes Republika, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot iestādei par pasākumiem, kuri jāīsteno saskaņā ar Aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIV nodaļas 1.a punkta otrajā ievilkumā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 9. decembra Direktīva 2002-88-EK, ar ko groza Direktīvu 97-68-EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Islandes Republika noteiktajā termiņā nav izpildījusi saistības saskaņā ar šā Akta 2. pantu un EEZ līguma 7. pantu; un

               2.

               piespriež Islandes Republikai segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Šī lieta attiecas uz vides aizsardzības direktīvas neīstenošanu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde atsaucas uz to, ka Islandes valdība nav sniegusi nekādas norādes par to, ka tā ir īstenojusi minēto direktīvu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde atsaucas uz to, ka Islandes valdība nav apstrīdējusi direktīvas neieviešanas faktu.


title: Lieta C-44/10: Prasība, kas celta 2010. gada 28. janvārī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/23

         Prasība, kas celta 2010. gada 28. janvārī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-44/10)
   2010/C 100/33
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi atļauju izsniegšanai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (PINK direktīva) (1) 6. un 8. pantam, ne arī pasākumus, lai nodrošinātu, vajadzības gadījumā pārskatot un atjauninot esošo iekārtu atļaujas, ka, sākot ar 2007. gada 30. oktobri, šīs iekārtas tiek ekspluatētas atbilstoši šīs direktīvas 3., 7., 9., 10. un 13. pantam, 14. pantam a) un b) punktam un 15. panta 2. punktam, Portugāles Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētās prasības;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   No PINK direktīvas 4. panta un 5. panta 1. punkta, tos lasot kopsakarā, izriet, ka dalībvalstīm jānodrošina atļauju izsniegšana jaunām vai esošām iekārtām atbilstoši šis direktīvas 6. un 8. panta noteikumiem. Tāpat tām vajadzības gadījumā jāpārskata un jāatjaunina esošo iekārtu atļauju nosacījumi līdz 2007. gada 31. oktobrim.
   Saskaņā ar Portugāles iestāžu sniegtiem 2008. gada datiem par šīm iekārtām, pirmkārt, tām netika pieprasīta attiecīgā atļauja un, otrkārt, no 632 iekārtām 280 tika ekspluatētas bez attiecīgās atļaujas izsniegšanas.
   Saskaņā ar atjauninātajiem datiem no 477 iekārtām atļauja ir 481 un 17 pieteikumi atļauju izsniegšanai tiek izskatīti.

      (1)  OV L 24, 8. lpp.


title: Lieta F-82/12: Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 18. decembra spriedums – De Nicola/EIB Civildienests — EIB personāls — Novērtēšana — Jauns 2007. gada novērtējuma ziņojums — Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmuma prettiesiskums — Atteikums paaugstināt amatā — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/89

         Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 18. decembra spriedums – De Nicola/EIB
   (Lieta F-82/12) (1)

   (Civildienests - EIB personāls - Novērtēšana - Jauns 2007. gada novērtējuma ziņojums - Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmuma prettiesiskums - Atteikums paaugstināt amatā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 048/99)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – L. Isola, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji – G. Nuvoli, F. Martin un A. Dal Ferro, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītāja sūdzība, kuru viņš bija iesniedzis par otrā vispārējā viņa snieguma vērtējuma 2007. gadā rezultātiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Investīciju bankas Pārsūdzību izskatīšanas komitejas 2012. gada 15. februāra lēmumu atcelt;

               2)

               par prasījumiem atcelt jauno novērtējuma ziņojumu attiecībā uz 2007. gadu nelemt;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Eiropas Investīciju banka sedz savus un atlīdzina C. De Nicola tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 319, 20.10.2012., 18. lpp.


title: Lieta C-537/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums ( Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor/Secretary of State for Work and Pensions (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Iztikas pabalsta invalīdiem ( “disability living allowance” ) “mobilitātes” daļa — Atsevišķs pakalpojums — Speciāls no iemaksām neatkarīgs pabalsts — Neeksportējamība)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums (Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor/Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-537/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - Iztikas pabalsta invalīdiem (“disability living allowance”) “mobilitātes” daļa - Atsevišķs pakalpojums - Speciāls no iemaksām neatkarīgs pabalsts - Neeksportējamība)
   2011/C 186/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor

      Atbildētāja: Secretary of State for Work and Pensions

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Upper Tribunal — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), tās versijā, kas bija spēkā pirms 2005. gada 5. maija, 4. panta 1. punkta un 2. panta interpretācija — Dienas naudas pabalsts invalīdiem, kas sastāv no “aprūpes” elementa, kuru piešķir tiem, kam ir nepieciešama individuāla palīdzība, un “mobilitātes” elementa, kurš ir paredzēts tiem, kuriem ir vajadzīga palīdzība, lai pārvietotos (“Iztikas pabalsta invalīdiem”) — Iespēja uzskatīt mobilitātes elementu par atsevišķu pakalpojumu regulas piemērošanas nolūkā — Minētā pakalpojuma kvalifikācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               4. panta 2.a punkts Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kura savukārt grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulu (EK) Nr. 631/2004, kā arī Regulas Nr. 1408/71 pēdējā redakcijā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005, ir jāinterpretē tādējādi, ka iztikas pabalsta invalīdiem (“disability living allowance”) “mobilitātes” daļa ir uzskatāma par tādu speciālu no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu šīs tiesību normas izpratnē, kas ir minēts šo regulu IIa pielikumā;

               2)

               trešā jautājuma izskatīšana nav atklājusi nevienu tādu elementu, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 1408/71 vienas vai otras redakcijas, kas ir piemērojamas pamata lietās, 10.a panta spēkā esamību tiktāl, ciktāl ar šo pantu iztikas pabalsta invalīdiem “mobilitātes” daļu tiek atļauts piešķirt tikai tad, ja ir izpildīti nosacījumi par dzīvesvietu un uzturēšanos Apvienotajā Karalistē.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010.


title: Lieta F-37/11: Civildienesta tiesas (otrās palāta) 2012. gada 5. septembra rīkojums — Skovbjerg Gras /Komisija

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/33

         Civildienesta tiesas (otrās palāta) 2012. gada 5. septembra rīkojums — Skovbjerg Gras/Komisija
   (Lieta F-37/11) (1)

   2013/C 46/67
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 173, 11.06.2011, 16. lpp.


title: Lieta C-322/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 21. maija spriedums (Landgericht Krefeld (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Jaouad El Majdoub/CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 23. pants — Vienošanās par jurisdikcijas piešķiršanu — Formas nosacījumi — Paziņojumi ar elektroniskiem līdzekļiem, kas paliekoši reģistrē vienošanos — Jēdziens — Vispārējie pārdošanas nosacījumi, kurus var apskatīt un izdrukāt saitē, kas ļauj tos atvērt jaunā logā — Piekrišanas metode “noklikšķinot”

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/19

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 21. maija spriedums (Landgericht Krefeld (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Jaouad El Majdoub/CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

   (Lieta C-322/14) (1)

   (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 23. pants - Vienošanās par jurisdikcijas piešķiršanu - Formas nosacījumi - Paziņojumi ar elektroniskiem līdzekļiem, kas paliekoši reģistrē vienošanos - Jēdziens - Vispārējie pārdošanas nosacījumi, kurus var apskatīt un izdrukāt saitē, kas ļauj tos atvērt jaunā logā - Piekrišanas metode “noklikšķinot”)
   (2015/C 236/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Krefeld

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jaouad El Majdoub

      Atbildētājs: CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 23. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka piekrišanas metode “noklikšķinot”, ar ko tiek izteikta piekrišana tāda pirkuma līguma kā pamatlietā vispārējiem nosacījumiem, kurš ir ticis noslēgts elektroniski un kurā ir ietverta vienošanās par jurisdikcijas piešķiršanu, ir paziņojums ar elektroniskiem līdzekļiem, kas paliekoši reģistrē vienošanos šīs tiesību normas izpratnē, ja šī metode sniedz iespēju izdrukāt un saglabāt minēto nosacījumu tekstu pirms līguma noslēgšanas.

      (1)  OV C 315, 15.9.2014.


title: Lieta T-144/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 1. aprīļa rīkojums – Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology /Komisija

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/52

         Vispārējās tiesas 2014. gada 1. aprīļa rīkojums – Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology/Komisija
   (Lieta T-144/13) (1)

   2014/C 175/71
   Tiesvedības valoda – franču
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.