title: Lieta C-394/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. jūlijā iesniedza Komisia za zashtita ot diskriminatsia (Bulgārija) — Valeri Hariev Belov/ ChEZ Elektro Balgaria AD, ChEZ Raspredelnenie Balgaria AD un Darzhavna Komisia po energiyno i vodno regulirane

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. jūlijā iesniedza Komisia za zashtita ot diskriminatsia (Bulgārija) — Valeri Hariev Belov/“ChEZ Elektro Balgaria” AD, “ChEZ Raspredelnenie Balgaria” AD un Darzhavna Komisia po energiyno i vodno regulirane

   (Lieta C-394/11)
   2011/C 298/27
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Komisia za zashtita ot diskriminatsia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Valeri Hariev Belov

      Atbildētāji: “ChEZ Elektro Balgaria” AD, “ChEZ Raspredelnenie Balgaria” AD un Darzhavna Komisia po energiyno i vodno regulirane

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               jautājums. Vai izskatāmā lieta ietilpst Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/43/EK (1), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, (šajā gadījumā: 3. panta 1. punkta h) apakšpunkta) piemērošanas jomā?

               2)

               jautājums. Kas ir jāsaprot ar “sliktāku izturēšanos” Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē un ar “nostāda kādas rasu vai etniskas piederības personas īpaši nelabvēlīgā situācijā” Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē:

                           2.1.

                           vai, lai sliktāku izturēšanos kvalificētu kā tiešo diskrimināciju, ir noteikti nepieciešams, lai izturēšanās ir nelabvēlīgāka un lai tā tieši vai netieši prettiesiski aizskar likumā expressis verbis nostiprinātas tiesības vai intereses, vai tā ir jāsaprot kā ikkatra tādas izturēšanās (attiecību) forma vārda plašākā nozīmē, kas salīdzinājumā ar izturēšanos līdzīgā situācijā ir mazāk labvēlīga?

                           2.2.

                           vai, lai īpaši nelabvēlīgas situācijas radīšanu kvalificētu kā netiešo diskrimināciju ir arī nepieciešams, lai tā tieši vai netieši prettiesiski aizskar likumā expressis verbis nostiprinātas tiesības vai intereses, vai tā plašākā nozīmē ir jāsaprot kā jebkāda īpaši nelabvēlīgas situācijas radīšanas forma?

               3)

               jautājums. Atkarībā no atbildes uz otro jautājumu: ja, lai rīcību kvalificētu kā tiešo vai netiešo diskrimināciju Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta izpratnē, ir nepieciešams, lai sliktāka izturēšanās vai īpaši nelabvēlīga stāvokļa radīšana tieši vai netieši prettiesiski aizskar likumā nostiprinātas tiesības vai interesi,

                           3.1.

                           vai ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. panta tiesību normām, Direktīvu 2006/32/EK (2) (preambulas 29. apsvērumu, 1. pantu un 13. panta 1. punktu), Direktīvu 2003/54/EK (3) (3. panta 5. punktu) un Direktīvu 2009/72/EK (4) (3. panta 7. punktu) par labu elektrības gala patērētajam tiek nostiprinātas tādas tiesības vai tāda interese varēt regulāri pārbaudīt elektrības skaitītāja rādītājus, uz kuru var atsaukties tādā procesā valsts tiesās, kāds tas ir pamata tiesvedības gadījumā,
                           un

                           3.2.

                           vai šīm tiesību normām atbilst valsts tiesību normas un/vai administratīvā prakse, kuru ir atļāvis īstenot valsts energoregulators, saskaņā ar kuru sadales uzņēmumam tiek piešķirtas tiesības elektrības skaitītājus piestiprināt grūti pieejamās vai nepieejamās vietās, kas patērētājiem liedz personiski un regulāri pārbaudīt un sekot līdzi elektrības skaitītāja rādītājiem?

               4)

               jautājums. Atkarībā no atbildes uz otro jautājumu: ja, lai rīcību kvalificētu kā tiešo vai netiešo diskrimināciju, nav noteikti nepieciešams, lai tieši vai netieši prettiesiski būtu aizskartas likumā nostiprinātas tiesības vai interese,

                           —

                           vai saskaņā ar Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu var būt spēkā valsts tiesību normas vai judikatūra, par kādu ir runa pamata tiesvedībā, saskaņā ar kuru, lai rīcību varētu kvalificēt kā diskrimināciju, ir nepieciešams, lai nelabvēlīgāka izturēšanās un nelabvēlīgāka stāvokļa radīšana tieši vai netieši prettiesiski aizskar likumā nostiprinātas tiesības vai intereses;

                           —

                           vai valsts tiesai, ja šādas tiesību normas vai prakse nav pieņemama, ir pienākums to nepiemērot un izmantot direktīvā ietvertās definīcijas?

               5)

               jautājums. Kā ir jāinterpretē Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts:

                           5.1.

                           tādējādi, ka saskaņā ar to cietušajam ir jāpierāda fakti, pamatojoties uz kuriem var viennozīmīgi, neapstrīdami un droši secināt tiešās vai netiešās diskriminācijas esamību, vai pietiek ar to, ka ar faktiem tiek pamatots tikai pieņēmums par tās esamību?

                           5.2.

                           Vai fakts, ka:

                                       a)

                                       tikai abās pilsētas daļās, kas tajā ir pazīstamas kā romu rajoni, elektrības skaitītāji uz ielām ir piestiprināti pie elektrības stabiem tādā augstumā, ka patērētājiem nav iespējams vizuāli apskatīt skaitītāju rādītājus, pastāvot zināmiem izņēmumiem šo abu pilsētu rajonu dažās daļās, un

                                       b)

                                       visos pārējos pilsētu rajonos elektrības skaitītāji ir piestiprināti citā, vizuālai apskatei pieejamā augstumā (līdz 1,70 m), lielākoties patērētāju dzīvoklī vai pie ēkas fasādes, vai pie žoga,

                                 nozīmē, ka pierādīšanas pienākums tiek uzlikts atbildētājam?

                           5.3.

                           Vai apstāklis, ka

                                       a)

                                       abās pilsētās daļās, kas pilsētā ir pazīstamas kā romu rajoni, nedzīvo tikai romi, bet arī personas ar citu etnisko piederību un/vai

                                       b)

                                       attiecīgi, kura iedzīvotāju daļa šajos abos rajonos sevi patiešām apzīmē kā romus, un/vai

                                       c)

                                       sadales uzņēmums iemeslus elektrības skaitītāju pārvietošanai šajos abos pilsētu rajonos uz šo augstumu — 7 m — apzīmē kā vispārzināmus,

                                 izslēdz iespēju pierādīšanas pienākumu uzlikt atbildētājam?

               6)

               jautājums. Atkarībā no atbildes uz 5. jautājumu:

                           6.1.

                           ja Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu diskrimināciju, ir nepieciešams pieņēmums, un ja iepriekš minētie fakti nozīmē to, ka pierādīšanas pienākums tiek uzlikts atbildētājam, par kādu diskriminācijas formu šie fakti liek domāt — tiešo diskrimināciju, netiešo diskrimināciju un/vai uzmākšanos?

                           6.2.

                           vai saskaņā ar Direktīvas 2000/43 tiesību normām ir pieļaujama situācija, kad tiešā diskriminācija un/vai uzmākšanās tiek pamatota ar likumā noteikta mērķa sasniegšanu, izmantojot vajadzīgus un piemērotus līdzekļiem?

                           6.3.

                           vai, ņemot vērā sadales uzņēmuma īpaši uzsvērtos likumā noteiktos mērķus, kurus tas vēlas sasniegt, abos pilsētu rajonos piemērotie pasākumi var tikt pamatoti situācijā, kad

                                       a)

                                       pasākums tiek piemērots nesamaksātu rēķinu dēļ, kas ir uzkrājušies abos pilsētas rajonos, un biežu patērētāju pārkāpumu dēļ, kas negatīvi ietekmē vai apdraud elektrības iekārtu drošību, kvalitāti un nepārtrauktu un drošu funkcionēšanu,
                                       un
                                       pasākums tiek piemērots kolektīvi neatkarīgi no tā, vai konkrētais patērētājs savus rēķinus par elektrības sadali un piegādi maksā vai nemaksā, un neatkarīgi no tā, vai ir konstatēts, ka konkrētais patērētājs ir veicis kādu pārkāpumu (manipulējis ar elektrības skaitītāja radītājiem, nelikumīgi pieslēdzies un/vai nelikumīgi ieguvis/nelikumīgi patērējis elektrību, neuzskaitot to un nemaksājot, vai kaut kādā citā veidā iejaucies tīklā, kas negatīvi ietekmē vai apdraud tā drošu, kvalitatīvu un nepārtrauktu funkcionēšanu);

                                       b)

                                       par katru līdzīgu pārkāpumu tiesību normās un Līguma par sadali (turpmāk tekstā — “Sadales līgums”) Vispārīgajos noteikumos ir paredzēta atbildība, proti, civiltiesiskā, administratīvā un krimināltiesiskā;

                                       c)

                                       Sadales līguma Vispārīgo noteikumu 27. panta 2. punktā paredzētā klauzula — sadales uzņēmums, pamatojoties uz patērētāja skaidru rakstveida pieprasījumu, nodrošina iespēju veikt elektrības skaitītāja rādītāju vizuālo apskati — patērētājam faktiski nedod iespēju personiski un regulāri pārbaudīt rādītājus, kas attiecas uz viņu;

                                       d)

                                       pastāv iespēja, pamatojoties uz skaidru rakstveida lūgumu, patērētāja dzīvoklī uzstādīt elektrības kontrolskaitītāju, par kuru viņam ir jāveic maksājums;

                                       e)

                                       pasākums ir savdabīga un acīmredzama pazīme patērētāja negodīgumam vienā vai otrā formā, pamatojoties uz, kā apgalvo sadales uzņēmums, to iemeslu vispārīgi zināmo raksturu, kādēļ tiek piemērots šis pasākums;

                                       f)

                                       pastāv citas tehniskas metodes un līdzekļi, lai aizsargātu no iejaukšanās elektrības skaitītāju darbībā;

                                       g)

                                       sadales uzņēmuma pārstāvis izklāsta, ka citas pilsētas romu rajonā piemēroti līdzīgi pasākumi faktiski nevarēja novērst iejaukšanos;

                                       h)

                                       no vienā no šiem pilsētu rajoniem uzstādītās elektriskās iekārtas — trafostacijas — netiek prezumēts, ka attiecībā uz to drošības apsvērumu dēļ ir piemērojami līdzīgi pasākumi kā attiecībā uz elektrības skaitītājiem?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīva 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV L 180, 22. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīva 2006/32/EK, par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 93/76/EEK (OV L 114, 64. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīva 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (OV L 176, 37. lpp.)

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).


title: Lieta T-266/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. aprīlī – Argus Security Projects /Komisija

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/19

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. aprīlī – Argus Security Projects/Komisija
   (Lieta T-266/14)
   2014/C 245/26
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Kipra) (pārstāvji – T. Bontinck un E. van Nuffel d’Heynsbroeck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ES Robežsardzes atbalsta misijas (EUBAM) Lībijā lēmumu neizvēlēties sabiedrības Argus iesniegto piedāvājumu publiskajā iepirkumā par drošības pakalpojumu sniegšanu Eiropas Savienības palīdzības misijā integrētai Lībijas robežu pārvaldībai (līgums EUBAM-13-020) un piešķirt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības [sabiedrībai] Garda;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Finanšu regulas (1) 110. panta, publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību dokumentācijā noteikto normu, it īpaši pretendentu instrukcijas 4.1. un 12.1. punkta, vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem un to nediskriminācijas principu pārkāpums, jo EUBAM neesot pārbaudījusi līguma slēgšanas tiesību saņēmējas spēju pildīt līgumu atbilstīgi publiskā iepirkuma prasībām vai neesot izmantojusi savu novērtējuma brīvību attiecībā uz tehniskajām prasībām, kas tiek sagaidītas no veiksmīgā piedāvājuma, ar minimālo rūpību, kas varētu tikt saprātīgi sagaidīta.
               Prasītāja apgalvo, ka veiksmīgās pretendentes būtiskie trūkumi līguma izpildē un tās nespēja izpildīt tai piešķirto publiskā iepirkuma līgumu parāda, ka piedāvājums bija nereāls, kāds līgumslēdzējai iestādei nebūtu bijis jāizvēlas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots būtisks grozījums sākotnējos publiskā iepirkuma nosacījumos, kas varētu izkropļot publiskā iepirkuma rezultātu.
               Prasītāja norāda, ka saistībai starp punktiem, kas tika piešķirti veiksmīgajai pretendentei un prasītājai, attiecībā uz visiem novērtēšanas kritērijiem esot bijis jābūt tieši pretējai, ja veiksmīgais piedāvājums būtu ticis izvērtēts, ņemot vērā apstākļus, kādos iepirkuma līgumu saņēmusī sabiedrība īsteno līgumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo līgumslēdzēja iestāde neesot ievērojusi Finanšu regulas 113. pantu un deleģētās regulas (2) 161. panta 2. punktu, jo veiksmīgā piedāvājuma raksturlielumi un salīdzinošais izdevīgums netika paziņoti piecpadsmit kalendāra dienu laikā pēc prasītājas lūguma.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. jūlija Regula (ES, Euratom) Nr. 996/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2012. gada 29. oktobris Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV L 362, 1. lpp.).


title: Lieta C-304/08: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. janvāra spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH (Direktīva 2005/29/EK — Negodīga komercprakse — Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram principā tiek aizliegta komercprakse, kurā patērētāju piedalīšanās konkursā vai loterijā ir atkarīga no preces pirkuma vai pakalpojuma izmantošanas)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. janvāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

   (Lieta C-304/08) (1)

   (Direktīva 2005/29/EK - Negodīga komercprakse - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram principā tiek aizliegta komercprakse, kurā patērētāju piedalīšanās konkursā vai loterijā ir atkarīga no preces pirkuma vai pakalpojuma izmantošanas)
   2010/C 179/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Atbildētāja: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV L 149, 22. lpp.), 5. panta 2. punkta interpretācija — Komecprakse savienot preču pārdošanu ar loteriju reklāmas nolūkā, kas klientam ļauj piedalīties valsts izlozē, ja viņš, pērkot preces, ir savācis zināmu daudzumu bonusa punktu — Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram komercprakse, kurā patērētāju dalība konkursā vai loterijā reklāmas nolūkā tiek padarīta atkarīga no preces pirkšanas vai pakalpojuma izmantošanas, principā nav likumīga neatkarīgi no tā, vai konkrētajā gadījumā reklāmas pasākums kaitē patērētāju interesēm

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamata prāvā, kurā ir paredzēts tādas komercprakses principiāls aizliegums, neņemot vērā īpašos konkrētās lietas apstākļus, kurā patērētāju dalība konkursā vai loterijā tiek saistīta ar preces pirkumu vai pakalpojuma izmantošanu.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta C-213/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Impresa Pizzarotti & C. Spa / Comune di Bari , Giunta comunale di Bari , Consiglio comunale di Bari Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 93/37/EEK — Akts “par apņemšanos iznomāt” vēl neuzceltas ēkas — Valsts tiesas nolēmums ar res judicata spēku — Res judicata spēka principa piemērošanas joma ar Savienības tiesībām nesavienojamas situācijas gadījumā

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/14

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Impresa Pizzarotti & C. Spa/Comune di Bari, Giunta comunale di Bari, Consiglio comunale di Bari

   (Lieta C-213/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 93/37/EEK - Akts “par apņemšanos iznomāt” vēl neuzceltas ēkas - Valsts tiesas nolēmums ar res judicata spēku - Res judicata spēka principa piemērošanas joma ar Savienības tiesībām nesavienojamas situācijas gadījumā)
   2014/C 315/20
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Impresa Pizzarotti & C. Spa

      Atbildētājas: Comune di Bari, Giunta comunale di Bari, Consiglio comunale di Bari

      Piedaloties: Complesso Residenziale Bari 2 Srl, Commissione di manutenzione della Corte d’appello di Bari, Giuseppe Albenzio, rīkojoties “commissario ad acta” statusā, Ministero della Giustizia, Regione Puglia

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par procedūru koordinēšanu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai 1. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums, kura galvenais priekšmets ir tādas ēkas uzcelšana, kura atbilst līgumslēdzējas iestādes izteiktajām vajadzībām, ir kvalificējams kā būvdarbu publiskā iepirkuma līgums un līdz ar to tas neietilpst Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras 1. panta a) punkta iii) apakšpunktā noteiktajā izņēmumā, kaut arī tajā ir ietverta apņemšanās iznomāt attiecīgo ēku;

               2)

               ciktāl tas ir atļauts ar piemērojamiem iekšējiem procesuāliem noteikumiem, tādai valsts tiesai kā iesniedzējtiesai, kura pēdējā instancē ir pieņēmusi nolēmumu, iepriekš nevēršoties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu, vai nu ir jāpapildina nolēmums, kuram ir res judicata spēks un kurš ir izraisījis situāciju, kas nav savienojama ar Savienības tiesisko regulējumu būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu jomā, vai arī ir jāpārskata šis nolēmums, ņemot vērā tādu šī tiesiskā regulējuma interpretāciju, kādu to vēlāk ir pieņēmusi Tiesa.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta C-382/06: Apelācija, ko 2006. gada 14. septembrī ierosinājusi Ocean Trawlers Ltd par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-218/03 līdz T-382/06 Cathal Boyle un citi pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/26

         Apelācija, ko 2006. gada 14. septembrī ierosinājusi Ocean Trawlers Ltd par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-218/03 līdz T-382/06 Cathal Boyle un citi pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-382/06)
   (2006/C 294/44)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ocean Trawlers Ltd (pārstāvji — P. Gallagher SC, A.. Collins SC, D. Barry, Solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Īrija, Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija lēmumu daļā kurā tiek noraidīts prasības pieteikums lietā T-226/03 Ocean Trawlers Ltd pret Komisiju, kas ir vērsts uz to, lai atceltu Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumu 2003/245/EK (1) attiecībā uz Komisijas saņemtajiem lūgumiem palielināt MAGP IV [daudzgadējās virzības programmas] mērķus, lai ņemtu vērā uzlabojumus attiecībā uz drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļus kuģiem, kuru kopējais garums pārsniedz 12 metrus, jo tas attiecās uz drošības spējas pieteikumu saistībā ar jauno RSW kuģi MFV Golden Rose, un piespriest Ocean Trawlers Ltd segt savus tiesāšanās izdevumus;

               —

               atcelt Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumu 2003/245/EK attiecībā uz Komisijas saņemtajiem lūgumiem palielināt MAGP IV [daudzgadējās virzības programmas] mērķus, lai ņemtu vērā uzlabojumus attiecībā uz drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļus kuģiem, kuru kopējais garums pārsniedz 12 metrus, jo tas attiecās uz drošības spējas pieteikumu saistībā ar jauno RSW kuģi MFV Golden Rose;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus par visu šo procesu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesas spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:
   Nosakot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja interesēs ir celt prasību saistībā ar Lēmuma 2003/245 pieņemšanas datumu un nevis saistībā ar datumu, kurā tika iesniegts prasības pieteikums, Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdainu juridisko vērtējumu.
   Pirmās instances tiesa pieļāva būtisku kļūdu, kā tas ir redzams no tai iesniegtajiem dokumentiem, proti, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja īpašuma tiesībām uz MVF “Golden Rose” visā laikā, kas attiecas uz šo prasības pieteikumu.
   Konstatējumam, ka Lēmums 2003/245 apelācijas sūdzības iesniedzēju individuāli neskar, “jo attiecīgie kuģi ir fiktīvi” nav pamatots ar tiesību normā un turklāt ir pretrunā ar Pirmās instances tiesas argumentāciju tās spriedumā.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs ir un visā attiecīgajā laikā ir bijis MFV “Golden Rose” īpašnieks. Tādējādi nevar tikt apgalvots, ka viņš ir zaudējis interesi, kura tam neapšaubāmi ir bijusi prasības par lēmuma 2003/245 atcelšanu celšanas laikā tiktāl, ciktāl tas attiecās uz viņa pieteikumu par drošo tonnāžu attiecībā uz pieteikto MFV “Golden Rose”.
   Pirmās instances tiesa kļūdījās, konstatējot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs bija zaudējis tiesības celt prasību par Lēmuma 2003/245 atcelšanu sakarā ar darbībām, ko tas veica, lai mazinātu kaitējumu un zaudējumus, kas tam radušies šī pasākuma rezultātā.

      (1)  OV L 90, 48. lpp.


title: Lieta T-225/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 3. septembra spriedums – iNET24 Holding/ITSB (“IDIRECT24”) Kopienas preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Vārdiska preču zīme “IDIRECT24” — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 3. septembra spriedums – iNET24 Holding/ITSB (“IDIRECT24”)
   (Lieta T-225/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Vārdiska preču zīme “IDIRECT24” - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2015/C 346/30)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: iNET24 Holding AG (Feusisberg, Šveice) (pārstāvji – S. Kirschstein-Freund, B. Breitinger un V. Dalichau, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji A. Pohlmann un S. Hanne)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2014. gada 4. februāra lēmumu lietā R 1867/2013–5 attiecībā uz vārdiskas preču zīmes “IDIRECT24” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Kopienu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               iNET24 Holding AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 16.6.2014.


title: Lieta T-173/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jürgen Carius iesniedza 2004. gada 14. maijā

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/16

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jürgen Carius iesniedza 2004. gada 14. maijā
   (Lieta T-173/04)
   (2004/C 179/31)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 14. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Jürgen Carius, ar dzīves vietu Briselē, kuru pārstāv advokāts Nicolas Lhoëst, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Personāla un Vadības (ADMIN) Ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora 2003. gada 21. maija lēmumu, ar kuru bez labojumiem ir apstiprināts prasītāja karjeras attīstības novērtējuma ziņojums par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

               —

               nepieciešamības gadījumā atcelt Komisijas 2003. gada 23. decembra lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt tiesvedības izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apgalvo, ka jaunā novērtējuma sistēma ir nelikumīga, jo tā ir balstīta uz neobjektīviem kritērijiem un tā viņam nedeva iespēju laicīgi iepazīties ar savu ziņojumu, lai vajadzības gadījumā novērtētājam iesniegtu savus komentārus.
   Bez tam prasītājs atsaucas uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, sakarā ar to, ka viņa darba novērtējuma būtiska pasliktināšanās netika pietiekami motivēta, un to, ka novērtējumā ir pieļauta acīmredzama kļūda.


title: Lieta C-314/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Sanoma Media Finland OY / Nelonen Media, Helsinki

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Sanoma Media Finland OY/Nelonen Media, Helsinki

   (Lieta C-314/14)
   2014/C 292/25
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sanoma Media Finland OY/Nelonen Media, Helsinki

      Atbildētāja: Viestintävirasto

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2010/13/ES (1) 19. panta 1. punkts tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, ir interpretējams tādējādi, ka tam pretrunā ir tāda valsts tiesību normu interpretācija, atbilstoši kurai ekrāna sadalīšana nav uzskatāma par reklāmas iespraudumu, ar ko audiovizuālā programma tiek nošķirta no televīzijas reklāmas, ja viena daļa ekrāna tiek izmantota pārraides beigu titriem un citā ekrāna daļā saraksta veidā tiek prezentēti raidorganizācijas kanālā paredzētie nākamie raidījumi, un nedz sadalītajā ekrānā, nedz arī pēc tam netiek pārraidīts nekāds akustisks vai vizuāls signāls, kas skaidri norāda uz reklāmas pauzes sākumu?

               2)

               Vai ņemot vērā apstākli, ka Direktīvā 2010/13 ir ietvertas minimālās prasības, tās 23. panta 2. punkts pamatlietas apstākļos ir interpretējams tādējādi, ka ar to nav saderīgi sponsora apzīmējumus, kas tiek pārraidīti saistībā ar citām, nevis sponsorētajām pārraidēm, kvalificēt kā “reklāmu” direktīvas 23. panta 1. punkta izpratnē, kas ierēķināma maksimāli pieļaujamajā reklāma laikā?

               3)

               Vai ņemot vērā faktu, ka Direktīvā 2010/13 ir ietvertas minimālās prasības, tās 23. panta 2. punktā lietotais jēdziens “reklāma” saistībā ar maksimāli pieļaujamā reklāmas ilguma definīciju “kopapjoms vienā stundā nepārsniedz 20 %”, pamatlietas apstākļos ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā starp atsevišķajiem reklāmas klipiem un reklāmas pauzes beigās esošās “melnās sekundes” ierēķināt reklāmas laikā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 10. marta Direktīva 2010/13 par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV L 95, 1. lpp.).


title: Lieta F-111/13: Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Prigent/Komisija Civildienests – Atklāts konkurss – Paziņojumi par atklātajiem konkursiem EPSO/AD/230/12 (AD 5) un EPSO/AD/231/12 (AD 7) – Neizpildīti nosacījumi dalībai konkursā EPSO/AD/231/12 (AD 7) attiecībā uz profesionālo pieredzi – Pārcelšana uz konkursu EPSO/AD/230/12 (AD 5) – Iekļaušana konkursa EPSO/AD/230/12 (AD 5) rezerves sarakstā – Interese celt prasību – Novēlota sūdzība – Secīgi pieteikumi veikt pārskatīšanu

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/67

      Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Prigent/Komisija
      (Lieta F-111/13) (1)

      (Civildienests - Atklāts konkurss - Paziņojumi par atklātajiem konkursiem EPSO/AD/230/12 (AD 5) un EPSO/AD/231/12 (AD 7) - Neizpildīti nosacījumi dalībai konkursā EPSO/AD/231/12 (AD 7) attiecībā uz profesionālo pieredzi - Pārcelšana uz konkursu EPSO/AD/230/12 (AD 5) - Iekļaušana konkursa EPSO/AD/230/12 (AD 5) rezerves sarakstā - Interese celt prasību - Novēlota sūdzība - Secīgi pieteikumi veikt pārskatīšanu)
      (2014/C 395/82)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Oliver Prigent (Fentange, Luksemburga) (pārstāvis – F. Moyse, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība atcelt, pirmkārt, EPSO lēmumu nepielaist prasītāju konkursa EPSO/AD/231/12 (AD 7) atlases posmam un pārcelt prasītāju uz konkursu EPSO/AD/230/12 (AD 5) un, otrkārt, lēmumu iekļaut prasītāju minētā konkursa AD 5 pakāpes rezerves sarakstā, kā arī atlīdzināt prasītajam iespējams nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu;

                  2)

                  O. Prigent sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 30, 01.02.2014, 22. lpp.


title: Lieta C-440/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) — Croce Amica One Italia Srl/Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/39

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) — Croce Amica One Italia Srl/Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

   (Lieta C-440/13)
   2013/C 344/68
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Croce Amica One Italia Srl

      Atbildētāja: Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

      Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgs tas, ka līgumslēdzēja iestāde, izmantojot savas pilnvaras atsaukt publiskā iepirkuma procedūrā pieņemtu lēmumu atbilstoši Likuma Nr. 241/1990 21.d pantam, var nolemt neveikt galīgo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu tikai tādēļ vien, ka pret sabiedrības, kurai provizoriski tiktu piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, likumisko pārstāvi ir uzsākta kriminālizmeklēšana?

               b)

               vai ar Kopienu tiesībām ir saderīga tāda atkāpe no principa par kriminālatbildības konstatējuma galīgo raksturu, kurš ir paredzēts Direktīvas 2004/18/EK (1) 45. pantā, kas ir veikta administratīvās lietderības iemeslu dēļ, kuri ietilpst administratīvajā rīcības brīvībā?

               c)

               vai ar Kopienu tiesībām ir saderīga tāda atkāpe no principa par kriminālatbildības konstatējuma galīgo raksturu, kurš ir paredzēts Direktīvas 2004/18/EK 45. pantā, kas ir veikta gadījumā, kad uzsāktā kriminālizmeklēšana attiecas uz neatļautu darbību, kas ir saistīta ar publiskā iepirkuma procedūru, kura ir bijusi iestādes, īstenojot tās tiesības pārskatīt pašas pieņemtos tiesību aktus, pieņemtā lēmuma priekšmets?

               d)

               vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgs apstāklis, ka valsts administratīvā tiesa, īstenojot savu kompetenci publiskā iepirkuma jomā, var veikt pilnīgu publiskā iepirkuma jomā pieņemto līgumslēdzējas iestādes lēmumu pārskatīšanu, t.i., tādu pārskatīšanu, kas ir saistīta ar piedāvājuma ticamību un piemērotību, tādējādi pārsniedzot ierobežotos acīmredzama neloģiskuma, nesaprātīguma, nepietiekama pamatojuma vai faktiskas kļūdas gadījumus?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta F-137/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 4. jūnija rīkojums — Dergam/Komisija

text:
               14.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/14

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 4. jūnija rīkojums — Dergam/Komisija
   (Lieta F-137/11)
   2012/C 209/25
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Tiesas rīkojums (sestā palāta) 2004. gada 12. oktobrī lietā C-352/03 P Pietro Del Vaglio pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Ierēdņi — Pensijas — Dzīvesvietas valsts maiņa — Piemērojamais koriģējošais koeficients — Acīmredzami daļēji nepieņemama un acīmredzami daļēji nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/22

      TIESAS RĪKOJUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 12. oktobrī
   lietā C-352/03 P Pietro Del Vaglio pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Pensijas - Dzīvesvietas valsts maiņa - Piemērojamais koriģējošais koeficients - Acīmredzami daļēji nepieņemama un acīmredzami daļēji nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2005/C 6/42)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-352/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 11. augustā iesniedza Pietro Del Vaglio, bijušais Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, Londona (Apvienotā Karaliste) (avocats - M. Famchon un B. Desrez), otrai pusei tiesvedībā esot Eiropas Kopienu Komisijai (pārstāvis - J. Curral, kam palīdz D. Waelbroeck), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Borg Barthet, tiesneši J.-P. Puissochet un S. von Bahr (referents), ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretārs R. Grass, 2004. gada 12. oktobrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               piespriest Del Vaglio atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Lieta T-210/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. maijā – Lukash/Padome

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/39

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. maijā – Lukash/Padome
   (Lieta T-210/16)
   (2016/C 243/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olena Lukash (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis – M. Cessieux, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Olena Lukash prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt sekojošos lēmumus un regulu, ar kuriem pagarina ierobežojošos pasākumus, kas noteikti ar Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP, aktualizējot pamatus, proti:

                           —

                           Padomes 2015. gada 5. marta Lēmumu 2015/364/KĀDP,

                           —

                           Padomes 2015. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 2015/357,

                           —

                           Padomes 2015. gada 5. jūnija Lēmumu 2015/876/KĀDP,

                           —

                           Padomes 2015. gada 5. jūnija Regulu (ES) Nr. 2015/869,

                           —

                           Padomes 2016. gada 4. marta Lēmumu 2016/318/KĀDP,

                           —

                           Padomes 2016. gada 4. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 87. un 91. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots tiesību uz aizstāvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota to kritēriju neievērošana, kuri ir izklāstīti Lēmuma 2014/119/KĀDP 1. pantā, atkārtoti Regulas (ES) Nr. 208/2014 preambulas 4. apsvērumā, Lēmuma 2015/364/KĀDP preambulas 3. apsvērumā, atkārtoti Regulas (ES) Nr. 2015/357 preambulas 2. apsvērumā, Lēmuma 2015/876/KĀDP preambulas 4. apsvērumā, atkārtoti Regulas (ES) Nr. 2015/357 preambulas 3. apsvērumā, Lēmuma 2016/318/KĀDP preambulas 4. apsvērumā, atkārtoti Regulas (ES) Nr. 2015/357 preambulas 2. apsvērumā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi kļūdu faktos.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots acīmredzams prasītājas īpašumtiesību aizskārums.


title: Lieta C-354/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/18

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-354/08)
   (2008/C 285/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un J. Sénéchal)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nosakot priekšrocības koncesionāriem paziņojuma par uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu koncesijām par iekārtām, kurās tiek izmantota hidrauliskā enerģija, ietvaros, īpaši, pieņemot 1999. gada 22. marta Dekrēta Nr. 99/225 par koncesiju un sabiedriskās nozīmes noteikšanu iekārtām, kurās tiek izmantota hidrauliskā enerģija, 29. panta 3. punkta noteikumus, Francijas Republika nav izpildījusi EKL 43. pantā noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija norāda, ka priekšrocību piešķiršana koncesionāriem, atjaunojot un piešķirot koncesijas iekārtām, kurās tiek izmantota hidrauliskā enerģija, ir nediskriminācijas principa pārkāpums un rada šķērsli tiesībām veikt uzņēmējdarbību. Radot priekšrocības sabiedrībām, kurām ir viena koncesija un kuras šī iemesla dēļ jau ir nodibinātas Francijā, Francijas tiesību akti apgrūtina sabiedrību, kuras atrodas citās dalībvalstīs, nodibināšanu.
   Turklāt Francijas valsts iestādes nav atsaukušās uz EK līguma 45. un 46. pantā paredzētajām atkāpēm vai primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, lai pamatotu attiecīgo pasākumu, kurš jebkurā gadījumā ir nesamērīgs ar sasniedzamo mērķi. Turklāt saistītie koncesionāra finansiālie izdevumi var tikt, piemēram, kompensēti ar citiem pienākumiem, kuri tiek noteikti jaunajam konkurentam.


title: Norges Høyesterett 2016. gada 19. februāra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS pret staten v/Konkurransetilsynet (Lieta E-3/16)

text:
               26.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/16

      Norges Høyesterett2016. gada 19. februāra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS pret staten v/Konkurransetilsynet

   (Lieta E-3/16)
   (2017/C 26/07)

      Norges Høyesterett (Norvēģijas Augstākā tiesa) ar 2016. gada 19. februāra vēstuli, ko Tiesas kanceleja saņēma 2016. gada 24. februārī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS pret staten v/Konkurransetilsynet par šādiem jautājumiem:

               1.

               Kāda juridiskā pārbaude tiek piemērota, kad tiek noteikts, vai nolīgumam starp uzņēmumiem ir konkurenci ierobežojošs mērķis EEZ līguma 53. panta nozīmē?

                           a)

                           Vai šajā sakarā, lai saskaņā ar EEZ līguma 53. pantu varētu rīcības veidu klasificēt kā pārkāpumu mērķa dēļ, ir pietiekami, ka sadarbība ir spējīga ierobežot konkurenci?

               2.

               Kādu juridisko nozīmi, apsverot, vai rīcības veids veido pārkāpumu mērķa dēļ, piešķir fakts, ka šāda sadarbība notika atklātā veidā attiecībā pret iepirkumu rīkojošo iestādi?

               3.

               Kādiem juridiskajiem kritērijiem vajadzētu tikt īpaši uzsvērtiem, apsverot jautājumu par to, vai par pārkāpumu mērķa dēļ ir uzskatāma sadarbība, kas izpaužas tā, ka divi konkurējoši uzņēmumi iesniedz kopīgu piedāvājumu, izmantojot kopuzņēmumu, un abi uzņēmumi būs šā kopuzņēmuma apakšuzņēmēji?


title: Lieta T-509/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 3. februāra spriedums – Kessel medintim/EUIPO – Janssen-Cilag (“Premeno”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Premeno” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Pramino” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas iepriekšēja nolēmuma atcelšanas — Tiesības tikt uzklausītam — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/24

         Vispārējās tiesas 2017. gada 3. februāra spriedums – Kessel medintim/EUIPO – Janssen-Cilag (“Premeno”)
   (Lieta T-509/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Premeno” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Pramino” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas iepriekšēja nolēmuma atcelšanas - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2017/C 086/32)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kessel medintim GmbH (Mörfelden-Walldorf, Vācija) (pārstāvji – A. Jacob un U. Staudenmaier, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve – D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Janssen Cilag GmbH (Neuss, Vācija) (pārstāvis – M. Wenz, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 2. jūlija lēmumu lietā R 349/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Janssen-Cilag un Kessel medintim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kessel medintim GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta C-563/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 5. decembrī iesniedza Kúria (Ungārija) — Brīvprātīgi likvidējamā BDV Hungary Trading Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 5. decembrī iesniedza Kúria (Ungārija) — Brīvprātīgi likvidējamā BDV Hungary Trading Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

   (Lieta C-563/12)
   2013/C 114/33
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Kúria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Brīvprātīgi likvidējamā BDV Hungary Trading Kft

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1) (turpmāk tekstā — “Agrākā PVN direktīva”), 15. pants un Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (2) (turpmāk tekstā — “Jaunā PVN direktīva”) 146. pants ir interpretējami tādējādi, ka, lai preču izvešana ārpus Kopienu teritorijas varētu tikt uzskatīta par eksportēšanai paredzētu preču piegādi, kas ir atbrīvota no nodokļa, tai ir jānotiek noteiktā termiņā?

               2.

               Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir kāda nozīme starptautiskās tirdzniecības noteikumiem, apstāklim, ka pārdevējs, pircējs vai pārvadātājs ir rīkojušies labā vai ļaunā ticībā, ar pienācīgo rūpību vai, iespējams, vainojami, deklarācijas pārskata periodam vai apstāklim, ka preču pārvadājums faktiski notiek pēc noteiktā termiņa, bet kamēr vēl nav iestājies noilguma termiņš nodokļa aprēķināšanai?

               3.

               Vai ar nodokļu neitralitātes, tiesiskās noteiktības un samērīguma principiem ir saderīgi tas, ka kādas dalībvalsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēti nosacījumi, kas papildina direktīvās noteiktos, un eksporta atzīšana par atbrīvotu no nodokļa ir pakārtota šajās direktīvās nerodamiem objektīviem un kumulatīviem nosacījumiem?

               4.

               Vai Agrākās PVN direktīvas 15. pantu un Jaunās PVN direktīvas 131. un 273. pantu var interpretēt tādējādi, ka, lai nepieļautu krāpšanu nodokļu jomā, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un ļaunprātīgu izmantošanu un lai pareizi aprēķinātu un iekasētu nodokli, dalībvalsts var eksporta atbrīvošanu no nodokļa pakārtot tādiem nosacījumiem kā 1992. gada Likuma Nr. LXXIV par pievienotās vērtības nodokli 11. panta 1. punktā un 2007. gada Likuma Nr. CXXVII par pievienotās vērtības nodokli 98. panta 1. punktā paredzētie?

               5.

               Vai ar Savienības tiesību pamatprincipiem un direktīvās noteikto ir saderīgi, ka direktīvu 15. un 146. pantā nerodamu nosacījumu neizpildes dēļ nodokļu iestāde no nodokļa atbrīvotu eksportu pārkvalificē un nodokļa maksātājam pieprasa samaksāt nodokli? Gadījumā, ja tas tā ir, kādos apstākļos tas ir iespējams?

      (1)  OV L 145, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 23. lpp.

      (2)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-604/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-168/14 Pérez Gutiérrez/Komisija 2015. gada 15. novembrī iesniedza Ana Pérez Gutiérrez

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/35

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-168/14 Pérez Gutiérrez/Komisija 2015. gada 15. novembrī iesniedza Ana Pérez Gutiérrez

   (Lieta C-604/15 P)
   (2016/C 038/48)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ana Pérez Gutiérrez (pārstāvis – J. Soler Puebla, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Atcelt Vispārējās tiesas [2015. gada] 9. septembra spriedumu un turpināt tiesvedību, taisot jaunu spriedumu, kurā tiktu:

               1.

               atzīts, ka ir prettiesiski aizskartas tiesības uz godu, ģimenes dzīvi un paša tēlu, jo bez piekrišanas izmantots Patrick Johannes Jacquemyn attēls, Eiropas Komisijai iekļaujot viņa fotogrāfiju Eiropas Savienībā uz tabakas izstrādājumiem izvietojamajiem brīdinājumiem par ietekmi uz veselību paredzēto attēlu bibliotēkā;

               2.

               piespriests atbildētājai samaksāt prasītājai summu EUR 181 104 apmērā par sagaidāmās peļņas atrāvumu;

               3.

               piespriests atbildētājai samaksāt prasītajai vienu euro centu (EUR 0,01) par katru tabakas izstrādājumu paciņu vai preci, uz kuras atrodas Patrick Jacquemyn attēls, attiecīgo kopsummu, kas pašreiz ir divdesmit septiņi miljoni piecsimt astoņdesmit astoņi tūkstoši piecsimt divdesmit četri euro (EUR 27 588 524), nosakot sprieduma izpildes posmā;

               4.

               piespriests atbildētājai samaksāt prasītājai atlīdzinājumu par labumu EUR 13 790 000 apmērā, kas gūts, prettiesiski izmantojot Patrick Jacquemyn attēlu Spānijā, kur atrodas prasītājas un Patrick Jacquemyn dzīvesvieta.

      Pamati un galvenie argumenti

      Sprieduma neatbilstība mutvārdu daļā notikušajam

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja nebūt neesot atzinusi par pamatotiem Eiropas Komisijas apgalvojumus, bet gan vienīgi piekritusi neaizkrāsoto dokumentu novēlotai iesniegšanai, taču spriedumā tas nav izklāstīts.

      Līguma par Eiropas Savienības darbību 15. panta 3. punkta pārkāpums

   Esot pārkāpts Savienības tiesību princips, ka Savienības pilsoņiem ir tiesības piekļūt Savienības orgāna lēmumu pamatā esošajai dokumentācijai. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot vairākkārt lūgusi dokumentāciju par tiesībām uz strīdīgo fotoattēlu, taču tā viņai nav sniegta.

      Pierādījumu trūkums un nepietiekamība, kā rezultātā Vispārējā tiesa nav pietiekami izmeklējusi lietu

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgtie pierādījumi neesot ievākti, savukārt no otras lietas dalībnieces iesniegtajiem pierādījumiem neesot bijis iespējams neko pierādīt, jo gandrīz visa informācija tajos bija aizkrāsota.

      Sacīkstes un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu neievērošana

   Tā kā Eiropas Komisijas iesniegtie dokumenti esot bijuši ar aizkrāsojumiem un bez datiem, kā arī esot lieguši prasītājai tos jebkādi izvērtēt uz sacīkstes principu balstītā procedūrā, apelācijas sūdzības iesniedzēja tos neuzskata par derīgiem pierādījumiem, un Vispārējā tiesa tos nevarot kvalificēt kā pierādījumus.

      Faktu sagrozīšana (

         Distort of facts
      )
   Aizkrāsoto un datus neietverošo dokumentu dēļ Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka iespējamā fotogrāfiju realizācija ir principā likumīga, un šo īstenības simulāciju apelācijas sūdzības iesniedzēja nevarēja atspēkot, jo dokumentos neesot bijis neviena pierādījuma. Datu aizkrāsošana dokumentos esot veikta, aplami piemērojot no 1995. gada direktīvas (1) izrietošos datu aizsardzības principus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 15. sēj., 355. lpp.).


title: Lieta C-258/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. maijā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Eugenia Florescu  u.c./ Casa Judeţeană de Pensii Sibiu  u.c.

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. maijā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Eugenia Florescu u.c./Casa Judeţeană de Pensii Sibiu u.c.
   (Lieta C-258/14)
   2014/C 292/18
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Alba Iulia

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Eugenia Florescu, Ioan Poiană, Cosmina Diaconu (Bădilă Mircea mantinieces statusā), Anca Vidrighin (Bădilă Mircea mantinieces statusā) un Eugenia Elena Bădilă (Bădilă Mircea mantinieces statusā)

      Atbildētāji: Casa Județeană de Pensii Sibiu, Casa Națională de Pensii și alte Drepturi de Asigurări Sociale, Ministerul Muncii, Familiei și Protecției Sociale, Statul Român prin Ministerul Finanțelor Publice un Ministerul Finanțelor Publice prin D.G.F.P. Sibiu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds memorands kā 2009. gada 23. jūnija saprašanās memorands, kas ir noslēgts starp Eiropas Kopienām un Rumāniju un publicēts 2009. gada 1. jūlijaMonitorul Oficial Nr. 455, var tikt uzskatīts par aktu, lēmumu, paziņojumu utml. ar juridisku spēku Tiesas judikatūras izpratnē (1976. gada 3. februāra spriedums lietā 59/75 Flavia Manghera un 1997. gada 20. marta spriedums lietā C-57/95 Francija/Komisija) un var tikt nodots Eiropas Savienības Tiesai interpretācijai?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai 2009. gada 23. jūnija Eiropas Kopienu un Rumānijas saprašanās memorands, kas ir publicēts 2009. gada 1. jūlijaMonitorul Oficial Nr. 455, ir interpretējams tādējādi, ka, lai mazinātu ekonomikas krīzes sekas, samazinot personāla izmaksas, Eiropas Komisija likumīgi var uzlikt pienākumu pieņemt valsts likumu, ar kuru tiek atsauktas personas tiesības saņemt uz iemaksām balstītu pensiju, kas ir uzkrāta vairāk nekā 30 gadu laikā un kas likumīgi bija noteikta un tika saņemta pirms likuma pieņemšanas, tāpēc, ka šī persona saņem atalgojumu par darbību, kas tiek veikta, pamatojoties uz darba līgumu, un kas nav tā, no kuras veikšanas tā ir pensionējusies?

               3)

               Vai 2009. gada 23. jūnija Eiropas Kopienu un Rumānijas saprašanās memorands ir interpretējams tādējādi, ka, lai mazinātu ekonomikas krīzi, Eiropas Komisija likumīgi var uzlikt pienākumu pieņemt valsts likumu, ar kuru pilnībā un uz nenoteiktu laiku tiek atsauktas personas tiesības saņemt uz iemaksām balstītu pensiju, kas ir uzkrāta vairāk nekā 30 gadu laikā un kas likumīgi bija noteikta un tika saņemta pirms likuma pieņemšanas, tāpēc, ka šī persona saņem atalgojumu par darbību, kas tiek veikta, pamatojoties uz darba līgumu, un kas nav tā, no kuras veikšanas tā ir pensionējusies?

               4)

               Vai memorands kopumā un it īpaši tā 5. punkta d) apakšpunkts, kas attiecas uz valsts administrācijas reorganizāciju un efektivitātes uzlabošanu, ir interpretējami tādējādi, ka, lai mazinātu ekonomikas krīzi, Eiropas Komisija likumīgi ir noteikusi pienākumu pieņemt valsts likumu, ar ko attiecībā uz ierēdņiem, kuri ir pensionējušies no valsts iestādēm, tiek ieviests aizliegums vienlaikus saņemt pensiju un atalgojumu?

               5)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17., 20., 21. un 47. pants, Līguma par Eiropas Savienību (LES) 6. pants, Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 110. pants, Kopienu tiesībās paredzētais tiesiskās noteiktības princips un Eiropas Savienības Tiesas judikatūra var tikt interpretēti tādējādi, ka tie nepieļauj tādu tiesību normu kā Likuma Nr. 554/2004 21. panta 2. punkts, kurā gadījumā, ja nav ievērots Eiropas Savienības tiesību pārākuma princips, ir paredzēta iespēja atsaukt valsts tiesu nolēmumus tikai administratīvo strīdu jomā un kurā nav pieļauta iespēja atsaukt valsts tiesu nolēmumus, kas ir pasludināti citās jomās (civiltiesību, krimināltiesību, komerctiesību jomā), gadījumā, ja ar šiem nolēmumiem ir pārkāpts minētais Eiropas Savienības tiesību pārākuma princips?

               6)

               Vai LES 6. pants nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas profesionālu tiesnešu pensijas izmaksāšanai, kura ir noteikta, pamatojoties uz viņu iemaksām, kas ir veiktas, vairāk nekā 30 gadus strādājot par tiesnesi, izvirza nosacījumu par viņu darba līguma izbeigšanu par universitātes izglītības nodrošināšanu tiesību zinātņu jomā?

               7)

               Vai LES 6. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts un Eiropas Savienības Tiesas judikatūra nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, kas pensijas saņēmējam atņem viņa tiesības uz pensiju, kaut arī tā ir noteikta, pamatojoties uz iemaksām, kuras ir veiktas vairāk nekā 30 gadus un par akadēmisko darbu universitātē tiesneši atsevišķi ir veikuši pensiju iemaksas un turpina tās veikt?

               8)

               Vai LES 6. pants, kā arī Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumi par vienlīdzīgu attieksmi pret personām neatkarīgi no rases un etniskās piederības (1) un Eiropas Savienības Tiesas judikatūra nepieļauj spriedumu, ko ir pasludinājusi kādas dalībvalsts Konstitucionālā tiesa un kurā, pārbaudot likuma atbilstību konstitūcijai, ir noteikts, ka tiesības uz vienlaicīgu pensijas un atalgojuma saņemšanu ir tikai tām personām, kas ir ieceltas amatā uz noteiktu pilnvaru termiņu, tādējādi šīs tiesības liedzot profesionāliem tiesnešiem, kuriem ir aizliegts saņemt pensiju, kas ir noteikta, pamatojoties uz personiskām iemaksām, kuras ir veiktas vairāk nekā 30 gadus, tāpēc, ka pēdējie minētie ir saglabājuši mācībspēka amatu, nodrošinot universitātes izglītību tiesību zinātņu jomā?

               9)

               Vai LES 6. pants un Eiropas Savienības Tiesas judikatūra nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, kas tiesnešu pensijas izmaksāšanai, kura ir noteikta, pamatojoties uz iemaksām vairāk nekā 30 gadus, uz nenoteiktu laiku izvirza nosacījumu par akadēmiskā darba universitātē izbeigšanu?

               10)

               Vai LES 6. pants un Eiropas Savienības Tiesas judikatūra nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, kas izjauc pienācīgu līdzsvaru, kāds ir jānodrošina starp personu īpašuma aizsardzību un prasībām vispārējās interesēs, tikai noteiktai personu kategorijai liekot zaudēt tiesnešu pensiju tāpēc, ka tās veic akadēmisku darbu universitātē?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lietas C-261/04 izslēgšana no reģistra

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/30

         Lietas C-261/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 143/54)

      (tiesvedības valoda — vācu)

   2005. gada 31. janvārī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-261/04 Gerhard Schmidt/Sennebogen Maschinenfabrik GmbH (Arbeitsgericht Regensburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu).

      (1)  OV C 228, 11.09.2004.


title: Lieta C-182/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums ( Cour constitutionnelle (iepriekš — Cour d'arbitrage ) (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marie-Noëlle Solvay u.c./ Région wallonne (Projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Jēdziens “tiesību akts” — Orhūsas Konvencijas Piemērošanas norādījumos sniegto precizējumu nozīme un piemērojamība — Atļaujas izsniegšana projekta īstenošanai bez atbilstoša tā ietekmes uz vidi novērtējuma — Iespēja vērsties tiesā saistībā ar vides jautājumiem — Tiesību celt prasību apjoms — “Dzīvotņu” direktīva — Plāns vai projekts, kas izjauc teritorijas viengabalainību — Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses)

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums (Cour constitutionnelle (iepriekš — Cour d'arbitrage) (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marie-Noëlle Solvay u.c./Région wallonne

   (Lieta C-182/10) (1)

   (Projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Jēdziens “tiesību akts” - Orhūsas Konvencijas Piemērošanas norādījumos sniegto precizējumu nozīme un piemērojamība - Atļaujas izsniegšana projekta īstenošanai bez atbilstoša tā ietekmes uz vidi novērtējuma - Iespēja vērsties tiesā saistībā ar vides jautājumiem - Tiesību celt prasību apjoms - “Dzīvotņu” direktīva - Plāns vai projekts, kas izjauc teritorijas viengabalainību - Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses)
   2012/C 98/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle (iepriekš — Cour d'arbitrage)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Grégoire Stassin, André Gilliard, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Nicole Laloux, François Gevers, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Seraffin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Mariel Jeanne, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l'Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, La Hulpe, Notre village ASBL, André Philips, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Sartau SA, Philippe Grisard de la Rochette, Antoine Boxus, Pierre Deneye, Jean-Pierre Olivier, Paul Thiry, Willy Roua, Guido Durlet, Agrebois SA un Yves de la Court

      Atbildētājs: Région wallonne

      piedaloties: Infrabel SA, Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX), Société wallonne des aéroports (SOWEAR), Société régionale wallonne du transport (SRWT) un Société Intercommunale du Brabant wallon (IBW)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour constitutionnelle (iepriekš — Cour d’arbitrage) — Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas noslēgta 1998. gada 25. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (OV L 124, 1. lpp.), 2. panta 2. punkta, 3. panta 9. punkta, 6. panta 9. punkta un 9. panta 2., 3. un 4. punkta interpretācija — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) 1. panta 5. punkta, 9. panta 1. punkta un 10.a panta interpretācija — Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. panta 3. un 4. punkta interpretācija — “Valsts iestādes” jēdziens — Orhūsas konvencijas piemērošanas norādījumos ietverto precizējumu nozīme un piemērojamība — Tādu normatīvu aktu kā pilsētbūvniecības vai vides atļaujas, kas piešķirtas saskaņā ar reģionālā likumdevēja pieņemtu dekrētu, izslēgšana no šīs konvencijas piemērošanas jomas — Procedūras, saskaņā ar kuru atļaujas izsniegšanu ir iespējams apstrīdēt vienīgi Konstitucionālajā tiesā un tiesu sistēmā ietilpstošajās tiesu iestādēs, saderīgums ar Orhūsas konvenciju un Kopienu tiesībām — Projekta apstiprināšana, nepastāvot atbilstošam tā ietekmes uz vidi novērtējumam

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               lai arī, interpretējot Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties (vērsties) tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas noslēgta 1998. gada 25. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, 2. panta 2. punktu un 9. panta 4. punktu, ir atļauts ņemt vērā šīs konvencijas Piemērošanas norādījumus, tiem tomēr nav nekāda saistoša spēka un tiem nepiemīt tāda normatīvā piemērojamība, kāda ir minētās konvencijas normām;

               2.

               Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties (vērsties) tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem 2. panta 2. punkts un Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 1. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šo dokumentu attiecīgās piemērošanas jomas neattiecas vienīgi uz projektiem, kuru sīku izklāstu pieņem ar īpašu tiesību aktu tādējādi, ka minēto dokumentu mērķi tiek sasniegti likumdošanas procesā. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šie abi nosacījumi ir ievēroti, ņemot vērā gan pieņemtā tiesību akta saturu, gan arī visu likumdošanas procedūru, kuras noslēgumā šis akts ir pieņemts, un it īpaši sagatavošanas aktus un parlamentārās debates. Šajā ziņā tiesību akts, ar kuru tiek gluži vienkārši “apstiprināts” iepriekš pastāvošs administratīvs akts, vienīgi norādot primāros vispārējo interešu apsvērumus, iepriekš neuzsākot likumdošanas procedūru pēc būtības, kura ļauj ievērot minētos nosacījumus, nevar tikt uzskatīts par īpašu tiesību aktu šīs tiesību normas nozīmē un tādējādi ar to nepietiek, lai uz projektu neattiecinātu šīs konvencijas un šīs direktīvas ar tajā izdarītajiem grozījumiem attiecīgās piemērošanas jomas;

               3.

               Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties (vērsties) tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem 3. panta 9. punkts un 9. panta 2.–4. punkts un Direktīvas 85/337, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/35, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           ja projekts, uz kuru attiecas šo tiesību normu piemērošanas joma, ir pieņemts ar tiesību aktu, tad ir jābūt iespējai saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem iesniegt izvērtēšanai tiesai vai neatkarīgai un objektīvai ar tiesību aktiem izveidotai struktūrai jautājumu, vai šis tiesību akts atbilst nosacījumiem, kas paredzēti šīs direktīvas ar tajā izdarītajiem grozījumiem 1. panta 5. punktā;

                           —

                           gadījumā, ja par šādu aktu nav nekādas iespējas celt tāda rakstura vai apjoma prasību, par kādiem tika atgādināts iepriekš, tad jebkurai valsts tiesai, kurā ir celta prasība, īstenojot savu kompetenci, ir jāveic iepriekšējā ievilkumā aprakstītā pārbaude un, vajadzības gadījumā, jāizdara no tās secinājumi, atstājot šo tiesību aktu nepiemērotu;

               4.

               Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties (vērsties) tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem 6. panta 9. punkts un Direktīvas 85/337, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/35, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos nav prasīts, lai pašā lēmumā būtu norādīti iemesli, kuru dēļ kompetentā iestāde ir nolēmusi, ka tas ir jāpieņem. Tomēr tad, ja ieinteresētā persona to lūdz, kompetentajai iestādei, atbildot uz iesniegto lūgumu, ir pienākums informēt to par iemesliem, kuru dēļ šis lēmums ir ticis pieņemts, vai sniegt atbilstošo informāciju un dokumentāciju;

               5.

               Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka valsts iestāde — kaut arī tas būtu likumdevējs — izsniedz atļauju plāna vai projekta īstenošanai, ja tā nav pārliecinājusies, ka netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība;

               6.

               Direktīvas 92/43 6. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas infrastruktūras izveidošana, kura ir paredzēta privātas sabiedrības administratīvā centra vajadzībām, principā nevar tikt uzskatīta par piederošu pie tādām sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, kas ietver arī sociāla un ekonomiska rakstura intereses, šīs tiesību normas nozīmē, kuras var pamatot tāda plāna vai projekta īstenošanu, kas var izjaukt attiecīgās teritorijas viengabalainību.

      (1)  OV C 179, 3.7.2010.


title: Lieta C-227/14 P: Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants — Šķidro kristālu displeja (LCD) paneļu pasaules tirgus — Cenu noteikšana — Naudas sodi — Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (2006. gads) — 13. punkts — Pārdošanas apjoma vērtības noteikšana — Kopuzņēmums — Mātesuzņēmumu pārdevumu ņemšana vērā — Paziņojums par atbrīvojumu no naudas soda un tā apmēra samazināšanu aizliegtu vienošanos lietās (2002. gads) — 23. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļa — Daļējs atbrīvojums no naudas soda — Pierādījumi par faktiem, kurus Komisija iepriekš nezināja

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/12

         Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Eiropas Komisija
   (Lieta C-227/14 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants - Šķidro kristālu displeja (LCD) paneļu pasaules tirgus - Cenu noteikšana - Naudas sodi - Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (2006. gads) - 13. punkts - Pārdošanas apjoma vērtības noteikšana - Kopuzņēmums - Mātesuzņēmumu pārdevumu ņemšana vērā - Paziņojums par atbrīvojumu no naudas soda un tā apmēra samazināšanu aizliegtu vienošanos lietās (2002. gads) - 23. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļa - Daļējs atbrīvojums no naudas soda - Pierādījumi par faktiem, kurus Komisija iepriekš nezināja)
   (2015/C 205/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (pārstāvji – A. Winckler un F.-C. Laprévote, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Ronkes Agerbeek un P. Van Nuffel)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               LG Display Co. Ltd. un LG Display Taiwan Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta C-652/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

   (Lieta C-652/16)
   (2017/C 086/14)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov

      Atbildētājs: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 1. punkta un 2. punkta a), d) un f) apakšpunkta, kā arī no Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/32/ES (1) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija) preambulas 12. apsvēruma un 1. panta izriet, ka šīs direktīvas 33. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētais pamatojums starptautiskās aizsardzības pieteikuma uzskatīšanai par nepieņemamu ir tiešas iedarbības norma, ko dalībvalstis nedrīkst atstāt nepiemērotu, piemēram, piemērojot labvēlīgākas valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām pirmais starptautiskās aizsardzības pieteikums – kā prasīts direktīvas 10. panta 2. punktā – vispirms ir jāizskata no tāda viedokļa, vai pieteikuma iesniedzējs ir kvalificējams kā bēglis, un pēc tam no viedokļa, vai viņš ir tiesīgs saņemt alternatīvo aizsardzību?

               2)

               Vai no Direktīvas 2013/32 33. panta 2. punkta e) apakšpunkta saistībā ar šīs direktīvas 7. panta 3. punktu un 2. panta a), c) un g) punktu, kā arī preambulas 60. apsvērumu izriet, ka pamatlietas apstākļos starptautiskās aizsardzības pieteikums, ko pavadīta nepilngadīgā vārdā iesniedzis viens vecāks, nav pieņemams, ja pieteikums tiek pamatots ar to, ka bērns ir tādas personas ģimenes loceklis, kas ir pieprasījusi starptautisko aizsardzību ar pamatojumu, ka tā ir bēglis Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu 1.A panta izpratnē?

               3)

               Vai no Direktīvas 2013/32 33. panta 2. punkta e) apakšpunkta saistībā ar šīs direktīvas 7. panta 1. punktu un 2. panta a), c) un g) punktu, kā arī preambulas 60. apsvērumu izriet, ka pamatlietas apstākļos starptautiskās aizsardzības pieteikums, kas iesniegts pilngadīgas personas vārdā, nav pieņemams, ja kompetentās administratīvās iestādes procedūrā pieteikums tiek pamatots tikai ar to, ka pieteikuma iesniedzējs ir tādas personas ģimenes loceklis, kas ir pieprasījusi starptautisko aizsardzību ar pamatojumu, ka tā ir bēglis Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu 1.A panta izpratnē, un pieteikuma iesniedzējs tā iesniegšanas brīdī nav tiesīgs veikt algotu darbu?

               4)

               Vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/95/ES (2) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (pārstrādāta versija), 4. panta 4. punktu saistībā ar šīs direktīvas preambulas 36. apsvērumu ir nepieciešams, lai vērtējumā, vai pastāv pamatotas bailes no vajāšanas vai reāls risks ciest būtisku kaitējumu, tiktu ņemti vērā tikai fakti un apstākļi, kuri attiecas uz pieteikuma iesniedzēju?

               5)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2011/95 4. pantu saistībā ar tās preambulas 36. apsvērumu un Direktīvas 2013/32 31. panta 1. punktu ir pieļaujama dalībvalsts judikatūra, kurā:

                           a)

                           kompetentajai iestādei tiek noteikts pienākums izskatīt vienas ģimenes locekļu starptautiskās aizsardzības pieteikumus kopējā procedūrā, ja šie pieteikumi ir pamatoti ar tādiem pašiem faktiem, konkrēti ar apgalvojumu, ka tikai viens no ģimenes locekļiem ir bēglis;

                           b)

                           kompetentajai iestādei tiek noteikts pienākums apturēt procedūru par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, ko iesnieguši ģimenes locekļi, kuri individuāli neatbilst šādas aizsardzības nosacījumiem, līdz brīdim, kad tiks pabeigta procedūra par ģimenes locekļa pieteikumu, kas iesniegts ar pamatojumu, ka attiecīgā persona ir bēglis Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu 1.A panta izpratnē;

                     vai šī judikatūra ir pieļaujama arī, ņemot vērā tādus apsvērumus kā bērna intereses, ģimenes vienotības saglabāšana un tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, kā arī tiesības palikt dalībvalstī līdz pieteikuma izskatīšanai, proti, pamatojoties uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 18. un 47. pantu, Direktīvas 2013/32 preambulas 12. un 60. apsvērumu, kā arī 9. pantu, Direktīvas 2011/95 preambulas 16., 18. un 36. apsvērumu, kā arī 23. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/33/ES (3), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, preambulas 9., 11. un 35. apsvērumu, kā arī 6. un 12. pantu?

               6)

               Vai no Direktīvas 2011/95 preambulas 16., 18. un 36. apsvēruma, kā arī 3. panta saistībā ar šīs direktīvas preambulas 24. apsvērumu un 2. panta d) un j) punktu, 13. pantu un 23. panta 1. un 2. punktu izriet, ka ir pieļaujama tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotais Zakon za ubezhishteto i bezhantsite [Likuma par patvērumu un bēgļiem] 8. panta 9. punkts, kas pamato arī ārvalstnieka, kam piešķirts bēgļa statuss, ģimenes locekļu uzskatīšanu par bēgļiem, ja tas ir saderīgi ar viņa personīgo statusu un valsts tiesībās nav pamatojuma, kas liedz piešķirt bēgļa statusu?

               7)

               Vai no Direktīvas 2011/95 10. panta noteikumiem par vajāšanas iemesliem izriet, ka apstāklis, ka Eiropas Cilvēktiesību tiesā tiek iesniegta attiecīgās personas sūdzība pret izcelsmes valsti, pamato tās piederību īpašai sociālajai grupai šīs direktīvas 10. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, proti, vai sūdzības iesniegšana ir uzskatāma par politiskajiem uzskatiem direktīvas 10. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē?

               8)

               Vai no Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta izriet, ka tiesai lietā ir jāpārbauda jauns starptautiskās aizsardzības pamatojums, kas tiek iesniegts tiesvedības laikā, bet nav norādīts prasībā par lēmumu, ar kuru atteikta starptautiskā aizsardzība?

               9)

               Vai no Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta izriet, ka tiesas procesā par lēmuma, ar kuru atteikta starptautiskā aizsardzība, apstrīdēšanu tiesai ir jānovērtē starptautiskās aizsardzības pieteikuma pieņemamība, pamatojoties uz šīs direktīvas 33. panta 2. punkta e) apakšpunktu, ja pieteikums apstrīdētajā lēmumā – kā prasīts direktīvas 10. panta 2. punktā – vispirms ir novērtēts no tāda viedokļa, vai pieteikuma iesniedzējs ir kvalificējams kā bēglis, un pēc tam no viedokļa, vai viņš ir tiesīgs saņemt alternatīvo aizsardzību?

      (1)  OV 2013, L 180, 60. lpp.

      (2)  OV 2011, L 337, 9. lpp.

      (3)  OV 2013, L 180, 96. lpp.


title: Lieta C-18/13: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums ( Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maks Pen EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia , bijušais Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia (Nodokļi — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — Priekšnodokļa atskaitīšana — Sniegtie pakalpojumi — Kontrole — Pakalpojumu sniedzējs, kuram nav nepieciešamā aprīkojuma — Jēdziens “krāpšana nodokļu jomā” — Pienākums krāpšanu nodokļu jomā konstatēt pēc savas ierosmes — Prasība par pakalpojuma faktisku sniegšanu — Pienākums veikt pietiekami precīzu uzskaiti — Tiesvedība — Aizliegums tiesai krāpšanu kvalificēt krimināltiesiski un pasliktināt prasītāja situāciju)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/16

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maks Pen EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, bijušais Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia

   (Lieta C-18/13) (1)

   (Nodokļi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Priekšnodokļa atskaitīšana - Sniegtie pakalpojumi - Kontrole - Pakalpojumu sniedzējs, kuram nav nepieciešamā aprīkojuma - Jēdziens “krāpšana nodokļu jomā” - Pienākums krāpšanu nodokļu jomā konstatēt pēc savas ierosmes - Prasība par pakalpojuma faktisku sniegšanu - Pienākums veikt pietiekami precīzu uzskaiti - Tiesvedība - Aizliegums tiesai krāpšanu kvalificēt krimināltiesiski un pasliktināt prasītāja situāciju)
   2014/C 93/25
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Maks Pen EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, bijušais Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad Sofia-grad — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopēju pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 63. panta, 178. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 226. panta 1. punkta 6. apakšpunkta, kā arī 242. un 273. panta interpretācija — “Krāpšanas nodokļu jomā” jēdziens — Rēķinā norādīts pakalpojumu sniedzējs, kuram nav nedz personāla, tehniskā nodrošinājuma un aprīkojuma pakalpojuma sniegšanai — Grāmatvedības pierādījumu neesamība — Viltotu dokumentu sastādīšana pakalpojuma sniegšanas pamatojumam — Valsts tiesas pienākums pēc savas ierosmes konstatēt krāpšanu nodokļu jomā — Nosacījums par faktisku pakalpojuma sniegšanu atskaitīšanas tiesību īstenošanai — Prasība par starptautisko grāmatvedības standartu ievērošanu, lai uzskaite būtu pietiekami detalizēta atskaitīšanas tiesību kontroles veikšanai — Iespējamā nepieciešamība rēķinos norādīt informāciju par faktisku pakalpojumu sniegšanu — Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram pakalpojums ir uzskatāms par sniegtu brīdī, kad izpildīti nosacījumi, lai saskaņā ar atbilstošajām tiesību normām tiktu atzīti no minētā pakalpojuma radušies ieņēmumi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir interpretējama tādējādi, ka tai ir pretrunā situācija, kad nodokļu maksātājs atskaita piegādātāja rēķinā iekļauto pievienotās vērtības nodokli, ja, kaut arī pakalpojums ir ticis sniegts, izrādās, ka to nav sniedzis minētais piegādātājs vai tā apakšuzņēmējs, cita starpā tādēļ, ka to rīcībā nav nedz nepieciešamā personāla, nedz aprīkojuma un aktīvu, grāmatvedībā nav dokumentētas faktiskās pakalpojuma sniegšanas izmaksas un dažus dokumentus parakstījušo personu kā piegādātāju identitāte ir izrādījusies nepatiesa, ar diviem nosacījumiem, ka šādiem faktiem ir jāveido krāpnieciska darbība un ka ar nodokļu iestāžu sniegtiem objektīviem elementiem ir jābūt pierādītam, ka nodokļa maksātājs zināja vai tam bija jāzina, ka darījums, kas ir tiesību uz atskaitījumu pamatā, ir bijis iesaistīts minētajā krāpnieciskajā darbībā, un tas savukārt ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               ja valstu tiesām ir pienākums vai iespēja pēc savas ierosmes izvirzīt pamatus, kas balstīti uz saistošām valsts tiesību normām, tad tām ir šādi jārīkojas attiecībā uz tādu imperatīvu Savienības tiesību normu, atbilstoši kurai valstu iestādēm un tiesām ir jāatsaka tiesību uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu piešķiršana, ja uz objektīvu pierādījumu pamata tiek atzīts, ka šīs tiesības tikušas izmantotas krāpnieciski vai ļaunprātīgi. Šīm tiesām, izvērtējot, vai minētās tiesības uz atskaitīšanu izvirzītas krāpnieciski vai ļaunprātīgi, valsts tiesības ir jāinterpretē pēc iespējas atbilstoši Direktīvas 2006/112 tekstam un mērķim, lai sasniegtu ar to paredzēto rezultātu, kam savukārt nepieciešams, lai tās darītu visu savas kompetences robežās, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot tajās atzītās interpretācijas metodes;

               3)

               Direktīva 2006/112, tās 242. pantā ikvienam nodokļa maksātājam izvirzot tostarp prasību par pietiekami precīzas uzskaites veikšanu, lai nodokļu iestādes varētu piemērot pievienotās vērtības nodokli un pārbaudīt tā piemērošanu, ir interpretējama tādējādi, ka tai nav pretrunā, ka attiecīgajā dalībvalstī šīs direktīvas 273. pantā paredzētajās robežās ikvienam nodokļa maksātājam ir izvirzīta prasība ievērot visas valsts grāmatvedības normas, kuras atbilst starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, ar nosacījumu, ka tās nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus — pareizi iekasēt nodokļus un novērst krāpšanu. Šajā ziņā Direktīvai 2006/112 ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, atbilstoši kurai pakalpojums ir uzskatāms par sniegtu brīdī, kad ir izpildīti priekšnosacījumi, lai tiktu atzīti ienākumi par šo pakalpojumu.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


               7.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/8

         EBTA Uzraudzības iestādes 2011. gada 11. aprīļa prasība pret Īslandi
   (Lieta E-8/11)
   2011/C 199/04
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāvēja pārstāvji Xavier Lewis un Florence Simonetti, 35, Rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium, 2011. gada 11. aprīlī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Īslandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka:

               1)

               nenodrošinot to, ka tās kompetentās iestādes izstrādā un, ja vajadzīgs, apstiprina stratēģiskās trokšņu kartes, un izveido trokšņu samazināšanas rīcības plānus visiem tās teritorijas galvenajiem autoceļiem, uz kuriem satiksmes intensitāte ir lielāka par sešiem miljoniem transportlīdzekļu gadā, kā arī nenodrošinot to, ka stratēģiskajās trokšņu kartēs un rīcības plānu kopsavilkumos sniegtā informācija, kā minēts Direktīvas VI pielikumā, tiek nosūtīta EBTA Uzraudzības iestādei, Īslandes Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti ar 7. panta 1. punktu, 8. panta 1. punktu un 10. pantu Aktā, kas minēts EEZ Līguma XX pielikuma 32.g punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 25. jūnija Direktīva 2002/49/EK par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu,
               kā arī

               2)

               piespriež Īslandes Republikai segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka Īslande nav izstrādājusi trokšņu kartes un trokšņu samazināšanas rīcības plānus attiecībā uz galvenajiem autoceļiem, uz kuriem satiksmes intensitāte ir lielāka par sešiem miljoniem transportlīdzekļu gadā,

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka ar to ir pārkāpts 7. panta 1. punkts, 8. panta 1. punkts un 10. pants Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 25. jūnija Direktīvā 2002/49/EK par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību, kas minēta EEZ Līguma XX pielikuma 32.g punktā.


title: Lieta T-304/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 11. maija spriedums – Abdulkarim/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 11. maija spriedums – Abdulkarim/Padome
   (Lieta T-304/15) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2017/C 213/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mouhamad Wael Abdulkarim (Dubaija, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji – J.-P. Buyle un L. Cloquet, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – sākotnēji G. Étienne un N. Rouam, vēlāk G. Étienne un S. Kyriakopoulou, un visbeidzot S. Kyriakopoulou)

      Priekšmets

   Prasība, kas balstīta uz LESD 263. pantu, atcelt Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/383, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2015, L 64, 41. lpp.), un Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/375, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2015, L 64, 10. lpp.), ciktāl prasītāja vārds ir ierakstīts to personu un vienību sarakstā, kam piemēro ierobežojošos pasākumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/383, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/375, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl tie attiecas uz Mouhamad Wael Abdulkarim;

               2)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina M. W. Abdulkarim tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 16. februārī lietā T-284/03 Rosalinda Aycinena pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Norīkošana augstākā pakāpē — Klasifikācija līmeņos)

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/27

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 16. februārī
   lietā T-284/03 Rosalinda Aycinena pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Norīkošana augstākā pakāpē - Klasifikācija līmeņos)
   (2005/C 93/55)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā T-284/03 Rosalinda Aycinena, ar dzīvesvietu Brisele (Beļģija), ko pārstāv advokāti J.-N. Louis, E. Marchal, A. Coolen un S. Orlandi, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāve C. Berardis-Kayser) par lūgumu atcelt Komisijas lēmumu par prasītājas galīgo klasifikāciju norīkošanas laikā noteikt LA 6 pakāpes 1. līmeni Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Jaeger, tiesnese V. Tiili un tiesnesis O. Czúcz, sekretārs H. Jung, 2005. gada 16. februārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest atbildētājai segt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Lieta C-77/05: Tiesas (virspalāta) 2007. gada 18. decembra spriedums — Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Savienības Padome (Regula (EK) Nr. 2007/2004 — Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām izveidošana — Spēkā esamība)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/5

         Tiesas (virspalāta) 2007. gada 18. decembra spriedums — Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-77/05) (1)

   (Regula (EK) Nr. 2007/2004 - Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām izveidošana - Spēkā esamība)
   (2008/C 51/08)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — E. O'Neill un C. Gibbs, pārstāves, un A. Dashwood, Barrister)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, pārstāvis, un A. Collins, SC, McGarry, BL); Polijas Republika (pārstāvis — J. Pietras, pārstāvis); Slovākijas Republika (pārstāvji — R. Procházka, J. Čorba un B. Ricziová, pārstāvji)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J. Schutte un R. Szostak, pārstāvji)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. M. Rodríguez Cárcamo, pārstāvis), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve — C. O'Reilly, pārstāve)
   Priekšmets
   Padomes 2004. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 2007/2004, ar ko izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (OV L 349, 1. lpp.), atcelšana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste, Īrija, Polijas Republika, Slovākijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 82, 2.4.2005.