title: Lieta T-297/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 13. marta spriedums – Wirecard Technologies/EUIPO – Striatum Ventures (“supr”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “supr” — Agrāka Beniluksa vārdiska preču zīme “Zupr” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/51

      Vispārējās tiesas 2019. gada 13. marta spriedums – Wirecard Technologies/EUIPO – Striatum Ventures (“supr”)
      (Lieta T-297/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “supr” - Agrāka Beniluksa vārdiska preču zīme “Zupr” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 148/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wirecard Technologies GmbH (Aschheim, Vācija) (pārstāvis: A. Bayer, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Bonne un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Striatum Ventures BV (‘s-Hertogenbosch, Nīderlande) (pārstāvis: G. Van den Hout, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 20. februāra lēmumu lietā R 2028/2017-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Striatum Ventures un Wirecard Technologies.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Wirecard Technologies GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018..


title: Lieta T-463/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — Novartis/EUIPO (“SMARTSURFACE”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SMARTSURFACE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/52

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — Novartis/EUIPO (“SMARTSURFACE”)
      (Lieta T-463/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SMARTSURFACE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 148/50)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis: L. Junquera Lara, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Bonne un H. O’Neill)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 25. maija lēmumu lietā R 1765/2017-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “SMARTSURFACE” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Novartis AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta T-326/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. marta rīkojums – Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (“CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “Carajillo” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas 2017/2001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/53

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. marta rīkojums – Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (“CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES”)
      (Lieta T-326/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “Carajillo” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas 2017/2001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2019/C 148/51)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: José-Ramón Herrero Torres (Kasteljona de la Plana, Spānija) (pārstāvis: J. Gil Martí, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: DZ Licores, SLU (Kartahena, Spānija) (pārstāvji: A. Vela Ballesteros un B. Lamas Begué, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 13. marta lēmumu lietā R 2104/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Herrero Torres un DZ Licores.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     José-Ramón Herrero Torres k–gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta T-131/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. februārī — Oosterbosch/Parlaments

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. februārī — Oosterbosch/Parlaments
      (Lieta T-131/19)
      (2019/C 148/54)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Marc Oosterbosch (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt “apstrīdēto lēmumu”, kas sastāv no 2018. gada marta, aprīļa un jūnija paziņojumiem par algu;

                  —

                  vajadzības gadījumā pasludināt par atceltu 2018. gada 6. novembra lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz tiesiskuma un tiesiskās drošības principu pārkāpumu, un iebildi par prettiesiskumu: apstrīdētais lēmums esot pieņemts, piemērojot iekšējos noteikumus un īstenošanas noteikumus, kuri esot prettiesiski.


title: Lieta T-132/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. februārī — Ashworth/Parlaments

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. februārī — Ashworth/Parlaments
      (Lieta T-132/19)
      (2019/C 148/55)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Richard Ashworth (Lingfield, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: A. Schmitt un A. Waisse, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz Vispārējas tiesas Reglamenta 68. pantu, apvienot šo lietu ar lietu, ko pret Eiropas Parlamentu 2019. gada 19. februārī ierosināja Salvador Garriga Polledo un pārējie 45 prasītāji (lieta T-102/19), ņemot vērā šo abu lietu savstarpējo saistību;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, procesa organizatorisko pasākumu vai pierādījumu savākšanas pasākumu lietā ietvaros uzdot Eiropas Parlamentam iesniegt Eiropas Parlamenta juridiskā dienesta atzinumus, kas sniegti 2018. gada 16. jūlijā, kā arī 2018. gada 3. decembrī — neskarot precīzu datumu, bet katrā ziņā, pirms tika pieņemts Parlamenta Prezidija 2018. gada 10. decembra lēmums, ar ko groza Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumus (OV 2018, C 466, 8. lpp., turpmāk tekstā — “Īstenošanas noteikumi”);

                  —

                  atcelt iepriekš minēto Parlamenta Prezidija 2018. gada 10. decembra lēmumu, ar ko groza Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumus, ciktāl ar to ir grozīti Īstenošanas noteikumu 76. pants (iepriekš minētā lēmuma 5. un 6. apsvērums, 1. panta 7. punkts un 2. pants, ciktāl tas attiecas uz Īstenošanas noteikumu 76. pantu), vai, ciktāl ar to tiek paredzēta piemaksas 5 % apmērā iekasēšana no pensijām, kas maksājamas sākot no 2019. gada 1. janvāra, vai, ja iepriekš minētās daļas netiktu uzskatītas par nodalāmām no pārējā apstrīdētā tiesību akta, pilnībā atcelt iepriekš minēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Prezidijam trūkst kompetences ratione materiae.

                              —

                              Pirmkārt, apstrīdētais tiesību akts esot pieņemts, pārkāpjot Eiropas Parlamenta deputātu nolikumu, kas pieņemts ar Eiropas Parlamenta Lēmumu 2005/684/EK, Euratom (2005. gada 28. septembris) (OV 2005, L 262, 1. lpp., turpmāk tekstā — “Nolikums”). Apstrīdētais tiesību akts esot pretrunā Nolikuma 27. pantam, kurā prasīts, lai “iegūtās tiesības” un “nākotnē paredzamās tiesības” tiktu saglabātas.

                              —

                              Otrkārt, ar apstrīdēto tiesību aktu tiek noteikts nodoklis, ieviešot īpašu nodevu 5 % apmērā no pensijas nominālvērtības, lai gan nodokļa noteikšana neietilpst Prezidija pilnvarās saskaņā ar LESD 223. panta 2. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots būtisku procedūras noteikumu pārkāpums.

                              —

                              Pirmkārt, Prezidijam tiek pārmests, ka tas apstrīdēto tiesību aktu ir pieņēmis, neievērojot LESD 223. pantā paredzētos noteikumus.

                              —

                              Otrkārt, apstrīdētais tiesību akts esot nepietiekami pamatots, un tādējādi ar to nav izpildīts LESD 296. panta otrajā daļā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas iegūtās un nākotnē paredzamās tiesības un tiesiskās paļāvības princips.

                              —

                              Pirmkārt, ar apstrīdēto tiesību aktu tiekot pārkāptas iegūtās tiesības un nākotnē paredzamās tiesības, kas izriet gan no vispārējiem tiesību principiem, gan no Nolikuma, kurā expressis verbis tiek prasīts, lai tās saglabātos “pilnā apjomā” (27. pants).

                              —

                              Otrkārt, ar apstrīdēto tiesību aktu tiekot pārkāpts tiesiskās paļāvības princips.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi.

                              —

                              Pirmkārt, prasītāju tiesību aizskārums esot nesamērīgs attiecībā pret apstrīdētā tiesību akta sasniedzamajiem mērķiem.

                              —

                              Otrkārt, apstrīdētais tiesību akts esot jāatceļ vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpuma dēļ.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips un nav veikti pārejas pasākumi.

                              —

                              Pirmkārt, ar apstrīdēto tiesību aktu tiekot pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo tam prettiesiski ir piešķirts atpakaļejošs spēks.

                              —

                              Otrkārt, ar apstrīdēto tiesību aktu tiekot pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo ar to nav paredzēti pārejas pasākumi.


title: Lieta T-137/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. februārī — Souruh/Padome

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/58

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. februārī — Souruh/Padome
      (Lieta T-137/19)
      (2019/C 148/57)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Souruh SA (Damaska, Sīrija) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasītājas prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  līdz ar to piespriest Eiropas Savienībai pilnībā atlīdzināt prasītājai nodarīto kaitējumu apmērā, kādā to taisnīgi noteiks Vispārējā tiesa;

                  —

                  pakārtoti, izdot rīkojumu par eksperta iecelšanu, lai noteiktu prasītājai nodarītā kaitējuma kopējo apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu galveno un vienu pakārtotu pamatu, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-55/19 Cham Holding un Bena Properties/Padome izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta C-226/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) — K.A./Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/44

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) — K.A./Minister van Buitenlandse Zaken
      (Lieta C-226/19)
      (2019/C 187/48)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: K.A.

         Atbildētājs: Minister van Buitenlandse Zaken

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai galīga lēmuma par vīzas atteikumu saskaņā ar Vīzu kodeksa (1) 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktu pārsūdzības gadījumā Vīzu kodeksa 32. panta 3. punkta izpratnē ir runa par efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē šādos apstākļos:

                              —

                              lēmuma pamatojumā dalībvalsts ir tikai norādījusi: “Viena vai vairākas dalībvalstis Jūs uzskata par apdraudējumu vienas vai vairāku dalībvalstu sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai vai sabiedrības veselībai Šengenas Robežu kodeksa 2. panta 19. un 21. punkta izpratnē, vai to starptautiskajām attiecībām”;

                              —

                              nedz lēmumā, nedz pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz informāciju par to, kurš konkrēts pamats vai pamati no četriem Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētajiem tiek izmantoti;

                              —

                              pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz nedz sīkāku informāciju, nedz sīkāku pamatojumu pēc būtības par pamatu vai pamatiem, uz kuriem ir balstīti citas dalībvalsts (vai citu dalībvalstu) iebildumi?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā izklāstītajos apstākļos tiesības uz labu pārvaldību Hartas 41. panta izpratnē tiek nodrošinātas, it īpaši ņemot vērā administrācijas pienākumu pamatot tās lēmumus?

                  3)

                              a)

                              Vai atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir atšķirīga, ja dalībvalsts galīgajā lēmumā par vīzu norāda uz faktiski pastāvošu un pietiekami precīzi aprakstītu pārsūdzības iespēju citā dalībvalstī pret vārdā nosaukto kompetento iestādi šajā citā dalībvalstī (vai šajās citās dalībvalstīs), kura (vai kuras) ir cēlusi (cēlušas) Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētos iebildumus, un atteikuma pamats var tikt vērtēts šīs pārsūdzības ietvaros?

                              b)

                              Vai, lai sniegtu apstiprinošu atbildi uz pirmo jautājumu kopsakarā ar 3. jautājuma a) daļu, ir jāaptur lēmums pārsūdzības tiesvedībā, kas notiek dalībvalstī, kas ir pieņēmusi galīgo lēmumu, un kas norisinās pret to, ir jāaptur lēmuma izpilde līdz brīdim, kad pieteikuma iesniedzējam ir radusies iespēja izmantot pārsūdzības iespēju citā dalībvalstī (vai citās dalībvalstīs), un, ja pieteikuma iesniedzējs to izmanto, ir ticis pieņemts (galīgais) nolēmums saistībā ar šo pārsūdzību?

                  4)

                  Vai atbilde uz jautājumiem ir atkarīga no tā, vai (iestādei) dalībvalstī (vai dalībvalstīs), kas ir cēlusi iebildumus pret vīzas izsniegšanu, var tikt sniegta iespēja galīgā lēmuma par vīzas pieteikumu pārsūdzības tiesvedībā piedalīties kā otrai atbildētājai un tai kā šādai lietas dalībniecei var tikt dota iespēja izklāstīt, uz kādu pamatu vai kādiem pamatiem ir balstīti tās iebildumi?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV 2009, L 243, 1. lpp.).


title: Lieta C-214/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 10. aprīļa spriedums (Sąd Rejonowy w Sopocie Wydział I Cywilny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko ierosināja H.W. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2006/112/EK — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Tiesu izpildītājs — Piespiedu izpilde — Likumā noteiktā atlīdzība — Kompetento valsts iestāžu administratīvā prakse uzskatīt, ka šī atlīdzība ietver PVN — Neitralitātes un samērīguma principi)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/13

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 10. aprīļa spriedums (Sąd Rejonowy w Sopocie Wydział I Cywilny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko ierosināja H.W.
      (Lieta C-214/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2006/112/EK - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Tiesu izpildītājs - Piespiedu izpilde - Likumā noteiktā atlīdzība - Kompetento valsts iestāžu administratīvā prakse uzskatīt, ka šī atlīdzība ietver PVN - Neitralitātes un samērīguma principi)
      (2019/C 206/15)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Sopocie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: H.W.

         Piedaloties: PSM “K”, Aleksandra Treder, kura rīkojas kā Sąd Rejonowy w Sopocie tiesu izpildītāja

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2013/43/ES (2013. gada 22. jūlijs), normas, kā arī pievienotās vērtības nodokļa (PVN) neitralitātes un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda kompetento valsts iestāžu administratīvā prakse kā pamatlietā aplūkotā, atbilstoši kurai ir uzskatāms, ka PVN par pakalpojumiem, ko tiesu izpildītājs sniedz piespiedu izpildes procedūrā, ir iekļauts tā saņemtajā atlīdzībā.

         (1)  OV C 259, 23.7.2018.


title: Lieta C-255/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) — Secretary of State for the Home Department/OA

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) — Secretary of State for the Home Department/OA
      (Lieta C-255/19)
      (2019/C 206/35)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

         Atbildētājs: OA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai “valstspiederības valsts aizsardzība” Direktīvas 2004/83/EK (Kvalificēšanas direktīvas) (1) 11. panta 1. punkta e) apakšpunkta un 2. panta e) apakšpunkta izpratnē ir jāsaprot kā valsts aizsardzība?

                  2)

                  Vai, lemjot par jautājumu, vai pastāv pamatotas bailes no vajāšanas [Kvalificēšanas direktīvas] 2. panta e) apakšpunkta izpratnē un jautājumu par to, vai saskaņā ar [Kvalificēšanas direktīvas] 7. pantu pastāv aizsardzība pret šādu vajāšanu, ir jāpiemēro “aizsardzības pārbaude” vai “aizsardzības izmeklēšana”, un ja tā, tad vai abos gadījumos to reglamentē vienādi kritēriji?

                  3)

                  Vai, neaplūkojot nevalstisko organizāciju aizsardzības piemērojamību saskaņā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un pieņemot, ka atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, aizsardzības efektivitāte vai pieejamība ir jānovērtē tikai, atsaucoties uz valsts struktūru aizsargājošajiem aktiem/funkcijām, vai arī jāņem vērā privātu (pilsoniskās sabiedrības) struktūru, piemēram, ģimeņu un/vai klanu, aizsardzības akti/funkcijas?

                  4)

                  Vai (kā ir pieņemts 2. un 3. jautājumā) kritēriji, kas reglamentē “aizsardzības izmeklēšanu”, kas jāveic, apsverot bēgļu statusa izbeigšanu 11. panta 1. punkta e) apakšpunkta kontekstā, ir tādi paši, kādi piemērojami 7. panta kontekstā?

         (1)  Padomes Direktīva 2004/83/EL (2004. gada 29. aprīlis) par minimālajiem standartiem un statusu, lai trešo valstu pilsoņus vai bezvalstniekus atzītu par bēgļiem vai personām, kam kādā citā veidā vajadzīga starptautiska aizsardzība, un par sniegtās aizsardzības apjomu (OV 2004, L 304, 12. punkts).


title: Lieta T-268/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. aprīlī — Imagina Media Audiovisual u.c./Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/63

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. aprīlī — Imagina Media Audiovisual u.c./Komisija
      (Lieta T-268/19)
      (2019/C 213/62)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Imagina Media Audiovisual, SA (Barselona, Spānija), Imagina EU (Brisele, Beļģija), dpa Deutsche Presse-Agentur GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: P. Kuypers, N. Groot, B. Vitez, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 12. februāra lēmumu Nr. Ares(2019)856949 par IMAGINA MEDIA AUDIOVISUAL SL izslēgšanu no konkursa un dotācijas piešķiršanas procedūrām, ko reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 2018/1046 (1), ciktāl ar to konsorciju Imagina/dpa tiek izslēgts vai noraidīti tā piedāvājumi;

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 9. aprīļa lēmumu Nr. Ares(2019)2494476, ciktāl var uzskatīt, ka ar to šis konsorcijs tiek izslēgts no konkursa Nr. PO/2018-05/A4 vai tiek noraidīti tā piedāvājumi;

                  —

                  atcelt aktus, ar kuriem Komisija piešķir līgumu parakstīšanas tiesības vai atļauj citam lietas dalībniekam, nevis konsorcijam Imagina/dpa, veikt audiovizuālas reportāžas par ES aktualitātēm saistībā ar I, III un VI daļu, kā aprakstīts konkursa specifikācijā;

                  —

                  piespriest izmaksāt konsorcijam kompensāciju par zaudējumiem, kurus Komisija nodarījusi, neļaujot konsorcijam pildīt līgumus par I, III un VI daļu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neatzīstot, ka Imagina Media Audiovisual SL — kas ir viens no konorcija biedriem — izslēgšana neietekmē konsorcija līguma izpildi saistībā ar konkursa I, III un VI daļu. Tāpat Imagina Media Audiovisual SL izslēgšana neietekmē lēmumus, ar kuriem Komisija ir piešķīrusi šo līgumu parakstīšanas tiesības konsorcijam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nepareizi piemērojot konkursa dokumentus. Līdz ar to Komisija nepieprasīja, lai konsorcijs aizstātu Imagina Media Audiovisual SL ar citu vienību, kas būtu daļa no konsorcija, kā bija prasīts konkursa dokumentos.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nepareizi piemērojot Regulas 2018/1046 136. panta 9. punktu. Līdz ar to Komisijas kredītrīkotājs nepieprasīja, lai konsorcijs aizstātu Imagina Media Audiovisual SL ar citu vienību, kas būtu daļa no konsorcija, kā bija prasīts Regulā 2018/1046.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi konsorcija tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un labas pārvaldības principu. Komisija esot prettiesiski izmantojusi savu 2019. gada 12. februāra lēmumu Nr. Ares(2019) 856949 par Imagina Media Audiovisual SL izslēgšanu vai tās 2019. gada 9. aprīļa vēstuli Nr. Ares(2019) 2494476, lai izslēgtu konsorciju no konkursa PO/2018-05/A4.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi konsorcija tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu un esot pārkāpusi labas pārvaldības principu. Komisija esot pieļāvusi procesuālas kļūdas un prettiesiski piešķīrusi līgumu parakstīšanas tiesības par konkursa PO/2018-05/A4 I, III un VI daļu citam pretendentam, nevis konsorcijam.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nodarījusi zaudējumus konsorciju, jo Komisija esot rīkojusies prettiesiski, kā rezultātā konsorcijs nevarot izpildīt līgumus par konkursa PO/2018-05/A4 I, III un VI daļu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV L 193, 30.7.2018., 1. lpp.).


title: Lieta T-570/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — YQ/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/84

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — YQ/Komisija
      (Lieta T-570/18) (1)

      (2019/C 213/82)
      Tiesvedības valoda — franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 408, 12.11.2018.


title: Lieta T-746/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — Bronckers/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/85

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — Bronckers/Komisija
      (Lieta T-746/18) (1)

      (2019/C 213/85)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta C-312/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. aprīlī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) — XT/Valstybinę mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. aprīlī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) — XT/Valstybinę mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Lieta C-312/19)
      (2019/C 220/25)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XT

         Atbildētāja: Valstybinę mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. panta 1. punkts un 193. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir izskatāmajā lietā, tādu fizisku personu kā prasītājs nevar uzskatīt par personu, kura “patstāvīgi” ir veikusi attiecīgo (saimniecisko) darbību un kurai pašai ir jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis par apstrīdētajām piegādēm, proti, vai Direktīvas 2006/112/EK 9. panta 1. punkta un 193. panta izpratnē par nodokļa maksātāju, kas atbildīgs par šajā lietā paredzēto pienākumu izpildi, ir uzskatāma kopīgā darbība/partnerība (kopīgā darbībā iesaistītie dalībnieki kopā; izskatāmajā gadījumā — prasītājs un viņa uzņēmējdarbības partneris kopā) — kura saskaņā ar valsts tiesībām netiek uzskatīta par nodokļa maksātāju un kurai nav juridiskas personas statusa,– un ne tikai tāda fiziska persona kā prasītājs?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2006/112/EK 193. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir izskatāmajā lietā, PVN ikviens no kopīgā darbībā/partnerībā iesaistītajiem dalībniekiem (izskatāmajā gadījumā — prasītājs un viņa uzņēmējdarbības partneris) — kuru kopīga darbība/partnerība saskaņā ar valsts tiesībām nav uzskatāma par nodokļa maksātāju un kurai nav juridiskas personas statusa — maksā individuāli par katru maksājumu, kuru viņi saņem kā atlīdzību (vai kurš viņiem ir jāsaņem vai pienākas viņiem) par ar nodokli apliekamām nekustamā īpašuma piegādēm? Vai Direktīvas 2006/112/EK 287. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, šajā normā minētais gada apgrozījums tiek noteikts, ņemot vērā visus ieņēmumus no kopīgas darbības (kurus kopīgi guvuši kopīgā darbībā iesaistītie dalībnieki)?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-321/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. aprīlī iesniedza Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) — BY un CZ/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. aprīlī iesniedza Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) — BY un CZ/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-321/19)
      (2019/C 220/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: BY, CZ

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai atsevišķa persona, kurai ir jāmaksā autoceļu nodeva, vēršoties valsts tiesās var atsaukties uz atbilstību noteikumiem par autoceļu nodevas aprēķināšanu saskaņā ar Direktīvas 1999/62/EK 7. panta 9. punktu, 7a. panta 1. un 2. punktu, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2006/38/EK (1) (neatkarīgi no tajā ietvertajiem noteikumiem atbilstoši 7a. panta 3. punktam, skatot to kopsakarā ar III pielikumu), ja dalībvalsts, ar likumu nosakot autoceļu nodevas, šos noteikumus nav pilnībā ievērojusi vai kļūdaini transponējusi uz autoceļu nodevas maksātāja rēķina?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                              a)

                              Vai uz infrastruktūras tīkla ekspluatācijas izmaksām Direktīvas 1999/62/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2006/38/EK, 7. panta 9. punkta otrā teikuma izpratnē var attiecināt arī Ceļa policijas izmaksas?

                              b)

                              Vai ar infrastruktūras izmaksu, uz kurām attiecina vidējo svērto autoceļu nodevu, pārsniegšanu robežās

                                          aa)

                                          līdz 3,8 %, it īpaši tad, ja tiek attiecinātas izmaksas, kas jau pēc būtības nav attiecināmas,

                                          bb)

                                          līdz 6 %
                                          tiek pārkāpts aizliegums pārsniegt izmaksas saskaņā ar Direktīvas 1999/62/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2006/38/EK, 7. panta 9. punktu, kā rezultātā valsts tiesību akti šajā ziņā nav piemērojami?

                  3)

                  Ja atbilde uz otrā jautājuma b) daļu ir apstiprinoša:

                              a)

                              Vai Tiesas 2000. gada 26. septembra spriedums lietā C-205/98 (2)– (Nr. 138) ir jāsaprot tādējādi, ka ievērojamu izmaksu pārsniegšanu galu galā vairs nevar kompensēt ar tiesvedībā iesniegtu ex post izmaksu aprēķinu, lai pierādītu, ka noteiktā autoceļu nodevas likme rezultātā faktiski nepārsniedz attiecināmās izmaksas?

                              b)

                              Gadījumā, ja uz trešā jautājuma a) daļu tiek sniegta noraidoša atbilde:
                              Vai, veicot ex post izmaksu aprēķinu, pēc aprēķina perioda beigām ir pilnībā jābalstās uz faktiskajām izmaksām un faktiskajiem no autoceļu nodevas gūtajiem ieņēmumiem, tas ir, neņemot vērā sākotnējos prognozes aprēķinos izdarītos attiecīgos pieņēmumus?

         (1)  OV 2006, L 15, 8. lpp.

         (2)  OV 2000, C 335, 10. lpp.


title: Lieta C-322/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza High Court (Īrija) — KS, MHK/The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland un Attorney General

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza High Court (Īrija) — KS, MHK/The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland un Attorney General
      (Lieta C-322/19)
      (2019/C 220/27)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: KS, MHK

         Atbildētāji: The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland un Attorney General

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, interpretējot ES tiesību aktu, kurš tiek piemērots konkrētā dalībvalstī, var ņemt vērā citu [ES] tiesību aktu, kurš ir pieņemts vienlaicīgi ar iepriekš minēto tiesību aktu, bet kurš šajā dalībvalstī netiek piemērots?

                  2)

                  Vai Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES (1) 15. pants ir piemērojams personai, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par pārsūtīšanu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (2) (Dublinas III regula)?

                  3)

                  Vai dalībvalsts, īstenojot Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES 15. pantu, ir tiesīga pieņemt vispārējus noteikumus, kas jebkādu pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas laikā vai pēc tam pieļautu kavēšanos faktiski attiecina uz pieteikuma iesniedzējiem, uz kuriem attiecas pārsūtīšana saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (Dublinas III regula)?

                  4)

                  Ja pieteikuma iesniedzējs atstāj dalībvalsti, nepieprasīdams starptautisku aizsardzību, un dodas uz citu dalībvalsti, kurā viņš vai viņa iesniedz starptautiskās aizsardzības pieteikumu un saņem saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (Dublinas III regula) pieņemtu lēmumu, ar ko viņš vai viņa tiek pārsūtīts atpakaļ uz pirmo dalībvalsti, vai no tā izrietošā kavēšanās aizsardzības pieteikuma izskatīšanā var tikt attiecināta uz pieteikuma iesniedzēju Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES 15. panta izpratnē?

                  5)

                  Ja uz pieteikuma iesniedzēju attiecas pārsūtīšana uz citu dalībvalsti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (Dublinas III regula), bet šī pārsūtīšana tiek atlikta, jo pieteikuma iesniedzējs ir uzsācis pārbaudes procedūru tiesā, kuras rezultātā tiesa ir uzdevusi apturēt pārsūtīšanu, vai šāda kavēšanās starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanā var tikt attiecināta uz pieteikuma iesniedzēju Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES 15. panta izpratnē vai nu vispārīgi, vai it īpaši, ja šajā procedūrā var konstatēt, ka pārbaude tiesā ir acīmredzami vai citādāk nepamatota vai ir uzskatāma par procesa ļaunprātīgu izmantošana?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/33/ES (2013.gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, OV 2013, L 180, 96. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 604/2013 (2013.gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, OV 2013, L 180, 31.lpp.


title: Lieta C-327/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Nobina Finland Oy

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Nobina Finland Oy
      (Lieta C-327/19)
      (2019/C 220/28)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Nobina Finland Oy

         Citi lietas dalībnieki: Helsingin seudun liikenne — kuntayhtymä, Oy Pohjolan Kaupunkiliikenne Ab

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/17/EK (1), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (2004. gada Nozaru direktīva) nepieļauj interpretāciju, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestāde situācijā, kur piedāvājumu var iesniegt par vairākām vai visām līguma daļām, ar uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu izmantotu noteikumu var ierobežot to daļu skaitu, kurās viens pretendents var saņemt līguma slēgšanas tiesības (ierobežojošs noteikumus)?

                  2)

                  Saskaņā ar ierobežojošo noteikumu, kas tiek piemērots šajā lietā aplūkotajā paziņojumā par līgumu attiecībā uz autobusu pārvadājumiem, tad, ja viena pretendenta iegūtie iepirkuma priekšmeti pārsniedz noteikumā noteikto maksimālo transportlīdzekļu izmantošanas dienu skaitu, iepirkuma priekšmets, attiecībā uz kuru punktu starpība starp vislabāko un otru labāko piedāvājumu, reizinot ar šā iepirkuma priekšmeta transportlīdzekļu skaitu, ir vismazākā, pāriet uz pretendentu, kurš iesniedzis otru labāko piedāvājumu. Ierobežojošā noteikuma piemērošanas rezultātā pretendents, kurš iesniedzis vislabāko piedāvājumu par attiecīgo iepirkuma priekšmetu, paziņojuma par līgumu dēļ var saņemt līguma slēgšanas tiesības par kopumā mazāk transportlīdzekļu izmantošanas dienām nekā pretendents, kurš par iepirkuma priekšmetu iesniedzis otru labāko piedāvājumu.

                              a)

                              Vai, novērtējot ierobežojošā noteikuma pieļaujamību, var ņemt vērā konkrēto rezultātu, ko varētu izraisīt ierobežojošā noteikuma piemērošana paziņojumā par līgumu, vai arī tas ir jānovērtē abstrakti tā, ka tāda ierobežojoša noteikuma izmantošana kā pamatlietā saskaņā ar 2004. gada Nozaru direktīvu ir vai ir vai nav pieļaujama?

                              b)

                              Vai, novērtējot tāda ierobežojoša noteikuma pieļaujamību kā pamatlietā, ir nozīme apstākļiem, kas noteikuma pamatošanai ir norādīti uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu un ir saistīti ar mērķi saglabāt regulāro autobusu pārvadājumu konkurences situāciju Helsinku reģionā un samazināt uzņēmējdarbības risku, ko pārvadājumu darbības kvalitātei rada liela pārvadājumu apjoma uzņemšanās un pārvadājumu uzsākšana mainītos maršrutos?

         (1)  OV 2004, L 134, 1. lpp.


title: Lieta C-328/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Porin kaupunki

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Porin kaupunki
      (Lieta C-328/19)
      (2019/C 220/29)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Porin kaupunki

         Citi lietas dalībnieki: Porin Linjat Oy, Lyttylän Liikenne Oy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (1) (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbildīgās pašvaldības modelis šajā lietā aplūkotā pašvaldību sadarbības līguma formā ir atbilstīgs tādiem nosacījumiem kā kompetenču nodošana (C-51/15, Remondis), kas neietilpst direktīvas piemērošanas jomā, vai horizontāla sadarbība (C-386/11, Piepenbrock ar atsaucēm uz judikatūru), uz ko neattiecas pienākums izsludināt konkursu, vai arī šeit runa ir par citu, trešo gadījumu?

                  2)

                  Ja atbildīgās pašvaldības modelis saskaņā ar sadarbības līgumu ir atbilstīgs kompetenču nodošanas nosacījumiem, vai pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas, kas veikta pēc kompetenču nodošanas, publiskā iestāde, kurai tika nodota kompetence, ir uzskatāma par līgumslēdzēju iestādi un vai šī publiskā iestāde, pamatojoties uz tai nodoto citu pašvaldību kompetenci, kā atbildīgā pašvaldība var piešķirt pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības ar to saistītai vienībai, neizsludinot konkursu, arī tiktāl, ciktāl šo pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana, ja nebūtu atbildīgās pašvaldības tiesību institūta, kompetenci nodevušajām pašvaldībām būtu jāveic kā savs uzdevums?

                  3)

                  Turpretim, ja atbildīgās pašvaldības modelis saskaņā ar sadarbības līgumu ir atbilstīgs horizontālas sadarbības nosacījumiem, vai sadarbībā iesaistītās pašvaldības, neizsludinot konkursu, var piešķirt pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības sadarbībā iesaistītai pašvaldībai, kura, neizsludinot konkursu, ir piešķīrusi šo pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības ar to saistītai vienībai?

                  4)

                  Vai izvērtējot, vai uzņēmējsabiedrība būtisku savas darbības daļu veic tās pašvaldības labā, kura to kontrolē, uz pašvaldību attiecināmā apgrozījuma aprēķinā tiek ņemts vērā tādas pašvaldībai piederošas uzņēmējsabiedrības apgrozījums, kura veic pārvadājumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2) (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (Regula par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem), tiktāl, ciktāl šo apgrozījumu uzņēmējsabiedrībai rada pārvadājumi, kurus pašvaldība organizē kā kompetentā iestāde Regulas par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem izpratnē?

         (1)  OV 2004, L 134, 114. lpp.

         (2)  OV 2007, L 315, 1. lpp.


title: Lieta C-333/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. aprīlī iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) — DA/Romanian Air Traffic Services Administration (Romatsa), Rumānija, Eurocontrol — Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija — un FC, SC European Food SA, SC Starmill SRL, SC Multipack SRL/Romanian Air Traffic Services Administration (Romatsa), Rumānija, DA, Eurocontrol — Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. aprīlī iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) — DA/Romanian Air Traffic Services Administration (Romatsa), Rumānija, Eurocontrol — Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija — un FC, SC European Food SA, SC Starmill SRL, SC Multipack SRL/Romanian Air Traffic Services Administration (Romatsa), Rumānija, DA, Eurocontrol — Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija
      (Lieta C-333/19)
      (2019/C 220/30)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DA

         Atbildētājas: Romanian Air Traffic Services Administration (Romatsa), Rumānija, Eurocontrol — Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, FC, SC European Food SA, SC Starmill SRL, SC Multipack SRL

         Prasītāji: FC, SC European Food SA, SC Starmill SRL, SC Multipack SRL

         Atbildētājas: Romanian Air Traffic Services Administration (Romatsa), Rumānija, DA, Eurocontrol — Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija

         Cita lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Komisijas Lēmums (ES) 2015/1470 (2015. gada 30. marts) par valsts atbalstu SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) (1) ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz maksājumiem, kas Rumānijai jāpārskaita, pat ja maksājumi tiks piedzīti no tās saskaņā ar ICSID šķīrējtiesas 2013. gada 11. decembra nolēmuma piespiedu izpildes procedūru, kas tika ierosināta tiesā dalībvalstī, kura nav Rumānija?

                  2)

                  Vai Savienības tiesības pašas par sevi automātiski prasa, lai dalībvalsts (izņemot Rumānijas) tiesa, kurā ir celta prasība par piespiedu izpildes procedūru, lai izpildītu ICSID šķīrējtiesas nolēmumu, kam ir res judicata spēks saskaņā ar minētās dalībvalsts procesuālajām tiesību normām, neņem vērā šo nolēmumu, pamatojoties tikai uz to, ka Eiropas Komisijas lēmumā, kas nav galējs un kas pieņemts pēc nolēmuma, tiek uzskatīts, ka šāda nolēmuma piespiedu izpilde ir pretrunā Eiropas valsts atbalsta shēmai?

                  3)

                  Vai Savienības tiesības, it īpaši lojālas sadarbības princips vai res judicata spēka princips, ļauj dalībvalsts (izņemot Rumānijas) tiesai nepildīt savas starptautiskās saistības, kas izriet no ICSID konvencijas, ja Eiropas Komisija pēc nolēmuma pasludināšanas ir pieņēmusi lēmumu, kurā tiek uzskatīts, ka nolēmuma piespiedu izpilde būtu pretrunā Eiropas valsts atbalsta shēmai pat tad, ja Eiropas Komisija būtu piedalījusies šķīrējtiesas procesā (ieskaitot prasību par nolēmuma atcelšanu) un iesniegusi savus pamatus attiecībā uz Eiropas valsts atbalsta shēmu?

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2015/1470 (2015. gada 30. marts) par valsts atbalstu SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN), ko īstenoja Rumānija — Šķīrējtiesas 2013. gada 11. decembra nolēmums [..] [izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 2112] (OV 2015, L 232, 43. lpp.).


title: lieta C-340/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) — Valsts ieņēmumu dienests/SIA “Hydro Energo”

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) — Valsts ieņēmumu dienests/SIA “Hydro Energo”
      (lieta C-340/19)
      (2019/C 220/31)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Valsts ieņēmumu dienests

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: SIA “Hydro Energo”

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai kombinētā nomenklatūra, kas ietverta Eiropas Padomes 1987.gada 23.jūlija regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1) I pielikumā, kurš grozīts ar Komisijas 2011.gada 27.septembra regulu (ES) Nr. 1006/2011 (2), ir interpretējama tādējādi, ka pozīcija 7407 (Vara stieņi un profili) ietver tādus vara vai vara sakausējuma lietņus taisnstūra formā, kuru biezums pārsniedz vienu desmitdaļu platuma un kuri ir karsti velmēti, bet kuru šķērsgriezumā ir neregulāras poras, tukšumi un plaisas?

         (1)  OV 1987, L 256, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 2. nod., 2. sēj., 382. lpp.

         (2)  OV 2011, L 282, 1. lpp.


title: Lieta C-352/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. maijā Région de Bruxelles-Capitale iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-178/18 Région de Bruxelles-Capitale/Komisija

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. maijā Région de Bruxelles-Capitale iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-178/18 Région de Bruxelles-Capitale/Komisija
      (Lieta C-352/19 P)
      (2019/C 220/32)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Région de Bruxelles-Capitale (pārstāvis: A. Bailleux, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt 2019. gada 28. februāra rīkojumu (T-178/18);

                  —

                  lemt par prasību atcelt tiesību aktu, kuru Région de Bruxelles-Capitale ir cēlis attiecībā uz Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2017/2324 (2017. gada 12. decembris), ar ko atjauno darbīgās vielas glifosāta apstiprinājumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (1), un pārējā daļā nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar apstrīdēto rīkojumu Vispārējā tiesa intereses celt prasību neesamības dēļ ir atzinusi par nepieņemamu Région de Bruxelles-Capitale celto prasību. Precīzāk sakot, Vispārējā tiesa nosprieda, ka apstrīdētā regula Région de Bruxelles-Capitale tieši nesakar LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
      Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, Région de Bruxelles-Capitale izvirza vienu pamatu, kas ir sadalīts divās daļās.
      Pirmkārt, Vispārējās tiesas atteikšanās pārbaudīt prasības pieņemamības kritērijus Orhūsas konvencijas 9. panta izpratnē izrietot no šīs konvencijas 2. panta 4. punkta un 9. panta kļūdainas interpretācijas un neesot pietiekami pamatota.
      Otrkārt, tieši nepietiekamā pamatojuma, kā arī LESD 263. panta ceturtās daļas un Regulas Nr. 1107/2009 20. panta 2. punkta, 32. panta 1. punkta, 36. panta 3. punkta, 41. panta 1. punkta un 43. panta 5. un 6. punkta neievērošanas dēļ Vispārējā tiesa esot secinājusi, ka prasītājs nav tieši skarts.
      Apelācijas sūdzības otrajā daļā — kas attiecas uz gadījumu, ja Tiesa apmierinātu lūgumu atcelt apstrīdēto lēmumu un nolemtu pati lemt par prasības pieņemamību, — Région de Bruxelles-Capitale izklāsta iemeslus, kuru dēļ tā prasība ir jāatzīst par pieņemamu, jo tā atbilstot LESD 263. panta ceturtās daļas nosacījumiem.

         (1)  OV 2017, C 333, 10. lpp.


title: Lieta C-386/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 16. maijā Hamas iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 6. marta spriedumu lietā T-289/15 Hamas/Padome

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 16. maijā Hamas iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 6. marta spriedumu lietā T-289/15 Hamas/Padome
      (Lieta C-386/19 P)
      (2019/C 220/33)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Hamas (pārstāvis: L. Glock, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 6. marta spriedumu Hamas/Padome, T-289/15;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu par jautājumiem, kas ir apelācijas sūdzības priekšmets;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.
      Pirmkārt, nospriežot, ka Padome autonomi ir atsaukusies uz faktiem, kas minēti 2015. gada marta aktu pamatojuma izklāsta A pielikuma 15. punktā un B pielikuma 17. punktā, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lietas materiālus, ar savu pamatojumu aizstājot apstrīdēto aktu autora pamatojumu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt sava lēmuma pamatojumu un liegusi apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēju sagatavot savu aizstāvību.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punktu, atzīstot, ka administratīvās iestādes lēmumu esot pieņēmusi kompetentā iestāde šīs tiesību normas izpratnē, lai gan tā nekad neesot bijusi pakļauta tiesas kontrolei.
      Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Kopējās nostājas 2001/93 1. panta 4. punktu, LESD 296. pantu, kā arī tiesības uz aizstāvību tiesā un tiesības uz prasītājas tiesību efektīvu aizsardzību tiesā, nospriežot, ka Apvienotās Karalistes lēmums esot bijis notiesājošs lēmums un, ka līdz ar to Padomei esot bijis pienākums pēc iespējamas ievērot to pieņēmušās iestādes vērtējumu.
      Ceturtkārt, nospriežot, ka Hamas un Hamas IDQ esot viena vienība, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu, pieļāvusi, ka Padome novērš trūkumus savā argumentācijā tiesas sēdes laikā, esot ņēmusi vērā pierādījumu elementus, nepārbaudot, vai tie ir iedarbīgi, neesot ņēmusi vērā sacīkstes principu attiecībā uz debatēm par faktiskajiem apstākļiem, esot sagrozījusi lietas materiālus un neesot ievērojusi procesa neatkarības principu.


title: Lieta C-243/18 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 8. maija spriedums — ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums/Yosu Galocha (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Konkurss — Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts — Atzīšana par spēkā neesošu — Esošo interešu izsvēršana — Rezerves saraksta atcelšana — Lēmumu par šajos sarakstos iekļauto veiksmīgo kandidātu pieņemšanu darbā atcelšana)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/15

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 8. maija spriedums — ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums/Yosu Galocha
      (Lieta C-243/18 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Konkurss - Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts - Atzīšana par spēkā neesošu - Esošo interešu izsvēršana - Rezerves saraksta atcelšana - Lēmumu par šajos sarakstos iekļauto veiksmīgo kandidātu pieņemšanu darbā atcelšana)
      (2019/C 230/18)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums (pārstāvji: G. Poszler un R. Hanak)

         Otrs lietas dalībnieks: Yosu Galocha (pārstāvis: A. Asmaryan Degtyareva, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta T-185/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. maija spriedums — Lucchini/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Stiegrojuma apaļtērauda stieņos vai ruļļos tirgus — Lēmums, kurā konstatēts EOTKL 65. panta pārkāpums pēc EOTK līguma darbības beigām, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1/2003 — Komisijas lēmuma daļēja atcelšana — Lūguma atmaksāt naudas sodu, kas jau samaksāts, izpildot daļēji atceltu lēmumu, noraidīšana — Lūguma ļaut piedalīties administratīvajā procedūrā, kas atsākta pēc lēmuma daļējas atcelšanas, noraidīšana — Tiesības uz aizstāvību — Neesošs akts — Ārpuslīgumiskā atbildība — Noilgums)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. maija spriedums — Lucchini/Komisija
      (Lieta T-185/18) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Stiegrojuma apaļtērauda stieņos vai ruļļos tirgus - Lēmums, kurā konstatēts EOTKL 65. panta pārkāpums pēc EOTK līguma darbības beigām, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1/2003 - Komisijas lēmuma daļēja atcelšana - Lūguma atmaksāt naudas sodu, kas jau samaksāts, izpildot daļēji atceltu lēmumu, noraidīšana - Lūguma ļaut piedalīties administratīvajā procedūrā, kas atsākta pēc lēmuma daļējas atcelšanas, noraidīšana - Tiesības uz aizstāvību - Neesošs akts - Ārpuslīgumiskā atbildība - Noilgums)
      (2019/C 230/48)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lucchini SpA in AS (Piombino, Itālija) (pārstāvis: G. Belotti, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Rossi, G. Conte et T. Vecchi)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 17. janvāra vēstuli, ar kuru tiek noraidīts prasītājas lūgums atgūt naudas sodu EUR 14 350 000 apmērā, kas tai tika piemērots ar Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmumu C(2009) 7492 final, kurā konstatēts EOTK līguma 65. panta pārkāpums, saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/37.956. — Stiegrojuma apaļtērauds, atkārtota pieņemšana), kā arī Komisijas 2018. gada 9. marta vēstuli, ar kuru tiek noraidīts prasītājas lūgums piedalīties procedūras atsākšanā šajā lietā, un otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītajai esot nodarīts ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpumu, ko esot pieļāvusi Komisija attiecīgā lēmuma pieņemšanas procedūrā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Lucchini SpA in AS atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-269/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 15. maija rīkojums — Novartis Europharm/Komisija (Cilvēkiem paredzētas zāles — Tirdzniecības atļaujas izsniegšana zālēm Vantobra — tobramycine — Apstrīdētā akta atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/19

      Vispārējās tiesas 2019. gada 15. maija rīkojums — Novartis Europharm/Komisija
      (Lieta T-269/15) (1)

      (Cilvēkiem paredzētas zāles - Tirdzniecības atļaujas izsniegšana zālēm Vantobra - tobramycine - Apstrīdētā akta atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 246/19)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: C. Schoonderbeek, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Šimerdová, A. Sipos un K. Mifsud-Bonnici)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Pari Pharma GmbH (Starnberg, Vācija) (pārstāvji: M. Epping un W. Rehmann, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 18. marta Īstenošanas lēmumu C(2015) 1977 final par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu attiecībā uz cilvēkiem paredzētām zālēm Vantobra — tobramycine saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu Nr. 726/2004.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Novartis Europharm Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Pari Pharma GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lieta C-795/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 18. decembrī FCA US LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-109/17 FCA US/EUIPO — Busbridge

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 18. decembrī FCA US LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-109/17 FCA US/EUIPO — Busbridge
      (Lieta C-795/18 P)
      (2019/C 255/19)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: FCA US LLC (pārstāvis: C. Morcom QC)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 20. jūnija rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta T-381/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — adp Gauselmann/EUIPO — Gameloft (“City Mania”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/43

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — adp Gauselmann/EUIPO — Gameloft (“City Mania”)
      (Lieta T-381/19)
      (2019/C 270/45)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: adp Gauselmann GmbH (Lībeka, Vācija) (pārstāvji: P. Koch Moreno, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Gameloft SE (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “City Mania” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 936 339

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 11. aprīļa lēmums lietā R 976/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par pamatotu [EUIPO Apelācijas padomē iesniegtās] apelācijas sūdzības pamatu un atcelt apstrīdēto lēmumu, atzīt sajaukšanas iespējas esamību starp konfliktējošajām preču zīmēm un, attiecīgi, noraidīt pilnībā pieteiktās preču zīmes reģistrāciju;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestātos lietā Vispārējā tiesā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-382/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. jūnijā — Turk Hava Yollari/EUIPO — Sky (“skylife”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/44

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. jūnijā — Turk Hava Yollari/EUIPO — Sky (“skylife”)
      (Lieta T-382/19)
      (2019/C 270/46)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Turk Hava Yollari AO (Stambula, Turcija) (pārstāvis: R. Almaraz Palmero, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Sky Ltd (Isleworth, Apvienotā Karaliste)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “skylife”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — starptautiska reģistrācija Nr. 898 322

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 23. aprīļa lēmums lietā R 880/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  uzdot EUIPO pienākumu atzīt par spēkā esošu apstrīdētās preču zīmes starptautisko reģistrāciju Nr. 898 322 attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, kas ir reģistrēti 39. un 41. klasē;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, Sky Limited, atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saistībā ar strīdu Vispārējā tiesā, kā arī izdevumus, kas radušies saistībā ar procesu EUIPO Apelācijas ceturtajā padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta pārkāpums.


title: Lieta T-383/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — CI u.c./Parlaments un Padome

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — CI u.c./Parlaments un Padome
      (Lieta T-383/19)
      (2019/C 270/47)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: CI, CJ, CK, CL un CN (pārstāvis: J. Fouchet, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/592 (2019. gada 10. aprīlis), ar kuru attiecībā uz Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības groza Regulu (ES) 2018/1806, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru valstspiederīgajiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru valstspiederīgajiem minētā prasība neattiecas;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei un Eiropas parlamentam atlīdzināt visus tiesvedības izdevumus, tostarp advokāta honorāru 5 000 EUR apmērā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Regulu (ES) 2019/592 esot pārkāptas iegūtās no Savienības pilsonības izrietošās tiesības.
                  Pirmkārt, prasītāji uzskata, ka Parlaments un Padome esot pārkāpusi viņu tiesības uz privāto un ģimenes dzīvi, jo viņi vairāk kā piecpadsmit gadus dzīvo citā Savienības dalībvalstī, valstī ar kuru viņiem ir cieša saikne — dažiem laulātais un bērni ir citas dalībvalsts valstspiederīgie, vai arī tiem tur pieder nekustamais īpašums.
                  Otrkārt, prasītāji uzskata, ka apstrīdētajā regulā neesot ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips, jo tiek atzīta tiesību, ko viņi ir ieguvuši pamatojoties uz viņu Savienības pilsonību, izbeigšana nenošķirot pilsoņus, kuru tiesības balsot tiek dzēstas pēc tam, kad viņi ir nodzīvojuši piecpadsmit gadus ārpus Apvienotās Karalistes, un pārējos pilsoņus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu esot pārkāpts Gibraltāra statuss, ciktāl apstrīdētajā regulā atsauce uz Gibraltāru kā “Britu Kroņa koloniju” var tikai radīt nepiemērotu klimatu Spānijas un Apvienotās Karalistes samierināšanai uz Gibraltāra iedzīvotāju tiesību rēķina.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulā 2018/1240 Apvienotās Karalistes pilsoņiem paredzētais atbrīvojums no vīzas, ar pamatojumu, ka prasītājiem būšot jālūdz ETIAS ceļošanas atļauja un ka pastāvot iespēja, ka šī atļauja viņiem var tikt atteikta.


title: Lieta C-303/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale/VR

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale/VR
      (Lieta C-303/19)
      (2019/C 288/18)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

         Pretsūdzības iesniedzējs: VR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2003/109/EK (1) (2003. gada 25. novembris) 11. panta 1. punkta d) apakšpunkts, kā arī vienlīdzīgas attieksmes starp pastāvīgajiem iedzīvotājiem un valsts pilsoņiem princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, uz kura pamata pretēji tam, kas paredzēts dalībvalsts pilsoņiem, no kodolģimenes locekļu skaita, lai aprēķinātu kodolģimenes pabalstu, tiek izslēgti darba ņēmēja, kurš ir pastāvīgais iedzīvotājs un trešās valsts valstspiederīgais, ģimenes locekļi, ja viņi dzīvo trešajā izcelsmes valstī?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp).


title: Lieta C-326/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — EB/Presidenza del Consiglio dei Ministri u.c.

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — EB/Presidenza del Consiglio dei Ministri u.c.
      (Lieta C-326/19)
      (2019/C 288/20)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EB

         Atbildētājas: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR, Università degli Studi Roma Tre

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, lai gan dalībvalstīm nav vispārēja pienākuma paredzēt darba līgumu uz noteiktu laiku pārveidošanu darba līgumā uz nenoteiktu laiku, Padomes Direktīvā 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku ietvertā pamatnolīguma (1) 5. klauzula ar nosaukumu “Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu”, ņemot vērā arī līdzvērtības principu, liedz tādu valsts tiesisku regulējumu kā 2015. gada 15. jūnija Leģislatīvā dekrēta Nr. 81 29. panta 2. punkta d) apakšpunkts un 4. punkts un 2001. gada 30. marta Leģislatīvā dekrēta Nr. 165 36. panta 2. punkts un 5. punkts, kas universitātes pētniekiem, kas ir pieņemti darbā ar līgumu uz noteiktu laiku, kura ilgums ir trīs gadi un kas ir pagarināms uz diviem gadiem saskaņā ar 2010. gada Likuma Nr. 240 24. panta 3. punkta a) apakšpunktu, aizliedz sekojošu darba tiesisko attiecību uz nenoteiktu laiku nodibināšanu?

                  2)

                  Vai, lai gan dalībvalstīm nav vispārēja pienākuma paredzēt darba līgumu uz noteiktu laiku pārveidošanu darba līgumā uz nenoteiktu laiku, Padomes Direktīvā 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku ietvertā pamatnolīguma 5. klauzula ar nosaukumu “Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu”, ņemot vērā arī līdzvērtības principu, aizliedz to, ka tādu valsts tiesisku regulējumu kā 2015. gada 15. jūnija Leģislatīvā dekrēta Nr. 81 29. panta 2. punkta d) apakšpunkts un 4. punkts un 2001. gada 30. marta Leģislatīvā dekrēta Nr. 165 36. panta 2. punkts un 5. punkts attiecīgās dalībvalsts tiesas piemēro tā, ka tiesības saglabāt darba tiesiskās attiecības ir piešķirtas personām, kuras valsts administrācija nodarbina saskaņā ar elastīgu darba līgumu, kam piemērojamas darba tiesību normas ar privāto tiesību raksturu, taču šīs tiesības netiek vispārīgi atzītas darbiniekiem, kurus šī administrācija nodarbina uz noteiktu laiku saskaņā ar administratīvajām tiesībām atbilstoši publiskajām tiesībām, jo valsts tiesiskajā regulējumā nav (iepriekš minēto valsts tiesību normu rezultātā) cita efektīva pasākuma, ar kuru sodīt par šādu ļaunprātīgu izmantošanu attiecībā pret pēdējām minētajām personām?

                  3)

                  Vai, lai gan dalībvalstīm nav vispārēja pienākuma paredzēt darba līgumu uz noteiktu laiku pārveidošanu darba līgumā uz nenoteiktu laiku, Padomes Direktīvā 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku ietvertā pamatnolīguma 5. klauzula ar nosaukumu “Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu”, ņemot vērā arī līdzvērtības principu, liedz [..] tādu valsts tiesisku regulējumu kā 2010. gada 30. decembra Likuma Nr. 240 24. panta 1. un 3. punkts, kurā ir paredzēta līgumu uz noteiktu laiku starp pētniekiem un universitātēm noslēgšana un pagarināšana kopā uz pieciem gadiem (trīs gadi ar iespējamo pagarinājumu uz diviem gadiem), ar nosacījumu, ka līguma noslēgšana notiek “programmā pieejamo resursu ietvaros, lai veiktu pētījumu, mācību, papildu mācību un studentu apkalpošanas darbības”, ka arī ar nosacījumu, ka līguma pagarināšana ir iespējama, ja ir iegūts “veikto mācību un pētniecisko darbību pozitīvs novērtējums”, nenosakot objektīvus un pārredzamus kritērijus, lai pārbaudītu, vai šādu līgumu noslēgšana un pagarināšana faktiski atbilst reālām vajadzībām, tās ir piemērotas izvirzītā mērķa sasniegšanai un ir vajadzīgas šim nolūkam, un tādējādi ietverot reālu risku, ka notiks šī veida līgumu ļaunprātīga izmantošana, pretrunā pamatnolīguma mērķim un lietderīgai iedarbībai?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).


title: Lieta C-476/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Kammarrätten i Göteborg (Zviedrija) — Allmänna ombudet hos Tullverket/Combinova AB

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Kammarrätten i Göteborg (Zviedrija) — Allmänna ombudet hos Tullverket/Combinova AB
      (Lieta C-476/19)
      (2019/C 288/42)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Kammarrätten i Göteborg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Allmänna ombudet hos Tullverket

         Atbildētāja: Combinova AB

         Prejudiciālie jautājumi

      Ievedmuitas vai izvedmuitas parāds, kas radies saskaņā ar 79. pantu, ir jādzēš saskaņā ar 124. panta 1. punkta k) apakšpunktu (1), ja muitas dienestiem ir sniegti pietiekami pierādījumi, ka preces nav izmantotas vai patērētas un ka tās ir izvestas no Savienības muitas teritorijas. Vai termins “izmantotas” nozīmē, ka preces tika pārstrādātas vai uzlabotas tiem mērķiem, kādiem uzņēmumam tika piešķirta atļauja attiecībā uz šīm precēm, vai arī šis termins attiecas uz izmantošanu, kas pārsniedz pārstrādi vai uzlabošanu? Vai ir nozīme tam, vai izmantošana notiek pirms vai pēc muitas parāda rašanās?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.).


title: Lieta C-483/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūnijā iesniedza Cour du travail de Liège (Beļģija) — Ville de Verviers/J

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūnijā iesniedza Cour du travail de Liège (Beļģija) — Ville de Verviers/J
      (Lieta C-483/19)
      (2019/C 288/43)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Liège

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ville de Verviers

         Atbildētājs:J

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai apstāklis, ka sociālie partneri saskaņā ar iepriekš minēto Nacionālās darba padomes atzinumu Nr. 1342 nolēma izmantot minētā pamatnolīguma 2. klauzulas [2. punkta] a) un b) apakšpunktā paredzēto iespēju veikt izslēgšanu no tā piemērošanas jomas, atbrīvo Beļģijas likumdevēju no pienākuma saistībā ar darba līgumiem, kas ir noslēgti īpašas publiskas vai publiskā sektora atbalstītas mācību, profesionālās integrācijas un pārkvalifikācijas programmas ietvaros, veikt precīzus, objektīvus un konkrētus pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri ir pieņemti darbā šajos subsidētajos amatos, tiek īstenoti minētā pamatnolīguma mērķi?

                  2)

                  Ja uz šo pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, proti, ja Beļģijas valsts saglabā saistības, izpildot Padomes Direktīvu 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par darbu uz noteiktu laiku (1), vai minētā pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkts nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā 1978. gada 3. jūlija Likuma par darba līgumiem 10. pants, kas pieļauj secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu izmantošanu, neievērojot šī paša likuma 10.a pantā paredzētos stingros maksimālā ilguma un pagarinājuma nosacījumus, ja publiskā sektora darba devējs konstatē “leģitīmus iemeslus”, kas minētajā likumā nav sīkāk precizēti, bet pamato šo laikā neierobežoto secīgo līgumu slēgšanu uz noteiktu laiku?

                  3)

                  Un, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai iepriekš minētā pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts pienākums valsts tiesai, kas izskata strīdu starp publiskā sektora darba devēju un darba ņēmēju, kuru tas ir pieņēmis darbā saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku, kuri ir noslēgti dažādu mācību, profesionālās integrācijas un pārkvalifikācijas programmu ietvaros, izvērtēt to secīgumu no tādu “objektīvu iemeslu” viedokļa, kas ir definēti Savienības Tiesas judikatūrā?

                  4)

                  Tādā gadījumā, vai “leģitīmi iemesli”, uz kuriem norāda šis publiskā sektora darba devējs, var tikt uzskatīti par “objektīviem iemesliem”, kas pamato šo noteikta laika darba līgumu secīgumu, lai gan nav ievēroti iepriekš minētajā 10.a pantā paredzētie nosacījumi, kuru nolūks ir, pirmkārt, novērst un apkarot secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu situācijās, kad tie tiek izmantoti, lai apmierinātu nevis pagaidu vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas sociālās kohēzijas vajadzības neaizsargātas iedzīvotāju grupas ietvaros, un, otrkārt, ņemt vērā īpašos mērķus, kam ir paredzēti profesionālās integrācijas līgumi, kuri tiek slēgti šīs sociālās nodarbinātības politikas ietvaros, ko ir izstrādājusi Beļģijas valsts un Valonijas reģions un kas ir tieši atkarīga no publiskajām subsīdijām?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).


title: Lieta C-490/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier/Société Fromagère du Livradois SAS

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/37

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier/Société Fromagère du Livradois SAS
      (Lieta C-490/19)
      (2019/C 288/44)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

         Atbildētāja: Société Fromagère du Livradois SAS

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Regulas Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) (2) attiecīgo 13. pantu 1. punkti ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir tikai aizliegts, ka trešā persona izmanto reģistrētu nosaukumu, vai arī tie ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir aizliegts ar cilmes vietas nosaukumu aizsargāta produkta tāds noformējums, it īpaši to raksturojošās formas vai izskata reprodukcija, kas var maldināt patērētāju par produkta patieso izcelsmi, pat ja reģistrētais nosaukums netiek izmantots?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV 2006, L 93, 12. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.)


title: Lieta C-633/17: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 29. aprīļa rīkojums (Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn, piedaloties: Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Linz-Land

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/37

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 29. aprīļa rīkojums (Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn, piedaloties: Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Linz-Land
      (Lieta C-633/17) (1)

      (2019/C 288/45)
      Tiesvedības valoda — vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta C-167/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 17. aprīļa rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote/Swissport Spain Aviation Services Lanzarote SL

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/38

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 17. aprīļa rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote/Swissport Spain Aviation Services Lanzarote SL
      (Lieta C-167/18) (1)

      (2019/C 288/46)
      Tiesvedības valoda — spāņu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-633/18 P: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 10. maija rīkojums — Apple Distribution International/Eiropas Komisija, ko atbalsta Francijas Republika

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/39

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 10. maija rīkojums — Apple Distribution International/Eiropas Komisija, ko atbalsta Francijas Republika
      (Lieta C-633/18 P) (1)

      (2019/C 288/49)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-563/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. jūlijā Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux, Harz-Metall GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 23. maija spriedumu lietā T-222/17 Recylex u.c./Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. jūlijā Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux, Harz-Metall GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 23. maija spriedumu lietā T-222/17 Recylex u.c./Komisija
      (Lieta C-563/19 P)
      (2019/C 312/10)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux, Harz-Metall GmbH (pārstāvji: M. Wellinger, advokāts, S. Reinart un K. Bongs, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Lietas dalībnieku prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 23. maija spriedumu lietā T-222/17, ciktāl ar to ir atstāts negrozīts naudas sods, kas apelācijas sūdzības iesniedzējām uzlikts ar apstrīdēto lēmumu (1), un tām piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzējām ir uzlikts naudas sods 26 739 000 EUR apmērā;

                  —

                  samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām uzliktā naudas soda apmēru līdz 5 877 732 EUR, pamatojoties uz visiem trim pamatiem, vai vismaz līdz 17 679 141 EUR, pamatojoties tikai uz pirmo pamatu, līdz 13 305 478 EUR, pamatojoties tikai uz otro pamatu, līdz 19 099 565 EUR, pamatojoties tikai uz trešo pamatu, līdz 8 228 824 EUR, pamatojoties uz pirmo un otro pamatu, līdz 12 627 958 EUR, pamatojoties uz pirmo un trešo pamatu, vai līdz 9 503 913 EUR, pamatojoties uz otro un trešo pamatu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā lietā, ieskaitot tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza trīs pamatus.

                  1)

                  Pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, pirmkārt, tādēļ, ka tā pamatojums ir nesaskanīgs un neskaidrs attiecībā uz juridisko kritēriju, kurš piemērojams daļēja atbrīvojuma piešķiršanai, un, otrkārt, tādēļ, ka, piemērojot juridisko kritēriju, pārsūdzētajā spriedumā ir acīmredzami sagrozīti pierādījumi un nav ievēroti noteikumi par pierādīšanas pienākumu.

                  2)

                  Pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo tajā ir nepareizi interpretēti un nepareizi piemēroti noteikumi par daļēju atbrīvojumu [no naudas soda] atbilstoši 2006. gada paziņojuma par sadarbību 26. punkta trešajai daļai.

                  3)

                  Pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, piemērojot 2006. gada paziņojuma par sadarbību III sadaļu, ciktāl tajā ir nospriests, ka uzņēmums, kurš otrais sniedz pierādījumus ar būtisku pievienoto vērtību, nevar aizstāt pirmo uzņēmumu, kurš ir sniedzis šādus pierādījumus, bet neatbilst nosacījumiem naudas soda apmēra samazināšanai.

         (1)  Komisijas 2017. gada 8. februāra Lēmums C(2017) 900 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu (Lieta AT.40018 — Automašīnu akumulatoru pārstrāde).


title: Lieta T-456/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — ITV/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/12

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — ITV/Komisija
      (Lieta T-456/19)
      (2019/C 312/13)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ITV plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāja) un ka prasītāja esot saņēmusi atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-473/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Diageo u.c./Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/18

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Diageo u.c./Komisija
      (Lieta T-473/19)
      (2019/C 312/17)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Diageo plc (Londona, Apvienotā Karaliste), UDV (SJ) Ltd (Londona), Diageo US Investments (Londona), Diageo UK Turkey Ltd (Londona) un Diageo Investment Holdings Ltd (Londons) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis atsauces sistēma jāizskata kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņemējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi arī kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītājus) un ka prasītāji esot saņēmuši atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).