title: Lieta T-133/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Off-White/EUIPO (“OFF-WHITE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “OFF-WHITE” reģistrācijas pieteikums – Daļējs reģistrācijas pieteikuma noraidījums – Absolūti atteikuma pamati – Aprakstošs raksturs – Atšķirtspējas neesamība – Krāsas nosaukums – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/32

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Off-White/EUIPO (“OFF-WHITE”)
      (Lieta T-133/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “OFF-WHITE” reģistrācijas pieteikums - Daļējs reģistrācijas pieteikuma noraidījums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Krāsas nosaukums - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
      (2020/C 287/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Off-White LLC (Springfield, Ilinoisa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāve: M. Decker, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Crawcour, J. Crespo Carrillo un H. O’Neill)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 14. decembra lēmumu lietā R 580/2018-2 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “OFF-WHITE” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2018. gada 14. decembra lēmumu lietā R 580/2018-2, ciktāl ar to atteikts grafisku apzīmējumu “OFF-WHITE” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 20. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, kā arī attiecībā uz šādām precēm, kas ietilpst 14. klasē: “pulksteņi; sienas pulksteņi; hronometriskie aparāti un ierīces, pulksteņu siksniņas, rokas un kabatas pulksteņu ietvari; pulksteņu kārbiņas, juvelierizstrādājumu lādītes” un “dārgakmeņi, pusdārgakmeņi”.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Off-White LLC tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas ir radušies apelācijas procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 139, 15.4.2019.


title: Lieta T-846/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 10. jūnija rīkojums – Golden Omega/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Muitas savienība – Kopējais muitas tarifs – Tarifu nomenklatūra – Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā – Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem – Individuāla skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/33

      Vispārējās tiesas 2020. gada 10. jūnija rīkojums – Golden Omega/Komisija
      (Lieta T-846/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Muitas savienība - Kopējais muitas tarifs - Tarifu nomenklatūra - Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā - Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2020/C 287/52)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Golden Omega, SA (Santjago, Čīle) (pārstāvis: S. Moolenaar, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: W. Roels un M. Salyková)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/1661 (2019. gada 24. septembris) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2019, L 251, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Golden Omega, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 61, 24.2.2020.


title: Lieta T-364/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūnijā – Dānija/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/33

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūnijā – Dānija/Komisija
      (Lieta T-364/20)
      (2020/C 287/53)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dānijas Karaliste (pārstāvji: J. Nymann-Lindegren un M. Wolff, pārstāvji, un R. Holdgaard un J. Pinborg, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2. pantu Eiropas Komisijas 2020. gada 20. marta Lēmumā par valsts atbalstu SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), kuru Dānija ir īstenojusi attiecībā uz Femern A/S, ciktāl tajā ir konstatēts, ka “pasākumi, kuri izpaužas kā kapitāla iepludināšana un valsts aizdevumu piešķiršana apvienojumā ar valsts galvojumiem par labu Femern A/S un kurus Dānija vismaz daļēji ir veikusi prettiesiski, ir uzskatāmi par valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē”;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: Komisija esot kļūdījusies, konstatēdama, ka Femern A/S finansēšana ir uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
                  Pirmais pamats ir iedalīts četrās daļās.
                  Prasītāja apgalvo, ka, pirmkārt, Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā lēmuma 190.–194. apsvērumā konstatējot, ka Femern A/S darbības nav uzskatāmas par valsts varas īstenošanu. Šajā ziņā prasītāja apgalvo:

                              —

                              ka metode, kuru Komisija ir izmantojusi 190.–194. apsvērumā, lai novērtētu, vai Femern A/S darbības ir uzskatāmas par valsts varas īstenošanu, ir pretrunā LESD 107. panta 1. punktam;

                              —

                              ka, novērtējot, vai Femern A/S darbības ir uzskatāmas par valsts varas īstenošanu un šā iemesla dēļ neietilpst valsts atbalstu un konkurenci reglamentējošo ES noteikumu piemērošanas jomā, Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka ir būtiski, vai pastāv privāti operatori, kuru aktivitātes varētu tikt uzskatītas par alternatīvām Femern A/S aktivitātēm un kuri uzskata sevi par konkurentiem attiecībā uz Femern A/S aktivitātēm, un

                              —

                              ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot konkrēti to, ka Femern A/S aktivitātes attiecībā uz abu krastu savienojuma plānošanu, būvniecību un ekspluatāciju nav uzskatāmas par valsts varas īstenošanu.

                        Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā lēmuma 193. apsvērumā konstatējot, ka Femern A/S piedāvā transporta pakalpojumus tirgū, tajā konkurēdama ar citiem.
                  Treškārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā lēmuma 192.–194. un 196. apsvērumā konstatējot, ka Femern A/S ir “saimnieciskās darbības subjekts”, kura darbības pamatā ir “saimnieciska loģika” un kurš šo fiksēto savienojumu “komerciāli ekspluatē”.
                  Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā lēmuma 233.–240. apsvērumā konstatējot, ka Femern A/S finansēšana iespējami kropļo konkurenci un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.

                  2.

                  Otrais pamats: Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka Femern A/S veic saimniecisku darbību konkurencē ar citiem, kamēr vēl fiksētais savienojums nav nodots ekspluatācijā.
                  Šā pamata atbalstam prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā lēmuma 198. punktā konstatējot, ka Femern A/S finansēšana ir uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē jau no būvniecības uzsākšanas brīža.


title: Lieta T-420/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT8”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/35

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT8”)
      (Lieta T-420/20)
      (2020/C 287/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un M. Maier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Huawei Technologies Co. Ltd (Shenzhen, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GT8” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 738 281

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 24. aprīļa lēmums lietā R 1611/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika specifiski identificēta konkrētā sabiedrības daļa;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā pierādījumi par to, kā konkrētā sabiedrības daļa visticamāk uztvers agrāko Eiropas Savienības preču zīmi;

                  —

                  iebildumu, kas pamatoti ar iepriekš minēto 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 5. punktu, citu elementu neņemšana vērā;

                  —

                  valsts tiesiskā regulējuma nepiemērošana saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punktu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā citi elementi saskaņā ar tiesisko regulējumu par maldinošu izmantošanu.


title: Lieta T-421/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT3”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/36

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT3”)
      (Lieta T-421/20)
      (2020/C 287/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un M. Maier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Huawei Technologies Co. Ltd (Shenzhen, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GT3” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 738 264

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 24. aprīļa lēmums lietā R 1609/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika specifiski identificēta konkrētā sabiedrības daļa;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā pierādījumi par to, kā konkrētā sabiedrības daļa visticamāk uztvers agrāko Eiropas Savienības preču zīmi;

                  —

                  iebildumu, kas pamatoti ar iepriekš minēto 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 5. punktu, citu elementu neņemšana vērā;

                  —

                  valsts tiesiskā regulējuma nepiemērošana saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punktu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā citi elementi saskaņā ar tiesisko regulējumu par maldinošu izmantošanu.


title: Lieta T-422/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT5”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/37

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT5”)
      (Lieta T-422/20)
      (2020/C 287/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un M. Maier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Huawei Technologies Co. Ltd (Shenzhen, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GT5” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 738 272

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 24. aprīļa lēmums lietā R 1600/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika specifiski identificēta konkrētā sabiedrības daļa;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā pierādījumi par to, kā konkrētā sabiedrības daļa visticamāk uztvers agrāko Eiropas Savienības preču zīmi;

                  —

                  iebildumu, kas pamatoti ar iepriekš minēto 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 5. punktu, citu elementu neņemšana vērā;

                  —

                  valsts tiesiskā regulējuma nepiemērošana saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punktu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā citi elementi saskaņā ar tiesisko regulējumu par maldinošu izmantošanu.


title: Lieta T-423/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT9”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/38

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Huawei Technologies (“GT9”)
      (Lieta T-423/20)
      (2020/C 287/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un M. Maier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Huawei Technologies Co. Ltd (Shenzhen, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GT9” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 738 298

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 24. aprīļa lēmums lietā R 1610/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika specifiski identificēta konkrētā sabiedrības daļa;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā pierādījumi par to, kā konkrētā sabiedrības daļa visticamāk uztvers agrāko Eiropas Savienības preču zīmi;

                  —

                  iebildumu, kas pamatoti ar iepriekš minēto 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 5. punktu, citu elementu neņemšana vērā;

                  —

                  valsts tiesiskā regulējuma nepiemērošana saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punktu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums, jo netika ņemti vērā citi elementi saskaņā ar tiesisko regulējumu par maldinošu izmantošanu.


title: Lieta T-434/20: Prasība, kas celta 2020. gada 9. jūlijā – Włodarczyk/EUIPO – Ave Investment (“dziandruk”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 9. jūlijā – Włodarczyk/EUIPO – Ave Investment (“dziandruk”)
      (Lieta T-434/20)
      (2020/C 287/58)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Piotr Włodarczyk (Pabianice, Polija) (pārstāvis: M. Bohaczewski, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ave Investment sp. z o.o. (Pabianice, Polija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme sarkanā un pelēkā krāsā “dziandruk” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 15 742 091

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 8. maija lēmums lietā R 2192/2019-4

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājam radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā arī procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomē;

                  —

                  pakārtoti, piespriest Ave Investment atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājam radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā arī procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-451/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūlijā – Facebook Ireland/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūlijā – Facebook Ireland/Komisija
      (Lieta T-451/20)
      (2020/C 287/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Facebook Ireland Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: D. Jowell, QC, D. Bailey, Barrister, J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria, M. Quayle, Solicitors un T. Oeyen, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt izmeklēšanas Lietā AT.40628 – Facebook prakse saistībā ar datiem – ietvaros 2020. gada 4. maijā, pamatojoties uz Padomes Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktu, pieņemto Komisijas Lēmumu C(2020) 3011 final, kas prasītājai paziņots 2020. gada 5. maijā;

                  —

                  pakārtoti: i) daļēji atcelt pārsūdzētā lēmuma par datiem 1. pantu, ciktāl ar to ir prettiesiski pieprasīti izmeklēšanai nenozīmīgi iekšējie dokumenti; un/vai ii) daļēji atcelt pārsūdzētā lēmuma par datiem 1. pantu, lai ļautu neatkarīgiem, EEZ teritorijā kvalifikāciju ieguvušiem advokātiem pašrocīgi pārbaudīt pārsūdzētajā lēmumā par datiem minētos dokumentus, lai novērstu to, ka ir jāiesniedz izmeklēšanai acīmredzami nenozīmīgi dokumenti un/vai personīgi dokumenti; un/vai iii) daļēji atcelt pārsūdzētā lēmuma par datiem 1. pantu, ciktāl ar to ir prettiesiski pieprasīts iesniegt nenozīmīgus dokumentus, kuri pēc būtības ir personīgi un/vai privāti;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā par datiem nav pietiekoši skaidri vai konsekventi norādīts Komisijas izmeklēšanas priekšmets – tas esot pretrunā Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta un Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. panta prasībām un tiesiskās noteiktības principam un līdz ar to neesot ievērotas Facebook tiesības uz aizstāvību un tiesības uz labu pārvaldību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā par datiem ar to, ka ir pieprasīts iesniegt dokumentus, kuru absolūtais vairākums ir pilnīgi nenozīmīgi un/vai personīgi dokumenti, nav ievērots Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktā atspoguļotais nepieciešamības princips un/vai Facebook tiesības uz aizstāvību un/vai ka tas ir uzskatāms par pilnvaru nepareizu izmantošanu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā par datiem ar to, ka ir pieprasīts iesniegt tik daudzus pilnīgi nenozīmīgus un personīgus dokumentus (piemēram, saraksti saistībā ar medicīnas jautājumiem attiecībā uz darbiniekiem un viņu ģimenēm; saraksti saistībā ar apbedīšanu; dokumentus saistībā ar testamentiem, aizbildnību, bērnu aprūpi un personiskiem finansiāliem ieguldījumiem; pieteikumus pieņemšanai darbā un atsauksmes; iekšējos novērtējumus un dokumentus, kuros novērtēti drošības riski attiecībā uz Facebook mītni un darbiniekiem), nav ievērotas pamattiesības, proti, tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un tiesības uz labu pārvaldību, kā arī samērīguma princips. Tādējādi pārsūdzētajā lēmumā par datiem neesot ievērotas pamattiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, kuras ir aizsargātas Pamattiesību hartas 7. pantā. Pārsūdzētajā lēmumā par datiem neesot ievērots arī samērīguma princips, jo tam esot pārmērīgi plašs tvērums un tas neesot pietiekoši orientēts uz Komisijas izmeklēšanas priekšmetu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā par datiem nav paskaidrots, kādēļ tā meklēšanas indikatoros ir norādīti tikai dokumenti, kas nepieciešami un nozīmīgi Komisijas izmeklēšanai, kādēļ ārējiem, EEZ teritorijā kvalifikāciju ieguvušiem advokātiem nav atļauts pārbaudīt to nozīmīgumu un kādēļ nav nodrošināta juridiski saistoši izmantojama datu telpa personīgiem un/vai pilnīgi nenozīmīgiem dokumentiem, un ka līdz ar to šis lēmums esot balstīts uz nepietiekamu argumentāciju, kas esot pretrunā Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam un LESD 296. pantam.


title: Lieta T-452/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūlijā – Facebook Ireland/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/40

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūlijā – Facebook Ireland/Komisija
      (Lieta T-452/20)
      (2020/C 287/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Facebook Ireland Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: D. Jowell, QC, D. Bailey, Barrister, J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria, M. Quayle, Solicitors un T. Oeyen, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Komisijas 2020. gada 4. maija Lēmuma C(2020) 3013 final (Lieta AT.40684 – Facebook Marketplace) 1. pantu, ciktāl ar to ir pieprasīti I.B pielikumā minētie iekšējie dokumenti;

                  —

                  pakārtoti: i) daļēji atcelt pārsūdzētā lēmuma par Marketplace 1. pantu, ciktāl ar to ir prettiesiski pieprasīti nenozīmīgi dokumenti; un/vai ii) daļēji atcelt pārsūdzētā lēmuma par Marketplace 1. pantu, lai ļautu neatkarīgiem, ES teritorijā kvalifikāciju ieguvušiem advokātiem pārbaudīt ar Marketplace saistītajā dokumentu pieprasījumā minēto dokumentu nozīmīgumu, lai novērstu to, ka ir jāiesniedz izmeklēšanai acīmredzami nenozīmīgi dokumenti un/vai personīgi dokumenti; un/vai iii) daļēji atcelt pārsūdzētā lēmuma par Marketplace 1. pantu, ciktāl ar to ir prettiesiski pieprasīts iesniegt nenozīmīgus dokumentus, kuri pēc būtības ir personīgi vai privāti;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā par Marketplace ar to, ka ir pieprasīts iesniegt dokumentus, kuru absolūtais vairākums ir pilnīgi nenozīmīgi un/vai personīgi dokumenti, nav ievērots Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktā atspoguļotais nepieciešamības princips un/vai Facebook tiesības uz aizstāvību un/vai ka tas ir uzskatāms par pilnvaru nepareizu izmantošanu. Tādējādi Komisija, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktu, esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai kļūdu vērtējumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā ar to, ka ir pieprasīts iesniegt tik daudzus dokumentus (piemēram, darbinieku saraksti par veselības jautājumiem; saraksti saistībā ar apbedīšanu; dokumentus saistībā ar ieguldījumiem personiskā īpašumā; pieteikumus pieņemšanai darbā; iekšējos novērtējumus un dokumentus, kuros novērtēti drošības riski attiecībā uz Facebook vadošo darbinieku ģimenes locekļiem), nav ievērotas pamattiesības, proti, tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un tiesības uz labu pārvaldību, kā arī samērīguma princips.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā par Marketplace nav paskaidrots, kādēļ tā meklēšanas indikatoros ir norādīti tikai dokumenti, kas nepieciešami un nozīmīgi Komisijas izmeklēšanai, kādēļ ārējiem, ES teritorijā kvalifikāciju ieguvušiem advokātiem nav atļauts pārbaudīt to nozīmīgumu un kādēļ nav nodrošināta juridiski saistoši izmantojama datu telpa personīgiem un/vai pilnīgi nenozīmīgiem dokumentiem, un ka līdz ar to šis lēmums esot balstīts uz nepietiekamu argumentāciju, kas esot pretrunā Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam un LESD 296. pantam.


title: Lieta T-453/20: Prasība, kas celta 2020. gada 14. jūlijā – KZ/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/41

      Prasība, kas celta 2020. gada 14. jūlijā – KZ/Komisija
      (Lieta T-453/20)
      (2020/C 287/61)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: KZ (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt amatā paaugstināto ierēdņu sarakstu, kas pieņemts ar 2019. gada 14. novembra administratīvo informāciju Nr. 32-2019/14.11.2019, jo tajā nav iekļauts prasītāja vārds un uzvārds;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu vienīgu pamatu, ar ko izvirzīta iebilde par prettiesiskumu attiecībā pret Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “noteikumi”) 45. panta vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem (turpmāk tekstā – “VĪN”). Prasītājs iebilst pret Komisijas pausto interpretāciju, ka noteikumu 40. panta 3. punkts nozīmējot, ka ierēdnis, kas dienā, kurā iecēlējinstitūcija pieņēmusi lēmumu par paaugstināšanu amatā, atradies atvaļinājumā personisku iemeslu dēļ, nav tiesīgs piedalīties līdz ar to pabeigtajā paaugstināšanā amatā. Gluži pretēji – prasītājs norāda uz noteikumu 40. panta 3. punkta teleoloģisko un sistēmisko interpretāciju un pauž uzskatu, ka Komisija ar savu interpretāciju nav ievērojusi tiesības uz paaugstināšanu amatā noteikumu 45. panta izpratnē. Prasītājs uzskata, ka Komisija nav ievērojusi arī tiesiskās drošības principu un to noteikumu normu saskaņotības principu, kuru sistēmā VĪN ietilpst, un vienlīdzīgas attieksmes principu karjeras virzības kontekstā, kas esot jāievēro, piemērojot noteikumu 5. panta 5. punktu. Visbeidzot, viņš pārmet, ka VĪN īstenošanai trūkst loģikas un samērīgu seku.


title: Lieta T-454/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. jūlijā – Garment Manufacturers Association in Cambodia/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/42

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. jūlijā – Garment Manufacturers Association in Cambodia/Komisija
      (Lieta T-454/20)
      (2020/C 287/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Garment Manufacturers Association in Cambodia (Pnompeņa, Kambodža) (pārstāvji: C. Ziegler un S. Monti, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2020/550 (2020. gada 12. februāris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 978/2012 II un IV pielikumu attiecībā uz Regulas (ES) Nr. 978/2012 1. panta 2. punktā minēto režīmu pagaidu atcelšanu konkrētiem Kambodžas Karalistes izcelsmes produktiem, proti, saistībā ar VPS preferenču pagaidu atcelšanu attiecībā uz visiem muitas kodiem, kuri ietekmē GMAC locekļus, t. i., 1. panta 1) punktā iekļautajā tabulā minētajiem HS kodiem un visiem 1. panta 2) punktā iekļautajā tabulā minētajiem HS muitas kodiem, izņemot HS kodu 1212 93;

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā regulā ir pārkāpts samērīguma princips un nav izpildīta prasība, ka Savienības politikas un darbību starpā jābūt saskaņotībai. Komisija neesot pienācīgi novērtējusi, cik samērīga ir muitas preferenču daļēja pagaidu atcelšana attiecībā uz Kambodžas apģērba, apavu un ceļojumu nozari.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas prasītājas procesuālās tiesības, jo Komisija nav norādījusi pienācīgu pamatojumu, kā prasīts LESD 296. panta otrajā daļā – tas savukārt esot uzskatāms par tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu.


title: Lieta T-459/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“GEOGRAPHICAL NORWAY EXPEDITION”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“GEOGRAPHICAL NORWAY EXPEDITION”)
      (Lieta T-459/20)
      (2020/C 287/65)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Francija) (pārstāvji: T. de Haan un A. Sion, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: VF International Sagl (Stabio, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgās strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “GEOGRAPHICAL NORWAY EXPEDITION” melnā, pelēkbrūnā, sarkanā un baltā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 860 834

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process
      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 6. aprīļa lēmums lietā R 664/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas pirmajā padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kas izriet no kļūdaina vērtējuma par to, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība.


title: Lieta T-460/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“Geographical Norway”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/45

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“Geographical Norway”)
      (Lieta T-460/20)
      (2020/C 287/66)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Francija) (pārstāvji: T. de Haan un A. Sion, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: VF International Sagl (Stabio, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Geographical Norway” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 10 015 352
      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 6. aprīļa lēmums lietā R 662/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas pirmajā padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kas izriet no kļūdaina vērtējuma par to, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība.


title: Lieta C-304/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 10. jūlijā Kerry Luxembourg Sàrl iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 29. aprīļa spriedumu lietā T-108/19 Kerry Luxembourg/EUIPO

text:
               11.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/4

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 10. jūlijāKerry Luxembourg Sàrl iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 29. aprīļa spriedumu lietā T-108/19 Kerry Luxembourg/EUIPO

      (Lieta C-304/20 P)
      (2021/C 9/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Kerry Luxembourg Sàrl (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2020. gada 29. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Kerry Luxembourg Sàrl pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-820/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 11. novembra spriedums – Totalizator Sportowy/EUIPO – Lottoland Holdings (“Lottoland”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Lottoland” – Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “LOTTO” un “Lotto” – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “lotto” – Daļējas spēkā neesamības atzīšana – Relatīvs atteikuma pamats – Kaitējuma reputācijai neesamība – Attiecīgo preču zīmju saiknes neesamība – Regulas (EK) Nr. 2017/1001 8. panta 5. punkts un 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

text:
               11.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/18

      Vispārējās tiesas 2020. gada 11. novembra spriedums – Totalizator Sportowy/EUIPO – Lottoland Holdings (“Lottoland”)
      (Lieta T-820/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Lottoland” - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “LOTTO” un “Lotto” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “lotto” - Daļējas spēkā neesamības atzīšana - Relatīvs atteikuma pamats - Kaitējuma reputācijai neesamība - Attiecīgo preču zīmju saiknes neesamība - Regulas (EK) Nr. 2017/1001 8. panta 5. punkts un 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
      (2021/C 9/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Totalizator Sportowy sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāve: B. Matusiewicz-Kulig, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: P. Sipos un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Lottoland Holdings Ltd (Ocean Village, Gibraltārs) (pārstāve: A. Gérard, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 97/2019–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Totalizator Sportowy un Lottoland Holdings.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Totalizator Sportowy sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta C-382/19 P: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 12. novembra spriedums – Ralph Pethke/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija – Civildienests – Ierēdnis – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) dienestu iekšēja pārstrukturēšana – Iecelšana citā amatā – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 7. pants – Slēpts sods – Dienesta intereses – Darba līdzvērtība – Pienākums norādīt pamatojumu – Faktu sagrozīšana – Psiholoģiska vardarbība – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 12.a pants)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/6

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 12. novembra spriedums – Ralph Pethke/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-382/19 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdnis - Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) dienestu iekšēja pārstrukturēšana - Iecelšana citā amatā - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 7. pants - Slēpts sods - Dienesta intereses - Darba līdzvērtība - Pienākums norādīt pamatojumu - Faktu sagrozīšana - Psiholoģiska vardarbība - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 12.a pants)
      (2021/C 19/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ralph Pethke (pārstāvis: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė un B. Wägenbaur, Rechtsanwälte)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Ralph Pethke sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 337, 7.10.2019.


title: Lieta C-427/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 12. novembra spriedums (Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Bulstrad Vienna Insurance Group” АD/Olympic Insurance Company Ltd (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2009/138/EK – 274. pants – Apdrošināšanas sabiedrību likvidācijas procesam piemērojamās tiesības – Apdrošināšanas sabiedrības licences anulēšana – Pagaidu likvidatora noteikšana – Jēdziens “lēmums sākt apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procesu” – Tiesas nolēmuma sākt likvidācijas procesu izcelsmes dalībvalstī neesamība – Tiesvedību apturēšana pret attiecīgo apdrošināšanas sabiedrību citās dalībvalstīs, kas nav tās izcelsmes dalībvalsts)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 12. novembra spriedums (Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Bulstrad Vienna Insurance Group” АD/Olympic Insurance Company Ltd

      (Lieta C-427/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2009/138/EK - 274. pants - Apdrošināšanas sabiedrību likvidācijas procesam piemērojamās tiesības - Apdrošināšanas sabiedrības licences anulēšana - Pagaidu likvidatora noteikšana - Jēdziens “lēmums sākt apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procesu” - Tiesas nolēmuma sākt likvidācijas procesu izcelsmes dalībvalstī neesamība - Tiesvedību apturēšana pret attiecīgo apdrošināšanas sabiedrību citās dalībvalstīs, kas nav tās izcelsmes dalībvalsts)
      (2021/C 19/08)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “Bulstrad Vienna Insurance Group” АD

         Atbildētāja: Olympic Insurance Company Ltd

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/58/ES (2013. gada 11. decembris), 274. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentās iestādes pieņemtais lēmums anulēt attiecīgās apdrošināšanas sabiedrības licenci un iecelt tai pagaidu likvidatoru var būt “lēmums sākt apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procesu” šā panta izpratnē vienīgi tad, ja šīs apdrošināšanas sabiedrības piederības dalībvalsts tiesībās ir paredzēts vai nu, ka pagaidu likvidators ir tiesīgs realizēt minētās apdrošināšanas sabiedrības aktīvus un izmaksāt tās kreditoriem no šīs realizācijas iegūtos līdzekļus, vai arī – ka šīs pašas apdrošināšanas sabiedrības licences anulēšanas sekas ir tādas, ka automātiski tiek sākts likvidācijas process, un šajā ziņā atsevišķai iestādei nav jāpieņem formāls lēmums.

                  2)

                  Direktīvas 2009/138, kas grozīta ar Direktīvu 2013/58, 274. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nav izpildīti nosacījumi, kas ir izvirzīti, lai lēmums par apdrošināšanas sabiedrības licences anulēšanu un pagaidu likvidatora iecelšanu šim uzņēmumam būtu “lēmums sākt apdrošināšanas sabiedrības likvidācijas procesu” šā panta izpratnē, minētajā pantā nav ietverts citu dalībvalstu tiesu pienākums piemērot attiecīgās apdrošināšanas sabiedrības piederības dalībvalsts tiesības, kurās ir paredzēts apturēt visas tiesvedības, kas ir sāktas attiecībā uz šo sabiedrību.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-338/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. jūlijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polija) – Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty/D.P.

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. jūlijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polija) – Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty/D.P.
      (Lieta C-338/20)
      (2021/C 19/19)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty

         Atbildētājs: D.P.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tāda lēmuma izsniegšana soda saņēmējam, kuram nav pievienots tā tulkojums adresātam saprotamā valodā, ļauj izpildes valsts iestādei atteikties to izpildīt, pamatojoties uz tiesību normām, ar kurām tika transponēts Pamatlēmuma 2005/214/TI (1) 20. panta 3. punkts, tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpuma dēļ?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2005/214/TI (2005. gada 24. februāris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām (OV 2005, L 76, 16.–30. lpp.).


title: Lieta C-513/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. oktobrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Autoridade Tributária e Aduaneira/Termas Sulfurosas de Alcafache SA

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. oktobrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Autoridade Tributária e Aduaneira/Termas Sulfurosas de Alcafache SA

      (Lieta C-513/20)
      (2021/C 19/22)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Termas Sulfurosas de Alcafache SA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai maksājumi – kas veikti par to, ka tiek iekārtots katra lietotāja medicīnisko karti ietverošs personīgais dosjē, kas dod tiesības iegādāties “klasiskās ūdensdziedniecības procedūras” – ir ietverami PVN direktīvas (1) 132. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā jēdzienā “cieši saistītas darbības” un līdz ar to uzskatāmi par atbrīvotiem no PVN?

         (1)  Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-518/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – XP/Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – XP/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

      (Lieta C-518/20)
      (2021/C 19/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzējs: XP

         Atbildētāja revīzijas tiesvedībā: St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2003/88 (1) 7. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma kā BUrlG 7. panta 3. punkta interpretācija, atbilstoši kurai līdz šim neizmantotās tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu darba ņēmējam, kuram ar veselību saistītu iemeslu dēļ iestājas pilnīgs darbspēju zudums gadā, par kuru atvaļinājums ir piešķirts, kurš pirms darbspēju zuduma sākuma, vēl būtu varējis izmantot atvaļinājumu – vismaz daļēji –, nepārtraukta, nepārejoša, pastāvīga darbspēju zuduma gadījumā zūd 15 mēnešus pēc gada beigām, par kuru atvaļinājums ir piešķirts, arī tajā gadījumā, kad darba devējs faktiski ar attiecīgu uzaicinājumu un informēšanu faktiski nav devis darba ņēmējam iespēju izmantot savas tiesības uz atvaļinājumu?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai šādos apstākļos pastāvīga, pilnīga darbspēju zuduma gadījumā nav iespējams, ka termiņš beidzas vēlāk?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-536/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lietuva) – UAB Tiketa/M. Š., VšĮ Baltic Music

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lietuva) – UAB Tiketa/M. Š., VšĮ Baltic Music

      (Lieta C-536/20)
      (2021/C 19/26)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos Aukščiausiojo Teismo

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: UAB Tiketa

         Citas puses kasācijas tiesvedībā: M. Š., VšĮ Baltic Music

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai tirgotāja jēdziens, kas definēts Direktīvas 2011/83 (1) 2. panta 2. punktā, ir jāsaprot kā tāds, kas nozīmē, ka personu, kura rīkojas kā starpnieks, patērētājam iegādājoties biļeti, var uzskatīt par tirgotāju, kuram ir saistoši Direktīvā 2011/83 noteiktie pienākumi, un, attiecīgi, par līgumslēdzēja pusi pirkuma līgumā vai pakalpojumu sniegšanas līgumā, pret kuru patērētājs var iesniegt sūdzību vai celt prasību?

                              1.1.

                              Vai, interpretējot Direktīvas 2011/83 2. panta 2. punktā definēto tirgotāja jēdzienu, ir nozīme tam, vai persona, kura, patērētājam iegādājoties biļeti, darbojas kā starpnieks, pirms patērētājs ir uzņēmies distances līguma saistības, ir skaidrā un labi saprotamā veidā šim patērētājam sniegusi visu informāciju par galveno tirgotāju, kā tas ir paredzēts Direktīvas 2011/83 6. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā?

                              1.2.

                              Vai jāuzskata, ka starpniecības fakts ir nodots atklātībā gadījumā, kad persona, kura ir iesaistīta biļetes iegādes procesā, pirms patērētājs ir uzņēmies distances līguma saistības, ir norādījusi galvenā tirgotāja nosaukumu un juridisko formu, kā arī informāciju, ka galvenais tirgotājs uzņemas visu atbildību par pasākumu, tā kvalitāti un saturu, kā arī šajā saistībā sniegto informāciju, un norāda, ka tā darbojas vienīgi kā biļešu izplatītājs un ir oficiālais komercaģents?

                              1.3.

                              Vai Direktīvas 2011/83 2. panta 2. punktā definētais tirgotāja jēdziens ir jāsaprot tādējādi, ka, ņemot vērā divpusējo pakalpojumu (biļešu izplatīšana un pasākuma organizēšana), tiesiskās attiecības starp līgumslēdzēja pusēm, gan biļešu pārdevēju, gan pasākuma organizētāju var uzskatīt par tirgotājiem, proti, līgumslēdzēja pusēm patērētāja līgumā?

                  2.

                  Vai prasība sniegt informāciju un minēto informāciju padarīt pieejamu patērētājam vienkāršā un skaidri saprotamā valodā, kā tas ir noteikts Direktīvas 2011/83 8. panta 1. punktā, ir jāsaprot un jāpiemēro tādējādi, ka pienākums informēt patērētāju tiek uzskatīts par pienācīgi izpildītu tad, ja šāda informācija ir sniegta starpnieka noteikumos par pakalpojumu sniegšanu, kas patērētājam ir pieejama tīmekļa vietnē tiketa.lt, pirms patērētājs veic maksājumu, tam apstiprinot, ka viņš ir iepazinies ar starpnieka noteikumiem par pakalpojuma sniegšanu un apņemas tos ievērot kā daļu no darījuma noteikumiem, kas tiks noslēgts, izmantojot tā saukto “klikšķis-nosūtīts” (click-wrap) vienošanos, proti, aktīvi atzīmējot īpašu aili tiešsaistes sistēmā un noklikšķinot uz īpašu saiti?

                              2.1.

                              Vai, interpretējot un piemērojot šo prasību, ir nozīme tam, ka šī informācija netiek sniegta uz pastāvīga informācijas nesēja un ka nav vēlāka apstiprinājuma par līgumu, kurā būtu ietverta visa atbilstoši Direktīvas 2011/83 6. panta 1. punktam nepieciešamā informācija uz pastāvīga informācijas nesēja, kā tas ir pieprasīts Direktīvas 2011/83 8. panta 7. punktā?

                              2.2.

                              Vai saskaņā ar Direktīvas 2011/83 6. panta 5. punktu informācija, kas ir sniegta starpnieka noteikumos par pakalpojuma sniegšanu, ir distances līguma neatņemama daļa, neatkarīgi no tā, ka šī informācija nav sniegta uz pastāvīga informācijas nesēja un/vai ka nav vēlāka apstiprinājuma par līgumu uz pastāvīga informācijas nesēja?

         (1)  OV 2011, L 304, 64. lpp.


title: Lieta C-554/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-554/20)
      (2021/C 19/41)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē:

                              a)

                              1. panta 3. punktu, ciktāl ar to Regulas 1071/2009 (1) 5. pantam tiek pievienots 1. punkta b) un g) apakšpunkts,

                              b)

                              2. panta 4. punkta a) apakšpunktu, ar ko Regulas 1072/2009 (2) 8. pantam tiek pievienots 2.a punkts,

                              c)

                              2. panta 5. punkta b) apakšpunktu, ar ko Regulas 1072/2009 10. pantam tiek pievienots 7. punkts,

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka apstrīdētās Regulas 2020/1055 tiesību normas nevar tikt nodalītas no pārējās regulas, nemainot tās būtību, Polijas Republika lūdz atcelt Regulu 2020/1055 pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Polijas Republika attiecībā uz apstrīdētajām Regulas 2020/1055 tiesību normām izvirza šādus pamatus:

                  1)

                  attiecībā uz 1. panta 3. punktu, ciktāl ar to Regulas 1071/2009 5. pantam tiek pievienots 1. punkta b) apakšpunkts:

                              a)

                              pamats par samērīguma principa (LES 5. panta 4. punkts), LESD 91. panta 2. punkta un 94. panta pārkāpumu tādēļ, ka tika ieviests pienākums transportlīdzekļiem atgriezties vienā no saimnieciskās darbības centriem ik pēc astoņām nedēļām;

                              b)

                              pamats par LESD 11. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. panta pārkāpumu tādēļ, ka nav ievērotas vides aizsardzības prasības;

                  2)

                  attiecībā uz 1. panta 3. punktu, ciktāl ar to Regulas 1071/2009 5. pantam tiek pievienots 1. punkta g) apakšpunkts:

                              a)

                              pamats par samērīguma principa pārkāpumu (LES 5. panta 4. punkts), ieviešot patvaļīgas prasības attiecībā uz transportlīdzekļu skaitu, kam ir jābūt autopārvadātāju rīcībā, kā arī prasības par transportlīdzekļa vadītāju izmitināšanu kādā saimnieciskās darbības centrā dalībvalstī, kurā tie veic uzņēmējdarbību,

                              b)

                              pamats par tiesiskās drošības principa pārkāpumu, ieviešot neprecīzas prasības attiecībā uz transportlīdzekļu skaitu, kam ir jābūt autopārvadātāju rīcībā, kā arī prasības par transportlīdzekļa vadītāju izmitināšanu kādā saimnieciskās darbības centrā dalībvalstī, kurā tie veic uzņēmējdarbību,

                              c)

                              pamats par LESD 11. panta un Hartas 37. panta pārkāpumu tādēļ, ka nav ievērotas vides aizsardzības prasības;

                  3)

                  attiecībā uz 2. panta 4. punkta a) apakšpunktu:

                              a)

                              pamats par samērīguma principa (LES 5. panta 4. punkts), LESD 91. panta 2. punkta un 94. panta pārkāpumu tādēļ, ka tika ieviests obligāts pārtraukums, īstenojot kabotāžas pārvadājumus,

                              b)

                              pamats par LESD 11. panta un Hartas 37. panta pārkāpumu tādēļ, ka nav ievērotas vides aizsardzības prasības;

                  4)

                  attiecībā uz 2. panta 5. punkta b) apakšpunktu:

                              a)

                              pamats par samērīguma principa (LES 5. panta 4. punkts), LESD 91. panta 2. punkta un 94. panta pārkāpumu tādēļ, ka dalībvalstīm ļauts ieviest ierobežojumus attiecībā uz kabotāžas pārvadājumu izpildi sākuma vai beigu autoceļa posmos, kas veido kombinēto pārvadājumu starp dalībvalstīm daļu;

                              b)

                              pamats par LESD 11. panta un Hartas 37. panta pārkāpumu tādēļ, ka nav ievērotas vides aizsardzības prasības.
                              Polijas Republika it īpaši apgalvo, ka ar apstrīdētajām tiesību normām tiek pārkāpts samērīguma princips. Nosakot neatbilstošus kritērijus, kas ir izšķiroši, lai noteiktu ierobežojumus iespējai veikt kabotāžas pārvadājumus un trešo valstu pārvadājumus, pārvadātājiem esot uzlikti pārmērīgi pienākumi, kas negatīvi ietekmējot ne tikai konkrēto uzņēmēju situāciju, transporta pakalpojumu tirgu, bet arī vidi un transportlīdzekļu ekspluatāciju.
                              Apstrīdēto tiesību normu piemērošanas negatīvo ietekmi it īpaši izjūtot uzņēmēji valstīs, kas atrodas ārpus Eiropas Savienības centra. Vienlaikus pieņemtais risinājums neesot objektīvi pamatots, ņemot vērā transportlīdzekļu vadītāju situāciju. Tāpat tas arī neatspoguļojot regulēto pakalpojumu īpašo raksturu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1071/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka kopīgus noteikumus par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem un atceļ Padomes Direktīvu 96/26/EK; OV 2009, L 300, 51. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1072/2009 (2009. gada 21. oktobris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum; OV 2009, L 300, 72. lpp.


title: Lieta C-562/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. oktobrī iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvija) – SIA “Rodl & Partner”/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/42

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. oktobrī iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvija) – SIA “Rodl & Partner”/Valsts ieņēmumu dienests
      (Lieta C-562/20)
      (2021/C 19/43)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā rajona tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: SIA “Rodl & Partner”

         Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas Nr. 2015/849 (1) 18. panta pirmā un trešā daļa, kopsakarā ar III pielikuma 3. punkta b) apakšpunktu, ir iztulkojama tādējādi, ka (i) tā automātiski prasa ārštata grāmatvedības pakalpojumu sniedzējam veikt pastiprinātas klienta uzticamības pārbaudes pasākumus tādēļ, ka klients ir nevalstiska organizācija un ka klienta pilnvarotā persona un darba attiecībās esošā persona ir augsta korupcijas riska trešās valsts, tostarp Krievijas Federācijas, pilsonis ar uzturēšanās atļauju Latvijā, kā arī (ii) automātiski prasa noteikt šādam klientam augstāku riska pakāpi?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai šāds Direktīvas Nr. 2015/849 18. panta pirmās un trešās daļas iztulkojums ir atzīstams par samērīgu un līdz ar to atbilstošu Līguma par Eiropas Savienību 5. panta ceturtās daļas pirmajam teikumam?

                  3)

                  Vai Direktīvas Nr. 2015/849 18. pants kopsakarā ar III pielikuma 3. punkta b) apakšpunktu ir iztulkojams tādējādi, ka tas paredz automātisku pienākumu veikt pastiprinātus klienta uzticamības pārbaudes pasākumus visos gadījumos, kad klienta sadarbības partneris, bet ne pats klients, ir jebkādā veidā saistīts ar augsta korupcijas riska trešo valsti, tostarp Krievijas Federāciju?

                  4)

                  Vai Direktīvas Nr. 2015/849 13. panta pirmās daļas c) un d) punkti ir iztulkojami tādējādi, ka tie paredz atbildīgā subjekta pienākumu, veicot klienta uzticamības pārbaudes pasākumus, iegūt no klienta kopiju šī klienta un trešās personas noslēgtajam līgumam, šī līguma izskatīšanu uz vietas tādējādi atzīstot par nepietiekamu?

                  5)

                  Vai Direktīvas Nr. 2015/849 14. panta piektā daļa ir iztulkojama tādējādi, ka atbildīgajam subjektam ir pienākums piemērot klienta uzticamības pārbaudes pasākumus jau esošiem sadarbības klientiem arī brīžos, kad nav konstatējamas būtiskas klienta apstākļu izmaiņas, kā arī, kad vēl nav pagājis termiņš, kuru dalībvalstu kompetentā iestāde noteikusi atkārtotu pārbaudes pasākumu veikšanai, un vai tāds pienākums ir tikai attiecībā uz klientiem, kuriem ir noteikts augsts klienta risks?

                  6)

                  Vai Direktīvas Nr. 2015/849 60. panta pirmā un otrā daļa ir iztulkojama tādējādi, ka, publicējot informāciju par lēmumu, ar ko piemēro administratīvu sodu vai pasākumu par tādu valsts noteikumu pārkāpumiem, ar kuriem transponē šo direktīvu, kompetentajai iestādei ir pienākums nodrošināt publicētās informācijas precīzu atbilstību lēmumā konstatētajai informācijai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.).


title: Lieta T-641/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. oktobrī – Leonine Distribution/Komisija

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/57

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. oktobrī – Leonine Distribution/Komisija
      (Lieta T-641/20)
      (2021/C 19/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Leonine Distribution GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis: J. Kreile, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2020. gada 10. augusta Īstenošanas lēmumu C(2020) 5515 final, kurā atbilstoši Padomes Regulai (EK) Nr. 58/2003 (1) ir pārbaudīts Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūras akta tiesiskums;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, interpretējot uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus dokumentu tekstu, ir pieļāvusi kļūdu.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka teksts neļauj izdarīt secinājumu, ka prasītājas klasificēšanai par Eiropas uzņēmumu izšķiroša ir “galīgo īpašnieku” valstspiederība, nevis tikai tiešo dalībnieku valstspiederība.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdaini noraidījusi, ka LEONINE Distribution galīgais Eiropā esošais īpašnieks ir KKR European Fund IV LP.

                              —

                              Prasītājas ieskatā, jau EACEA ir izdarījusi pieņēmumu, ka KKR European Fund IV LP ir uzskatāma par prasītājas “galīgo īpašnieku”.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdaini balstījusi savu lēmumu uz apgalvoti nepietiekamu informāciju par KKR European Fund IV LP ieguldītāju sastāvu.

                              —

                              Izvērtējot prasītājas atbilstību, neesot svarīgs detalizēts fonda individuālo ieguldītāju sastāvs, bet gan tikai, tas, ka ieguldījumu apliecību vairākums – kā apliecināts – pieder ieguldītājiem no Eiropas.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pietiekamā mērā nav ņēmusi vērā lietas faktus un Regulas (ES) Nr. 1295/2013 (2) (Regula “Radošā Eiropa”) mērķus.

                              —

                              Komisijas lēmuma pamatā esot nepierādīts apgalvojums, ka pieprasītais finansējums tiktu pārskaitīts uz trešām valstīm;

                              —

                              Komisija savā lēmumā neesot izvērtējusi finansējumu reglamentējošo normu mērķus.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums ir pretrunā piemērojamo finansēšanas pamatnostādņu mērķiem.

                              —

                              Fakts, ka ir noraidīta prasītājas atbilstība finansējumam, neesot saderīgs ar Regulas “Radošā Eiropa” mērķiem.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums ir pretrunā Regulā “Radošā Eiropa” izmantotajam jēdzienam “Eiropas darbs”.

                              —

                              Jēdziens “Eiropas darbs”, kas ir definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2010/13/ES (3), esot saprotams plaši, un ar to neesot saderīga Komisijas šaurā izpratne par atbilstību finansējumam.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmumā neesot ievērots samērīguma princips.

                              —

                                 MEDIA finansējuma piešķiršana ar nosacījumu, ka tas tiek izmantots atbilstoši finansējumu reglamentējošajām normām, būtu bijusi vienlīdz iedarbīgs, taču mazāk ierobežojošs līdzeklis.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija prettiesiski nav ņēmusi vērā papildu skaidrojumus, kurus prasītāja ir sniegusi savā 2020. gada 15. jūlija vēstulē.

                              —

                              Komisijai esot bijis jāņem vērā prasītājas apsvērumi, jo tie netika iesniegti ar novēlošanos un tāpēc bija pieņemami.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 58/2003 (2002. gada 19. decembris), ar ko nosaka statūtus izpildaģentūrām, kurām uztic konkrētus Kopienas programmu pārvaldības uzdevumus (OV 2003, L 11, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1295/2013 (2013. gada 11. decembris), ar ko izveido programmu “Radošā Eiropa” (2014.–2020. gads) un atceļ Lēmumu Nr. 1718/2006/EK, Lēmumu Nr. 1855/2006/EK un Lēmumu Nr. 1041/2009/EK (OV 2013, L 347, 221. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/13/ES (2010. gada 10. marts) par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV 2010, L 95, 1. lpp.).


title: Lieta T-675/20: Prasība, kas celta 2020. gada 12. novembrī – Leonardo/Frontex

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/62

      Prasība, kas celta 2020. gada 12. novembrī – Leonardo/Frontex

      (Lieta T-675/20)
      (2021/C 19/67)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Leonardo SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji: M. Esposito, F. Caccioppoli un G. Calamo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu – pēc tam, kad tā pēc būtības būs pārbaudījusi dokumentus, kuriem ir lūgta piekļuve, un izdevusi ar šo piekļuvi saistīto rīkojumu par [dokumentu] izsniegšanu vai iesniegšanu, – atcelt apstrīdēto lēmumu un attiecīgi uzdot Frontex par pienākumu nekavējoties iepazīstināt prasītāju ar pieprasītajiem dokumentiem. Tiek arī prasīts piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir par atteikumu apmierināt pieteikumu piekļūt dokumentiem, kas attiecas uz iepirkuma procedūru FRONTEX/OP/888/2019/JL/CG, par kuru Eiropas Savienības Vispārējā tiesā ir ierosināta tiesvedība T-849/19 (tostarp lēmumam par līguma slēgšanu, iepirkuma protokoliem, dokumentācijai, kurus ir iesniedzis pretendents, kam ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, kā arī visiem pārējiem iepirkuma procedūras dokumentiem).
      Pamatodama prasību, prasītāja apgalvo, ka esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 2. punkta pirmais ievilkums un 3. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.), un it īpaši tās 28. un 21. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.), 161. pants, kā arī valdes 2019. gada 23. jūlija Lēmums Nr. 19 un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/715 (2018. gada 18. decembris) par finanšu pamatregulu struktūrām, kas izveidotas saskaņā ar LESD un Euratom līgumu un minētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 70. pantā (OV 2019, L 122, 1. lpp.), 89. pants.
      Pakārtoti prasītāja pārmet Frontex, ka tā nav piekritusi nodrošināt pat daļēju piekļuvi dokumentiem.


title: Lieta T-687/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. novembrī – Jinan Meide Casting u.c./Komisija

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/68

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. novembrī – Jinan Meide Casting u.c./Komisija
      (Lieta T-687/20)
      (2021/C 19/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Jinan Meide Casting Co. Ltd (Jinan, Ķīna) un 10 citi prasītāji (pārstāvji: R. Antonini, E. Monard un B. Maniatis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/1210 (2020. gada 19. augusts), ar ko pēc Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-650/17 atkārtoti nosaka galīgu antidempinga maksājumu to Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes kaļamā čuguna un čuguna ar lodveida grafītu lietu vītņotu cauruļu savienotājelementu importam, kurus ražojis Jinan Meide Castings Co., Ltd (1); un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (2) (turpmāk tekstā – “pamatregula”), 10. panta 1. punkta un atpakaļejoša spēka aizlieguma vispārējā principa pārkāpums. Prasītāji uzskata, ka saskaņā ar pamatregulas 10. panta 1. punktu un ņemot vērā, ka apstrīdētā regula stājās spēkā 2020. gada 22. augustā, nodokļi varēja tikt piemēroti vienīgi precēm, kas brīvā apritē nonāca, sākot no 2020. gada 22. augusta. Tāpēc tiek apgalvots, ka ar apstrīdētās regulas normām, kurās ir paredzēts pienākums no 2013. gada 15. maija uzlikt un iekasēt nodokļus, ir pārkāpts pamatregulas 10. panta 1. punkts un atpakaļejoša spēka aizlieguma vispārējais princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Savienības tiesību aktu atpakaļejoša spēka aizlieguma vispārējā principa un tiesiskās drošības vispārējā principa pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto regulu, Komisija ir pārkāpusi LESD 266. pantu, jo tā nav veikusi nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību Vispārējās tiesas spriedumam lietā T-650/17. It īpaši, atkārtoti nosakot pienākumu iekasēt nodokļus no 2013. gada 15. maija, apstrīdētajā regulā neesot ņemts vērā, ka ar šo spriedumu Regula (ES) 2017/1146 (3) attiecībā uz Jinan Meide Casting Co., Ltd. (turpmāk tekstā – “JMCC”) tika atcelta pilnībā, kā rezultātā attiecībā uz JMCC noteiktie nodokļi ar atpakaļejošu spēku tika izskausti no Savienības tiesību sistēmas.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot nodokļus ar atpakaļejošu spēku tā vietā, lai izraudzītos risinājumu, kas būtu mazāk apgrūtinošs, nosakot nodokļus tikai nākotnē, Komisija ir pārsniegusi to, kas bija nepieciešams, lai īstenotu Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-650/17, tādējādi pārkāpjot samērīguma principu, kā arī LES 5. panta 1. un 4. punktu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu ir pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, kas ir Savienības tiesību vispārējs princips, kas ir nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā. Prasītāju ieskatā visdrīzākā efektīvā korekcija prettiesiskai nodokļu uzlikšanai to importam būtu bijusi to atcelšana un līdz ar to nepamatoti samaksāto nodokļu pilnīga atmaksāšana.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu Komisija ir noteikusi nodokli attiecībā uz laikposmu, kurā šāds nodoklis ir atcelts saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa (4) 103. pantu, kurā ir paredzēts, ka šos nodokļus neiekasē, ja no importēšanas dienas nav pagājuši trīs gadi.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka JMCC preču importu reģistrācija nesniedza Komisijai pamatu šajā lietā paredzēt nodokļus ar atpakaļejošu spēku. Prasītāju ieskatā Komisijai arī nebija kompetences noteikt reģistrācijas pienākumu un tādējādi pienākums reģistrēt JMCC preču importus tika noteikts, pārkāpjot pamatregulas 14. panta 5. punktu.

         (1)  OV 2020, L 274, 20. lpp.

         (2)  OV 2009, L 343, 51. lpp.

         (3)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/1146 (2017. gada 28. jūnijs), ar ko atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes kaļamā čuguna vītņotu cauruļu savienotājelementu importam, ko ražojis uzņēmums Jinan Meide Castings Co., Ltd. (OV 2017, L 166, 23)

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.).


title: Lieta C-428/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūlijā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Eiropas apcietināšanas orderis izsniegts attiecībā uz HM, otrs procesa dalībnieks Openbaar Ministerie

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūlijā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Eiropas apcietināšanas orderis izsniegts attiecībā uz HM, otrs procesa dalībnieks Openbaar Ministerie

      (Lieta C-428/21)
      (2021/C 368/12)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Eiropas apcietināšanas orderis izsniegts attiecībā uz: HM

         Otrs procesa dalībnieks: Openbaar Ministerie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI (1) 27. panta 3. punkta g) apakšpunkts un 4. punkts, raugoties no tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā viedokļa, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              nodotajai personai savas tiesības tikt uzklausītai saistībā ar piekrišanas pieprasījumu paplašināt nodarījumu uzskaitījumu ir jābūt iespējai īstenot izsniegšanas dalībvalstī, kad šīs dalībvalsts tiesu iestāde to uzklausa par iespējamu atteikšanos no tiesībām piemērot specialitātes principu saskaņā ar pamatlēmuma 27. panta 3. punkta f) apakšpunktu; vai arī

                              —

                              šai personai ir jābūt iespējai īstenot savas tiesības tikt uzklausītai tās dalībvalsts, kura iepriekš veikusi nodošanu, izpildes tiesu iestādē procesā saistībā ar piekrišanas piešķiršanu nodarījumu uzskaitījuma paplašināšanai?

                  2)

                  Ja nodotajai personai savas tiesības tikt uzklausītai saistībā ar piekrišanas pieprasījumu paplašināt nodarījumu uzskaitījumu saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/584/TI 27. panta 3. punktu ir jābūt iespējai īstenot tajā dalībvalstī, kura iepriekš veikusi nodošanu, kādā veidā šai dalībvalstij ir jāsniedz šāda iespēja?

         (1)  Padomes Pamatlēmums (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta C-527/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 17. jūnija rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PJ/Deutsche Lufthansa AG

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/15

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 17. jūnija rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PJ/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-527/20) (1)

      (2021/C 368/17)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta T-197/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 14 jūlija spriedums – JT/EUIPO – Carrasco Pirard (“QUILAPAYÚN”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “QUILAPAYÚN” reģistrācijas pieteikums – Relatīvs atteikuma pamats – Plaši pazīstamas preču zīmes Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts)

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/21

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14 jūlija spriedums – JT/EUIPO – Carrasco Pirard (“QUILAPAYÚN”)
      (Lieta T-197/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “QUILAPAYÚN” reģistrācijas pieteikums - Relatīvs atteikuma pamats - Plaši pazīstamas preču zīmes Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts)
      (2021/C 368/34)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: JT (pārstāve: A. Mena Valenzuela, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: R. Raponi un D. Hanf)

         Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Eduardo Carrasco Pirard (Santjago, Čīle) un pārējie 7 procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki, kuru personvārdi norādīti sprieduma pielikumā

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 10. februāra lēmumu lietā R 1518/2019-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp JT, no vienas puses, un E. Carrasco Pirard un pārējiem procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniekiem, kuru personvārdi norādīti sprieduma pielikumā, no otras puses.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  JT atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 320, 28.9.2020.


title: Lieta T-362/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – Telly/Komisija

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/22

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – Telly/Komisija
      (Lieta T-362/21)
      (2021/C 368/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Telly s. r. o. (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis: R. Kubáč, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2021. gada 15. marta lēmumu par valsts atbalsu SA.55805 (2020/FC) – Čehijas Republika – Zemes ciparu televīzijas tīkla operatoru frekvenču izmantošanas tiesību spēkā esamības pagarināšana;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā;

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums nav pienācīgi pamatots.


title: Lieta T-368/21: Prasība, kas celta 2021. gada 1. jūlijā – Di Taranto/Eiropas Prokuratūra

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/24

      Prasība, kas celta 2021. gada 1. jūlijā – Di Taranto/Eiropas Prokuratūra
      (Lieta T-368/21)
      (2021/C 368/40)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alessandro Di Taranto (Roma, Itālija) (pārstāvis: G. Pellegrino, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Prokuratūra (EPPO)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt “Decision of the College of the European Public Prosecutor’s Office of 3 may 2021 on the appointment of fifteen european delegated prosecutors of the EPPO in the Italian Republic” [Eiropas Prokuratūras kolēģijas 2021. gada 3. maija lēmumu par piecpadsmit EPPO Eiropas deleģēto prokuroru iecelšanu Itālijas Republikā], ar kuru ir iecelti Itālijas valsts deleģētie Eiropas prokurori;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu par šā lēmuma prettiesiskumu, kas izriet no apstākļa, ka prettiesisks esot tā pamatā esošais saistošais 2021. gada 28. aprīļa lēmums, ko pieņēmusi Consiglio Superiore della Magistratura [Augstākā tieslietu padome], kuras kompetencē Itālijā ir iecelt Eiropas deleģētos prokurorus (EDP).

         EPPO kolēģijas lēmums par EDP iecelšanu tiek apstrīdēts procesuālās piesardzības nolūkā, pamatojoties uz to, ka tā spēkā neesamība izriet no apstākļa, ka prettiesisks esot 2021. gada 28. aprīļa lēmums, ar kuru Consiglio Superiore della Magistratura apstiprināja galīgo vērtējumu, kurā attiecībā uz Romas birojā ieceļamajiem trim prokuroriem Alessandro Di Taranto ir ierindots pēc pārējiem kandidātiem.


title: Lieta T-403/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. jūlijā – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/VNV

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/26

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. jūlijā – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/VNV
      (Lieta T-403/21)
      (2021/C 368/43)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Norddeutsche Landesbank – Girozentrale (Hannovere, Vācija) (pārstāvji: D. Flore un J. Seitz, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valdes (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas kā Deutsche Hypothekenbank (akciju sabiedrība) tiesību pārņēmējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2021. gada 14. aprīļa lēmumu (dokumenta numurs: SRB/ES/2021/22), tostarp tam pievienotos pielikumus, it īpaši I pielikumu par “Harmonizētajos pielikumos atsevišķi (katrai iestādei) norādītajiem aprēķina attiecībā uz ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2021. gadu rezultātiem”, ciktāl tiem ir nozīme attiecībā uz prasītāju;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz šādiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: tiesību tikt uzklausītam pārkāpums

                              —

                              Atbildēja neesot uzklausījusi Deutsche Hypothekenbank pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un tādējādi esot pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 1. punktu un 2. punkta a) apakšpunktu.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: procesuālo noteikumu pārkāpums

                              —

                              Apstrīdētais lēmums esot spēkā neesošs, jo tas esot pieņemts, pārkāpjot vispārīgos procesuālos noteikumus, kas izriet no Hartas 41. panta un LESD 298. panta, vispārējajiem tiesību principiem un atbildētājas iekšējā reglamenta.

                  3.

                  Trešais prasības pamats: apstrīdētā lēmuma pamatojuma trūkums

                              —

                              Pretēji LESD 296. pantam apstrīdētais lēmums neietverot pietiekamu pamatojumu, it īpaši pamatojumam trūkstot norādes uz konkrētu gadījumu, kā arī svarīgu apsvērumu apraksta saistībā ar samērīgumu un novērtējuma brīvību.

                              —

                              Turklāt gada iemaksas aprēķins neesot skaidrs, it īpaši tāpēc, ka neesot lietoti vienoti jēdzieni un neesot aprakstīti svarīgi starpposmi.

                  4.

                  Ceturtais prasības pamats: pamattiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums, jo apstrīdēto lēmumu neesot iespējams pārbaudīt

                              —

                              Apstrīdētā lēmuma pamatojuma trūkums ievērojami apgrūtinot prasītājai pārbaudi tiesā.

                              —

                              Tādējādi prasītāja it īpaši pārkāpjot procesuālo sacīkstes principu, saskaņā ar kuru dalībniekiem atbilstoši sacīkstes principam ir jāvar apspriest gan faktiskie, gan tiesiskie apstākļi, kam ir izšķiroša nozīme lietas risinājumam.

                  5.

                  Piektais prasības pamats: IPS (Institutional Protection Scheme [Institucionālās aizsardzības shēma]) indikatora piemērošana, pārkāpjot augstāka juridiska spēka tiesības

                              —

                              Piemērojot IPS indikatoru, neesot ņemta vērā Deutsche Hypothekenbank dalības Krājkašu finanšu grupas institucionālajā aizsardzības sistēmā nozīme.

                              —

                              Saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (1) 6. panta 5. punkta otro teikumu atbildētājai esot bijis jāņem vērā arī tas, ka attiecīgās iestādes likvidācijas un līdz ar to arī Vienotā noregulējuma valdes izmantošanas iespēja ir neliela, un ir jāievēro samērīguma princips.

                  6.

                  Sestais prasības pamats: atvasinātā kopējā risku darījumu apjoma ņemšana vērā saistībā ar riska indikatoru “Tirdzniecības darbības un ārpusbilances riska darījumi, atvasinātie instrumenti, sarežģītība un noregulējamība” pārkāpjot Deleģēto regulu (ES) 2015/63, kas esot jāinterpretē augstāka juridiska spēka tiesību gaismā

                              —

                              Turklāt atbildētājai, ņemot vērā atvasināto kopējo risku darījumu apjomu atbilstoši Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 5. punkta pirmā teikuma a) apakšpunktam, 6. panta 6. punktam un 7. panta 4. punkta pirmā teikuma a) apakšpunktam, saskaņā ar prasību vadīties no riska profila esot bijis jāņem vērā tas, ka Deutsche Hypothekenbank gadījumā visi atvasinātie instrumenti esot pieskaitīti nekomerciālajam portfelim, kas paredzēts vienīgi drošības nolūkiem, un Deutsche Hypothekenbank esot zems sarežģītības līmenis un augsta norēķinu spēja.

                  7.

                  Septītais prasības pamats: MREL (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities [minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām]) neievērošana attiecībā uz pīlāru “Riska darījumi”, pārkāpjot Deleģēto regulu (ES) 2015/63

                              —

                              Saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punkta a) apakšpunktu atbildētājai esot bijis jāņem vērā prasītājas MREL rādītājs 67,6 % apmērā, kas pārsniedz vidējo un tālu pārsniedz Vienotās noregulējuma valdes noteikto minimālo rādītāju 8 % apmērā.

                  8.

                  Astotais prasības pamats: riska korekcijas reizinātāja piemērošana pārkāpjot Deleģēto regulu (ES) 2015/63, kas esot jāinterpretē augstāka juridiska spēka tiesību gaismā

                              —

                              Nosakot riska korekcijas reizinātāju, atbildētājai esot bijis jāņem vērā tas, ka saistību neizpildes varbūtība ir neliela, un prasītājas MREL rādītājs, kas pārsniedz vidējo, saskaņā ar principu vadīties no riska profila un pamattiesībām uz uzņēmējdarbības brīvību atbilstoši Hartas 16. pantam.

                  9.

                  Devītais prasības pamats (pakārtoti): Deleģētās regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrais teikums pārkāpjot augstāka juridiska spēka tiesības

                              —

                              Paredzot Deleģētās regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrajā teikumā IPS indikatora relativizēšanu, šajā tiesību normā esot pārkāpts vispārējais vienlīdzības princips, kas noteikts Hartas 20. pantā, un samērīguma princips, jo attieksme pret iestādēm, uz kurām attiecas vienāda institucionāla aizsardzība un kam līdz ar to ir vienāda saistību neizpildes iespēja, varot būt atšķirīga.

                  10.

                  Desmitais prasības pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 I pielikuma 1. solī paredzētā “Starpbanku noguldījumu” definīcija pārkāpjot augstāka juridiska spēka tiesības

                              —

                              Deleģētās regulas (ES) 2015/63 I pielikuma 1. solī paredzētā “Starpbanku noguldījumu” definīcija esot prettiesiska, jo riska ziņā neitrālu vērtspapīru, kā, piemēram, vārda parādzīmju, ņemšana vērā, pamatojoties uz esošo segumu, nedrīkstot ietilpt riska indikatora “Starpbanku aizdevumi un noguldījumi” aprēķinā.

                  11.

                  Vienpadsmitais prasības pamats: iedalīšana intervālos atbilstoši Deleģētās regulas (ES) 2015/63 I pielikuma 2. solim pārkāpjot augstāka juridiska spēka tiesības

                              —

                              Deleģētās regulas (ES) 2015/63 I pielikuma 2. solī noteiktais iedalījums intervālos esot prettiesisks, jo intervālu ierobežotais skaits un identiskais iestāžu skaits katrā intervālā neatļaujot pietiekami diferencēti ņemt vērā attiecīgās iestādes riska profilu, kā, piemēram, Deutsche Hypothekenbank gadījumā.

         (1)  Komisijas Deleģētā Regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).


title: Lieta T-445/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. jūlijā – Copal Tree Brands/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (“COPALLI”)

text:
               13.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 368/31

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. jūlijā – Copal Tree Brands/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (“COPALLI”)
      (Lieta T-445/21)
      (2021/C 368/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Copal Tree Brands, Inc. (Oklenda, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: B. Niemann Fadani, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sumol + Compal Marcas, SA (Carnaxide, Portugāle)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “COPALLI” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 955 499

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 25. maija lēmums lietā R 1581/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Apelācijas otrās padomes 2021. gada 25. maija lēmumu lietā R 1581/2020-2;

                  —

                  atcelt Iebildumu nodaļas 2020. gada 29. maija lēmumu attiecībā uz iebildumu B3075279;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums un nepareiza piemērošana.


title: Lieta C-312/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 19. maijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil n° 3 de Valencia (Spānija) – Tráficos Manuel Ferrer S.L. u.c./Daimler AG

text:
               20.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 382/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 19. maijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Spānija) – Tráficos Manuel Ferrer S.L. u.c./Daimler AG

      (Lieta C-312/21)
      (2021/C 382/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Tráficos Manuel Ferrer S.L., Ignacio

         Atbildētāja: Daimler AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar cietušās personas – kurai nodarīts kaitējums LESD 101. pantā paredzētās pret konkurenci vērstās rīcības dēļ – tiesībām uz pilnu atlīdzinājumu un ar šo pantu interpretējošo judikatūru ir saderīga Ley de Enjuiciamiento Civil [Spānijas Civilprocesa kodeksa] 394. panta 2. punktā paredzētā kārtība, kurā cietušajai personai var piespriest segt daļu tiesāšanās izdevumu atbilstoši summām, kas nepamatoti samaksātas sadārdzinājuma rezultātā un kuras šai personai ir atmaksātas, daļēji apmierinot viņas prasījumu atlīdzināt zaudējumus, kuru konstatēšanas priekšnosacījums ir pieņēmums, ka pastāv pret konkurenci vērsts pārkāpums un cēloņsakarība starp šo pārkāpumu un nodarīto kaitējumu, kura esamība, apjoms un atlīdzināšanas pienākums tiek noteikti attiecīgās tiesvedības rezultātā?

                  2)

                  Vai valsts tiesu iestādes kompetence aplēst kaitējuma apmēru ļauj tai šā kaitējuma apmēru noteikt subsidiāri un autonomi gadījumā, ja tiek konstatētas vai nu informācijas asimetrijas esamība, vai nepārvaramas grūtības kaitējuma apmēra noteikšanā, kas nedrīkst radīt šķēršļus cietušās personas – kurai nodarīts kaitējums LESD 101. pantā paredzētās pret konkurenci vērstās rīcības dēļ – tiesībām uz pilnu atlīdzinājumu saistībā arī ar Hartas 47. pantu pat tad, ja personai, kas cietusi konkurences tiesību pārkāpuma dēļ, kas izpaudies kā karteļa radīts sadārdzinājums, tiesvedības laikā bija pieeja datiem, uz kuriem atbildētājs balsta savu eksperta atzinumu tālab, lai noliegtu atlīdzināma kaitējuma esamību?

                  3)

                  Vai valsts tiesu iestādes kompetence aplēst kaitējuma apmēru ļauj tai šā kaitējuma apmēru noteikt subsidiāri un autonomi gadījumā, ja tiek konstatētas vai nu informācijas asimetrijas esamība, vai nepārvaramas grūtības kaitējuma apmēra noteikšanā, kas nedrīkst radīt šķēršļus cietušās personas – kurai nodarīts kaitējums LESD 101. pantā paredzētās pret konkurenci vērstās rīcības dēļ – tiesībām uz pilnu atlīdzinājumu saistībā arī ar Hartas 47. pantu pat tad, ja persona, kas cietusi konkurences tiesību pārkāpuma dēļ, kas izpaudies kā karteļa radīts sadārdzinājums, vērš savu zaudējumu atlīdzināšanas prasījumu pret vienu no administratīvā lēmuma adresātiem, kurš, lai arī būdams solidāri atbildīgs par minēto kaitējumu, nav tirgojis konkrētās cietušās personas iegādāto preci vai pakalpojumu?