title: Lieta T-120/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Numbi/Padome

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/99

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Numbi/Padome
      (Lieta T-120/19)
      (2019/C 139/100)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: John Numbi (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1940 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 5;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/1931 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Regulas (EK) Nr. 1183/2005 I.a pielikuma ierakstā Nr. 5;

                  —

                  konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-103/19 Mende Omalanga/Padome izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-121/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Ruhorimbere/Padome

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/99

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Ruhorimbere/Padome
      (Lieta T-121/19)
      (2019/C 139/101)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Éric Ruhorimbere (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1940 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 12;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/1931 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Regulas (EK) Nr. 1183/2005 I.a pielikuma ierakstā Nr. 12;

                  —

                  konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-103/19 Mende Omalanga/Padome izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-122/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Ramazani Shadary/Padome

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/100

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Ramazani Shadary/Padome
      (Lieta T-122/19)
      (2019/C 139/102)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1940 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 13;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/1931 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Regulas (EK) Nr. 1183/2005 I.a pielikuma ierakstā Nr. 13;

                  —

                  konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-103/19 Mende Omalanga/Padome izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-123/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Kanyama/Padome

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/101

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Kanyama/Padome
      (Lieta T-123/19)
      (2019/C 139/103)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Célestin Kanyama (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1940 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 4;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/1931 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Regulas (EK) Nr. 1183/2005 I.a pielikuma ierakstā Nr. 4;

                  —

                  konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-103/19 Mende Omalanga/Padome izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-124/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Ilunga Luyoyo/Padome

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/102

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Ilunga Luyoyo/Padome
      (Lieta T-124/19)
      (2019/C 139/104)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/1940 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 3;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/1931 (2018. gada 10. decembris), ciktāl ar to prasītāja vārds tiek saglabāts Regulas (EK) Nr. 1183/2005 I.a pielikuma ierakstā Nr. 3;

                  —

                  konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-103/19 Mende Omalanga/Padome izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-127/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. februārī — Dyson u.c./Komisija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/102

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. februārī — Dyson u.c./Komisija
      (Lieta T-127/19)
      (2019/C 139/105)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Dyson Ltd (Malmesbury, Apvienotā Karaliste) un 14 citi prasītāji (pārstāvji: E. Batchelor, T. Selwyn Sharpe un M. Healy, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt atbildētāju par atbildīgu par zaudējumiem, kas prasītājiem radīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 665/2013 (2013. gada 3. maijs) (1) par summu aptuveni

                              —

                              176 100 000 EUR apmērā, ieskaitot kompensācijas procentus, par marķējuma neesamības radīto hipotētisko situāciju, sākot no Deleģētās regulas Nr. 665/2013 stāšanās spēkā līdz 2019. gada 19. janvārim, kad tika atcelta marķēšanas regula; un/vai alternatīvi

                              —

                              127 100 000 EUR apmērā, ieskaitot kompensācijas procentus, par pilnas putekļu tvertnes metodes radīto hipotētisko situāciju, sākot no Deleģētās regulas Nr. 665/2013 stāšanās spēkā līdz 2019. gada 19. janvārim, kad tika atcelta marķēšanas regula; un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2010/30/ES (2010. gada 19. maijs) (2) 10. panta 1. punktu un pārsniegusi tai LESD 290. pantā paredzētās likumīgās pilnvaras, Deleģētajā regulā Nr. 665/2013 nosakot pārbaudes ar tukšu tvertni metodi.
                  Atbildētāja neesot ņēmusi vērā Direktīvas 2010/30/ES 10. panta 1. punkta būtisku elementu un esot pārsniegusi tai LESD 290. pantā paredzētās kompetences robežas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes pamatprincipu, pieņemot Deleģēto regulu Nr. 665/2013, ar ko salīdzinājumā ar tradicionālajiem putekļsūcējiem ar putekļu maisiņu tiekot nepamatoti prettiesiski diskriminēti bez maisiņa lietojamie, ciklona tehnoloģijas putekļsūcēji, kādus ražo prasītāji.

                  3.

                  Trešajā pamatā tiek norādīts, ka atbildētāja ir pārkāpusi labas pārvaldības pamatprincipu un/vai nav izpildījusi rūpības pienākumu, pieņemdama pārbaudes ar tukšu tvertni metodi, jo tādējādi: (i) neesot ticis ņemts vērā būtisks Direktīvas 2010/30/ES elements; (ii) tiekot diskriminētas pilnībā atšķirīgas tehnoloģijas; un (iii) neesot rūpīgi un objektīvi izvērtētas tobrīd pieejamās alternatīvas pārbaudes ar pilnu tvertni metodei.

                  4.

                  Ceturtā pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja esot pārkāpusi prasītāju pamattiesības veikt uzņēmējdarbību.
                  Atbildētāja ir pieņēmusi regulu, kas ir labvēlīgāka tradicionālajiem putekļsūcējiem ar putekļu maisiņu, kuri zaudē veiktspēju, kad savākšanas maisiņš ir pilns ar putekļiem, nevis tādiem putekļsūcējiem kā prasītāju ražotie, kuros izmantota ciklona tehnoloģija un kuri veiktspēju nezaudē visu lietošanas laiku. Šādi esot tikušas ierobežotas prasītāju iespējas nodarboties ar uzņēmējdarbību un godīgi konkurēt ar uzņēmumiem, kuru ražojumu zemākā veiktspēja, kad to tvertnes ir pilnas, tiktu maskēta ar atbildētājas prasīto marķējumu, kas nozīmē pārbaudi ar tukšu tvertni.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka šie nopietnie Eiropas Savienības tiesību pārkāpumi prasītājiem ir radījuši ievērojamu materiālu un nemateriālu kaitējumu, par ko atbildētajai ir jāmaksā prasītājiem zaudējumu atlīdzība.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula Nr. 665/2013 (2013. gada 3. maijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES papildina attiecībā uz putekļsūcēju energomarķējumu (OV 2013, L 192, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/30/ES (2010. gada 19. maijs) par enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm (OV 2010, L 153, 1. lpp.).


title: Lieta T-130/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. februārī — Spadafora/Komisija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/104

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. februārī — Spadafora/Komisija
      (Lieta T-130/19)
      (2019/C 139/106)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Sergio Spadafora (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: G. Belotti, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt OLAF ģenerāldirektora 2018. gada 26. novembra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2018. gada 24. jūlijā iesniegtā sūdzība;

                  —

                  atcelt OLAF ģenerāldirektora pienākumu izpildītāja — darbinieka, kurš rīkojas kā iecēlējinstitūcija — lēmumu par OLAF.C4 (Juridiskās konsultācijas) nodaļas vadītāja iecelšanu amatā no 2018. gada 1. jūnija;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājam mantisko un nemantisko kaitējumu;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība galvenokārt ir vērsta pret lēmumiem par OLAF direkcijas “Atbalsts izmeklēšanai” nodaļas “Juridiskās konsultācijas” vadītāja iecelšanu amatā no 2018. gada 1. jūnija un par prasītāja sūdzības par minēto iecelšanu amatā, kas tika iesniegta atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, noraidīšanu.
      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par Komisijas Lēmuma C(2016) 3288 final 8. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka iecēlējinstitūcija neesot ņēmusi vērā ārējās konsultantu sabiedrības ziņojumā ietvertos novērtējumus, kas savukārt ir paredzēts iepriekš minētā Komisijas lēmuma 8. panta 1. punktā, lai varētu veikt leģitīmu nodaļas vadītāja atlasi.

                  2.

                  Otrais pamats ir par objektivitātes pienākuma pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka šajā lietā neesot ievērots Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, jo lēmums par konkrētā nodaļas vadītāja iecelšanu amatā, lai gan tas ir likumīgi pieņemts taisnīgas atlases procedūras rezultātā, bija atbildētājas iepriekš nelikumīgi izvirzīts mērķis. Uz atbildētājas iepriekš izvirzītā mērķa nelikumīgumu norāda divi galvenie elementi: i) favorītisms attiecībā pret prasītāja konkurentu; ii) Vispārējās tiesas (Apelāciju palāta) 2017. gada 5. decembra sprieduma lietā T-250/16 P neņemšana vērā.

                  3.

                  Trešais pamats ir par apstākli, ka, lai gan saskaņā ar Komisijas Lēmuma C(2016) 3288 final 8. panta 2. punkta a) apakšpunktu “pirms izlemt par iecelšanu amatā, attiecīgais ģenerāldirektors konsultējas ar komisāru, kurš ir atbildīgs par šo departamentu”, iecēlējinstitūcija šajā lietā neesot ievērojusi šo konsultēšanās procedūru, bet vienojusies ar vienu vai vairākām personām par kandidāta iecelšanu nodaļas vadītāja amatā.


title: Lieta T-133/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. februārī — Off–White/EUIPO (“OFF-WHITE”)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/105

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. februārī — Off–White/EUIPO (“OFF-WHITE”)
      (Lieta T-133/19)
      (2019/C 139/107)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Off–White LLC (Springfield, Ilinoisa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: M. Decker, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “OFF-WHITE” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 360 009

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 14. decembra lēmums lietā R 580/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  jebkurā gadījumā piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas OFF-WHITE LLC radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apstrīdētajā lēmumā neesot ņemta vērā agrāka prakse un esot pārkāpti labas pārvaldības, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principi.

                  —

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta pārkāpums.

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-139/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. martā — Pilatus Bank/ECB

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/106

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. martā — Pilatus Bank/ECB
      (Lieta T-139/19)
      (2019/C 139/108)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pilatus Bank plc (Ta’Xbiex, Malta) (pārstāvji: O. Behrends, M. Kirchner un L. Feddern, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  saskaņā ar LESD 264. pantu atzīt par spēkā neesošu apstrīdēto lēmumu, ar ko ECB atteicās pārņemt prasītājas tiešu uzraudzību saskaņā ar VUM regulas (1) 6. panta 5. punkta b) apakšpunktu

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējas tiesas Reglamenta 134. un 135. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB ir kļūdaini pieņēmusi, ka tās kompetencē vairs neietilpst prasītājas uzraudzība pēc tās licences atsaukšanas.

                  2.

                  Otrajā pamatā tiek norādīts, ka ECB ir pienākums pārņemt uzraudzību, jo tās pienākums ir nodrošināt augstus uzraudzības standartus.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek norādīts tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa pārkāpums.

                  4.

                  Ceturtā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka tikuši pārkāpti tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principi.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums.

                  6.

                  Sestajā pamatā tiek norādīts uz pilnvaru nepareizu izmantošanu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots atbilstoša pamatojuma trūkums.

                  8.

                  Astotā pamata ietvaros tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots nemo auditur principa pārkāpums.

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).


title: Lieta T-144/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. martā — Kludi/EUIPO — Adlon Brand (“ADLON”)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/107

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. martā — Kludi/EUIPO — Adlon Brand (“ADLON”)
      (Lieta T-144/19)
      (2019/C 139/109)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kludi GmbH & Co. KG (Menden, Vācija) (pārstāvis: A. Zafar, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Adlon Brand GmbH & Co. KG (Düren, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ADLON” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 11 115 961

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 26. novembra lēmums lietā R 1500/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 7. panta pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 27. panta 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  pierādījumu iesniegšanas principa pārkāpums.


title: Lieta T-674/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Seigneur/ECB

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/108

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Seigneur/ECB
      (Lieta T-674/16) (1)

      (2019/C 139/110)
      Tiesvedības valoda — franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta T-677/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Bowles/ECB

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/108

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Bowles/ECB
      (Lieta T-677/16) (1)

      (2019/C 139/111)
      Tiesvedības valoda — franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta T-783/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Government of Gibraltar/Komisija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/109

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Government of Gibraltar/Komisija
      (Lieta T-783/16) (1)

      (2019/C 139/112)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-128/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. februārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — Azienda Sanitaria Provinciale di Catania/Assessorato della Salute della Regione Siciliana

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. februārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — Azienda Sanitaria Provinciale di Catania/Assessorato della Salute della Regione Siciliana
      (Lieta C-128/19)
      (2019/C 182/18)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Azienda Sanitaria Provinciale di Catania

         Atbildētāja: Assessorato della Salute della Regione Siciliana

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar EKL 87. un 88. pantu — un šobrīd LESD 107. un 108. pantu — kā arī Eiropas Komisijas Paziņojumu 2000/C 28/02 “Kopienas pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības nozarē”, kas ir publicēts 2000. gada 1. februāraEiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, 2005. gada 22. decembra Sicīlijas reģionālā likuma Nr. 19 25. panta 16. punkta tiesību norma, kurā ir paredzēts: “Lai sasniegtu mērķus, kas ir paredzēti 1989. gada 5. jūnija reģionālā likuma Nr. 12 1. pantā, un ievērojot 2000. gada 23. decembra reģionālā likuma Nr. 32 134. panta regulējumu, ir atļauts izlietot [20 miljonus] euro, lai samaksātu summas, kuras Sicīlijas vietējām veselības aizsardzības struktūrvienībām ir jāmaksā nokauto dzīvnieku, kas bija inficēti ar infekcijas un lipīgām slimībām laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam, īpašniekiem, kā arī, lai izmaksātu par šo pašu laikposmu atlīdzības pašnodarbinātiem profesionāliem veterinārārstiem, kas piedalījās rehabilitācijas pasākumos. Šajā punktā norādītajiem mērķiem 2005. finanšu gadā ir atļauts izlietot [10 miljonus] euro (UPB 10.3.1.3.2, 417702. nodaļa). Attiecībā uz nākamajiem finanšu gadiem ir jārīkojas saskaņā ar 1999. gada 27. aprīļa reģionālā likuma Nr. 10, ar vēlākajiem grozījumiem un papildinājumiem 3. panta 2. punkta i) apakšpunktu”, ir valsts piešķirts atbalsts, kas, tā kā ar to tiek sniegta priekšrocība atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķiem ražojumiem, kropļo vai var kropļot konkurenci?

                  2)

                  Vai, kaut arī 2005. gada 22. decembra Sicīlijas reģionālā likuma Nr. 19 25. panta 16. punkta tiesību norma, kurā ir paredzēts: “Lai sasniegtu mērķus, kas ir paredzēti 1989. gada 5. jūnija reģionālā likuma Nr. 12 1. pantā, un ievērojot 2000. gada 23. decembra reģionālā likuma Nr. 32 134. panta regulējumu, ir atļauts izlietot [20 miljonus] euro, lai samaksātu summas, kuras Sicīlijas vietējām veselības aizsardzības struktūrvienībām ir jāmaksā nokauto dzīvnieku, kas bija inficēti ar infekcijas un lipīgām slimībām laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam, īpašniekiem, kā arī, lai izmaksātu par šo pašu laikposmu atlīdzības pašnodarbinātiem profesionāliem veterinārārstiem, kas piedalījās rehabilitācijas pasākumos. Šajā punktā norādītajiem mērķiem 2005. finanšu gadā ir atļauts izlietot 10 [miljonus] euro (UPB 10.3.1.3.2, 417702. nodaļa). Attiecībā uz nākamajiem finanšu gadiem ir jārīkojas saskaņā ar 1999. gada 27. aprīļa reģionālā likuma Nr. 10, ar vēlākajiem grozījumiem un papildinājumiem, 3. panta 2. punkta i) apakšpunktu”, principā var būt valsts piešķirtais atbalsts, kas, tā kā ar to tiek sniegta priekšrocība atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķiem ražojumiem, kropļo vai var kropļot konkurenci, tomēr var tikt uzskatīta par saderīgu ar EKL 87. un 88. pantu — un šobrīd ar LESD 107. un 108. pantu — ņemot vērā apsvērumus, kuri lika Eiropas Komisijai ar 2002. gada 6. decembra Lēmumu C (2002) 4786 saskaņā ar nosacījumiem, kas ir izklāstīti Eiropas Komisijas Paziņojumā 2000/C 28/02 “Kopienas pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības nozarē”, kas ir publicēts 2000. gada 1. februāraEiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, atzīt līdzīga satura tiesību normas, kas ir iekļautas Sicīlijas reģionālā likuma Nr. 40/1997 11. pantā un reģionālā likuma Nr. 22/1999 7. pantā, par saderīgām ar EKL 87. un 88. pantu?


title: Lieta C-483/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Neculai Tarola/Minister for Social Protection (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Savienības pilsonība — Personu brīva pārvietošanās — Direktīva 2004/38/EK — Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā — 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Darba ņēmēji un pašnodarbinātas personas — 7. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Tiesības uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus — Dalībvalsts valstspiederīgais, kas piecpadsmit dienas ir veicis algotu darbu citā dalībvalstī — Piespiedu bezdarbs — Darba ņēmēja statusa saglabāšana vismaz sešus mēnešus — Tiesības uz darba meklētāja pabalstu (jobseeker’s allowance))

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/3

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Neculai Tarola/Minister for Social Protection
      (Lieta C-483/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - Personu brīva pārvietošanās - Direktīva 2004/38/EK - Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā - 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Darba ņēmēji un pašnodarbinātas personas - 7. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Tiesības uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus - Dalībvalsts valstspiederīgais, kas piecpadsmit dienas ir veicis algotu darbu citā dalībvalstī - Piespiedu bezdarbs - Darba ņēmēja statusa saglabāšana vismaz sešus mēnešus - Tiesības uz darba meklētāja pabalstu (jobseeker’s allowance))
      (2019/C 206/03)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Neculai Tarola

         Atbildētājs: Minister for Social Protection

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalsts valstspiederīgais, kas ir īstenojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos un kas citā dalībvalstī ir ieguvis darba ņēmēja statusu šīs direktīvas 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ņemot vērā darbību, kuru viņš tajā veica divas nedēļas, nenoslēdzot darba līgumu uz noteiktu laiku, pirms kļuva par piespiedu bezdarbnieku, saglabā darba ņēmēja statusu vēl vismaz sešus mēnešus šo tiesību normu izpratnē, ja viņš ir reģistrējies kā darba meklētājs attiecīgā nodarbinātības dienestā.
      Iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, vai saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, kas ir garantēts Direktīvas 2004/38 24. panta 1. punktā, minētajam valstspiederīgajam ir tiesības saņemt sociālās palīdzības pabalstus vai, attiecīgā gadījumā, sociālā nodrošinājuma pabalstus tāpat kā uzņēmējas dalībvalsts valstspiederīgajam.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta C-501/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Germanwings GmbH/Wolfgang Pauels (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gaisa transports — Regula (EK) Nr. 261/2004 — 5. panta 3. punkts — Kompensācija pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos — Apjoms — Atbrīvojums no kompensācijas izmaksāšanas pienākuma — Jēdziens “ārkārtēji apstākļi” — Gaisakuģa riepas bojājums, ko izraisījis uz skrejceļa esošs svešķermenis)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/4

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Germanwings GmbH/Wolfgang Pauels
      (Lieta C-501/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 5. panta 3. punkts - Kompensācija pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos - Apjoms - Atbrīvojums no kompensācijas izmaksāšanas pienākuma - Jēdziens “ārkārtēji apstākļi” - Gaisakuģa riepas bojājums, ko izraisījis uz skrejceļa esošs svešķermenis)
      (2019/C 206/04)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Germanwings GmbH

         Atbildētājs: Wolfgang Pauels

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts, lasot kopā ar tās 14. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisakuģa riepas bojājums, ko izraisījis tāds svešķermenis kā uz lidostas skrejceļa esošās atlūzas, ietilpst jēdzienā “ārkārtēji apstākļi” šīs tiesību normas izpratnē.
      Tomēr, lai varētu tikt piemērots atbrīvojums no pienākuma izmaksāt pasažieriem Regulas Nr. 261/2004 7. pantā paredzēto kompensāciju, gaisa pārvadātājam, kura lidojuma ilgo kavēšanos izraisījuši šādi “ārkārtēji apstākļi”, ir jāpierāda, ka tas ir izmantojis visu tā rīcībā esošo personālu vai materiālus un finanšu līdzekļus, lai novērstu to, ka riepas, kurā bojājumu izraisījis uz skrejceļa esošs svešķermenis, maiņa rada minēto attiecīgā lidojuma ilgo kavēšanos.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lieta C-558/17 P: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums — OZ/Eiropas Investīciju Banka (EIB) (Apelācija — Civildienests — Eiropas Investīciju bankas (EIB) personāls — Seksuāla uzmākšanās — Izmeklēšana, kas veikta atbilstoši programmai “Dignity at work” — Sūdzības par uzmākšanos noraidīšana — Prasība atcelt EIB priekšsēdētāja lēmumu par sūdzības noraidīšanu — Kaitējuma atlīdzināšana)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/4

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums — OZ/Eiropas Investīciju Banka (EIB)
      (Lieta C-558/17 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Eiropas Investīciju bankas (EIB) personāls - Seksuāla uzmākšanās - Izmeklēšana, kas veikta atbilstoši programmai “Dignity at work” - Sūdzības par uzmākšanos noraidīšana - Prasība atcelt EIB priekšsēdētāja lēmumu par sūdzības noraidīšanu - Kaitējuma atlīdzināšana)
      (2019/C 206/05)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: OZ (pārstāvis: B. Maréchal, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju Banka (EIB) (pārstāvji: K. Carr un G. Faedo, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, avvocato)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūlija spriedumu OZ/EIB (T-607/16, nav publicēts, EU:T:2017:495), ciktāl ar to tika noraidīti, pirmkārt, OZ prasībā izvirzītie prasījumi par kaitējuma atlīdzību, kas bija balstīti uz Eiropas Investīciju bankas (EIB) atbildību par iespējamām izmeklēšanas procedūrā pieļautajām nelikumībām, ieskaitot apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz to, lai viņa tiktu taisnīgi uzklausīta, neievērošanu, kā arī, otrkārt, šajā prasībā iekļautie prasījumi par atcelšanu.

                  2)

                  Noraidīt apelācijas sūdzību pārējā daļā.

                  3)

                  Atcelt Eiropas Investīciju bankas priekšsēdētāja 2015. gada 16. oktobra lēmumu neturpināt izskatīt OZ iesniegto sūdzību par seksuālu uzmākšanos.

                  4)

                  Noraidīt prasību pārējā daļā.

                  5)

                  Piespriest Eiropas Investīciju bankai segt savus, kā arī atlīdzināt OZ tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti gan ar tiesvedību pirmajā instancē, gan arī ar tiesvedību apelācijas instancē.

         (1)  OV C 437, 18.12.2017.


title: Lieta C-603/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Lugāno II konvencija — Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās — II sadaļas 5. iedaļa (18. — 21. pants) — Jurisdikcija lietās, kas attiecas uz atsevišķiem darba līgumiem)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited u.c.
      (Lieta C-603/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Lugāno II konvencija - Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - II sadaļas 5. iedaļa (18. - 21. pants) - Jurisdikcija lietās, kas attiecas uz atsevišķiem darba līgumiem)
      (2019/C 206/07)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Peter Bosworth, Colin Hurley

         Atbildētājas: Arcadia Petroleum Limited u.c.

         Rezolutīvā daļa

      Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās, kura parakstīta 2007. gada 30. oktobrī un kuras noslēgšana Kopienas vārdā ir apstiprināta ar Padomes 2008. gada 27. novembra Lēmumu 2009/430/EK, II sadaļas 5. iedaļas (18.–21. pants) normas ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums, kas saista uzņēmējsabiedrību un fizisku personu, kura pilda tās vadītāja pienākumus, nerada starp tiem pakļautības saikni un tāpēc nevar tikt kvalificēts kā “atsevišķs darba līgums” šo tiesību normu izpratnē gadījumā, kad — pat ja šīs sabiedrības akcionāram vai akcionāriem ir tiesības izbeigt šo darba līgumu — šī persona spēj lemt vai faktiski lemj par minētā līguma noteikumiem un tai ir autonomas kontroles pilnvaras attiecībā uz minētās sabiedrības darbības ikdienas pārvaldību, kā arī pašai savu pienākumu izpildi.

         (1)  OV C 437, 18.12.2017.


title: Lieta C-638/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko ierosinājusi Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tabakas izstrādājumiem piemērojamā akcīzes nodokļa struktūra un likmes — Direktīva 2011/64/ES — 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Jēdziens “cigāri vai cigarillas” — Tabakas rullīši ar dabiskas tabakas ārējo aptinumu, kas ir daļēji pārklāts ar papīra papildu slāni)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/8

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedība, ko ierosinājusi Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Lieta C-638/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tabakas izstrādājumiem piemērojamā akcīzes nodokļa struktūra un likmes - Direktīva 2011/64/ES - 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Jēdziens “cigāri vai cigarillas” - Tabakas rullīši ar dabiskas tabakas ārējo aptinumu, kas ir daļēji pārklāts ar papīra papildu slāni)
      (2019/C 206/09)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puse

      Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos,
      piedaloties: “Skonis ir kvapas” UAB

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi tabakas izstrādājumi, kādi aplūkoti pamatlietā, kuriem daļa no dabiskas tabakas ārējā aptinuma filtra vietā ir pārklāta ar papīra papildu slāni, kas var padarīt šos izstrādājumus vizuāli līdzīgus cigaretēm, ietilpst cigāru vai cigarillu kategorijā šīs tiesību normas izpratnē.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-690/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ÖKO-Test Verlag GmbH/Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais īpašums — Preču zīmes — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 9. panta 1. punkts — Direktīva 2008/95/EK — 5. panta 1. un 2. punkts — Ar preču zīmi piešķirtas tiesības — Individuāla preču zīme, ko veido kvalitātes zīme)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/9

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ÖKO-Test Verlag GmbH/Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG
      (Lieta C-690/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Preču zīmes - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 9. panta 1. punkts - Direktīva 2008/95/EK - 5. panta 1. un 2. punkts - Ar preču zīmi piešķirtas tiesības - Individuāla preču zīme, ko veido kvalitātes zīme)
      (2019/C 206/10)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ÖKO-Test Verlag GmbH

         Atbildētāja: Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi 9. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nedod tiesības individuālas preču zīmes, ko veido kvalitātes zīme, īpašniekam iebilst pret to, ka trešā persona piestiprina šai preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu precēm, kuras nav nedz identiskas, nedz līdzīgas precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem minētā preču zīme ir reģistrēta.

                  2)

                  Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta c) apakšpunkts un Direktīvas 2008/95 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie dod tiesības ar reputāciju apveltītas individuālas preču zīmes, ko veido kvalitātes zīme, īpašniekam iebilst pret to, ka trešā persona piestiprina šai preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu precēm, kuras nav nedz identiskas, nedz līdzīgas precēm, attiecībā uz kurām minētā preču zīme ir reģistrēta, ar nosacījumu, ka tiek pierādīts, ka ar šo piestiprināšanu šī trešā persona ir netaisnīgi guvusi labumu no šīs pašas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai ir nodarījusi kaitējumu šai atšķirtspējai vai reputācijai un ka minētā trešā persona šajā gadījumā nav pierādījusi, ka šo tiesību normu izpratnē pastāv “pietiekams iemesls” šādas piestiprināšanas pamatojumam.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-691/17: Tiesas (desmītā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — PORR Építési Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — Tiesības uz priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitīšanu — 199. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Apgrieztā iekasēšana — Nodoklis, ko pakalpojumu saņēmējs nepamatoti ir samaksājis to sniedzējiem, pamatojoties uz rēķinu, kas kļūdas pēc sagatavots atbilstoši parastajam nodokļu režīmam — Nodokļu iestādes lēmums, ar kuru ir konstatēts pakalpojumu saņēmēja nodokļu parāds un ir noraidīts tā pieteikums par nodokļa atskaitīšanu — Nodokļu iestādes neizskatīta nodokļa atmaksāšanas iespēja)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/10

      Tiesas (desmītā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — PORR Építési Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Lieta C-691/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Tiesības uz priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitīšanu - 199. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Apgrieztā iekasēšana - Nodoklis, ko pakalpojumu saņēmējs nepamatoti ir samaksājis to sniedzējiem, pamatojoties uz rēķinu, kas kļūdas pēc sagatavots atbilstoši parastajam nodokļu režīmam - Nodokļu iestādes lēmums, ar kuru ir konstatēts pakalpojumu saņēmēja nodokļu parāds un ir noraidīts tā pieteikums par nodokļa atskaitīšanu - Nodokļu iestādes neizskatīta nodokļa atmaksāšanas iespēja)
      (2019/C 206/11)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PORR Építési Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2010/45/ES (2010. gada 13. jūlijs), kā arī samērīguma princips, nodokļu neitralitātes princips un efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda nodokļu iestādes prakse, saskaņā ar kuru, nepastāvot aizdomām par krāpšanu, šī iestāde liedz uzņēmumam tiesības atskaitīt PVN, ko šis uzņēmums kā pakalpojumu saņēmējs ir nepamatoti samaksājis šo pakalpojumu sniedzējam, pamatojoties uz rēķinu, kas ticis sagatavots saskaņā ar parasto pievienotās vērtības nodokļa (PVN) režīmu, taču attiecīgajam darījumam bija piemērojama apgrieztās iekasēšanas kārtība, bet nodokļu iestāde,

                  —

                  pirms atteikt tiesības uz atskaitīšanu, nepārbauda, vai kļūdainā rēķina izsniedzējs tā saņēmējam var atmaksāt nepamatoti samaksāto PVN un atbilstoši piemērojamajam valsts tiesiskajam regulējumam pašrevīzijas procedūrā šo rēķinu izlabot, lai atgūtu Valsts kasē nepamatoti iemaksāto nodokli, vai

                  —

                  nenosaka, ka tā pati atmaksās šī rēķina adresātam nodokli, ko tas nepamatoti samaksājis rēķina izsniedzējam un kuru pēdējais minētais ir nepamatoti iemaksājis Valsts kasē.

            Tomēr saskaņā ar šiem principiem tiek pieprasīts, lai gadījumā, kad pakalpojumu sniedzējam to saņēmējam ir neiespējami vai pārmērīgi grūti atmaksāt rēķinā nepamatoti norādīto PVN, it īpaši pakalpojumu sniedzēja maksātnespējas gadījumā, pakalpojumu saņēmējs savu prasījumu par atmaksāšanu var vērst tieši pret nodokļu iestādi.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-699/17: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — procedūrā, ko uzsāka Allianz Vorsorgekasse AG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — Līgumu noslēgšana par piesaisti arodnodrošinājuma fondam, kas nodarbojas ar arodnodrošinājuma iemaksu pārvaldību — Līguma noslēgšana, kurai nepieciešama darbinieku vai to pārstāvju piekrišana — Direktīva 2014/24/ES — LESD 49. un 56. pants — Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi — Pārskatāmības pienākums)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/11

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — procedūrā, ko uzsāka Allianz Vorsorgekasse AG
      (Lieta C-699/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Līgumu noslēgšana par piesaisti arodnodrošinājuma fondam, kas nodarbojas ar arodnodrošinājuma iemaksu pārvaldību - Līguma noslēgšana, kurai nepieciešama darbinieku vai to pārstāvju piekrišana - Direktīva 2014/24/ES - LESD 49. un 56. pants - Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi - Pārskatāmības pienākums)
      (2019/C 206/12)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

      Allianz Vorsorgekasse AG

         Piedaloties: Bundestheater-Holding GmbH, Burgtheater GmbH, Wiener Staatsoper GmbH, Volksoper Wien GmbH, ART for ART Theaterservice GmbH, fair-finance Vorsorgekasse AG

         Rezolutīvā daļa

      LESD 49. un 56. pants, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi un pārskatāmības pienākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir piemērojami situācijā, kad starp darba devēju, kas ir publisko tiesību subjekts, un arodnodrošinājuma fondu tiek noslēgts piesaistes līgums par iemaksu, kuras ir paredzētas šī darba devēja darbiniekiem maksājamo atlaišanas pabalstu finansēšanai, pārvaldību un ieguldīšanu, lai gan šāda līguma noslēgšana nenotiek tikai atbilstoši darba devēja gribai, bet tai ir nepieciešama vai nu personāla, vai arī personāla komitejas piekrišana.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Apvienotās lietas C-29/18, C-30/18 un C-44/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cobra Servicios Auxiliares SA/José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 un C-44/18), Incatema SL (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku — 4. klauzula — Nediskriminācijas princips — Jēdziens “darba nosacījumi” — Situāciju salīdzināmība — Pamatojums — Jēdziens “objektīvi iemesli” — Pabalsts gadījumā, ja uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums tiek izbeigts objektīva iemesla dēļ — Mazāks pabalsts, kas maksājams gadījumā, ja izbeidzas darba līgums “konkrēta uzdevuma izpildei”)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/12

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cobra Servicios Auxiliares SA/José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 un C-44/18), Incatema SL
      (Apvienotās lietas C-29/18, C-30/18 un C-44/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 4. klauzula - Nediskriminācijas princips - Jēdziens “darba nosacījumi” - Situāciju salīdzināmība - Pamatojums - Jēdziens “objektīvi iemesli” - Pabalsts gadījumā, ja uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums tiek izbeigts objektīva iemesla dēļ - Mazāks pabalsts, kas maksājams gadījumā, ja izbeidzas darba līgums “konkrēta uzdevuma izpildei”)
      (2019/C 206/13)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cobra Servicios Auxiliares SA

         Atbildētāji: José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 un C-44/18) un Incatema SL

         Rezolutīvā daļa

      1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kurā darba devēja un kāda no tā klientiem noslēgtā pakalpojumu sniegšanas līguma izbeigšanas dēļ, pirmkārt, tiek izbeigti darba līgumi konkrēta uzdevuma izpildei, ko šis darba devējs ir noslēdzis ar dažiem darbiniekiem, un, otrkārt, tiek veikta nenoteikta laika darbinieku, kurus minētais darba devējs ir pieņēmis darbā, kolektīvā atlaišana, kas ir pamatota ar kādu objektīvu iemeslu, pabalsts par darba attiecību izbeigšanu, kurš tiek izmaksāts noteikta laika darbiniekiem, ir mazāks nekā tas, kāds tiek piešķirts nenoteikta laika darbiniekiem.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta C-139/18 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. aprīļa spriedums — CJ/Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (Apelācija — Civildienests — Līgumdarbinieks — Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) — Novērtējuma ziņojums — 2011. gada novērtējums — Prasība atcelt lēmumu slēgt novērtējuma ziņojumu)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. aprīļa spriedums — CJ/Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs
      (Lieta C-139/18 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Līgumdarbinieks - Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) - Novērtējuma ziņojums - 2011. gada novērtējums - Prasība atcelt lēmumu slēgt novērtējuma ziņojumu)
      (2019/C 206/14)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: CJ (pārstāvis: V. Kolias, dikigoros)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (pārstāvji: J. Mannheim un A. Daume, pārstāvji, D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā CJ/ECDC (T-602/16, nav publicēts, EU:T:2017:893).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra (ECDC) novērtētāja apelācijas instancē 2015. gada 21. septembra lēmumu, ar ko galīgi ir apstiprināts CJ novērtējuma ziņojums 2011. gadam.

                  3)

                  Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs sedz savus, kā arī atlīdzina CJ tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-254/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Syndicat des cadres de la sécurité intérieure/Premier ministre, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/88/EK — Darba laika organizēšana — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Maksimālais nedēļas darba laiks — Bāzes laikposms — Slīdošs vai fiksēts raksturs — Atkāpe — Policijas ierēdņi)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/14

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Syndicat des cadres de la sécurité intérieure/Premier ministre, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Lieta C-254/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/88/EK - Darba laika organizēšana - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Maksimālais nedēļas darba laiks - Bāzes laikposms - Slīdošs vai fiksēts raksturs - Atkāpe - Policijas ierēdņi)
      (2019/C 206/16)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Syndicat des cadres de la sécurité intérieure

         Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 6. panta b) punkts, 16. panta b) punkts un 19. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā, lai aprēķinātu vidējo nedēļas darba laiku, ir paredzēti bāzes laikposmi, kas sākas un beidzas fiksētos kalendāra datumos, ar nosacījumu, ka šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēti mehānismi, lai nodrošinātu, ka 48 stundu vidējais maksimālais nedēļas darba laiks tiek ievērots jebkurā sešu mēnešu laikposmā, kurš daļēji ietilpst divos secīgos fiksētos laikposmos.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-266/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. aprīļa spriedums (Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aqua Med sp. z o.o./Irena Skóra (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 93/13/EEK — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — 1. panta 2. punkts — Direktīvas piemērošanas joma — Klauzula par teritoriālo piekritību tiesai, kas noteikta, piemērojot vispārīgos noteikumus — 6. panta 1. punkts — Negodīguma pārbaude pēc savas ierosmes — 7. panta 1. punkts — Valsts tiesas pienākumi un tiesības)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/14

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. aprīļa spriedums (Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aqua Med sp. z o.o./Irena Skóra
      (Lieta C-266/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - 1. panta 2. punkts - Direktīvas piemērošanas joma - Klauzula par teritoriālo piekritību tiesai, kas noteikta, piemērojot vispārīgos noteikumus - 6. panta 1. punkts - Negodīguma pārbaude pēc savas ierosmes - 7. panta 1. punkts - Valsts tiesas pienākumi un tiesības)
      (2019/C 206/17)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Aqua Med sp. z o.o.

         Atbildētāja: Irena Skóra

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no šīs direktīvas piemērošanas jomas nav izslēgts tāds līguma noteikums, kāds aplūkots pamatlietā un kurā vispārīgi tiek norādīts uz piemērojamām valsts tiesībām, saskaņā ar kurām nosakāma piekritība, lai izskatītu strīdu starp līgumslēdzējām pusēm.

                  2)

                  Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tādas procesuālo tiesību normas, uz kurām ir atsauce līguma noteikumā, kuras pārdevējam vai piegādātājam, kas ceļ prasību pret patērētāju par apgalvotu līguma neizpildi, ļauj izvēlēties starp tiesu, kurai ir piekritība pēc atbildētāja dzīvesvietas, un tiesu, kurai ir piekritība pēc līguma izpildes vietas, ja vien līguma izpildes vietas izvēle patērētājam nerada tādus procesuālos apstākļus, kas varētu pārmērīgi ierobežot Savienības tiesību sistēmā viņam paredzētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, par ko būtu jāpārliecinās dalībvalsts tiesai.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta C-288/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X BV/Staatssecretaris van Financiën (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Preču klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Apakšpozīcijas 85285100 un 85285940 — Šķidro kristālu displeja plakanā paneļa monitors, kas spēj attēlot signālus no automātiskās datu apstrādes sistēmām — Nolīgums par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/16

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X BV/Staatssecretaris van Financiën
      (Lieta C-288/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Preču klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Apakšpozīcijas 85285100 un 85285940 - Šķidro kristālu displeja plakanā paneļa monitors, kas spēj attēlot signālus no automātiskās datu apstrādes sistēmām - Nolīgums par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem)
      (2019/C 206/19)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X BV

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

         Rezolutīvā daļa

      Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta Padomes Regulā (EK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 927/2012 (2012. gada 9. oktobris), I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai LCD plakanā paneļa ekrāni, kas domāti un saražoti, lai attēlotu gan datus no automātiskās datu apstrādes iekārtas, gan saliktus videosignālus no citiem avotiem, ir klasificējami kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 85285100 vai šīs nomenklatūras apakšpozīcijā 85285940, ir jāizvērtē, pārbaudot visas to objektīvās īpašības un pazīmes, gan pakāpe, kādā tie var īstenot vairākas funkcijas, gan izpildes līmenis, kuru tie sasniedz, īstenojot šīs funkcijas, lai varētu noteikt, vai to galvenā funkcija ir tikt izmantotiem automātiskajā datu apstrādes sistēmā. Šajā ziņā īpaša nozīme piešķirama tam, vai tie ir domāti darbam tuvā attālumā. Tas, ka ekrāna lietotājs un persona, kura apstrādā un/vai ievada datus automātiskās datu apstrādes iekārtā, ir viena un tā pati persona, nav nozīmīgs kritērijs šīs noteikšanas nolūkā.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-295/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A./Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū — Direktīva 2007/64/EK — 2. un 58. pants — Piemērošanas joma — Maksājumu pakalpojumu izmantotājs — Jēdziens — Trešās personas izdota maksājuma uzdevuma veikt tiešā debeta maksājumus no konta, kura turētājs tā nav, izpilde — Debitētā konta turētāja autorizācijas neesamība — Neatļauts maksājumu darījums)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/16

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A./Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA
      (Lieta C-295/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū - Direktīva 2007/64/EK - 2. un 58. pants - Piemērošanas joma - Maksājumu pakalpojumu izmantotājs - Jēdziens - Trešās personas izdota maksājuma uzdevuma veikt tiešā debeta maksājumus no konta, kura turētājs tā nav, izpilde - Debitētā konta turētāja autorizācijas neesamība - Neatļauts maksājumu darījums)
      (2019/C 206/20)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação do Porto

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A.

         Atbildētājas: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “maksājumu pakalpojumu” jēdzienā šīs tiesību normas nozīmē ietilpst tādu tiešā debeta maksājumu izpilde, ko to saņēmējs ir ierosinājis veikšanai no konta, kura turētājs tas nav, un kuriem debitētā konta turētājs nav piekritis.

                  2)

                  Direktīvas 2007/64 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka “maksājumu pakalpojumu lietotāja” jēdzienā tā nozīmē ietilpst tāda maksājumu konta turētājs, no kura tiešā debeta maksājumi ir veikti bez viņa piekrišanas.

         (1)  OV C 259, 23.7.2018.


title: Lieta C-464/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ZX/Ryanair DAC (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — Tiesas noteikšana, kurai ir jurisdikcija izskatīt prasību par zaudējumu atlīdzību saistībā ar lidojuma kavēšanos — 7. panta 5. punkts — Filiāles darbība — 26. pants — Klusējot noslēgta vienošanās — Atbildētāja ierašanās nepieciešamība)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/17

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 11. aprīļa spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ZX/Ryanair DAC
      (Lieta C-464/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - Tiesas noteikšana, kurai ir jurisdikcija izskatīt prasību par zaudējumu atlīdzību saistībā ar lidojuma kavēšanos - 7. panta 5. punkts - Filiāles darbība - 26. pants - Klusējot noslēgta vienošanās - Atbildētāja ierašanās nepieciešamība)
      (2019/C 206/21)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: ZX

         Atbildētāja: Ryanair DAC

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesai nav jurisdikcijas izskatīt lietu saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību, kas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 7. pantu celta pret aviosabiedrību, kura ir reģistrēta citas dalībvalsts teritorijā, pamatojoties uz to, ka šai sabiedrībai tiesas, kurā celta prasība, apgabalā ir filiāle, kas nepiedalījās tiesiskajās attiecībās starp sabiedrību un attiecīgo pasažieri.

                  2)

                  Regulas Nr. 1215/2012 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams tādā situācijā kā pamatlietā, kad atbildētājs nav iesniedzis apsvērumus vai nav ieradies tiesā.

         (1)  OV C 392, 29.10.2018.


title: Lieta C-155/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl
      (Lieta C-155/19)
      (2019/C 206/22)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl

         Atbildētāja apelācijas instancē: De Vellis Servizi Globali Srl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Pirmais jautājums

                              —

                              Vai, ievērojot sporta jomu reglamentējošā valsts tiesiskā regulējuma raksturiezīmes, Federazione calcistica italiana (Itālijas Futbola federācija) ir kvalificējama par publisko tiesību subjektu, jo ir nodibināta ar īpašu mērķi apmierināt nerūpnieciska un nekomerciāla rakstura vispārējo interešu vajadzības?

                              —

                              Konkrēti, vai šīs federācijas gadījumā — lai arī formāli tā nav izveidota kā valsts pārvaldes iestāde un pēc savas iedabas ir apvienība — teleoloģiskais nosacījums kvalificēšanai par šādu subjektu ir izpildīts tāpēc, ka tā ietilpst atbilstoši publisko tiesību modeļiem veidotajā (sporta) nozares tiesiskajā regulējumā un tai ir saistoši Comitato olimpico nazionale italiano (Itālijas Nacionālās olimpiskās komitejas, C.O.N.I.) un starptautisko sporta struktūru izstrādātie principi un noteikumi, sporta mērķiem atzīstot nacionālu publisku iestādi?

                              —

                              Vai šāds nosacījums turklāt ir uzskatāms par izpildītu tādas ar pašfinansēšanās spēju apveltītas sporta federācijas kā Federazione italiana giuoco calcio gadījumā saistībā ar šajā lietā aplūkojamo darbību, kurai nav nozīmes publisko tiesību kontekstā, vai tomēr ir jāuzskata par prevalējošu vajadzība katrā ziņā nodrošināt publiskā iepirkuma tiesību normu piemērošanu ikreiz, kad trešajām personām tiek piešķirtas tiesības slēgt jebkura veida līgumus ar minēto subjektu?

                  2)

                  Otrais jautājums

                              —

                              Vai saskaņā ar tiesiskajām attiecībām starp C.O.N.I. un F.I.G.C.- Federazione Italiana Giuoco Calcio pirmajai no tām attiecībā pret otro ir dominējoša ietekme, ņemot vērā tai likumā noteiktās pilnvaras atzīt sabiedrību sporta mērķiem, apstiprināt subjekta gada budžetu un pārraudzīt gan tā pārvaldību, gan orgānu pareizu darbību, kā arī pakļaut to ārkārtas komisāra veiktai administrēšanai?

                              —

                              Vai turpretim ar tādām pilnvarām nav pietiekami, lai tiktu izpildīts nosacījums par dominējošu valsts ietekmi, kas ir raksturīga publisko tiesību subjektam, ņemot vērā sporta federāciju priekšsēdētāju un pārstāvju lielo dalības īpatsvaru nacionālās olimpiskās komitejas galvenajās struktūrās?


title: Lieta C-156/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl
      (Lieta C-156/19)
      (2019/C 206/23)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl

         Atbildētāja apelācijas instancē: De Vellis Servizi Globali Srl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Pirmais jautājums

                              —

                              Vai, ievērojot sporta jomu reglamentējošā valsts tiesiskā regulējuma raksturiezīmes, Federazione calcistica italiana (Itālijas Futbola federācija) ir kvalificējama par publisko tiesību subjektu, jo ir nodibināta ar īpašu mērķi apmierināt nerūpnieciska un nekomerciāla rakstura vispārējo interešu vajadzības?

                              —

                              Konkrēti, vai šīs federācijas gadījumā — lai arī formāli tā nav izveidota kā valsts pārvaldes iestāde un pēc savas iedabas ir apvienība — teleoloģiskais nosacījums kvalificēšanai par šādu subjektu ir izpildīts tāpēc, ka tā ietilpst atbilstoši publisko tiesību modeļiem veidotajā (sporta) nozares tiesiskajā regulējumā un tai ir saistoši Comitato olimpico nazionale italiano (Itālijas Nacionālās olimpiskās komitejas, C.O.N.I.) un starptautisko sporta struktūru izstrādātie principi un noteikumi, sporta mērķiem atzīstot nacionālu publisku iestādi?

                              —

                              Vai šāds nosacījums turklāt ir uzskatāms par izpildītu tādas ar pašfinansēšanās spēju apveltītas sporta federācijas kā Federazione italiana giuoco calcio gadījumā saistībā ar šajā lietā aplūkojamo darbību, kurai nav nozīmes publisko tiesību kontekstā, vai tomēr ir jāuzskata par prevalējošu vajadzība katrā ziņā nodrošināt publiskā iepirkuma tiesību normu piemērošanu ikreiz, kad trešajām personām tiek piešķirtas tiesības slēgt jebkura veida līgumus ar minēto subjektu?

                  2)

                  Otrais jautājums

                              —

                              Vai saskaņā ar tiesiskajām attiecībām starp C.O.N.I. un F.I.G.C.- Federazione Italiana Giuoco Calcio pirmajai no tām attiecībā pret otro ir dominējoša ietekme, ņemot vērā tai likumā noteiktās pilnvaras atzīt sabiedrību sporta mērķiem, apstiprināt subjekta gada budžetu un pārraudzīt gan tā pārvaldību, gan orgānu pareizu darbību, kā arī pakļaut to ārkārtas komisāra veiktai administrēšanai?

                              —

                              Vai turpretim ar tādām pilnvarām nav pietiekami, lai tiktu izpildīts nosacījums par dominējošu valsts ietekmi, kas ir raksturīga publisko tiesību subjektam, ņemot vērā sporta federāciju priekšsēdētāju un pārstāvju lielo dalības īpatsvaru nacionālās olimpiskās komitejas galvenajās struktūrās?


title: Lieta C-191/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) — OI/Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) — OI/Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA
      (Lieta C-191/19)
      (2019/C 206/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OI

         Atbildētāja: Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pasažiera, kurš lidostā ieradies uz reģistrāciju un kuram ir apstiprināta rezervācija konkrētam reisam, pārreģistrācija uz vēlāku reisu pret viņa gribu ir iekāpšanas atteikuma gadījums Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1)4. panta 3. punkta nozīmē, ja reiss, uz kuru attiecas pasažiera apstiprinātā rezervācija, tiek veikts?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Regulas Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) daļā paredzētais noteikums ir pēc analoģijas piemērojams iekāpšanas atteikuma gadījumiem šīs regulas 4. panta 3. punkta nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.)


title: Lieta C-209/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. martā iesniedza Landgericht Saarbrücken (Vācija) — SM/Sparkasse Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. martā iesniedza Landgericht Saarbrücken (Vācija) — SM/Sparkasse Saarbrücken
      (Lieta C-209/19)
      (2019/C 206/27)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Saarbrücken

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SM

         Atbildētāja: Sparkasse Saarbrücken

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (1) 10. panta 2. punkta p) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nepieciešamā informācija par “laika periodu, kurā var izmantot atteikšanās tiesības” vai “cit[iem] minēto tiesību izmantošanas nosacījum[iem]” ietver arī priekšnosacījumus atteikuma termiņa sākumam?

                  2)

                  Ja uz 1) jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
                  Vai ar Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktu netiek pieļauta tāda interpretācija, ka informācija par atteikumu ir “skaidra” un “lakoniska”, ja attiecībā uz atteikuma termiņa sākumu tajā pašā nav pilnībā minēta obligāti sniedzamā informācija, lai šis termiņš varētu sākties, bet šajā sakarā ir paredzēta atsauce uz valsts tiesību normu — šajā gadījumā BGB [Vācijas Civilkodeksa] 492. panta 2. punktu redakcijā, kas bija spēkā līdz 2014. gada 12. jūnijam, kurā savukārt ir paredzēta atsauce uz citām valsts tiesību normām — šajā gadījumā EGBGB [Vācijas Civilkodeksa ievadlikuma] 247. panta 3. līdz 13. daļu redakcijā, kas bija spēkā līdz 2014. gada 12. jūnijam, un patērētājam tāpēc ir jāizlasa daudzas tiesību normas dažādos tiesību aktos, lai noskaidrotu, kāda ir obligāti sniedzamā informācija, lai viņa aizdevuma līgumam sāktos atteikuma termiņš?

                  3)

                  Ja uz 2) jautājumu tiek atbildēts noliedzoši (un nepastāv pamatoti iebildumi pret atsauci uz valsts tiesību normām):
                  Vai ar Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktu netiek pieļauta tāda interpretācija, saskaņā ar kuru informācija par atteikumu ir “skaidra” un “lakoniska”, ja atsauce uz valsts tiesību normu — šajā gadījumā BGB 492. panta 2. punktu redakcijā, kas bija spēkā no 2010. gada 30. jūlija līdz 2014. gada 12. jūnijam, — un tajā ietvertā tālākā atsauce — šajā gadījumā uz EGBGB 247. panta 3. līdz 13. daļu redakcijā, kas bija spēkā no 2011. gada 4. augusta līdz 2014. gada 12. jūnijam, noteikti nozīmē, ka patērētājam papildus tiesību normu izlasīšanai ir jāpiemēro juridiska subsumcija, proti, vai aizdevums viņam tika izsniegts uz ar tiesībām uz nekustamo īpašumu nodrošinātu līgumu un to pagaidu finansējuma parastajiem nosacījumiem, vai pastāv saistītie kredītlīgumi, lai noskaidrotu, kāda ir obligāti sniedzamā informācija, lai viņa aizdevuma līgumam sāktos atteikuma termiņš?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-216/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — WQ/Land Berlin

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — WQ/Land Berlin
      (Lieta C-216/19)
      (2019/C 206/28)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WQ

         Atbildētāja: Land Berlin

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai atbalsttiesīgie hektāri ir to īpašnieka rīcībā Regulas Nr. 1307/2013 (1) 24. panta 2. punkta pirmā teikuma izpratnē, ja nevienai trešajai personai uz atbalsttiesīgajiem hektāriem nav lietošanas tiesību, it sevišķi īpašnieka piešķirtu lietošanas tiesību, vai arī hektāri ir trešās personas vai nav neviena rīcībā, ja trešā persona bez lietošanas tiesībām tos faktiski izmanto lauksaimniecībā?

                  2)

                  Vai “jebkura platība, par kuru 2008. gadā bija tiesības saņemt maksājumus saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, kas paredzētas attiecīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (2) III sadaļā un IV A sadaļā” atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta b) apakšpunktam ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai iegūtu tiesības saņemt maksājumus saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, platībai 2008. gadā bija jāatbilst nosacījumiem, kas bija paredzēti Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļā vai IV A sadaļā?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai “jebkura platība, par kuru 2008. gadā bija tiesības saņemt maksājumus saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, kas paredzētas attiecīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļā un IV A sadaļā” atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta b) apakšpunktam ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1257/1999 (3) 31. pantam apmežotu platību klasificētu kā atbalsttiesīgus hektārus Regulas (EK) Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) punkta izpratnē, ir nepieciešams, lai attiecībā uz hektāriem būtu tikušas izmantotas tiesības atstāt zemi atmatā vai citas tiesības uz maksājumiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 44. panta 1. punktu vai 54. panta 1. punktu?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša, vai “jebkura platība, par kuru 2008. gadā bija tiesības saņemt maksājumus saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, kas paredzētas attiecīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļā un IV A sadaļā” atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta b) apakšpunktam ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1257/1999 31. pantam apmežotu platību klasificētu kā atbalsttiesīgus hektārus Regulas (EK) Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) punkta izpratnē, ir nepieciešams, lai lauksaimnieks 2008. gadā būtu bijis iesniedzis pieteikumu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 22. panta 1. punktu un/vai 34. panta 1. punktu un izpildījis citus III sadaļā un IV A sadaļā paredzētos nosacījumus tiešajiem maksājumiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp.)

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1782/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV 2003, L 270, 1. lpp.)

         (3)  Padomes Regula (EK) Nr. 1257/99 (1999. gada 17. maijs) par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV 1999, L 160, 80. lpp.)


title: Lieta C-238/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) — EZ/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) — EZ/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-238/19)
      (2019/C 206/30)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Hannover

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EZ

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2011/95/ES (1) 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar “atteikšanos veikt militāro dienestu konflikta laikā” netiek prasīts, lai attiecīgā persona būtu oficiāli atteikusies no militārā dienesta veikšanas, ja izcelsmes valsts tiesību aktos nav paredzētas tiesības atteikties no militārā dienesta?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
                  Vai ar Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzēto “atteikšanos veikt militāro dienestu konflikta laikā” tiek aizsargātas arī personas, kuras pēc tam, kad beidzies termiņš, līdz kuram bija atlikts iesaukums militārajā dienestā, neierodas savas izcelsmes valsts militārā dienesta pārvaldē un bēgot izvairās no piespiedu iesaukšanas?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša:
                  Vai Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iesaucamais, kuram nav zināma viņa turpmākā militārās darbības joma, militārais dienests jau tāpēc vien tieši vai netieši “ietvertu noziegumu vai tādu darbību izdarīšanu, uz ko attiecas 12. panta 2. punktā minētie izslēgšanas pamati”, jo viņa izcelsmes valsts bruņotie spēki atkārtoti un sistemātiski veic šādus noziegumus vai darbības, izmantojot iesaucamos?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka arī vajāšanas gadījumā saskaņā ar Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu atbilstoši Direktīvas 2011/95/ES 2. panta d) apakšpunktam ir jābūt saiknei starp Direktīvas 2011/95/ES 10. pantā noteiktajiem iemesliem un Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 1. un 2. punktā noteiktajām vajāšanas darbībām vai aizsardzības pret šādām darbībām trūkumam?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša: vai saikne Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 3. punkta izpratnē, skatot to kopsakarā ar Direktīvas 2011/95/ES 2. panta d) apakšpunktu, starp vajāšanu apsūdzības dēļ vai sodu par atteikšanos veikt militāro dienestu un vajāšanas iemeslu pastāv jau tad, ja apsūdzība vai sods ir saistīta ar atteikšanos?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.)


title: Lieta C-242/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — CHEP Equipment Pooling NV/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — CHEP Equipment Pooling NV/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți
      (Lieta C-242/19)
      (2019/C 206/31)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: CHEP Equipment Pooling NV

         Atbildētāji: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai palešu transportēšanu no vienas dalībvalsts uz galamērķi citā dalībvalstī, lai vēlāk tās iznomātu galamērķa dalībvalstī nodokļa maksātājam, kas reģistrēts un identificēts PVN nolūkā Rumānijā, var neuzskatīt par pārvietošanu saskaņā ar Direktīvas [2006/112/EK] (1) 17. panta 2. punktu?

                  2)

                  Neatkarīgi no atbildes uz pirmo jautājumu, vai par nodokļa maksātāju Direktīvas 2008/9/EK (2) 2. panta 1. punkta izpratnē ir uzskatāms nodokļa maksātājs Direktīvas 2006/112/EK 9. panta 1. punkta izpratnē, kas neveic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kura nodokli atmaksā, bet citas dalībvalsts teritorijā, arī tad, ja minētais nodokļa maksātājs ir identificēts PVN nolūkā vai tam vajadzētu būt identificētam PVN nolūkā atmaksas dalībvalstī?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2008/9/EK izpratnē nosacījums, ka nodokļa maksātājs nav identificēts PVN nolūkā atmaksas dalībvalstī, ir papildu nosacījums Direktīvas 2008/9/EK 3. pantā paredzētajiem, lai nodokļa maksātājs, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, bet neveic uzņēmējdarbību atmaksas dalībvalstī, varētu izmantot tiesības uz atmaksu tādā gadījumā kā pamatlietā aplūkotais?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2008/9/EK 3. pants būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz valsts pārvaldes iestādei atteikt PVN atmaksu, ja netiek izpildīts tikai un vienīgi šīs valsts tiesību aktos paredzēts nosacījums?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (OV 2008, L 44, 23. lpp.).


title: Lieta C-249/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. martā iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — JE/KF

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. martā iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — JE/KF
      (Lieta C-249/19)
      (2019/C 206/32)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja pirmajā instancē un apelācijas sūdzības iesniedzēja: JE

         Atbildētājs pirmajā instancē un apelācijas instancē: KF

         Prejudiciālais jautājums

      [Vai] Regulas Nr. 1259/2010 (1) 10. pant[s], saskaņā ar kuru: “ja saskaņā ar 5. vai 8. pantu piemērojamie tiesību akti neparedz laulības šķiršanu vai, pamatojoties uz dzimumu, nepiešķir vienam laulātajam vienlīdzīgu pieeju laulības šķiršanai vai laulāto atšķiršanai, piemēro tās valsts tiesību aktus, kurā atrodas tiesa”, interpretāciju tādā nozīmē, ka ir jāprecizē, vai frāze “saskaņā ar 5. vai 8. pantu piemērojamie tiesību akti neparedz laulības šķiršanu”:

                  —

                  ir interpretējam[s] šauri, gramatiski, proti, vienīgi attiecībā uz situāciju, ja piemērojamajos ārvalstu tiesību aktos nav paredzēta nekāda laulības šķiršanas forma, vai arī tā ir interpretējama plaši, tādā nozīmē, ka [tas] iekļauj arī situāciju, kurā piemērojamajos ārvalstu tiesību aktos ir pieļauta laulības šķiršana, bet ar ārkārtīgi ierobežojošiem nosacījumiem, kuros ir paredzēta obligāta laulāto atšķiršanas tiesvedība pirms laulības šķiršanas, — tiesvedība[,] kurai tiesas valsts tiesību aktos nav līdzvērtīgu procesuālo tiesību normu?

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1259/2010 (2010. gada 20. decembris), ar kuru īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz tiesību aktiem, kas piemērojami laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai (OV 2010, L 343, 10. lpp.).


title: Lieta C-254/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza High Court (Īrija) — Friends of the Irish Environment Limited/An Bord Pleanála

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza High Court (Īrija) — Friends of the Irish Environment Limited/An Bord Pleanála
      (Lieta C-254/19)
      (2019/C 206/34)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Friends of the Irish Environment Limited

         Atbildētāja: An Bord Pleanála

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai lēmums pagarināt attīstības piekrišanas termiņu ir vienošanās par projektu, kā rezultātā tiek piemērots Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1) (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (turpmāk tekstā — “Dzīvotņu direktīva”) 6. panta 3. punkts?

                  2)

                  Vai atbildi uz 1. jautājumu ietekmē kāds no turpmāk minētajiem apsvērumiem?

                              a)

                              Attīstības piekrišana (kuras termiņu ir lūgts pagarināt) ir sniegta saskaņā ar valsts tiesību normu, ar kuru Dzīvotņu direktīva nebija atbilstoši īstenota, kā rezultātā Dzīvotņu direktīvā minētais atbilstošais novērtējums tiesību aktos tika nepareizi pielīdzināts IVN direktīvā (Direktīvā 2011/92/ES (2)) minētajam ietekmes uz vidi novērtējumam.

                              b)

                              Sākotnēji sniegtajā attīstības piekrišanā nav norādīts, vai pieteikums sniegt piekrišanas izskatīts Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta 1. vai 2. posmā, un tas neietver “pilnīgus, precīzus un galīgus konstatējumus un secinājumus, kas varētu kliedēt jebkuras zinātniski pamatotas šaubas par šo projektu ietekmi uz attiecīgo teritoriju”, kā norādīts lietā C-404/09 Komisija/Spānija (3).

                              c)

                              Attīstības piekrišanas sākotnējais termiņš ir beidzies, un tā rezultātā attīstības piekrišana ir zaudējusi spēku attiecībā uz visu attīstību. Neviens ar attīstību saistītais darbs nedrīkst tikt veikts saskaņā ar attīstības piekrišanu, par kuras termiņa iespējamo pagarināšanu nav pieņemts lēmums.

                              d)

                              Saskaņā ar attīstības piekrišanu nekad nav veikti nekādi ar attīstību saistīti darbi.

                  3)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, kādi apsvērumi kompetentajai iestādei ir jāņem vērā, īstenojot 1. posma pārbaudi saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu? Piemēram, vai kompetentajai iestādei ir jāņem vērā kāds no turpmāk minētajiem apsvērumiem vai visi turpmāk minētie apsvērumi, proti, i) vai ir kādas izmaiņas ierosinātajos darbos un zemes izmantošanā; ii) vai pēc dienas, kad ir pieņemts lēmums sniegt attīstības piekrišanu, ir bijušas kādas vides apstākļu izmaiņas, piemēram, saistībā ar Eiropas teritoriju noteikšanu; iii) vai ir bijušas kādas attiecīgas izmaiņas zinātniskajās atziņās, piemēram, vairāk aktualizēti pētījumi saistībā ar noteiktām interesēm, kas skar Eiropa teritorijas? Vai kompetentajai iestādei ir jāveic visas attīstības ietekmes uz vidi novērtējums?

                  4)

                  Vai ir jānošķir i) attīstības piekrišana, ar ko nosaka termiņu ekspluatācijas laikposmam (ekspluatācijas posmam), un ii) attīstības piekrišana, ar ko nosaka vienīgi termiņu laikposmam, kurā var veikt būvdarbus (būvniecības posmam), taču, pieņemot, ka būvdarbi ir pabeigti paredzētajā termiņā, nenosaka nekādu termiņu darbībai vai ekspluatācijai?

                  5)

                  Cik lielā mērā — ja vispār tāds ir –valsts tiesai ir pienākums interpretēt tiesību aktus, ciktāl tas ir iespējams saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas un Orhūsas konvencijas noteikumiem, ievērojot prasību, ka lietas dalībnieki ir skaidri izvirzījuši šos ar interpretāciju saistītos jautājumus? Precīzāk, ja valsts tiesībās ir paredzētas divas lēmumu pieņemšanas procedūras, no kurām tikai viena nodrošina atbilstību Dzīvotņu direktīvai, — vai valsts tiesai ir pienākums interpretēt valsts tiesību aktus tādējādi, ka var tikt izmantota vienīgi tā lēmumu pieņemšanas procedūra, kas nodrošina minēto atbilstību, lai gan lietas dalībnieki tiesā iesniegtajā lietā nav skaidri prasījuši precīzu interpretāciju?

                  6)

                  Ja atbilde uz iepriekšminēto 2. jautājuma A) daļu ir tāda, ka ir būtiski ņemt vērā, vai attīstības piekrišana (kuras termiņu ir lūgts pagarināt) ir sniegta saskaņā ar valsts tiesību normu, ar kuru Dzīvotņu direktīva nav atbilstoši īstenota, — vai valsts tiesai ir pienākums nepiemērot valsts procesuālo tiesību normas, kas liedz iebildumu iesniedzējam apstrīdēt iepriekš sniegtās attīstības piekrišanas spēkā esamību (kuras termiņš ir beidzies), ņemot vērā vēlāku pieteikumu attīstības piekrišanas sniegšanai? Vai šāda valsts procesuālo tiesību norma ir pretrunā pienākumam īstenot korektīvos pasākumus, kā nesen atkārtoti tika uzsvērts lietā C-348/15 Stadt Wiener (4)?

         (1)  OV 1992, L 206, 7. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).

         (3)  EU:C:2011:768.

         (4)  EU:C:2016:882.