title: Lieta C-722/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 31. decembrī Ultrasun AG iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 20. oktobra rīkojumu lietā T-805/19 Ultrasun AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 31. decembrīUltrasun AG iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 20. oktobra rīkojumu lietā T-805/19 Ultrasun AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-722/20 P)
      (2021/C 182/38)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ultrasun AG (pārstāvji: A. Mühlendahl, H. Hartwig, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2021. gada 25. marta rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-28/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Łodzi (Polija) – TM/EJ

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Łodzi (Polija) – TM/EJ
      (Lieta C-28/21)
      (2021/C 182/39)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Łodzi

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TM

         Atbildētāja: EJ

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (1) 3. pantā ietvertais formulējums, ka “katra dalībvalsts [..] veic visus vajadzīgos pasākumus”, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu normatīvajos aktos ir jāparedz, ka apdrošināšanas sabiedrības attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu ir atbildīgas par zaudējumu pilnīgu atlīdzināšanu, tai skaitā arī par tādām zaudējumus izraisījušā notikuma sekām, kuras izpaužas kā cietušā negūtā peļņa?

         (1)  OV 2009, L 263, 11. lpp.


title: Lieta C-44/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Landgericht München (Vācija) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG un Harting Electric GmbH & Co. KG

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Landgericht München (Vācija) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG un Harting Electric GmbH & Co. KG

      (Lieta C-44/21)
      (2021/C 182/40)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht München

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

         Atbildētājas: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG un Harting Electric GmbH & Co. KG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2004/48/EK (1) 9. panta 1. punktam atbilst situācija, kad tiesvedībā par pagaidu noregulējumu kompetentās federālo zemju augstākās tiesas pēdējā instancē principā noraida pagaidu pasākumu veikšanu saistībā ar patentu pārkāpumu, ja apstrīdētais patents nav ticis atstāts spēkā pirmās instances iebildumu vai spēkā neesamības atzīšanas tiesvedībā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.).


title: Lieta C-76/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – Wacker Chemie AG/Bundesrepublik Deutschland, kuru pārstāv Umweltbundesamt

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – Wacker Chemie AG/Bundesrepublik Deutschland, kuru pārstāv Umweltbundesamt

      (Lieta C-76/21)
      (2021/C 182/42)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: Wacker Chemie AG

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland, kuru pārstāv Umweltbundesamt

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Komisijas EKTS pamatnostādnēs (1) ietvertā jaudas palielinājuma definīcija, saskaņā ar kuru fizisku kapitālieguldījumu (vai vairāku pakāpeniski veiktu fizisku kapitālieguldījumu) rezultātā iekārtu var ekspluatēt ar jaudu, kas ir par vismaz 10 % lielāka par iekārtas sākotnējo uzstādīto jaudu pirms izmaiņām, ir jāinterpretē tādējādi, ka izšķiroša ir

                              a.

                              cēloņsakarība starp fizisku kapitālieguldījumu un tehniski un juridiski iespējamās maksimālās jaudas palielinājumu

                              b.

                              vai – atbilstoši Lēmuma 2011/278/ES (2) 3. panta i) un l) punktam – salīdzinājums ar ražošanas apjoma vidējo rādītāju tajos divos mēnešos, kuros tas bijis vislielākais pirmo sešu mēnešu laikā pēc darbības izmaiņām?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tā b) daļā izklāstītais variants: vai Komisijas Lēmuma 2011/278/ES 3. panta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izšķirošs ir nevis tehniski un juridiski iespējamās maksimālas jaudas palielinājuma apmērs, bet gan vienīgi vidējo rādītāju apsvēršana atbilstoši Lēmuma 2011/278 3. panta l) punktam neatkarīgi no tā, vai un kādā mērā tie izriet no veiktajām fiziskajām izmaiņām vai augstāka jaudas izmantojuma?

                  3)

                  Vai EKTS pamatnostādņu I pielikumā minētais jēdziens “sākotnējā uzstādītā jauda” ir jāinterpretē atbilstoši Lēmuma 2011/278/ES 7. panta 3. punktam?

                  4)

                  Vai Eiropas Komisijas lēmums necelt iebildumus pret paziņotu valsts atbalsta shēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a.

                              ar to konstatēta dalībvalsts regulējuma pilnīga atbilstība pamatnostādnēm par valsts atbalstu, tajā skaitā attiecībā uz valsts atbalsta shēmā ietvertajām papildu atsaucēm uz citām valsts tiesību normām vai

                              b.

                              valsts atbalsta shēma un šīs citas valsts tiesību normas savukārt ir jāinterpretē tādējādi, ka rezultātā tām ir jābūt saderīgām ar pamatnostādnēm par valsts atbalstu?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir tā a) daļā izklāstītais variants: vai Eiropas Komisijas lēmums necelt iebildumus pret paziņotu valsts atbalsta shēmu attiecībā uz konstatēto saderīgumu ar attiecīgajām pamatnostādnēm par valsts atbalstu ir saistošs dalībvalsts tiesai?

                  6)

                  Vai Eiropas Komisijas pamatnostādnes par valsts atbalstu – tādēļ, ka tā uz tām atsaucas lēmumā par iebildumu necelšanu pret paziņotu valsts atbalsta shēmu un, pamatojoties uz šīm pamatnostādnēm, pārbauda paziņotā atbalsta atbilstību –, šai dalībvalstij ir saistošas apstiprinātās atbalsta shēmas interpretēšanā un piemērošanā?

                  7)

                  Vai Direktīvas 2003/87/EK (3), kas grozīta ar Direktīvu (ES) 2018/410, 10.a panta 6. punkts, saskaņā ar kuru dalībvalstīm ir jāievieš finansiāli pasākumi, lai kompensētu CO2 netiešās izmaksas, ir nozīmīgs tam, kā interpretējams EKTS pamatnostādņu 5. punkts, saskaņā ar kuru atbalstam ir jābūt ierobežotam līdz minimālajam apjomam, kāds vajadzīgs, lai panāktu paredzēto vides aizsardzību?

         (1)  Komisijas Paziņojums – Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2012. gada (OV 2012, C 158, 4. lpp.).

         (2)  Komisijas Lēmums 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV 2011, L 130, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).


title: Lieta C-83/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd/Agenzia delle Entrate

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd/Agenzia delle Entrate

      (Lieta C-83/21)
      (2021/C 182/44)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Tiesai tiek lūgts noteikt, ko prasa Direktīvā 2015/1535/ES (1) minētās vārdkopas informācijas sabiedrības pakalpojumu “tehniskie noteikumi” un “noteikumi par pakalpojumiem”, un it īpaši Tiesai tiek lūgts noteikt, vai minētās vārdkopas ir jāinterpretē tādējādi, ka tās iekļauj arī nodokļu rakstura pasākumus, kuri nav tieši vērsti uz informācijas sabiedrības īpašā pakalpojuma regulēšanu, bet kuri praksē katrā ziņā ietekmē minētā pakalpojuma sniegšanu dalībvalstī, jo uzliek visiem nekustamo īpašumu starpniecības pakalpojuma sniedzējiem – tātad ieskaitot operatorus nodokļu nerezidentus, kuri savus pakalpojumus sniedz tiešsaistē, – tādus papildu un instrumentālus pienākumus saistībā ar nodokļu, kurus izīrētājiem ir pienākums maksāt, efektīvu iekasēšanu kā:

                              a)

                              datu par starpnieka darbības rezultātā noslēgtajiem īstermiņa īres līgumiem vākšana un turpmāka paziņošana dalībvalsts nodokļu iestādēm;

                              b)

                              Ieņēmumu dienestam maksājamās procentuālās daļas ieturēšana no summām, kurus īrnieki maksā izīrētājiem, un tās turpmākā ieskaitīšana Valsts Kasē?

                  2)

                  Tiesai tiek lūgts noteikt:

                              a)

                              vai LESD 56. pantā paredzētais pakalpojumu sniegšanas brīvības princips, kā arī analoģiski principi, kas izriet no Direktīvas 2006/123/EK (2) un Direktīvas 2000/31/EK (3), ja tās ir piemērojamas šajā jomā, nepieļauj tādu valsts pasākumu, kas uzliek nekustamo īpašumu starpniekiem, kuri darbojas Itālijā – tātad ieskaitot operatorus nodokļu nerezidentus, kuri savus pakalpojumus sniedz tiešsaistē, – pienākumus vākt datus par starpnieka darbības rezultātā noslēgtajiem īstermiņa īres līgumiem un pēc tam paziņot tos nodokļu iestādēm, saistībā ar tiešo nodokļu, kas ir jāmaksā pakalpojuma izmantotājiem, iekasēšanu?

                              b)

                              Vai LESD 56. pantā paredzētais pakalpojumu sniegšanas brīvības princips, kā arī analoģiski principi, kas izriet no Direktīvas 2006/123/EK un Direktīvas 2000/31/EK, ja tās ir piemērojamas šajā jomā, nepieļauj tādu valsts pasākumu, kas uzliek nekustamo īpašumu starpniekiem, kuri darbojas Itālijā – tātad ieskaitot operatorus nodokļu nerezidentus, kuri savus pakalpojumus sniedz tiešsaistē, – un kuri ir iesaistīti ar to starpniecību noslēgto īstermiņa īres līgumu īres maksas maksājuma posmā, pienākumu, saistībā ar tiešo nodokļu, kas ir jāmaksā pakalpojuma izmantotājiem, iekasēšanu, ieturēt no minētās maksas nodokli, pēc tam ieskaitot to Valsts Kasē?

                              c)

                              Ja atbilde uz iepriekšējiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai LESD 56. pantā paredzētais pakalpojumu sniegšanas brīvības princips, kā arī analoģiski principi, kas izriet no Direktīvas 2006/123/EK un Direktīvas 2000/31/EK, ja tās ir piemērojamas šajā jomā, tomēr var, ievērojot (Eiropas Savienības) tiesības, tikt ierobežoti ar tādiem valsts pasākumiem kā iepriekš a) un b) punktā aprakstītie pasākumi, ņemot vērā apstākli, ka pretējā gadījumā tiešo nodokļu iekasēšana no pakalpojuma izmantotājiem ir neefektīva?

                              d)

                              Vai LESD 56. pantā paredzētais pakalpojumu sniegšanas brīvības princips, kā arī analoģiski principi, kas izriet no Direktīvas 2006/123/EK un Direktīvas 2000/31/EK, ja tās ir piemērojamas šajā jomā, tomēr var, ievērojot (Eiropas Savienības) tiesības, tikt ierobežoti ar tādiem valsts pasākumiem, kas uzliek nekustamo īpašumu starpniekiem, kuri Itālijā ir nodokļu nerezidenti, pienākumu iecelt pārstāvi nodokļu jautājumos, kuram starpnieka nodokļu nerezidenta vārdā ir jāizpilda iepriekš b) punktā aprakstītie valsts pasākumi, jo pretējā gadījumā tiešo nodokļu iekasēšana no pakalpojuma izmantotājiem ir neefektīva?

                  3)

                  Tiesai tiek lūgts noteikt, vai LESD 267. panta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja pastāv [Eiropas Savienības] (primāro vai atvasināto) tiesību interpretācijas jautājums, kuru ierosina viena no lietas pusēm, pievienojot precīzu uzdodamā jautājuma tekstu, iesniedzējtiesa katrā ziņā saglabā iespēju patstāvīgi noformulēt šo jautājumu, ar savu rīcības brīvību un kompetenci identificējot atsauces uz attiecīgām [Eiropas Savienības] tiesību normām, valsts tiesību normām, kuras, iespējams, varētu būt tām pretrunā, un iesniedzamā jautājuma leksisko saturu, ievērojot strīda priekšmeta jomas robežas, vai arī iesniedzējtiesai ir jāpārņem puses ierosinātais jautājuma formulējums?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV 2000, L 178, 1. lpp.).


title: Lieta C-99/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. februārī iesniedza Danske Slagtermestre par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2020. gada 1. decembra rīkojumu lietā T-486/18 FryčDanske Slagtermestre/Eiropas Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/32

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. februārī iesniedza Danske Slagtermestre par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2020. gada 1. decembra rīkojumu lietā T-486/18 FryčDanske Slagtermestre/Eiropas Komisija
      (Lieta C-99/21 P)
      (2021/C 182/46)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Danske Slagtermestre (pārstāvis: H. Sønderby Christensen, advokat)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Dānijas Karaliste

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 1. decembra rīkojumu lietā T-486/18.

         Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

                  —

                  Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa nav pareizi piemērojusi prasību par tiešu skārumu. Šī pamata atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tieša skāruma konstatēšanai ir pietiekami ar to, ka Danske Slagtermestre ir izklāstījusi iemeslus, kādēļ daudzpakāpju sistēmas rezultātā tās biedriem tiek radīta nelabvēlīga konkurences situācija (skat. sprieduma lietās C-622/16 P–C-624/16 P 47. un 50. punktu) (1). Tādējādi Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, pārsūdzētā rīkojuma 103. punktā uzskatīdama, ka Danske Slagtermestre ir jāpierāda, tieši kuri tās biedri ir tikuši skarti un tieši kādā veidā daudzpakāpju sistēma ietekmē to konkurences stāvokli.

                  —

                  Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā faktu, ka individuāla skāruma prasība nav piemērojama lietās, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtās daļas trešais gadījums. Šai ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas rīkojumā ir pieļauta kļūda, jo, tā 103. punktā izvērtējot tiešo skārumu, Vispārējā tiesa atsaucas uz rīkojuma 71.–77. punktā ietvertajiem apsvērumiem par individuālu skārumu. Vispārējā tiesa gan rīkojuma 63. punktā, kas ir sadaļas ievadā, gan 82. punktā, kas to noslēdz, ir skaidri apgalvojusi, ka 71.–77. punkts attiecas vienīgi uz individuālā skāruma kritērijiem.

                  —

                  Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā faktu, ka kritēriji, kurus Tiesa piemērojusi spriedumos lietās C-622/16 P–C-624/16 P, apstiprina, ka tieša skāruma prasība šajā lietā ir izpildīta. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Danske Slagtermestre ir pareizi norādījusi, ka (i) darbības ir līdzīgas, (ii) tās biedri darbojas tajā pašā preču un pakalpojumu tirgū, kurā darbojas atbalstu saņēmušais uzņēmums, un (iii) tās biedri darbojas tajā pašā ģeogrāfiskajā tirgū, kurā darbojas atbalstu saņēmušais uzņēmums. Šajā lietā tās biedru darbības nav tikai līdzīgas, bet gan identiskas ar atbalsta saņēmēja darbībām.

                  —

                  Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa 103. punktā vārdu “pierādījusi” lieto nepareizi, jo šāda vārda lietošana ir būtisks jēdzienu “paskaidrojusi” vai “izklāstījusi” jēgas pastiprināšana. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka nav tā, ka Danske Slagtermestre nebūtu paskaidrojusi iemeslus, kādēļ tās biedri saskaras ar daudzpakāpju sistēmas rezultātā izkropļotu konkurenci. Prasība, ka atbalsta saņēmējs ir atbrīvots no izmaksām, kuras tam parastos apstākļos rastos ikdienas darbībās, jau ir izpildīta. Tas izriet no Tiesas judikatūras (cita starpā skat. spriedumu C-172/03, Heiser, 55. punkts) (2).

                  —

                  Piektais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa katrā ziņā ir nepareizi sapratusi lietas faktus un tādēļ 71.–77. punktā ir pieļautas tiesību kļūdas. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, paužot šaubas par noteiktu Danske Slagtermestre sniegto informāciju, lai gan nedz Komisija, nedz Dānijas valdība šo informāciju nav apstrīdējušas, un, otrkārt, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, ignorējot virkni svarīgu nianšu, kuras Danske Slagtermestre ir vairākkārt izklāstījusi prasības pieteikumā, atbildē un pielikumos.

         (1)  Tiesas spriedums, 2018. gada 6. novembris, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori un Komisija/Ferracci (no C-622/16 P līdz C-624/16 P, EU:C:2018:873).

         (2)  Tiesas spriedums, 2005. gada 3. marts (C-172/03, EU:C:2005:130).


title: Lieta C-106/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. februārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/BC

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. februārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/BC
      (Lieta C-106/21)
      (2021/C 182/47)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs: BC

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-107/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. februārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/ZR

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. februārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/ZR
      (Lieta C-107/21)
      (2021/C 182/48)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs: ZR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-110/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. februārī Universität Bremen iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-660/19, Universität Bremen/Pētniecības izpildaģentūra

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/34

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. februārī Universität Bremen iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-660/19, Universität Bremen/Pētniecības izpildaģentūra
      (Lieta C-110/21 P)
      (2021/C 182/49)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Universität Bremen (pārstāvis: C. Schmid, universitātes pasniedzējs)

         Otra lietas dalībniece: Pētniecības izpildaģentūra

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi ir šādi:

                  1.

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-660/19 Universität Bremen/Pētniecības izpildaģentūra;

                  2.

                  nodot lietu izskatīšanai pēc būtības Vispārējai tiesai, ja iespējams, citai palātai;

                  3.

                  atzīt, ka Universität Bremen pārstāvība lietā T-660/19, ko īstenoja augstskolas pasniedzējs Christoph Schmid, atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta septītajai daļai ir spēkā esoša;

                  4.

                  pakārtoti, gadījumā, ja minētā augstskolas pasniedzēja īstenotās pārstāvības spēkā esamība tiek noliegta, atzīt, ka Universität Bremen ir tiesīga tiesvedību lietā T-660/19 pašreizējā stadijā Vispārējā tiesā uzdot turpināt advokātam, kurš atbilst statūtu 19. panta trešās un ceturtās daļas nosacījumiem;

                  5.

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu līdz Vispārējās tiesas galīgā nolēmuma pieņemšanai, ar nosacījumu, ka atbildētāja neatkarīgi no Vispārējās tiesas galīgā nolēmuma atlīdzina tiesāšanās izdevumus līdzšinējā prasības un apelācijas tiesvedībā vai ka – pakārtoti – katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus līdzšinējā tiesvedībā pats; piespriest, lai atlīdzība par advokāta pakalpojumiem saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā, ko prasītāja atlīdzināja atbildētājai, abos gadījumos tiek tai nekavējoties atmaksāta.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka ar pārsūdzēto rīkojumu tās prasība atcelt 2019. gada 16. jūlija Pētniecības izpildaģentūras lēmumu Ares (2019) 4590599 spēkā neesošās pārstāvības dēļ, ko īstenoja augstskolas pasniedzējs Christoph Schmid, atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 126. pantam ir nepamatoti noraidīta kā acīmredzami nepieņemama. Šis Vispārējās tiesas rīkojums esot kļūdains. Pirmkārt, Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi, ka atbilstoši valsts tiesību aktiem uz pārstāvību pilnvaroti augstskolu pasniedzēji esot privileģēti kā pārstāvji atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta septītās daļas formulējumam un sistēmai un viņiem neesot jāatbilst nosacījumiem, kas atbilstoši statūtu 19. panta trešajai un ceturtajai daļai ir noteikti autonomajam advokāta jēdzienam. Otrkārt – un pakārtoti – Vispārējai tiesai atbilstoši pamattiesībām tikt uzklausītam, kas paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā un ECPAK 6. panta 1. punktā, kā arī atbilstoši samērīguma principam katrā ziņā esot vajadzējis norādīt uz pieņemamības problēmu; alternatīvi šādai norādei vajadzētu būt ietvertai vismaz Vispārējās tiesas tīmekļa vietnē, piemēram, “Prasības pieteikuma sagatavošanas rokasgrāmatā”.


title: Lieta C-116/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-243/18 VW/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/35

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-243/18 VW/Komisija
      (Lieta C-116/21 P)
      (2021/C 182/50)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara)

         Pārējie lietas dalībnieki: VW, Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-243/18 VW/Komisija;

                  —

                  noraidīt pirmajā instancē celto prasību;

                  —

                  piespriest atbildētājam apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē;

                  —

                  piespriest atbildētājam apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats ir balstīts uz tiesību kļūdu attiecībā uz likumdevēja izdarīto izvēļu likumības izvērtējuma kritērijiem, kā arī uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi (pārsūdzētā sprieduma 46.–49. un 58. punkts). Komisija uzskata, ka:

                  —

                  Vispārējā tiesa ir atkāpusies no principa, saskaņā ar kuru Savienības tiesību akta likumības izvērtējumā no pamattiesību aspekta nedrīkst balstīties uz apgalvojumiem saistībā ar tiesību akta sekām vienā atsevišķā gadījumā;

                  —

                  Civildienesta noteikumu normas prettiesiskumu nevar balstīt uz likumdevēja izvēles “nesamērīgumu”;

                  —

                  Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā visus abas salīdzināmās situācijas raksturojošos apstākļus, tādējādi pārkāpjot spriedumā HK/Komisija (C-460/18 P) noteiktos principus.

            Otrais pamats ir balstīts uz tiesību kļūdu, kas pieļauta, interpretējot nediskriminācijas principu, jo Vispārējā tiesa Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantā norādītās situācijas ir atzinusi par pielīdzināmām (pārsūdzētā sprieduma 50.–61. punkts). Komisija uzskata, ka:

                  —

                  laulības noslēgšanas datums nav vienīgais kritērijs, kas nošķir Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantā paredzētās situācijas. Atšķirība ir saistīta ar virkni elementu, kurus Vispārējā tiesa ir ignorējusi;

                  —

                  Vispārējai tiesai esot bijis jāņem vērā abās aplūkotajās tiesību normās paredzētā minimālā laulības ilguma mērķis, kā rezultātā būtu bijis iespējams konstatēt atšķirību to starpā;

                  —

                  nav pierādīta diskriminācijas vecuma dēļ.

            Trešais pamats ir balstīts uz tiesību kļūdu, kas pieļauta, interpretējot Pamattiesību hartas 52. panta pirmo punktu, un uz vairākiem pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes gadījumiem (pārsūdzētā sprieduma 65.–80. un 81.–88. punkts):

                  —

                  pamata pirmā daļa ir saistīta ar nelemšanu par apgādnieka zaudējuma pensiju saistībā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantu;

                  —

                  pamata otrā daļa ir saistīta ar tiesību kļūdu, kas pieļauta, interpretējot mērķi novērst krāpšanu, un ar pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi (pārsūdzētā sprieduma 65.–80. punkts);

                  —

                  pamata trešā daļa ir saistīta ar tiesību kļūdu, kas pieļauta, interpretējot Savienības pensiju shēmas finanšu līdzsvara saglabāšanas mērķi (pārsūdzētā sprieduma 81.–88. punkts).


title: Lieta C-117/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-315/19, BT/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/36

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-315/19, BT/Komisija
      (Lieta C-117/21 P)
      (2021/C 182/51)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Schima, B. Mongin un G. Gattinara)

         Pārējie lietas dalībnieki: BT, Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, Association internationale des anciens de l’Union européenne (AIACE Internationale)

         Prasījumi

                  —

                  atcelt 2020. gada 16. decembra spriedumu BT/Komisija (T-315/19);

                  —

                  noraidīt pirmajā instancē celto prasību;

                  —

                  piespriest atbildētājam apelācijas instancē atlīdzināt pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest atbildētājam apelācijas instancē atlīdzināt apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda saistībā ar kritērijiem, pamatojoties uz kuriem ir novērtējams likumdevēja izdarītās izvēles tiesiskums, un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde (pārsūdzētā sprieduma 42., 49. un 57. punkts). Komisija uzskata, ka:

                  —

                  Vispārējā tiesa ir atkāpusies no principa, saskaņā ar kuru Savienības tiesību akta tiesiskuma novērtējums saistībā ar pamattiesībām katrā ziņā nevar būt balstīts uz apgalvojumiem, kas izriet no šī akta sekām konkrētā gadījumā;

                  —

                  Civildienesta noteikumu normas prettiesiskumu nevar pamatot ar likumdevēja izvēles “nesaprātīgo” raksturu;

                  —

                  Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā visus aspektus, kas raksturo divas salīdzināmas situācijas, pārkāpjot spriedumā HK/Komisija (C-460/18 P) noteiktos principus.

            Ar otro pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda nediskriminācijas principa interpretācijā, jo Vispārējā tiesa ir atzinusi par salīdzināmām Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantā paredzētās situācijas (pārsūdzētā sprieduma 51.–63. punkts). Komisija norāda:

                  —

                  laulību noslēgšanas datums nav vienīgais kritērijs, kas nošķir Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantu. Nošķiršana izriet no vairākiem aspektiem, kurus Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā;

                  —

                  Vispārējai tiesai esot bijis jāaplūko laulību minimālā ilguma mērķis abās attiecīgajās tiesību normās, kas parādītu to atšķirības;

                  —

                  diskriminācija vecuma dēļ nav tikusi pierādīta.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda Pamattiesību hartas 52. panta pirmās daļas interpretācijā un vairāki pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumi (pārsūdzētā sprieduma 66.–93. punkts):

                  —

                  pamata pirmajā daļā tiek apgalvota tiesību kļūda Pamattiesību hartas 52. panta pirmās daļas interpretācijā, jo nav nošķirtas sekas, ko ierēdņa nāve rada pārdzīvojušajam laulātajam atkarībā no tā, vai laulība tika noslēgta pirms vai pēc dienesta attiecību izbeigšanas (pārsūdzētā sprieduma 87.–88. punkts);

                  —

                  pamata otrajā daļā tiek apgalvota tiesību kļūda krāpšanas novēršanas mērķa interpretācijā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde (pārsūdzētā sprieduma 66.–84. punkts);

                  —

                  pamata trešajā daļā tiek apgalvota tiesību kļūda Savienības pensiju sistēmas finanšu līdzsvara saglabāšanas mērķa interpretācijā (pārsūdzētā sprieduma 85.–93. punkts).


title: Lieta C-118/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-442/17 RENV, RN/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/37

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-442/17 RENV, RN/Komisija
      (Lieta C-118/21 P)
      (2021/C 182/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Schima, B. Mongin un G. Gattinara)

         Pārējie lietas dalībnieki: RN, Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  atcelt 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā RN/Komisija (T-442/17 RENV);

                  —

                  noraidīt pirmajā instancē celto prasību;

                  —

                  piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda, jo Vispārējā tiesa ir paplašinājusi tās vēršanās tiesā tvērumu, pārsniedzot atpakaļ nodotās lietas priekšmetu, ko noteikusi apelācijas instance (pārsūdzētā sprieduma 41.–46. punkts). Komisija apgalvo:

                  —

                  atpakaļ nodotās lietas tvērums neietilpst tiesas, kas izskata atpakaļ nodoto lietu, novērtējuma brīvībā;

                  —

                  apelācijas instances tiesa konstatēja, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pants attiecas uz dažādām situācijām. Tā kā šīs situācijas tika izskatītas atšķirīgi, tā līdz ar to netieši, bet noteikti ir paudusi noraidošu attieksmi saistībā ar vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma esamību;

                  —

                  Vispārējās tiesas spriedums, kas tika taisīts pēc lietas nodošanas atpakaļ, ir pretrunā apelācijas instances spriedumam aspektā, par kuru tomēr tika galīgi izlemts, ka pastāv diskriminācija.

            Ar otro pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda saistībā ar kritērijiem, pamatojoties uz kuriem ir novērtējams likumdevēja izdarītās izvēles tiesiskums, un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde (pārsūdzētā sprieduma 68.–71. un 79. punkts). Komisija uzskata, ka:

                  —

                  Vispārējā tiesa ir atkāpusies no principa, saskaņā ar kuru Savienības tiesību akta tiesiskuma novērtējums saistībā ar pamattiesībām nevar būt balstīts uz apgalvojumiem, kas izriet no šī akta sekām konkrētā gadījumā;

                  —

                  Civildienesta noteikumu normas prettiesiskumu nevar pamatot ar likumdevēja izvēles “nesaprātīgo” raksturu;

                  —

                  Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā visus aspektus, kas raksturo divas salīdzināmas situācijas, pārkāpjot spriedumā HK/Komisija (C-460/18 P) noteiktos principus.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda nediskriminācijas principa interpretācijā, jo Vispārējā tiesa ir atzinusi par salīdzināmām Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantā paredzētās situācijas (pārsūdzētā sprieduma 72.–85. punkts). Komisija norāda:

                  —

                  laulību noslēgšanas datums nav vienīgais kritērijs, kas nošķir Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. un 20. pantu. Nošķiršana izriet no vairākiem aspektiem, kurus Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā;

                  —

                  Vispārējai tiesai esot bijis jāaplūko laulību minimālā ilguma mērķis abās attiecīgajās tiesību normās, kas parādītu to atšķirības;

                  —

                  diskriminācija vecuma dēļ nav tikusi pierādīta.

            Ar ceturto pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda Pamattiesību hartas 52. panta pirmās daļas interpretācijā un vairāki pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumi (pārsūdzētā sprieduma 87., 88. un 90.–113. punkts):

                  —

                  pamata pirmajā daļā tiek apgalvota tiesību kļūda Pamattiesību hartas 52. panta pirmās daļas interpretācijā, jo nav nošķirtas sekas, ko ierēdņa nāve rada pārdzīvojušajam laulātajam atkarībā no tā, vai laulība tika noslēgta pirms vai pēc dienesta attiecību izbeigšanas (pārsūdzētā sprieduma 87. un 88. punkts);

                  —

                  pamata otrajā daļā tiek apgalvota tiesību kļūda krāpšanas novēršanas mērķa interpretācijā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde (pārsūdzētā sprieduma 90.–105. punkts);

                  —

                  trešajā daļā tiek apgalvota tiesību kļūda Savienības pensiju sistēmas finanšu līdzsvara saglabāšanas mērķa interpretācijā (pārsūdzētā sprieduma 106.–113. punkts).


title: Lieta C-120/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. februārī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – LB/TO

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/39

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. februārī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – LB/TO
      (Lieta C-120/21)
      (2021/C 182/53)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LB

         Atbildētāja: TO

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 7. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir paredzēts BGB 194. panta 1. punktā, to skatot kopā ar 195. pantu, atbilstoši kuram tiesībām uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu piemēro parasto trīs gadu noilguma termiņu, kura tecējums BGB 199. panta 1. punktā minēto nosacījumu gadījumā sākas, noslēdzoties gadam, par kuru tiek piešķirts atvaļinājums, ja darba devējs ar atbilstošu uzaicinājumu un informēšanu faktiski nav nodrošinājis iespēju darba ņēmējam īstenot savas tiesības uz atvaļinājumu?

         (1)  OV 2003, L 299, 9. lpp.


title: Lieta C-122/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Get Fresh Cosmetics Limited/Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/39

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Get Fresh Cosmetics Limited/Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

      (Lieta C-122/21)
      (2021/C 182/54)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Get Fresh Cosmetics Limited

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 87/357/EEK (1) (1987. gada 25. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz izstrādājumiem, kuri to maldinošā izskata dēļ apdraud patērētāju veselību vai drošību, 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to šā panta 1. punktā minētie izstrādājumi ir definēti kā izstrādājumi, kuri nav pārtikas produkti, bet kuru forma, smarža, krāsa, izskats, iepakojums, marķējums, tilpums vai izmēri var vedināt patērētājus, jo īpaši bērnus, uzskatīt tos par pārtikas produktiem un tāpēc ņemt tos mutē, sūkāt vai norīt, kas varētu būt bīstami, jo – kā liecina objektīvi un pamatoti dati – tie var izraisīt, piemēram, nosmakšanu, saindēšanos vai gremošanas trakta perforāciju vai aizsprostošanos?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai pierādīšanas pienākums ir dalībvalsts kompetentajai uzraudzības iestādei?

         (1)  OV 1987, L 192, 49. lpp., īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nodaļa 8. sējums 283. lpp.


title: Lieta C-123/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-541/18, Changmao Biochemical Engineering/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/40

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārīChangmao Biochemical Engineering Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-541/18, Changmao Biochemical Engineering/Komisija
      (Lieta C-123/21 P)
      (2021/C 182/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (pārstāvji: K. Adamantopoulos, dikigoros, un P. Billiet, advocaat)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA un Caviro Distillerie Srl

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-541/18;

                  —

                  apmierināt prasījumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegusi savā Vispārējā tiesā celtajā prasībā, un atcelt apstrīdēto regulu (1), ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju atbilstoši Tiesas Statūtu 61. pantam, vai, pakārtoti, pilnībā, un

                  —

                  piespriest atbildētājām un personām, kas iestājušās tiesvedībā Vispārējā tiesā, atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus šajā apelācijā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-541/18; vai

                  —

                  pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par jebkuru citu no apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatiem, kas ir attaisnojami ar tiesvedības stadiju; un

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Pārsūdzētā sprieduma 64., 65. un 74. punktā esot pieļauta tiesību kļūda, uzskatot, ka ES aktu, kas pieņemti atbilstoši Pamatregulas (2) 2. panta 7. punktam, tiesiskumu nevar pārskatīt saskaņā ar Protokolu par Ķīnas Tautas Republikas pievienošanos PTO (turpmāk tekstā – “Pievienošanās protokols”). Pakārtoti, pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda, jo nav atzīts, ka Pamatregulas 2. panta 7. punkts ir izņēmums no Pamatregulas 2. panta 1. – 6. punkta, ko var konkrēti piemērot tikai importam no Ķīnas uz ES saskaņā ar Pievienošanās protokola 15. panta a) punkta ii) apakšpunkta un d) punkta normām tik ilgi, kamēr tās ir spēkā. Komisija esot pieļāvusi kļūdu gan atbilstoši ES tiesībām, gan PTO tiesībām, izmantojot Argentīnu par analogo valsti apelācijas sūdzības iesniedzējas gadījumā. Šīs pieejas rezultātā Komisija esot nonākusi pie secinājuma par ļoti augstu apelācijas sūdzības iesniedzējas dempinga starpību, bet tādas nebūtu bijis vispār, ja Komisija savukārt būtu piemērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējai Pamatregulas 2. panta 1.– 6. punktu.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējās tiesas nospriestajā pārsūdzētā sprieduma 103., 106., 109. –112., 114., 116., 117., 120. un 121. punktā esot pieļauta acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā, nosakot, ka Komisija nav pārkāpusi Pamatregulas 3. panta 1., 2. un 5. punktu, kā arī 11. panta 2. un 9. punktu, rūpības pienākumu un labu pārvaldību, savā novērtējumā par Savienības vīnskābes industriju neņemot vērā Distilerie Mazzari, kas ir lielākais, pelnošākais un visveiksmīgākais vīnskābes ražotājs Savienībā, izstrādi un komercdarbību, kā arī to, ka konkrētu ES vīnskābes ražotāju nepārdomātie lēmumi par ieguldījumiem ir negatīvi ietekmējuši to izstrādi.
      Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējās tiesas nospriestajā pārsūdzētā sprieduma 138., 139., 145. – 147., 150. un 152. punktā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā, nosakot, ka Komisija nav pārkāpusi Pamatregulas 3. panta 1., 2. un 5. punktu, kā arī 11. panta 2. punktu, rūpības pienākumu un labu pārvaldību, atsakoties ņemt vērā Hangzhou Bioking – kas ir Ķīnas lielākais vīnskābes eksportētājs uz ES, darbību, kā arī klimata pārmaiņu ietekmi un atšķirības starp sintētiski un dabīgi ražotās vīnskābes gala lietotājiem, novērtējot kaitējuma atkārtošanās iespējamību.
      Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdas pārsūdzētā sprieduma 171. un 173.– 177. punktā secinot, ka Komisija šajā lietā ir piedāvājusi apelācijas sūdzības iesniedzējam publiskot visus būtiskos faktus un apsvērumus saprātīgā laikā. Ja Komisija būtu izpildījusi savus pienākumus atbilstoši Pamatregulas 3. panta 2. punktam, 11. panta 2. punktam, 6. panta 7. punktam, 19. panta 2. un 4. punktam un 20. panta 2. un 4. punktam, kā arī PTO Antidempinga nolīguma 6. panta 4. punktam un 6. panta 2. punktam, apelācijas sūdzības iesniedzēja būtu iesniedzis saturīgus komentārus Komisijai un no tā izrietošā kaitējuma atkārtošanās iespējamība būtu bijusi atšķirīga un apelācijas sūdzības iesniedzējai labvēlīga.
      Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atbilstoši LESD 296. pantam izskatot apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus 1) pārsūdzētā sprieduma 187. punktā – par juridiskā pamata neesamību Pamatregulas 2. panta 7. punkta piemērošanai ar apstrīdēto regulu; 2) pārsūdzētā sprieduma 188. punktā – par Savienības vīnskābes ražošanas stāvokli; un 3) pārsūdzētā sprieduma 189. punktā – par kaitējuma atkārtošanās iespējamību un Hangzhou Bioking izstrādes nozīmīgumu. Šie prasījumi bija attiecīgi jāizskata apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmā un ceturtā prasības pamata ietvaros Vispārējā tiesā.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/921 (2018. gada 28. jūnijs), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 2. punktam, nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (OV 2018, L 164, 14. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).


title: Lieta C-128/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Lietuvos notarų rūmai, M. S., S. Š, D. V., V. P., J. P., D. L.-B., D. P., R. O. I./Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/41

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Lietuvos notarų rūmai, M. S., S. Š, D. V., V. P., J. P., D. L.-B., D. P., R. O. I./Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba
      (Lieta C-128/21)
      (2021/C 182/56)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Pieteicēji pirmās instances tiesvedībā un pārējie lietas dalībnieki apelācijas tiesvedībā: Lietuvos notarų rūmai, M. S., S. Š., D. V., V. P., J. P., D. L.-B., D. P., R. O. I.

         Atbildētāja pirmās instances tiesvedībā un apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Lietuvas Republikas notāri, veicot darbību, kas saistīta ar šajā lietā aprakstītajiem, Notāru palātas pieņemtajiem skaidrojumiem, ir uzskatāmi par uzņēmumiem LESD 101. panta izpratnē?

                  2)

                  Vai LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Lietuvas Notāru palātas pieņemtie skaidrojumi, kas aprakstīti šajā lietā, ir uzskatāmi par apvienības lēmumiem LESD 101. panta 1. punkta izpratnē?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai šo skaidrojumu mērķis vai sekas ir konkurences nepieļaušana, ierobežošana vai izkropļošana iekšējā tirgū LESD 101. panta 1. punkta izpratnē?

                  4)

                  Vai, lemjot par iespējamu LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu, šie skaidrojumi, kas aprakstīti šajā lietā, ir jāvērtē pēc kritērijiem, kas izklāstīti sprieduma Wouters (1) 97. punktā?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša, vai, vērtējot šos skaidrojumus pēc sprieduma Wouters 97. punktā izklāstītajiem kritērijiem, pieteicēju norādītie mērķi – notariālās prakses vienveidošana, normatīvo aktu nepilnību likvidēšana, patērētāju interešu aizsardzība, principa par vienlīdzīgu attieksmi pret patērētājiem un samērīguma principa ievērošana, kā arī notāru aizsardzība pret nepamatotu civiltiesisko atbildību – ir uzskatāmi par tiesiski pamatotiem mērķiem?

                  6)

                  Ja atbilde uz piekto jautājumu ir apstiprinoša, vai ir uzskatāms, ka šajos skaidrojumos noteiktie ierobežojumi nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tiesiski pamatoto mērķu sasniegšanai?

                  7)

                  Vai LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka var uzskatīt, ka notāri, kuri bija prezidija locekļi, ir pārkāpuši šo pantu un ka viņi var tikt sodīti, tādēļ ka, strādājot par notāriem, viņi piedalījās šajā lietā aprakstīto skaidrojumu pieņemšanā?

         (1)  Spriedums, 2002. gada 19. februāris, Wouters u.c., C-309/99, EU:C:2002:98.


title: Lieta C-130/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. martā iesniedza Lukáš Wagenknecht par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 17. decembra rīkojumu lietā T-350/20 Wagenknecht/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/42

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. martā iesniedza Lukáš Wagenknecht par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 17. decembra rīkojumu lietā T-350/20 Wagenknecht/Komisija
      (Lieta C-130/21 P)
      (2021/C 182/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Lukáš Wagenknecht (pārstāve: A. Koller, advokátka)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-350/20 Wagenknecht/Komisija;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts objektivitātes pienākums Vispārējās tiesas tiesneša J. Laitenberger interešu konflikta dēļ, kas izrietot, pirmkārt, no fakta, ka līdz 2019. gadam viņš strādāja par ģenerāldirektoru Eiropas Komisijā un, otrkārt, ka šajā amatā 2018. gadā saziņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju ar savas runaspersonas starpniecību viņš pauda oficiālu viedokli, kurā bija teikts, ka Eiropas Komisijai būtu jāizvairās izvērtēt iespējami nelikumīgo valsts atbalstu, kas piešķirts Agrofert Group. Šāda situācija radot objektīvu iespaidu par tiesneša J. Laitenberger interešu konfliktu, neatkarīgi no tā, vai ir pārkāpts konkrēts interešu konflikta princips.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts Vispārējās tiesas tiesnešu apzinīguma pienākums, jo viņi neesot spējuši atpazīt šīs lietas fundamentālo nozīmi saistībā ar ES institucionālās darbības pamatiem un tās pamatvērtībām, un pielāgot šiem aspektiem tiesvedību un no tās izrietošo rīkojumu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Vispārējās tiesas astotās palātas neatkarības pienākums, jo tā esot nekritiski atbalstījusi Eiropas Komisijas tiesāšanās stratēģiju, kas bija vērsta uz tās kā publiskas iestādes aktu pārbaudes pēc būtības novēršanu, kā arī esot faktiski atteikusies veikt Eiropas Savienības iestāžu, tostarp Eiropas Komisijas, pārbaudi tiesā attiecībā uz to pienākumu nodrošināt interešu konflikta aizlieguma ievērošanu saistībā ar ES budžetu.
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējam ir liegusi taisnīgumu, neļaujot sodīt ES publiskas iestādes, tostarp Eiropas Komisiju, ja tās pārkāpj konkrētas ES tiesību normas un ES pamatvērtības. Novērst to, ka ES pilsoņi un viņu vēlētie pārstāvji iesūdz tiesā iestādes par bezdarbību, nozīmējot “liegt taisnīgumu”.
      Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības uz dzīvību, jo Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi uz pierādījumiem balstīto apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka viņa dzīvība ir apdraudēta, jo viņš Tiesā aizstāv tiesības, kas, lai gan netieši, attiecas uz Čehijas Republikas premjerministra Andrej Babiš interešu konfliktu.
      Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas ECPAK 6. panta 1. punktā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā paredzētās tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, pirmkārt, tāpēc, ka neesot izvērtēta lielākā daļa no apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentiem, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja argumenti esot atstāti bez vērības gan kvantitatīvā, gan kvalitatīvā aspektā, otrkārt, tāpēc, ka attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentiem esot pieļauti “argumentācijas noteikumu pārkāpumi”, kas esot izpaudušies kā apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu nepareiza interpretācija pozitīvā un negatīvā nozīmē, un, treškārt, tāpēc, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja argumenti vispār neesot izvērtēti.
      Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta demokrātijas pamatvērtība, jo ES iestāžu vispārējā vilcināšanās atrisināt Čehijas Republikas premjerministra interešu konflikta problēmu tām esot izdevīga, tāpēc ka tā ļaujot Eiropas Komisijai un citām dalībvalstīm vieglāk “iegūt piekrišanu” no Čehijas Republikas Eiropadomē jautājumos, kuri ir šo citu dalībvalstu un Eiropas Komisijas interesēs, bet nav Čehijas Republikas interesēs, tādējādi faktiski samazinot balsu vērtību, kas Čehijas Republikai ir kā dalībvalstij Eiropadomē.
      Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tiesiskuma pamatvērtību, kad tā ir norādījusi, ka dalībvalsts parlamenta loceklim nav intereses jautāt Tiesai, vai ES izpildvaras atzars (Komisija) pilda pienākumus, kas tam izriet no ES tiesību aktiem, un ka ES nodokļu maksātājam nav intereses ar tā vēlēta pārstāvja, Čehijas Republikas pastāvīgas komitejas priekšsēdētāja starpniecību lūgt Tiesu pārbaudīt valsts līdzekļu sadales tiesiskumu un to, vai ES izpildvaras atzars (Komisija) pilda un nodrošina noteikumu par nodokļu maksātāju naudas pienācīgu sadali ievērošanu.
      Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi vienlīdzības likuma priekšā pamatvērtību, jo ES vairs nebūtu starptautiska organizācija, kas ievēro vienlīdzības likuma priekšā pamatvērtību, ja – kā apgalvo Komisija un apstiprina Vispārējā tiesa – dažām personām un (valstu) iestādēm būtu saistošs Finanšu regulas (1) 61. pants un LESD 325. panta 1. punkts, savukārt citām personām (komisāriem) un iestādēm (Komisijai) tie faktiski nebūtu saistoši, jo nebūtu neviena, kas tās iesūdzētu Tiesā gadījumā, ja abas minētās pārkāptu šos pantus, īstenojot bezdarbību no šiem pantiem izrietošo pienākumu neizpildes veidā.
      Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta tiesiskuma pamatvērtība, jo atteikšanās rīkoties, ar ko tiek pārkāptas ES pamatvērtības, nevarot tikt izlabota ar Komisijas turpinātu atteikšanos rīkoties.
      Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgie principi, proti, princips par valsts amatpersonu, tostarp valdības locekļu, interešu konflikta aizliegumu, ietverot arī šī principa efektīvu īstenošanu, kuras priekšnoteikums savukārt esot iespēja personai ar atšķirīgām interesēm nekā Eiropas Savienības iestādes intereses, celt prasību par to, ka Eiropas Komisija nav efektīvi nodrošinājusi interešu konflikta aizlieguma ievērošanu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-131/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. martā iesniedza Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) — Kriminālprocess pret KI

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/44

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. martā iesniedza Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) — Kriminālprocess pret KI
      (Lieta C-131/21)
      (2021/C 182/58)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Budai Központi Kerületi Bíróság

         Pamatlietas puse

      KI

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantam — kas interpretēts, ņemot vērā 1950. gada Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECPAK) 7. Papildprotokola 4. pantu un atbilstošo Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru — ir pretrunā veikt kriminālvajāšanu par nodarījumiem, par kuriem apsūdzētais jau administratīvā pārkāpuma procedūrā ar nepārsūdzamu lēmumu ir sodīts ar naudas sodu, kas uzlikts in situ un tā nesamaksas dēļ ar tiesas nolēmumu pārvērsts brīvības atņemšanas sodā?


title: Lieta C-135/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. martā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche LufthansaAG/GD un WT

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/44

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. martā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche LufthansaAG/GD un WT
      (Lieta C-135/21)
      (2021/C 182/59)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētāji: GD, WT

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-138/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī Eiropas Savienības Padome iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-315/19, BT/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/45

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī Eiropas Savienības Padome iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-315/19, BT/Komisija
      (Lieta C-138/21 P)
      (2021/C 182/60)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Pārējie lietas dalībnieki: BT, Eiropas Komisija, Eiropas Parlaments, Association internationale des anciens de l’Union européenne (AIACE Internationale)

         Prasījumi

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību un atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  izskatīt lietu un noraidīt pirmajā instancē celto prasību kā nepamatotu;

                  —

                  piespriest prasītājiem pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu apelācijas sūdzību, Padome izvirza četrus pamatus.
      Pirmais un galvenais pamats ir balstīts uz tiesību kļūdām saistībā ar atšķirīgas attieksmes pastāvēšanu, piešķirot apgādnieka zaudējuma pensiju atbilstoši Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. vai 20. pantam, starp, no vienas puses, bijušā ierēdņa, kas laulību noslēdzis pirms dienesta attiecību izbeigšanas, pārdzīvojušo laulāto, un, no otras puses, bijušā ierēdņa, kas laulību noslēdzis pēc dienesta attiecību izbeigšanas, pārdzīvojušo laulāto. Padomes skatījumā, Vispārējā tiesa nav izvērtējusi attiecīgo situāciju salīdzināmību saistībā ar visiem tām raksturīgajiem elementiem – tostarp un it īpaši, attiecīgo juridisko situāciju salīdzināmību – ievērojot Savienības tiesību akta, kurā paredzēts šo situāciju nošķīrums, proti, Civildienesta noteikumu, priekšmetu un mērķi kopumā. Tādējādi Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka laulību noslēgšanas datums ir vienīgais elements, atbilstoši kuram jānosaka, vai piemērojams Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. vai 20. pants, lai gan atšķirīgu attieksmi attaisno būtiska faktiska un juridiska atšķirība starp ierēdņa, kuram ir piešķirts viens no Civildienesta noteikumu 35. pantā paredzētajiem administratīvajiem statusiem, juridisko situāciju un bijušā ierēdņa juridisko situāciju.
      Otrais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, ir balstīts uz tiesību kļūdām saistībā ar Savienības likumdevēja izdarīto izvēļu pārbaudes tiesā apjomu. Vispārējā tiesa ir atsaukusies uz “vienkāršu” Savienības likumdevēja rīcības brīvību, kas “ietver nepieciešamību pārliecināties, vai Savienības likumdevējs nav rīkojies nesamērīgi, uzskatot, ka radītā atšķirīgā attieksme varētu būt piemērota un nepieciešama izvirzītā mērķa sasniegšanai”. Tiesa Savienības likumdevējam ir atzinusi plašu rīcības brīvību tam piešķirto pilnvaru īstenošanā jomās, kurās tam ir jāizdara izvēle ar politiku, ekonomiku vai sociālām lietām saistītos jautājumos un kurās tam ir jāveic sarežģīti novērtējumi un izvērtējumi, kas tā ir sociālā nodrošinājuma sistēmas uzlabošanas jomā. Tādēļ runa nav par to, vai šādā jomā veiktais pasākums bija vienīgais vai labākais iespējamais. Proti, šī pasākuma tiesiskumu var ietekmēt tikai tā acīmredzami nepiemērotais raksturs attiecībā uz kompetento iestāžu noteikto mērķi. Veicot pārbaudi, kas pārsniedz attiecīgā pasākuma acīmredzamas nepiemērotības pārbaudi, Vispārējā tiesa likumdevēja vērtējumu ir aizstājusi ar savējo un tādējādi pārkāpusi tiesiskuma pārbaudes robežas.
      Trešais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, ir balstīts uz Vispārējās tiesas pieļautajām tiesību kļūdām, pārbaudot atšķirīgās attieksmes pamatotību. Vispirms šajā pārbaudē Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu attiecībā uz likumdevēja izdarīto izvēļu pārbaudes pilnvaru apjoma noteikšanu. Turpinājumā Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā judikatūru, atbilstoši kurai pierādījumi par tiesību akta normas neatbilstību primārajām tiesībām ir jāsniedz prasītājam, un nevis iestādēm, kas ir attiecīgā akta autores, jāpierāda šī akta tiesiskums. Visbeidzot, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārbaudot atšķirīgās attieksmes pamatotību atbilstoši judikatūrai, saskaņā ar kuru LESD mērķiem kaitējoša pasākuma attaisnošanai nav pietiekams vispārējs pieņēmums par krāpšanu, lai secinātu, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 20. pantā ir nostiprināta “vispārēja un neatspēkojama prezumpcija par krāpšanu attiecībā uz laulību, kas ir ilgusi mazāk nekā piecus gadus”.
      Ceturtais pamats ir balstīts uz tiesību kļūdām un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi saistībā ar Vispārējās tiesas konstatējumiem par nediskriminācijas vecuma dēļ principa pārkāpumu. Vispirms, pārsūdzētā sprieduma 61. punktā Vispārēja tiesa piemin te pārdzīvojušā laulātā vecumu, te ierēdņa vai bijušā ierēdņa vecumu, tādējādi neizpildot pienākumu norādīt pamatojumu. Turpinājumā, konstatējums par īpašas nelabvēlīgas situācijas esamību konkrēta vecuma personām vai konkrēta vecuma grupā ietilpstošām personām ir tostarp atkarīgs no pierādījuma, ka attiecīgais tiesiskais regulējums negatīvi ietekmē ievērojami lielāku konkrēta vecuma personu daļu salīdzinājumā ar cita vecuma personām, un tāda šajā lietā nav. Visbeidzot, pieņemot, ka pastāv atšķirīga attieksme, kas netieši ir balstīta uz bijušā ierēdņa vecumu viņa laulības noslēgšanas dienā, Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi, vai šī attieksme tomēr bija atbilstoša Pamattiesību hartas 21. panta 1. punktam un vai atbilda tās 52. panta 1. punktā paredzētajiem kritērijiem.


title: Lieta C-139/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī Eiropas Savienības Padome iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-243/18 VW/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/46

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī Eiropas Savienības Padome iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-243/18 VW/Komisija
      (Lieta C-139/21 P)
      (2021/C 182/61)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un M. Alver)

         Pārējie lietas dalībnieki: VW, Eiropas Komisija, Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību un atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  izskatīt lietu un noraidīt pirmajā instancē celto prasību kā nepamatotu;

                  —

                  piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt izdevumus, kas Padomei radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, Padome izvirza trīs pamatus.
      Pirmais un galvenais pamats ir balstīts uz tiesību kļūdām saistībā ar atšķirīgas attieksmes pastāvēšanu, piešķirot apgādnieka zaudējuma pensiju atbilstoši Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. vai 20. pantam, starp, no vienas puses, bijušā ierēdņa, kas laulību noslēdzis pirms dienesta attiecību izbeigšanas, pārdzīvojušo laulāto, un, no otras puses, bijušā ierēdņa, kas laulību noslēdzis pēc dienesta attiecību izbeigšanas, pārdzīvojušo laulāto. Šajā ziņā Padome norāda, ka Vispārējā tiesa nav izvērtējusi attiecīgo situāciju salīdzināmību saistībā ar visiem tām raksturīgajiem elementiem – tostarp un it īpaši, attiecīgo juridisko situāciju salīdzināmību – ievērojot Savienības tiesību akta, kurā paredzēts šo situāciju nošķīrums, proti, Civildienesta noteikumu, priekšmetu un mērķi kopumā. Tādējādi Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka laulības noslēgšanas datums ir vienīgais elements, atbilstoši kuram jānosaka, vai piemērojams Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. vai 20. pants, lai gan atšķirīgu attieksmi attaisno būtiska faktiska un juridiska atšķirība starp ierēdņa, kuram ir piešķirts viens no Civildienesta noteikumu 35. pantā paredzētajiem administratīvajiem statusiem, juridisko situāciju un bijušā ierēdņa juridisko situāciju.
      Otrais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, ir balstīts uz tiesību kļūdām saistībā ar Savienības likumdevēja izdarīto izvēļu pārbaudes tiesā apjomu. Padome uzskata, ka Vispārējā tiesa ir atsaukusies uz “vienkāršu” Savienības likumdevēja rīcības brīvību, kas “ietver nepieciešamību pārliecināties, vai Savienības likumdevējs nav rīkojies nesamērīgi, uzskatot, ka radītā atšķirīgā attieksme varētu būt piemērota un nepieciešama izvirzītā mērķa sasniegšanai”. Savienības tiesa Savienības likumdevējam ir atzinusi plašu rīcības brīvību tam piešķirto pilnvaru īstenošanā jomās, kurās tam ir jāizdara izvēle ar politiku, ekonomiku vai sociālām lietām saistītos jautājumos un kurās tam ir jāveic sarežģīts novērtējums, kā tas ir sociālā nodrošinājuma sistēmas izveides jomā. Tādēļ runa nav par to, vai šādā jomā veiktais pasākums bija labākais vai vienīgais iespējamais. Proti, šī pasākuma tiesiskumu var ietekmēt tikai tā acīmredzami nepiemērotais raksturs attiecībā uz kompetento iestāžu noteikto mērķi. Veicot pārbaudi, kas pārsniedz attiecīgā pasākuma acīmredzamas nepiemērotības pārbaudi, Vispārējā tiesa likumdevēja vērtējumu ir aizstājusi ar savējo un tādējādi pārkāpusi tiesiskuma pārbaudes robežas.
      Trešais pamats ir balstīts uz Vispārējās tiesas pieļautajām tiesību kļūdām, pārbaudot atšķirīgās attieksmes pamatotību. Vispirms šajā pārbaudē Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu attiecībā uz likumdevēja izdarīto izvēļu pārbaudes pilnvaru apjoma noteikšanu. Turpinājumā Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā judikatūru, atbilstoši kurai pierādījumi par tiesību akta normas neatbilstību primārajām tiesībām ir jāsniedz prasītājam, un nevis iestādēm, kas ir attiecīgā akta autores, jāpierāda šī akta tiesiskums. Visbeidzot, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārbaudot atšķirīgās attieksmes pamatotību atbilstoši judikatūrai, saskaņā ar kuru LESD mērķiem kaitējoša pasākuma attaisnošanai nav pietiekams vispārējs pieņēmums par krāpšanu, lai secinātu, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 20. pantā ir nostiprināta “vispārēja un neatspēkojama prezumpcija par krāpšanu attiecībā uz laulību, kas ir ilgusi mazāk nekā piecus gadus”.


title: Lieta C-147/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France/Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/47

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France/Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

      (Lieta C-147/21)
      (2021/C 182/62)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel

         Atbildētāji: Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 2012. gada 22. maija Regula par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (1) liedz dalībvalstij sabiedrības veselības un vides interesēs pieņemt tādus ierobežojošus noteikumus komercprakses un reklāmas jomā kā noteikumi, kas paredzēti Code de l’environnement [Vides kodeksa] L. 522-18. un L. 522-5-3. pantā? Vajadzības gadījumā, ar kādiem nosacījumiem dalībvalsts var pieņemt šādus pasākumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).


title: Lieta C-149/21 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-515/18 Fakro/Komisija 2021. gada 5. martā iesniedza Fakro sp. z o.o.

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/48

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-515/18 Fakro/Komisija 2021. gada 5. martā iesniedza Fakro sp. z o.o.

      (Lieta C-149/21 P)
      (2021/C 182/63)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fakro sp. z o.o. (pārstāvji: A. Radkowiak-Macuda, Z. Kiedacz, juriskonsulti)

         Atbildētājas apelācijas tiesvedībā: Eiropas Komisija, Polijas Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

                  —

                  daļēji atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu, konkrētāk, atcelt sprieduma 1. punktu;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu lietā un atcelt Komisijas lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu, kam ir divas būtiskas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja, apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 105. panta 1. punktu, skatītu kopā ar LESD 102. pantu, pieņemdama, ka:

                  1)

                  Komisija neesot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot ES interesi tālākā lietas izmeklēšanā kā nelielu un noraidot sūdzību zemās prioritātes dēļ. Šo pamatu veido četri iebildumi, kas attiecas uz tiesību pārkāpumiem, kurus Vispārējā tiesa izdarījusi, pieņemot, ka: (i) Komisija neesot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, norādot, ka pastāv tikai ierobežota iespēja konstatēt apgalvoto pārkāpumu, (ii) Komisija neesot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, norādot, ka nepieciešamās izmeklēšanas apjoms neesot samērīgs ar iespēju konstatēt apgalvoto pārkāpumu, (iii) Komisija neesot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, neizvērtējot norādes par apgalvotā pārkāpuma ietekmi uz iekšējā tirgus darbību, kā arī to, ka (iv) citas norādes saistībā ar Savienības interešu novērtēšanu, kuras nav pieņēmusi Komisija, esot nepieņemamas;

                  2)

                  divi jumta logu izplatīšanas kanāli (pārdošana ieguldījumiem, kā arī cita pārdošana) neesot līdzvērtīgi pakalpojumi.

            Ar otro pamatu, kuru veido divas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi labas pārvaldības principu (Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. pants) saistībā ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (Hartas 47. pants), saistībā ar LESD 102. pantu, to nepareizi interpretējot, pieņemdama, ka:

                  1)

                  procedūras Komisijā ilgums, kā arī tas, ka nav pieņemts lēmums pēc būtības, neesot ietekmējis Fakro iespēju aizstāvēt tās pamattiesības;

                  2)

                  lietā Komisija neesot pārkāpusi objektivitātes principu un līdz ar to, – konstatējums par ES intereses lietas izskatīšanā neesamību neesot balstīts uz diskriminējošiem pieņēmumiem.

            Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi LESD 102. panta lietderīgo iedarbību (effet utile) saistībā ar LES 17. panta 1.punktu, LES 105. pantu, labas pārvaldības principu un tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, pieņemdama, ka Komisijai neesot bijusi kompetence veikt procedūru, Komisijai neesot bijis pienākums analizēt Fakro situāciju no tiesību, uz kurām attiecas sūdzība Komisijā, efektīvas aizstāvības iespējas tajā viedokļa, bet Fakro, lai aizstāvētu savas tiesības, neesot bijis jānosaka pienākums vienlaicīgi ar Komisijā veikto procedūru veikt tiesiskas darbības valsts konkurences iestādēs, kā arī tiesas ceļā to dalībvalstu teritorijā, kurā ir notikuši apgalvotie pārkāpumi.
      Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 296. pantu, to nepareizi interpretējot un pieņemot, ka Komisija neesot pārkāpusi pienākumu norādīt pienācīgu pamatojumu attiecībā uz karojošiem zīmoliem un ieguldījumu atlaidēm.


title: Lieta C-506/19: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 11. februāra rīkojums – Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd un IRISL Europe GmbH/Eiropas Savienības Padome

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/49

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 11. februāra rīkojums – Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd un IRISL Europe GmbH/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-506/19) (1)

      (2021/C 182/64)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 319, 23.9.2019.


title: Lieta C-737/19: Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 26. februāra rīkojums (Tribunal administratif de Montreuil (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bank of China Limited/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/49

      Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 26. februāra rīkojums (Tribunal administratif de Montreuil (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bank of China Limited/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Lieta C-737/19) (1)

      (2021/C 182/65)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 413, 9.12.2019.


title: Lieta C-558/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 5. februāra rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PR, BV/Germanwings GmbH

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/49

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 5. februāra rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PR, BV/Germanwings GmbH

      (Lieta C-558/20) (1)

      (2021/C 182/66)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta C-8/21: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 5. februāra rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Germanwings GmbH/KV

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/50

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 5. februāra rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Germanwings GmbH/KV
      (Lieta C-8/21) (1)

      (2021/C 182/67)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 88, 15.3.2021.


title: Lieta T-719/17: Vispārējās tiesas 2021. gada 17. marta spriedums – FMC/Komisija (Augu aizsardzības līdzekļi – Darbīgā viela flupirsulfuronmetils – Iekļaušanas Īstenošanas Regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumā neatjaunošana – Novērtējuma procedūra – Darbīgās vielas klasificēšanas priekšlikums – Piesardzības princips – Tiesības uz aizstāvību – Tiesiskā drošība – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Samērīgums – Nediskriminācijas princips – Labas pārvaldības princips – Tiesiskā paļāvība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/51

      Vispārējās tiesas 2021. gada 17. marta spriedums – FMC/Komisija
      (Lieta T-719/17) (1)

      (Augu aizsardzības līdzekļi - Darbīgā viela flupirsulfuronmetils - Iekļaušanas Īstenošanas Regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumā neatjaunošana - Novērtējuma procedūra - Darbīgās vielas klasificēšanas priekšlikums - Piesardzības princips - Tiesības uz aizstāvību - Tiesiskā drošība - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīgums - Nediskriminācijas princips - Labas pārvaldības princips - Tiesiskā paļāvība)
      (2021/C 182/68)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: FMC Corporation (Filadelfija, Pensilvānija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: D. Waelbroeck, I. Antypas un A. Accarain, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: X. Lewis, G. Koleva un I. Naglis)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/1496 (2017. gada 23. augusts) par darbīgās vielas DPX KE 459 (flupirsulfuronmetila) apstiprinājuma neatjaunošanu, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, un par grozījumiem Komisijas Īstenošanas regulā (ES) Nr. 540/2011 (OV 2017, L 218, 7. lpp.)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  FMC Corporation sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp saistībā ar aizstāšanas procedūru un pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-585/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 17. marta spriedums – EJ/EIB (Civildienests – EIB personāls – Atalgojums – Transporta izdevumi – Divkāršs apgādājamā bērna pabalsts – Smagi slims bērns – Iespējas ierobežošana ar atpakaļejošu spēku pretendēt uz šo izdevumu un šī divkāršā pabalsta segšanu – Saprātīgs termiņš – Rūpības pienākums – Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/51

      Vispārējās tiesas 2021. gada 17. marta spriedums – EJ/EIB
      (Lieta T-585/19) (1)

      (Civildienests - EIB personāls - Atalgojums - Transporta izdevumi - Divkāršs apgādājamā bērna pabalsts - Smagi slims bērns - Iespējas ierobežošana ar atpakaļejošu spēku pretendēt uz šo izdevumu un šī divkāršā pabalsta segšanu - Saprātīgs termiņš - Rūpības pienākums - Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus)
      (2021/C 182/69)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: EJ (pārstāves: L. Levi un A. Blot, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji: J. Klein, M. Loizou un T. Gilliams, kuriem palīdz J. Currall un B. Wägenbaur, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.a pantu un ar ko tiek lūgts atcelt, pirmkārt, 2018. gada 16. februāra lēmumu, ar kuru līdz 18 mēnešiem ir ierobežota iespēja ar atpakaļejošu spēku pretendēt uz biežo transporta izdevumu segšanu, kas prasītājai rodas viņas bērna smagās slimības dēļ, kā arī 2018. gada 23. marta lēmumu, ar kuru līdz 5 gadiem ir ierobežota iespēja ar atpakaļejošu spēku saņemt divkāršu apgādājamā bērna pabalstu, un, otrkārt, atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas, kā tiek apgalvots, ir nodarīts prasītājai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 363, 28.10.2019.


title: Lieta T-739/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta rīkojums – Productos Jamaica/EUIPO – Alada 1850 (“flordeJamaica”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/52

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta rīkojums – Productos Jamaica/EUIPO – Alada 1850 (“flordeJamaica”)
      (Lieta T-739/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 182/70)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Productos Jamaica, SL (Algezares, Spānija) (pārstāvis: I. Temiño Ceniceros, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. F. Crespo Carrillo un S. Palmero Cabezas)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Alada 1850, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis: P. González–Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 24. jūlija lēmumu apvienotajās lietās R 1431/2018-1 un R 1440/2018-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Alada 1850 un Productos Jamaica.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Productos Jamaica, SL un Alada 1850, SL sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 432, 23.12.2019.


title: Lieta T-50/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 12. marta rīkojums – PNB Banka/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Maksātnespējas process – ECB atteikums apmierināt kredītiestādes valdes lūgumu dot šīs kredītiestādes maksātnespējas administratoram norādījumu, lai šīs valdes pilnvarotam advokātam tiktu piešķirta piekļuve šīs kredītiestādes telpām, informācijai, personālam un līdzekļiem – Akta izdevēja kompetence – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/53

      Vispārējās tiesas 2021. gada 12. marta rīkojums – PNB Banka/ECB
      (Lieta T-50/20) (1)

      (Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Maksātnespējas process - ECB atteikums apmierināt kredītiestādes valdes lūgumu dot šīs kredītiestādes maksātnespējas administratoram norādījumu, lai šīs valdes pilnvarotam advokātam tiktu piešķirta piekļuve šīs kredītiestādes telpām, informācijai, personālam un līdzekļiem - Akta izdevēja kompetence - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2021/C 182/71)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PNB Banka AS (Rīga, Latvija) (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: C. Hernández Saseta, F. Bonnard un V. Hümpfner)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ECB 2019. gada 19. novembra lēmumu, ar kuru atteikts dot prasītājas maksātnespējas administratoram norādījumu piešķirt prasītājas valdes pilnvarotam advokātam piekļuvi prasītājas telpām, tās rīcībā esošajai informācijai, kā arī tās personālam un līdzekļiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Nav jālemj par Latvijas Republikas pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  3)

                  PNB Banka AS sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas saistīti ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  4)

                  PNB Banka, ECB un Latvijas Republika katra sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 114, 6.4.2020.


title: Lieta T-160/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 17. marta rīkojums – 3M Belgium/ECHA (Prasība atcelt tiesību aktu – REACH – Perfluorbutānsulfonskābes (PFBS) un tās sāļu identificēšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas – Iekļaušana to identificēto vielu sarakstā, kuras nākotnē ir paredzēts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā – Termiņš prasības celšanai – Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 10. punkts – Reglamenta 59. pants – Nepieņemamība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/53

      Vispārējās tiesas 2021. gada 17. marta rīkojums – 3M Belgium/ECHA

      (Lieta T-160/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - REACH - Perfluorbutānsulfonskābes (PFBS) un tās sāļu identificēšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas - Iekļaušana to identificēto vielu sarakstā, kuras nākotnē ir paredzēts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā - Termiņš prasības celšanai - Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 10. punkts - Reglamenta 59. pants - Nepieņemamība)
      (2021/C 182/72)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: 3M Belgium (Diegem, Beļģija) (pārstāvji: J.-P. Montfort un T. Delille, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: M. Heikkilä, W. Broere un T. Zbihlej)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ECHA2020. gada 16. janvāra Lēmumu ECHA/01/2020 par perfluorbutānsulfonskābes un tās sāļu iekļaušanu to identificēto vielu sarakstā, kuras nākotnē ir paredzēts iekļaut XIV pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.; labojums – OV 2007, L 136, 3. lpp.)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Eiropas Ķīmijas rūpniecības padomes (CEFIC) pieteikumu par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                  3M Belgium sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus, izņemot ar pieteikumu par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  3M Belgium, ECHA un CEFIC sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā pašas.

         (1)  JO C 201 du 15.6.2020.


title: Lieta T-426/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 11. marta rīkojums – Techniplan/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – EAF – Reglamenta 76. panta d) punkts – Formas prasību neievērošana – Nepieņemamība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/54

      Vispārējās tiesas 2021. gada 11. marta rīkojums – Techniplan/Komisija
      (Lieta T-426/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - EAF - Reglamenta 76. panta d) punkts - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
      (2021/C 182/73)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Techniplan Srl (Roma, Itālija) (pārstāvji: R. Giuffrida un A. Bonavita, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Bianchi un J. Estrada de Solà)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko, šķiet, tiek lūgts atcelt Komisijas 2020. gada 28. maija elektroniskā pasta vēstuli un tai pievienoto paziņojumu par parādu, un, otrkārt, prasība atlīdzināt prasītājam nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Techniplan Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta T-742/20 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 19. marta rīkojums – Indofil Industries (Netherlands)/Komisija (Pagaidu noregulējums – Augu aizsardzības līdzekļi – Regula (EK) Nr. 1107/2009 – Īstenošanas regula (ES) 2020/2087 – Darbīgās vielas mankoceba apstiprinājuma neatjaunošana – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/55

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 19. marta rīkojums – Indofil Industries (Netherlands)/Komisija
      (Lieta T-742/20 R)
      (Pagaidu noregulējums - Augu aizsardzības līdzekļi - Regula (EK) Nr. 1107/2009 - Īstenošanas regula (ES) 2020/2087 - Darbīgās vielas mankoceba apstiprinājuma neatjaunošana - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 182/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Indofil Industries (Netherlands) BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji: C. Mereu un P. Sellar, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Lewis, I. Naglis un G. Koleva)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2020/2087 (2020. gada 14. decembris) par darbīgās vielas mankoceba apstiprinājuma neatjaunošanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un ar ko groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2020, L 423, 50. lpp.), piemērošanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-45/21 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2021. gada 12. marta rīkojums – Ciano Trading & Services CT&S u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums – Publiski līgumi – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Nepieņemamība – Steidzamības neesamība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/55

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2021. gada 12. marta rīkojums – Ciano Trading & Services CT&S u.c./Komisija
      (Lieta T-45/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - Publiski līgumi - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Nepieņemamība - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 182/75)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ciano Trading & Services CT&S SpA (Fiumicino, Itālija), Silvia Brizio (Venaria Reale, Itālija), Laurence André (Grivegnée, Beļģija), Lidia Pacitti (Neder-over-Heembeek, Beļģija) (pārstāvji: D. Gillet un S. Van Besien, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Van Noyen un M. Ilkova)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko galvenokārt un pēc būtības tiek lūgts apturēt izpildi Komisijas 2020. gada 20. novembra lēmumam, ar ko atcelts publiskā iepirkuma konkurss Nr. OIB/2019/CPN/039 par ilgtspējīgas sabiedriskās ēdināšanas koncesijas līguma noslēgšanu, tajā skaitā par banketu pakalpojumiem, dzērienu piegādi sanāksmēm, kā arī maltītēm bērniem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.