title: Lieta F-130/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 22. maija spriedums – CI /Parlaments Civildienests — Atalgojums — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsts — Divkāršots apgādājamā bērna pabalsts — Civildienesta noteikumu 67. panta 3. punkts — Piešķiršanas nosacījumi — Mierizlīgums starp lietas dalībniekiem pēc Eiropas ombuda iesaistīšanās — Izpilde — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/66

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 22. maija spriedums – CI/Parlaments
   (Lieta F-130/12) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsts - Divkāršots apgādājamā bērna pabalsts - Civildienesta noteikumu 67. panta 3. punkts - Piešķiršanas nosacījumi - Mierizlīgums starp lietas dalībniekiem pēc Eiropas ombuda iesaistīšanās - Izpilde - Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses)
   2014/C 223/68
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CI (pārstāvji – B. Cortese un A. Salerno, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – E. Despotopoulou un M. Ecker)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir atteikts piešķirt divkāršotu apgādājamā bērna pabalstu, piemērojot Civildienesta noteikumu 67. panta 3. punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 5. decembra lēmumu par atteikumu no 2008. gada 1. jūnija pagarināt divkāršota apgādājamā bērna pabalsta izmaksas termiņu, kā arī 2012. gada 20. jūlija lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Parlaments sedz savus, kā arī atlīdzina CI tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 9.3.2013, 29. lpp.


title: Lieta F-43/08: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 18. jūnija spriedums — Spee/Europol (Civildienests — Eiropola personāls — Amata vakance — Atlases procedūra)

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/35

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 18. jūnija spriedums — Spee/Europol

   (Lieta F-43/08) (1)

   (Civildienests - Eiropola personāls - Amata vakance - Atlases procedūra)
   2009/C 193/57
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: David Spee, Rijswijk (Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji P. de Casparis, avocat, vēlāk I. Blekman, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji — D. Neumann un D. El Khoury, kuriem palīdz B. Wägenbaur un R. Van der Hout, avocats)

      Priekšmets

   Eiropola lēmuma atsaukt darba piedāvājumu, atsaucoties uz kuru prasītājs bija pieteicis savu kandidatūru, un atkārtoti publicēt to vēlāk atcelšana, kā arī prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spee atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 19.7.2008., 33. lpp.


title: Lieta C-186/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums ( Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division ), Apvienotā Karaliste, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tural Oguz/Secretary of State for the Home Department (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Papildu protokola 41. panta 1. punkts — “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Atteikums pagarināt tāda Turcijas pilsoņa uzturēšanās atļauju, kurš, pārkāpjot šajā atļaujā ietvertos nosacījumus, ir uzsācis uzņēmējdarbību — Tiesību ļaunprātīga izmantošana)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/14

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), Apvienotā Karaliste, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tural Oguz/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-186/10) (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Papildu protokola 41. panta 1. punkts - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Atteikums pagarināt tāda Turcijas pilsoņa uzturēšanās atļauju, kurš, pārkāpjot šajā atļaujā ietvertos nosacījumus, ir uzsācis uzņēmējdarbību - Tiesību ļaunprātīga izmantošana)
   2011/C 269/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Tural Oguz

      Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department,

      piedaloties: Centre for Advice on Individual Rights in Europe

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Papildu protokola un finanšu protokola, kas parakstīti 1970. gada 23. novembrī un pievienoti Līgumam par Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas izveidi (OV L 293, 4. lpp.) un attiecas uz pasākumiem to īstenošanai, 41. panta 1. punkta interpretācija — Noteikums par atturēšanos no jebkādas darbības — Piemērojamība — Aizliegums dalībvalstīm ieviest jaunus ierobežojumus attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību — Turcijas pilsonis, kurš uzsācis uzņēmējdarbību Apvienotajā Karalistē pēc tam, kad bija ieguvis uzturēšanās atļauju ar nosacījumu neuzsākt profesionālo darbību bez valsts sekretāra piekrišanas — Atteikums atjaunot minēto atļauju tās nosacījumu pārkāpuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

   1970. gada 23. novembrī Briselē parakstītā Papildu protokola, kas Kopienas vārdā noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, 41. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka uz to ir tiesīgs atsaukties tāds Turcijas pilsonis, kuram ir uzturēšanās atļauja kādā dalībvalstī, kas ir izsniegta ar nosacījumu, ka viņš neuzsāks nekādu uzņēmējdarbību vai profesionālo darbību, kurš tomēr uzsāk saimniecisku darbību kā pašnodarbināta persona, pārkāpjot šo nosacījumu, un pēc tam lūdz valsts iestādēm pagarināt uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz uzņēmējdarbību, ko viņš pa šo laiku ir uzsācis.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Tiesas spriedums (2015. gada 28. janvāris) lietā E-12/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Direktīva 2009/125/EK par ekodizaina prasībām ar enerģiju saistītiem ražojumiem – Pasākumu neīstenošana)

text:
               18.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/6

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2015. gada 28. janvāris)
   lietā E-12/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Direktīva 2009/125/EK par ekodizaina prasībām ar enerģiju saistītiem ražojumiem – Pasākumu neīstenošana)
   (2015/C 201/06)
   Lietā E-12/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – attiecībā uz PRASĪBU pasludināt, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai nekavējoties nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par visiem pasākumiem, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma IV nodaļas 6. punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Direktīva 2009/125/EK, ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības ar enerģiju saistītiem ražojumiem), kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu un EEZ Apvienotās komitejas 2011. gada 1. jūlija Lēmumu Nr. 67/2011, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2015. gada 28. janvārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma IV nodaļas 6. punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Direktīva 2009/125/EK, ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības ar enerģiju saistītiem ražojumiem), kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu un EEZ Apvienotās komitejas 2011. gada 1. jūlija Lēmumu Nr. 67/2011, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai īstenotu minēto aktu;

               2.

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-595/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. decembrī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/26

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. decembrī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-595/14)
   (2015/C 138/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – F. Drexler, A. Caiola un M. Pencheva)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 25. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/688/ES par kontroles pasākumu piemērošanu šādām vielām: 4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe), 3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921), 3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV) un 2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns) (1);

               —

               atstāt Padomes Īstenošanas lēmuma 2014/688/ES sekas spēkā līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu pienācīgi pieņemtu tiesību aktu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas atbilstoši LESD 263. pantam celtās prasības pamatošanai Eiropas Parlaments izvirza divus pamatus.
   Pirmais pamats attiecas uz to, ka Padome ir izmantojusi juridisko pamatu, kas ir ticis atcelts pirms Lisabonas līguma spēkā stāšanās un, alternatīvi, atvasinātu juridisko pamatu, kas saskaņā ar Tiesas judikatūru pats par sevi ir prettiesiski.
   Otrais pamats ir saistīts ar to, ka, pieņemot Lēmumu 2014/688/ES, Padome ir piemērojusi lēmumu pieņemšanas procedūru, kas nav juridiski pareiza. Procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, Parlaments neesot ticis iesaistīts. Parlaments no minētā secina, ka līdz ar to ir ticis pieļauts līgumu un būtisku procedūras noteikumu pārkāpums.
   Parlaments uzskata, ka gadījumā, ja Tiesa nolemtu apstrīdēto lēmumu atcelt, būtu ieteicams, ka Tiesa izmantotu savas pilnvaras, atbilstoši LESD 264. panta otrajai daļai atstājot apstrīdētā lēmuma sekas spēkā līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu pienācīgi pieņemtu tiesību aktu.

      (1)  OV L 287, 22. lpp.


title: Lieta C-226/05: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 96/82/EK — Briesmas, kas saistītas ar tādiem smagiem nelaimes gadījumiem, kuros iesaistītas bīstamas vielas — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/15

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-226/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 96/82/EK - Briesmas, kas saistītas ar tādiem smagiem nelaimes gadījumiem, kuros iesaistītas bīstamas vielas - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 294/24)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Schima)

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvis — E. Riedl)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīvas 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (OV L 10, 13. lpp.), 8. panta 2. punkta b) apakšpunkta, 11. panta, 12. panta un 24. panta 1. punkta nepilnīga transponēšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               netransponējot noteiktajā termiņā:

                           —

                           Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīvas 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas, noteikumus valsts likumā par munīciju un sprāgstvielām, kā arī Zalcburgas pavalsts likumā par elektroenerģiju;

                           —

                           Direktīvas 96/82 11. pantu Zalcburgas, Štīrijas un Tiroles pavalstīs;

                           —

                           Direktīvas 96/82 12. pantu Augšaustrijas pavalstī un

                           —

                           Direktīvas 96/82 8. panta 2. punkta b) apakšpunktu Augšaustrijas, Zalcburgas un Tiroles pavalstīs,

                     Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 09.07.2005.


title: Lieta C-611/14: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 26. oktobra spriedums (Retten i Glostrup (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Canal Digital Danmark A/S Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Negodīga komercprakse — Direktīva 2005/29/EK — 6. un 7. pants — Reklāma, kas attiecas uz satelītu televīzijas abonementu — Abonementa cena, kurā papildus abonementa ikmēneša maksai ir ietverta sešu mēnešu maksa par karti, kas ir vajadzīga raidījumu dekodēšanai — Sešu mēnešu fiksētā cena, kas ir noklusēta vai norādīta mazāk redzamā veidā nekā ikmēneša fiksētā cena — Maldinoša darbība — Maldinošs noklusējums — Kāda direktīvas noteikuma transponēšana tikai valsts likuma, ar kuru ir paredzēts transponēt direktīvu, sagatavošanas dokumentos, nevis pašā šī likuma tekstā

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/8

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 26. oktobra spriedums (Retten i Glostrup (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Canal Digital Danmark A/S

   (Lieta C-611/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Negodīga komercprakse - Direktīva 2005/29/EK - 6. un 7. pants - Reklāma, kas attiecas uz satelītu televīzijas abonementu - Abonementa cena, kurā papildus abonementa ikmēneša maksai ir ietverta sešu mēnešu maksa par karti, kas ir vajadzīga raidījumu dekodēšanai - Sešu mēnešu fiksētā cena, kas ir noklusēta vai norādīta mazāk redzamā veidā nekā ikmēneša fiksētā cena - Maldinoša darbība - Maldinošs noklusējums - Kāda direktīvas noteikuma transponēšana tikai valsts likuma, ar kuru ir paredzēts transponēt direktīvu, sagatavošanas dokumentos, nevis pašā šī likuma tekstā)
   (2017/C 006/09)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Retten i Glostrup

      Lietas dalībniece pamatlietā

      Canal Digital Danmark A/S

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), 7. panta 1. un 3. punkts ir interpretējami tādējādi, ka, lai novērtētu, vai komercprakse ir jāuzskata par maldinošu noklusēšanu, ir jāņem vērā konteksts, kādā iekļaujas šī prakse, it īpaši minētajā komercpraksē izmantotā saziņas līdzekļa nepilnības, ierobežojumi telpā vai laikā, kas rodas šī saziņas līdzekļa dēļ, kā arī visi pasākumi, kurus tirgotājs ir veicis, lai informāciju nodotu patērētāja rīcībā ar citiem līdzekļiem, kaut arī šī prasība skaidri neizriet no attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma teksta;

               2)

               Direktīvas 2005/29 6. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka par maldinošu ir jāatzīst komercprakse, atbilstoši kurai preces cena tiek sadalīta vairākos elementos un tiek izcelts viens no tiem, ja šī prakse var, pirmkārt, radīt vidusmēra patērētājam nepareizu iespaidu, ka viņam ir piedāvāta izdevīga cena, un, otrkārt, likt viņam pieņemt lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus pamatlietā. Tomēr ierobežojumus laikā, ar ko var būt saistīti daži saziņas līdzekļi, piemēram, reklāmas paziņojumi televīzijā, nevar ņemt vērā, lai novērtētu komercprakses maldinošo raksturu saskaņā ar šīs direktīvas 6. panta 1. punktu;

               3)

               Direktīvas 2005/29 7. pants ir interpretējams tādējādi, ka, ja tirgotājs ir izvēlējies abonementa cenu noteikt tādā veidā, ka patērētājam ir jāmaksā gan ikmēneša fiksētā maksa, gan sešu mēnešu fiksētā maksa, šī prakse ir jāuzskata par maldinošu noklusēšanu gadījumā, ja ikmēneša fiksētā cena saskaņā ar komercpraksi ir īpaši izcelta, bet sešu mēnešu fiksētā cena ir pilnībā noklusēta vai norādīta mazāk redzamā veidā, ja šāda noklusēšana liek patērētājam pieņemt lēmumu veikt darījumu, kādu tas citādi nebūtu pieņēmis, kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai, ņemot vērā izmantotā saziņas līdzekļa nepilnības, produkta raksturu un īpašības, kā arī citus pasākumus, kurus tirgotājs faktiski ir veicis, lai patērētāja rīcībā nodotu būtisku informāciju par preci;

               4)

               Direktīvas 2005/29 7. panta 4. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tajā ir ietverts izsmeļošs tās būtiskās informācijas uzskaitījums, kam ir jābūt ietvertai uzaicinājumā veikt pirkumu. Valsts tiesai ir jānoskaidro, vai attiecīgais tirgotājs ir izpildījis savu pienākumu sniegt informāciju, ņemot vērā ne tikai produkta raksturu un īpašības, bet arī saziņas līdzekli, kas ir izmantots uzaicinājumā veikt pirkumu, un papildu informāciju, ko, iespējams, ir sniedzis minētais tirgotājs. Tas, ka uzaicinājumā veikt pirkumu tirgotājs ir sniedzis visu šīs direktīvas 7. panta 4. punktā uzskaitīto informāciju, neizslēdz, ka šis uzaicinājums varētu tikt kvalificēts kā maldinoša komercprakse minētās direktīvas 6. panta 1. punkta vai 7. panta 2. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: lieta T-101/03: Pirmās instances tiesas 2005. gada 22. septembra spriedums — Suproco NV/Komisija (Aizjūras zemju un teritoriju asociācijas procedūra — Cukurs, kam nav AZT izcelsmes — Lūgums piešķirt atkāpi no noteikumiem par izcelsmi — Lūguma piešķirt atkāpi noraidījums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/19

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 22. septembra spriedums — Suproco NV/Komisija
   (lieta T-101/03) (1)

   (Aizjūras zemju un teritoriju asociācijas procedūra - Cukurs, kam nav AZT izcelsmes - Lūgums piešķirt atkāpi no noteikumiem par izcelsmi - Lūguma piešķirt atkāpi noraidījums - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2005/C 281/35)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Suproco NV (Kirasao [Curaçao], Nīderlandes Antiļas) (pārstāvji — M. Slotbūms [M. Slotboom] un N. J. Helders [N. J. Helder], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Reins [T. van Rijn] un K. Lūiss [X. Levis], parstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītāju: Nīderlandes Karaliste (pārstāve: H. Sevenstere [H. Sevenster], pārstāve)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji G. Hauttains [G. Houttuin] un M. Bišops [M. Bishop], pēc tam G. Hauttains [G. Houttuin] un D. Kanga Fano [D. Canga Fano], pārstāvji) un Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad], abogado del Estado)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 10. janvāra Lēmumu 2003/34/EK par atteikumu piešķirt atkāpi no Padomes Lēmuma 2001/822/EK attiecībā uz izcelsmes noteikumiem, kas piemērojami cukuram no Nīderlandes Antiļām (OV L 11, 50. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2003. gada 10. janvāra Lēmumu 2003/34/EK par atteikumu piešķirt atkāpi no Padomes Lēmuma 2001/822/EK attiecībā uz izcelsmes noteikumiem, kas piemērojami cukuram no Nīderlandes Antiļām;

               2)

               Komisija sedz pati savus un atlīdzina Suproco radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Padome, Spānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 135, 07.06.2003.


title: Lieta C-463/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — CLECE SA/María Socorro Martín Valor, Ayuntamiento de Cobisa (Sociālā politika — Direktīva 2001/23/EK — Uzņēmuma īpašnieka maiņa — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — “Īpašumtiesību nodošanas” jēdziens — Uzkopšanas darbība — Darbība, ko tieši nodrošina pašvaldība, pieņemot darbā jaunu personālu)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/4

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — CLECE SA/María Socorro Martín Valor, Ayuntamiento de Cobisa
   (Lieta C-463/09) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 2001/23/EK - Uzņēmuma īpašnieka maiņa - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - “Īpašumtiesību nodošanas” jēdziens - Uzkopšanas darbība - Darbība, ko tieši nodrošina pašvaldība, pieņemot darbā jaunu personālu)
   2011/C 80/06
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: CLECE SA

      Atbildētājas: María Socorro Martín Valor, Ayuntamiento de Cobisa.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha — Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.), 1. panta 1. punkta interpretācija — Piemērošanas joma — Pašvaldības, kas rīkojas kā valsts iestāde, veiktu sabiedriskas ēkas uzkopšanas pakalpojumu pārņemšana

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šie noteikumi nav piemērojami gadījumā, ja pašvaldība, kas iepriekš uzticējusi savu telpu uzkopšanu privātam uzņēmumam, nolemj izbeigt ar to noslēgto līgumu un pati veikt minēto telpu uzkopšanu, šim nolūkam pieņemot darbā jaunu personālu.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010.


title: Lieta T-348/06: Prasība, kas celta 2006. gada 4. decembrī — Total Nederland pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/20

         Prasība, kas celta 2006. gada 4. decembrī — Total Nederland pret Komisiju
   (Lieta T-348/06)
   (2007/C 20/28)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Total Nederland NV, Voorburg (Nīderlande) (pārstāvis — A. Vandencasteele, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 1. pantu Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumā (Lieta COMP/38.456 — Bitumens — Nīderlande) tiktāl, ciktāl tajā konstatēts, ka pastāv viens turpināts pārkāpums, ko prasītāja izdarījusi laika posmā no 1994. gada līdz 2002. gadam, nevis laika posmā no 1996. gada līdz 2002. gadam;

               —

               atcelt lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tajā:

                           (i)

                           nav ņemts vērā iepriekš minētais pārkāpuma samazinātais ilgums;

                           (ii)

                           nav pienācīgi izvērtēts pārkāpuma smagums;

                           (iii)

                           nav konstatēta atbildību mīkstinošu apstākļu pastāvēšana;

                           (iv)

                           preventīvam nolūkam ir palielināts naudas sods, ņemot vērā Total SA, kas kļūdaini atzīta par līdzdalībnieci prasītājas izdarītajā pārkāpumā, apgrozījumu;

               —

               īstenojot savu neierobežoto jurisdikciju saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1/2003 31. pantu, samazināt naudas soda apmēru, lai pienācīgi atspoguļotu prasītājas līdzdalības šajā darbībā raksturu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090 Lietā COMP/F/38.456 — Bitumens — NL, ar kuru Komisija konstatēja, ka prasītāja kopā ar citiem uzņēmumiem ir pārkāpusi EKL 81. pantu, attiecībā uz ceļu pārklājuma bitumena iegādi un pārdošanu Nīderlandē regulāri kolektīvi nosakot bruto cenu, vienotu atlaidi bruto cenai attiecībā uz nolīgumā iesaistītajiem ceļu būves uzņēmumiem un mazāku maksimālo atlaidi bruto cenai — pārējiem ceļu būves uzņēmumiem.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā pierādījumus, kas apliecina, ka 1994. gada vienošanās tika noslēgta tikai uz vienu gadu un tika pārtraukta pirms termiņa, un sagrozot pierādījumus, apgalvojot, ka 1995. gadā bija notikusi ilgstoša 1994. gada vienošanās noteikumu ievērošana.
   Papildus tam prasītāja apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi, ka prasītāja patiešām bija īstenojusi vienošanos, bet tai pat tā atsaucās uz šo īstenošanu, novērtējot pārkāpuma smagumu.
   Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā pierādījumus, kas apliecina, ka prasītāja ir pārkāpusi vienošanos.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, prasītājas naudas sodam piemērotā preventatīvā koeficenta aprēķināšanai ņemot vērā mātes sabiedrības Total SA apgrozījumu. Komisija tādējādi bez jebkāda pamatojuma ir izmantojusi prezumpciju par mātes sabiedrības līdzdalību un paredzējusi objektīvu per se atbildību mātes sabiedrībai.


title: Lieta C-148/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. martā iesniedza Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) — Secretary of State for Work and Pensions/Margita Punakova

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. martā iesniedza Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) — Secretary of State for Work and Pensions/Margita Punakova

   (Lieta C-148/11)
   2011/C 152/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

   Upper Tribunal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Secretary of State for Work and Pensions

      Atbildētāja: Margita Punakova

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai apstākļos, kad prasītāja:

               a)

               ir Čehijas Republikas pilsone;

               b)

               ieceļoja Apvienotajā Karalistē pirms viņas valsts pievienošanās ES;

               c)

               palika šeit pēc pievienošanās;

               d)

               pēc tam reģistrējās kā pašnodarbinātā LESD 49. panta (agrāk — EKL 43. pants) izpratnē;

               e)

               vairs nav pašnodarbinātā; un

               f)

               viņas faktiskā aizgādībā ir bērns, kurš uzsāka vispārējo izglītību laikā, kad viņa bija reģistrējusies kā pašnodarbinātā,

         prasītājai ir tiesības uzturēties Apvienotajā Karalistē, pamatojoties ar to, ka:

               a)

               ir piemērojama Regula 1612/68 (1) kopā ar Eiropas Savienības Tiesas argumentāciju 2002. gada 17. septembra spriedumā lietā C-413/99 Baumbast un R/Secretary of State for the Home Department (Recueil, I-7091. lpp.), spriedumā lietā C-310/08 London Borough of Harrow/Ibrahim un lietā C-480/08 London Borough of Lambeth;

               b)

               pastāv vispārējs ES tiesību princips, kas pielīdzina pašnodarbinātos darba ņēmējiem;

               c)

               ja prasītājai nebūtu uzturēšanās tiesību, tas kavētu vai traucētu brīvībai veikt uzņēmējdarbību; vai

               d)

               citu pamatu?

      (1)  OV L 257, 2. lpp.


title: Lieta T-544/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums – Dyson/Komisija Direktīva 2010/30/ES — Enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšana ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm — Deleģētā regula (ES) Nr. 665/2013 — Komisijas kompetence — Vienlīdzīga attieksme — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               11.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/22

         Vispārējās tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums – Dyson/Komisija
   (Lieta T-544/13) (1)

   (Direktīva 2010/30/ES - Enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšana ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm - Deleģētā regula (ES) Nr. 665/2013 - Komisijas kompetence - Vienlīdzīga attieksme - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 007/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dyson Ltd (Malmsberija, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – F. Carlin, barrister, E. Batchelor un M. Healy, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. White un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Par prasību atcelt Komisijas 2013. gada 3. maija Deleģēto regulu Nr. 665/2013, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES papildina attiecībā uz putekļsūcēju energomarķējumu (OV L 192, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dyson Ldt atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta C-423/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. septembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Fazenda Pública / Beiragás  – Companhia de Gás das Beiras , S . A .

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. septembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Fazenda Pública/Beiragás – Companhia de Gás das Beiras, S.A.
   (Lieta C-423/14)
   (2014/C 439/26)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Pamatlietas puses

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fazenda Pública

   Otra lietas dalībniece: Beiragás – Companhia de Gás das Beiras, S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2006/112/EK (1) 78. panta a) punkts nepieļauj to, ka [..] maksājums par zemes dzīļu izmantošanu, ko maksā gāzes piegādātājs, tiek novirzīts uz gala patērētāju – tāds, kāds tas ir un neatkarīgi no cenas, kuru patērētājs maksā par patērēto gāzi -, proti, neiekļaujot to minētajā cenā?
               Ja atbilde uz šo pirmo jautājumu ir noliedzoša, nākamais prejudiciālais jautājums ir šāds:

               2)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2006/112/EK 73.–79. pants nepieļauj to, ka [..] tad, kad maksājums par zemes dzīļu izmantošanu, ko maksā gāzes piegādātājs, ir novirzīts uz gala patērētāju – tāds, kāds tas ir un neatkarīgi no cenas, kuru patērētājs maksā par patērēto gāzi -, šis maksājuma netiek uzskatīts par nodokļa bāzi [PVN mērķiem]?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-261/11: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — LESD 49. pants — EEZ līguma 31. pants — Ierobežojumi — Nodokļu tiesību akti — Aktīvu pārvešana uz citu dalībvalsti — Nerealizētā kapitāla pieauguma tūlītēja aplikšana ar nodokli)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/5

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste
   (Lieta C-261/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - LESD 49. pants - EEZ līguma 31. pants - Ierobežojumi - Nodokļu tiesību akti - Aktīvu pārvešana uz citu dalībvalsti - Nerealizētā kapitāla pieauguma tūlītēja aplikšana ar nodokli)
   2013/C 260/07
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un N. Fenger)

      Atbildētāja: Dānijas Karaliste (pārstāvji — C. Vang un V. Pasternak Jørgensen)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — K. Petersen un T. Henze), Spānijas Karaliste (pārstāvis — A. Rubio González), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Schillemans un C. Wissels, kā arī J. Langer), Portugāles Republika (pārstāvis — L. Inez Fernandes), Somijas Republika (pārstāvis — M. Pere), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un U. Persson)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. panta un EEZ līguma 31. panta pārkāpums — Noteikumi par nodokļiem, kuros ir paredzēta tūlītēja izceļošanas nodokļa uzlikšana uzņēmumiem, kas pārved savus aktīvus uz citu dalībvalsti, bet nav paredzēta līdzvērtīga nodokļu uzlikšana aktīvu pārvešanai valsts teritorijā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atzīt, ka pieņemot un atstājot spēkā 8. panta 4. punktu 2010. gada 7. decembra likumā par piemērošanu akciju sabiedrībām u.c. (lovbekendtgørelse nr. 1376 om indkomstbeskatning af aktieselskaber m.v.), kurā ir paredzēta tūlītēja uzņēmuma ienākumu aplikšana ar nodokli un, daļēji, nodokļu režīmu, kura ietvaros ir paredzēta nerealizētā kapitāla pieauguma, kas saistīts ar aktīvu pārvešanu, ko veic Dānijā reģistrēts uzņēmums uz citu Eiropas Savienības dalībvalsti vai uz trešo valsti, kura ir 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu puse, tūlītēja aplikšana ar nodokli, Dānijas Karaliste nav izpildījusi LESD 49. pantā un EEZ līguma 31. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Dānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Portugāles Republika, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 238, 13.8.2011.


title: Lieta C-515/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 3. oktobrī iesniedza Cour d’appel de Versailles (Francija) – Enedis, SA, iepriekš Électricité Réseau Distribution France SA (ERDF)/Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 3. oktobrī iesniedza Cour d’appel de Versailles (Francija) – Enedis, SA, iepriekš Électricité Réseau Distribution France SA (ERDF)/Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

   (Lieta C-515/16)
   (2016/C 475/19)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d’appel de Versailles

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Enedis, SA, iepriekš Électricité Réseau Distribution France SA (ERDF)

      Atbildētājas: Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds mehānisms, ar kuru ir noteikts pienākums iepirkt elektroenerģiju, kas ir saražota ar iekārtām, kurās tiek izmantota saules starojuma enerģija, par cenu, kas ir augstāka nekā tirgus cena, un kura finansēšanu nodrošina elektroenerģijas galapatērētāji, kāds izriet no 2006. gada 10. jūlija ministra rīkojuma (JORF, Nr. 171, 2006. gada 26. jūlijs, 11133. lpp.) un 2010. gada 12. janvāra ministra rīkojuma (JORF, Nr. 0011, 2010. gada 14. janvāris, 727. lpp.), kuros ir noteikti šīs elektroenerģijas iepirkšanas nosacījumi, aplūkojot tos kopsakarā ar 2000. gada 10. februāra Likumu Nr. 2000–108 par elektroenerģijas publisko pakalpojumu modernizāciju un attīstību, 2000. gada 6. decembra Dekrētu Nr. 2000–1196 un 2001. gada 10. maija Dekrētu Nr. 2001–410, ir uzskatāms par valsts atbalstu?

               2)

               Ja atbilde ir apstiprinoša, vai LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iepriekšēja nepaziņošana Eiropas Komisijai par šo mehānismu ietekmē iepriekš minēto rīkojumu, ar kuriem tiek īstenots strīdīgais atbalsta pasākums, spēkā esamību?


title: Lieta T-461/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedums — Evropaïki Dynamiki /EIB (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Publiskā iepirkuma procedūra — Palīdzības informācijas sistēmas uzturēšanā, atbalstīšanā un izstrādē pakalpojums — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma piešķiršana citam pretendentam — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Kompetence — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību — Pārskatāmība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija — Atlases un piešķiršanas kritēriji — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Pieņemamība — Negūtā peļņa)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/14

         Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedums — Evropaïki Dynamiki/EIB
   (Lieta T-461/08) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Publiskā iepirkuma procedūra - Palīdzības informācijas sistēmas uzturēšanā, atbalstīšanā un izstrādē pakalpojums - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma piešķiršana citam pretendentam - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Kompetence - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pārskatāmība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija - Atlases un piešķiršanas kritēriji - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Pieņemamība - Negūtā peļņa)
   2011/C 319/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un P. Katsimani, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju Banka (EIB) (pārstāvji — C. Gómez de la Cruz un T. Pietilä, piedaloties J. Stuyck, avocat)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt EIB 2008. gada 31. janvāra lēmumu — ar kuru tika noraidīts piedāvājums, kuru prasītāja bija iesniegusi publiskā iepirkuma procedūrā par tādu pakalpojumu sniegšanu, kuru mērķis ir palīdzēt informācijas sistēmas uzturēšanā, atbalstīšanā un izstrādē, un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam —, kas celta, pamatojoties uz EKL 225. un 230. pantu, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus, kas celta, pamatojoties uz EKL 225., 235. un 288. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Investīciju bankas (EIB) lēmumu, ar kuru noraidīts Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE piedāvājums, kas tika iesniegts publiskā iepirkuma procedūrā 2007/S 176-215155 par tādu pakalpojumu sniegšanu, kuru mērķis ir “palīdzība “Loans Front Office (SERAPIS)” sistēmas uzturēšanā, atbalstīšanā un izstrādē”, un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas Sybase BVBA;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               EIB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta F-1/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 25. novembra spriedums — Putterie-De-Beukelaer /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — Atestācijas procedūra — Potenciāla novērtējums)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/76

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 25. novembra spriedums — Putterie-De-Beukelaer/Komisija
   (Lieta F-1/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - Atestācijas procedūra - Potenciāla novērtējums)
   2010/C 24/142
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Putterie-De-Beukelaer, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Lēmuma nepielaist prasītāju 2007. gada atestācijas procedūrai atcelšana.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Putterie-De-Beukelaer atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009., 53. lpp.


title: Lieta T-854/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. decembrī – Barata/Parlaments

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/44

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. decembrī – Barata/Parlaments
   (Lieta T-854/16)
   (2017/C 038/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Joao Miguel Barata (Evere, Beļģija) (pārstāvji – G. Pandey, D. Rovetta, advokāti, un J. Grayston, solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               vispirms, ja vajadzīgs, atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 277. pantam atzīt Civildienesta noteikumu 90. pantu par spēkā neesošu un nepiemērojamu šajā tiesvedībā;

               —

               atcelt kolektīvi apstrīdēto lēmumu, proti, Cilvēkresursu attīstības direktorāta 2016. gada 29. janvāra lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu izraudzīto kandidātu sarakstā un 2016. gada 25. augusta lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. pantu;

               —

               atcelt Iekšējo paziņojumu par konkursu 2015/023, kas darbiniekiem izziņots 2015. gada 18. septembrī;

               —

               pilnībā atcelt to ierēdņu saraksta projektu, kuri ir izvēlēti piedalīties attiecīgajā apmācības programmā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus, kuri attiecas uz Civildienesta noteikumu un būtisku procesuālo prasību pārkāpumu, kā arī Savienības līgumu un Savienības tiesību vispārējo principu pārkāpumu.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, un ir izvirzīta iebilde par prettiesiskumu un nepiemērojamību atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 277. pantam attiecībā uz Civildienesta noteikumu 90. panta prettiesiskumu un nepiemērojamību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots labas pārvaldības pienākums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips un ir pieļauta diskriminācija.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērota prasītāja tiesiskā paļāvība un vienlīdzīgas attieksmes princips.


title: Lieta C-465/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2012. gada 13. septembra rīkojumu lietā T-271/12 Plamen Simov /Eiropas Komisija un Bulgārijas Republika 2012. gada 18. oktobrī iesniedza Plamen Simov

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/55

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2012. gada 13. septembra rīkojumu lietā T-271/12 Plamen Simov/Eiropas Komisija un Bulgārijas Republika 2012. gada 18. oktobrī iesniedza Plamen Simov

   (Lieta C-465/12 P)
   2013/C 225/103
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Plamen Simov

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Bulgārijas Republika
   Tiesa (sestā palāta) ar 2013. gada 21. marta rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta T-515/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 14. maija spriedumu lietā F-34/13 Alexandrou /Komisija 2014. gada 9. jūlijā iesniedza Christodoulos Alexandrou

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/56

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 14. maija spriedumu lietā F-34/13 Alexandrou/Komisija 2014. gada 9. jūlijā iesniedza Christodoulos Alexandrou

   (Lieta T-515/14 P)
   2014/C 292/69
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Christodoulos Alexandrou (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – R. Duta, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pieņemt šo apelācijas sūdzību kā formas prasībām atbilstošu un pēc būtības pamatotu;

               —

               tādējādi pārsūdzēto spriedumu šeit izklāstīto iemeslu dēļ grozīt vai pat atcelt;

               —

               ciktāl vajadzīgs, nodot šo lietu atpakaļ izskatīšanai Eiropas Savienības Civildienesta tiesā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus ar tiesāšanos abās instancēs saistītos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pietiekami pamatots konkrēti saistībā ar Komisijas atteikšanos apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu ļaut iepazīties ar septiņiem jautājumiem, uz kuriem viņš it kā neesot atbildējis pareizi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, jo, ja apelācijas sūdzības iesniedzēja rīcībā nav lūgto jautājumu, viņam neesot efektīvu tiesību aizsardzības līdzekļu pret lēmumu par viņa kandidatūras noraidīšanu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa nav piemērojusi Civildienesta tiesas Reglamenta 44. panta 2. punktu.


title: Lieta C-145/11: Prasība, kas celta 2011. gada 25. martā — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/12

         Prasība, kas celta 2011. gada 25. martā — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-145/11)
   2011/C 160/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Šimerdová un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, atsakot apstiprināt divus pieprasījumus tirdzniecības atļaujai veterinārajām zālēm CT–Line 15 % Premix un CT–Line 15 % Oral Powder, piemērojot decentralizēto procedūru, kas ir paredzēta Direktīvā 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (1), Francijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 32. un 33. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību Komisija apgalvo, ka ar iepriekš minēto Direktīvu 2001/82/EK dalībvalstij, piemērojot decentralizēto procedūru, nav atļauts veikt pieprasījuma tirdzniecības atļaujai juridisku un zinātnisku izvērtējumu. Validācijas fāze esot paredzēta vienīgi, lai pārbaudītu, vai iesniegtie reģistrācijas dokumenti ir vienādi visās dalībvalstīs, vai tie ir pilnīgi un vai tajos ir iekļauts dalībvalstu saraksts, uz kurām attiecas pieteikums atbilstoši nosacījumiem, kuri ir minēti šīs direktīvas 32. panta 1. punktā. Līdz ar to prasītāja pārmet atbildētājai, ka tā ir atteikusi pieprasījumus tirdzniecības atļaujai, atsaucoties uz tādu pamatojumu, kas attiecas uz zāļu sastāvu un to farmaceitisko formu, lai pamatotu pieprasījumu apgalvoto neatbilstību valsts tiesībām un iespējamus riskus sabiedrības veselībai.
   Komisija turklāt norāda, ka validācijas stadijā dalībvalstīm, uz kurām attiecas pieteikums tirdzniecības atļaujai, ir pienākums apstiprināt atsauces dalībvalsts iesniegtu novērtējuma ziņojumu, ja vien atbilstoši direktīvas 33. pantam netiek izvirzīts iespējams nopietns cilvēku vai dzīvnieku veselības vai vides apdraudējuma risks. Taču Francijas iestādes neesot ievērojušas šajā pantā noteikto procedūru.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (OV L 311, 1. lpp.).


title: Lieta C-406/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. augustā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) — SAS Institute Inc./World Programming Ltd

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. augustā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) — SAS Institute Inc./World Programming Ltd

   (Lieta C-406/10)
   ()
   2010/C 346/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: SAS Institute Inc.

      Atbildētājs: World Programming Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

   A.
         Par Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvas 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību

       (1)

         un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/24/EK (kodificētā versija)

       (2)

         interpretāciju:

               1)

               Vai tad, ja datorprogramma (turpmāk tekstā — “pirmā programma”) ir aizsargāta ar autortiesībām kā literārs darbs, 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka par autortiesību uz pirmo programmu pārkāpumu neuzskata to, ka tiesību īpašnieka konkurents, nepiekļūstot pirmās programmas pirmkodam, vai nu tieši, vai arī, izmantojot tādu procesu kā objektkoda dekompilācija, izstrādā citu programmu (turpmāk tekstā — “otrā programma”), kas atveido pirmās programmas funkcijas?

               2)

               Vai atbildi uz 1. jautājumu ietekmē kāds no šādiem faktoriem:

                           a)

                           pirmās programmas funkcionalitātes raksturs un/vai apmērs;

                           b)

                           to zināšanu, prasmju un darba raksturs un/vai apmērs, ko pielietojis pirmās programmas autors, izstrādājot pirmās programmas funkcionalitāti;

                           c)

                           tas, cik detalizēti pirmās programmas funkcionalitāte ir reproducēta otrajā programmā;

                           d)

                           ja otrās programmas pirmkods reproducē pirmās programmas pirmkoda aspektus tādā mērā, kas pārsniedz to, kas noteikti bija nepieciešams, lai izveidotu tādu pašu funkcionalitāti, kāda ir pirmajai programmai?

               3)

               Vai tad, ja pirmā programma tulko un izpilda pirmās programmas lietotāju sarakstītās lietojumprogrammas programmēšanas valodā, ko izstrādājis pirmās programmas autors un kura ietver atslēgvārdus, kurus ir izstrādājis vai atlasījis pirmās programmas autors, un sintaksi, ko ir izstrādājis pirmās programmas autors, 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka par autortiesību uz pirmo programmu pārkāpumu neuzskata to, ka otrā programma ir sarakstīta tā, lai tulkotu un izpildītu tādas lietojumprogrammas, kurās tiek izmantoti tie paši atslēgvārdi un tā pati sintakse?

               4)

               Vai tad, ja pirmā programma lasa un raksta datu datnes īpašā formātā, ko ir izstrādājis pirmās programmas autors, 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka par autortiesību uz pirmo programmu pārkāpumu neuzskata to, ka otrā programma ir sarakstīta tā, lai lasītu un rakstītu datu datnes tādā pašā formātā?

               5)

               Vai atbilde uz 1., 3. un 4. jautājumu būs citādāka, ja otrās programmas autors otro programmu ir izstrādājis:

                           a)

                           novērojot, pētot un testējot pirmās programmas funkcionalitāti, vai

                           b)

                           lasot rokasgrāmatu, ko ir sarakstījis un publicējis pirmās programmas autors un kurā ir aprakstītas pirmās programmas funkcijas (turpmāk tekstā — “Rokasgrāmata”), vai

                           c)

                           gan a), gan b)?

               6)

               Vai tad, ja personai ir tiesības izmantot pirmās programmas kopiju atbilstoši licencei, 5. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka licences īpašniekam bez tiesību īpašnieka atļaujas ir tiesības ielādēt, lietot un glabāt programmu, lai novērotu, testētu vai pētītu pirmās programmas darbību un lai noskaidrotu idejas un principus, kas ir kāda programmas elementa pamatā, ja licence ļauj licences īpašniekam ielādēt, lietot un glabāt pirmo programmu, to lietojot īpašam mērķim, kas ir atļauts licencē, bet darbības, kas veiktas, lai novērotu, pētītu vai testētu pirmo programmu, pārsniedz mērķi, kādam ir izsniegta licence?

               7)

               Vai 5. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ir jāuzskata, ka pirmās programmas funkcionalitāte ir novērota, testēta vai pētīta, lai noskaidrotu idejas vai principus, kas ir kāda pirmās programmas elementa pamatā, ja tas ir ticis darīts:

                           a)

                           lai noskaidrotu veidu, kādā pirmā programma darbojas, it īpaši sīku informāciju, kas Rokasgrāmatā nav aprakstīta, lai sarakstītu otro programmu iepriekš 1. jautājumā minētajā veidā;

                           b)

                           lai noskaidrotu, kā pirmā programma tulko un izpilda norādes, kas ir sarakstītas programmēšanas valodā, kuru tā tulko un izpilda (skat. iepriekš 3. jautājumu);

                           c)

                           lai noskaidrotu datu datņu formātus, kas ir sarakstīti ar pirmo programmu vai kas tos lasa (skat. iepriekš 4. jautājumu);

                           d)

                           lai salīdzinātu otrās programmas sniegumu ar pirmās programmas sniegumu nolūkā uzzināt iemeslus, kuru dēļ to sniegums atšķiras, un lai uzlabotu otrās programmas sniegumu;

                           e)

                           lai vienlaicīgi veiktu pirmās programmas un otrās programmas testus un tādējādi salīdzinātu to sniegto dati uzvadi otrās programmas izstrādes gaitā, it īpaši, darbinot tos pašus testa skriptus gan ar pirmo programmu, gan ar otro programmu;

                           f)

                           lai noskaidrotu pirmās programmas izveidotās reģistra datnes datu izvadi un tādējādi izveidotu reģistra datni, kas ir identiska vai līdzīga;

                           g)

                           lai liktu pirmajai programmai izvadīt datus (faktiski, datus, kas pasta indeksus sasaista ar ASV štatiem) nolūkā noskaidrot, vai tie atbilst šādu datu oficiālajai datubāzei, un, ja tie neatbilst, lai ieprogrammētu otro programmu tādā veidā, ka tā vieniem un tiem pašiem ievades datiem sniedz tādu pašu datu izvadi kā pirmā programma.

         B.
         Par Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā

       (3)

         interpretāciju:

               8)

               Vai tad, ja Rokasgrāmata ir aizsargāta ar autortiesībām kā literārs darbs, 2. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka par autortiesību uz Rokasgrāmatu pārkāpumu uzskata to, ka otrās programmas autors otrajā programmā reproducē vai būtiskā daļā reproducē kādu no šādiem Rokasgrāmatā aprakstītiem elementiem:

                           a)

                           statistisku darbību atlase, kas ir īstenotas pirmajā programmā;

                           b)

                           matemātiskas formulas, kas Rokasgrāmatā izmantotas, lai aprakstītu šīs darbības;

                           c)

                           īpašas komandas vai komandu kombinācijas, ar kurām šīs darbības var izsaukt;

                           d)

                           opcijas, ko pirmās programmas autors ir paredzējis attiecībā uz dažādām komandām;

                           e)

                           atslēgvārdi un sintakse, ko atpazīst pirmā programma;

                           f)

                           noklusējumi, ko pirmās programmas autors ir izvēlējies gadījumam, ja lietotājs nav norādījis konkrētu komandu vai opciju;

                           g)

                           atkārtojumu skaits, ko pirmā programma veiks konkrētos apstākļos?

               9)

               Vai 2. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka par autortiesību uz Rokasgrāmatu pārkāpumu uzskata to, ka rokasgrāmatā, kurā ir aprakstīta otrā programma, otrās programmas autors reproducē vai būtiskā daļā reproducē atslēgvārdus un sintaksi, ko atpazīst pirmā programma?

      (1)  OV L 122, 42. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīva 2009/24/EK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (Kodificēta versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 111, 16. lpp.).

      (3)  OV L 167, 10. lpp.


title: Tiesas spriedums (2015. gada 28. janvāris) lietā E-13/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu)

text:
               18.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/7

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2015. gada 28. janvāris)
   lietā E-13/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu)
   (2015/C 201/07)
   Lietā E-13/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – attiecībā uz PRASĪBU pasludināt, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par visiem pasākumiem, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XVIII pielikuma 21.c punktā minēto aktu (Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu un Apvienotās komitejas 2009. gada 4. decembra Lēmumu Nr. 147/2009, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2015. gada 28. janvārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai īstenotu EEZ līguma XVIII pielikuma 21.c punktā minēto aktu (Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā I protokolu un Apvienotās komitejas 2009. gada 4. decembra Lēmumu Nr. 147/2009, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu;

               2.

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (virspalāta)  2005. gada 15. novembrī  lietā C-320/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. līdz 30. pants — Preču brīva aprite — Regulas (EEK) Nr. 881/92 1. un 3. pants — Regulas (EEK) Nr. 3118/93 1. un 6. pants — Transports — Sektorāls kravas automašīnu, kas smagākas par 7,5 t un kas pārvadā noteiktas preces, kustības aizliegums — Gaisa kvalitāte — Veselības un vides aizsardzība — Samērīguma princips)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 15. novembrī
   lietā C-320/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 28. līdz 30. pants - Preču brīva aprite - Regulas (EEK) Nr. 881/92 1. un 3. pants - Regulas (EEK) Nr. 3118/93 1. un 6. pants - Transports - Sektorāls kravas automašīnu, kas smagākas par 7,5 t un kas pārvadā noteiktas preces, kustības aizliegums - Gaisa kvalitāte - Veselības un vides aizsardzība - Samērīguma princips)
   (2006/C 36/07)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-320/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 24. jūlijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Šmite [C. Schmidt] kā arī V. Vilss [W. Wils] un G. Brauns [G. Braun],), ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, V. D. Plesings [W.–D. Plessing] un A. Tīmane [A. Tiemann], pārstāvji, kam palīdz T. Lībigs [T. Lübbig], Rechtsanwalt, Itālijas Republika I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz Ž. de Belli [G. De Bellis], avvocato dello Stato
      , Nīderlandes Karaliste H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster], pārstāve, pret Austrijas Republiku (pārstāvji — E. Rīdls [E. Riedl] un H. Dosi [H. Dossi]), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas] un K. Šīmans [K. Schiemann], R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], K. Lēnartss [K. Lenaerts], P. Kūris [P. Kūris], J. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis] un E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005.gada 15.novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Austrijas Republika, Tiroles ministru prezidenta 2003. gada 27. maijā izdoto noteikumu, ar ko Innas ielejā ierobežo pārvadājumus pa autoceļu A 12 (sektorāls kustības aizliegums) [Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden (sektorales Fahrverbot)], pieņemšanas rezultātā aizliedzot automašīnu, kas smagākas par 7,5 t un kas pārvadā noteiktas preces, kustību pa vienu no autoceļa A 12 joslām Innas ielejā, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 29. pants;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika, Itālijas Republika un Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta C-16/06 P: Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums — Les Éditions Albert René SARL /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Orange A/S (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. un 63. pants — Vārdiska preču zīme MOBILIX — Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes OBELIX īpašnieka iebildumi — Daļējs iebildumu noraidījums — Reformatio in pejus — Tā sauktā neitralizācijas teorija — Strīda priekšmeta grozīšana — Dokumenti, kas iekļauti Pirmās instances tiesai iesniegtā prasības pieteikuma pielikumā kā jauni pierādījumi)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums — Les Éditions Albert René SARL/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Orange A/S

   (Lieta C-16/06 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. un 63. pants - Vārdiska preču zīme “MOBILIX’ - Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “OBELIX’ īpašnieka iebildumi - Daļējs iebildumu noraidījums - Reformatio in pejus - Tā sauktā “neitralizācijas’ teorija - Strīda priekšmeta grozīšana - Dokumenti, kas iekļauti Pirmās instances tiesai iesniegtā prasības pieteikuma pielikumā kā jauni pierādījumi)
   (2009/C 44/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Les Éditions Albert René SARL (pārstāvis — J. Pagenbergs [J. Pagenberg], Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Šneiders [G. Schneider]), Orange A/S (pārstāvis — J. Ballings [J. Balling], advokat)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 27. oktobra spriedumu lietā T-336/03 Éditions Albert René/ITSB un Orange (“MOBILIX”), ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “OBELIX” attiecībā uz noteiktām precēm un pakalpojumiem, kas tostarp ietilpst 9., 16., 28., 35., 41. un 42. klasē, īpašnieka prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 14. jūlija lēmumu R 559/2002-4, ar kuru tika daļēji noraidīta apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu noraidīt iebildumus pret vārdiskas preču zīmes “MOBILIX” attiecībā uz noteiktām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 37., 38. un 42. klasē, reģistrācijas pieteikumu
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Les Éditions Albert René Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.


title: Lieta T-414/06 P: Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. marta spriedums — Combescot /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Civildienesta tiesā celtas prasības nepieņemamība — Termiņš prasības celšanai)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/27

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. marta spriedums — Combescot/Komisija
   (Lieta T-414/06 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta tiesā celtas prasības nepieņemamība - Termiņš prasības celšanai)
   (2008/C 92/54)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Philippe Combescot, Popayán (Kolumbija) (pārstāvji — A. Maritati un V. Messa, avocats)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Joris un M. Velardo, kam palīdz S. Corongiu, avocat)
   Priekšmets
   Apelācija, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 19. oktobra spriedumu lietā F-114/05 Combescot/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts) un kurā lūgts atcelt šo spriedumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               Philippe Combescot sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 42, 24.2.2007.


title: Lieta C-388/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 9. jūnija spriedumu lietā T-138/09 Félix Muñoz Arraiza /ITSB un Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja 2010. gada 2. augustā iesniedza Félix Muñoz Arraiza

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 9. jūnija spriedumu lietā T-138/09 Félix Muñoz Arraiza/ITSB un Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja2010. gada 2. augustā iesniedza Félix Muñoz Arraiza

   (Lieta C-388/10 P)
   ()
   2010/C 301/09
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Félix Muñoz Arraiza (pārstāvji — J. Grimau Muñoz un J. Villamor Muguerza, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 9. jūnija nolēmumu lietā T-138/09, jo pretstatītās preču zīmes ir pilnībā saderīgas ar Kopienas preču zīmes “Riojavina” reģistrācijas pieteikumu Nr. 4 121 621;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               A.

               Pirmais apelācijas sūdzības pamats ir saistīts ar Regulas Nr. 207/2009 (1) par Kopienas preču zīmi (turpmāk tekstā — “KPZR”) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Turklāt ar minētā panta pārkāpumu saistītais pamats ir sadalīts divās daļās:

                           —

                           Faktu sagrozīšana, preču zīmes reģistrācijas pieteikumā faktiski norādītā preču un pakalpojumu saraksta sagrozīšana un Tiesas 1998. gada 29. septembra sprieduma lietā C-39/97 Canon
                               (2) (OV ITSB 12/98, 1419. lpp., 23. punkts), to aplūkojot kopsakarā ar Tiesas 1981. gada 9. decembra spriedumu lietā C-193/80 un 1985. gada 15. oktobra spriedumu lietā C-281/83, pārkāpums.
                           Šajā pamata daļā apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa esot ierobežojusi preču zīmes reģistrācijas pieteikumā faktiski norādīto preču sarakstu, sašaurinot vispārīgo kategoriju “etiķi” līdz “vīna etiķis”, pamatojoties uz diviem argumentiem: pirmajā argumentā esot tikusi izmantota normatīvā, netiešā, saistītā un valsts tiesību aktos paredzētā etiķa jēdziena definīcija, proti, pirmais papildu noteikums Spānijas likumā 24/2003 par vīnogulājiem un vīnu, tā vietā, lai izmantotu normatīvo un tiešo definīciju no Kopienu tiesībām, kas izriet no Eiropas Kopienu Tiesas 1981. gada 9. decembra sprieduma lietā C-193/80 un 1985. gada 15. oktobra sprieduma lietā C-281/83. Šajos spriedumos esot skaidri noteikts, ka Kopienu tiesībās etiķis ir definēts kā vispārīgs jēdziens, kuram nav nekādas ar vīnu saistītas nozīmes. Otrais arguments, ko Vispārējā tiesa esot izmantojusi, lai pielīdzinātu etiķi vīna etiķim, ir apgalvojums, ka vīna nozares uzņēmumi parasti ražo vīna etiķi, un šādi esot tikuši sagrozīti fakti, jo pats šis apgalvojums ir balstīts uz “etiķa” kategorijas pielīdzināšanu “vīna etiķa” kategorijai. Turklāt spriedumos lietā C-193/80 un lietā C-281/83 etiķa vispārīgais raksturs tiek saistīts ar attiecīgo teritoriju, lai veiktu salīdzinājumu sajaukšanas iespējas novērtējuma ietvaros. Turpretim Vispārējā tiesa esot izkropļojusi attiecīgās teritorijas jēdzienu, apgalvojot, ka etiķis, ko visvairāk patērē un ražo “pasaulē”, ir vīna etiķis, precizējot, ka par attiecīgo teritoriju ir uzskatāma Eiropas Savienības teritorija.

                           —

                           Tiesas 1999. gada 14. septembra spriedumā lietā C-375/97 (3) un 1999. gada 4. maija spriedumā apvienotajās lietās C-108/97 un C-109/97 (4) paredzēto procesuālo normu pierādījumu sniegšanas un pierādīšanas pienākuma jomā neievērošana.
                           Šajā pamata daļā apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa esot veikusi apzīmējumu salīdzinājumu, pamatojoties uz nepārbaudītu tēzi par preču zīmes “Rioja” atpazīstamību un/vai augsto atšķirtspēju.

               B.

               Otrais pamats ir saistīts ar to, ka pēc analoģijas esot pārkāpts KPZR 40/94 43. pants (5), kas tagad ir KPZR 207/2009 42. pants.
               Ar šo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot ierobežojusi faktiski norādīto preču un pakalpojumu sarakstu sakarā ar paziņojumu par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu nākotnē, ko var darīt tikai attiecībā uz preču zīmēm, kas reģistrētas vismaz piecus gadus, un tikai tad, ja iepriekš ir sniegti izmantošanas pierādījumi, kurus pieprasījis apstrīdētās preču zīmes īpašnieks saskaņā ar KPZR 42. panta 2. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 (OV L 78, 1. lpp.).

      (2)  Recueil, I-5507. lpp..

      (3)  Recueil, I-5421. lpp.

      (4)  Recueil, I-2779. lpp.

      (5)  OV 1994, L 11, 1. lpp.


title: Lieta C-36/08: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 93/16/EEK — Īpaša apmācība, kas tiek prasīta, lai pildītu ģimenes ārsta pienākumus — Nepareiza transpozīcija)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/12

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-36/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 93/16/EEK - Īpaša apmācība, kas tiek prasīta, lai pildītu ģimenes ārsta pienākumus - Nepareiza transpozīcija)
   (2008/C 301/23)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis — E. Skandalou)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — 30., 31. un 36. panta neizpilde Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvā 93/16/EEK par ārstu brīvas pārvietošanās veicināšanu un viņu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu (OV L 165, 1. lpp.) — Īpaša apmācība, kas tiek prasīta, lai pildītu ģimenes ārsta pienākumus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un paturot spēkā tādas Likuma 3209/03 29. panta 1. un 2. punkta normas, kas nav atbilstošas 30., 31. un 36. pantam Padomes Direktīvā 93/16/EEK par ārstu brīvas pārvietošanās veicināšanu un viņu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 14. maija Direktīva 2001/19/EK, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētās direktīvas 30., 31. un 36. pants;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 92, 12.4.2008.


title: Lieta T-37/10 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. aprīļa spriedums — De Nicola /EIB (Apelācija — Civildienests — EIB personāls — Novērtēšana — Paaugstināšana amatā — 2006. gada novērtējums un paaugstināšana amatā — Apelācijas komitejas lēmums — Pārbaudes apjoms — Veselības apdrošināšana — Atteikums segt medicīniskos izdevumus — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. aprīļa spriedums — De Nicola/EIB
   (Lieta T-37/10 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - EIB personāls - Novērtēšana - Paaugstināšana amatā - 2006. gada novērtējums un paaugstināšana amatā - Apelācijas komitejas lēmums - Pārbaudes apjoms - Veselības apdrošināšana - Atteikums segt medicīniskos izdevumus - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   2012/C 165/29
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis — L. Isola, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka (EIB) (pārstāvji — G. Nuvoli un F. Martin, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedumu lietā F-55/08 De Nicola/EIB (Krājumā vēl nav publicēts) nolūkā atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedumu lietā F-55/08 De Nicola/EIB (Krājumā vēl nav publicēts) tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīti, pirmkārt, Carlo De Nicola prasījumi atcelt Eiropas Investīciju bankas (EIB) Apelācijas komitejas lēmumu, otrkārt, viņa prasījumi atcelt lēmumu, ar kuru atteikta viņa paaugstināšana amatā 2006. gadā, kā arī visus ar to saistītos, no tā izrietošos un pirms šī lēmuma pieņemtos lēmumus un, treškārt, viņa prasījumi atzīt EIB atbildību par psiholoģisko vardarbību, kuru tā bija īstenojusi pret viņu, ar mērķi saņemt šajā ziņā ciestā kaitējuma atlīdzību;

               2)

               apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-94/08: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 20. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Kapteiņa un viņa palīga darbs — Pilsonības prasība)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/9

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 20. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-94/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kapteiņa un viņa palīga darbs - Pilsonības prasība)
   (2009/C 6/15)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un L. Lozano Palacios)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — B. Plaza Cruz)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 39. panta pārkāpums — Prasība par Spānijas pilsonību, lai varētu veikt kapteiņa un viņa palīga darbu uz noteiktiem zem Spānijas karoga peldošiem kuģiem — Neatbilstība Kopienu tiesībām
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atstādama tiesību aktos spēkā prasību par Spānijas pilsonību, lai varētu veikt kapteiņa un viņa palīga darbu uz visiem zem Spānijas karoga peldošiem kuģiem, kas nav tirdzniecības kuģi ar bruto tonnāžu, kas mazāka par 100 tonnām, ja tie pārvadā kravu vai mazāk par 100 pasažieriem, un kas veic pārvadājumus vienīgi starp ostām vai vietām, kas atrodas teritorijās, kurās Spānija īsteno savu suverenitāti, suverēnās tiesības vai jurisdikciju, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Kopienu tiesībās un it īpaši EKL 39. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.4.2008.


               20.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/65

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesa) 2007. gada 26. novembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvo atzinumu lietā L'Oréal Norge AS pret Smart Club Norge AS

   (Lieta E-10/07)
   (2008/C 74/15)

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesa) ar 2007. gada 26. novembra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2007. gada 29. novembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā L'Oréal Norge AS pret Smart Club Norge AS par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 89/104/EEK 7. panta 1. punkts ir jāsaprot tā, ka preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizkavēt preču importu no trešām valstīm, kas atrodas ārpus EEZ, ja tāds imports tiek veikts bez preču zīmes īpašnieka ziņas?

               2)

               Vai Direktīvas 89/104/EEK 7. panta 1. punkts jāsaprot tā, ka preču zīmes piešķirto tiesību starptautiska izsmelšana ir atļauta?


title: Lieta T-603/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. marta rīkojums – Ecologistas en Acción /Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti saistībā ar kāda rūpnieciska projekta īstenošanu teritorijā, kas tiek aizsargāta saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK — Dalībvalsts izdoti dokumenti — Dalībvalsts izvirzīts iebildums — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību — Vides informācija — Regula (EK) Nr. 1367/2006 — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/24

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. marta rīkojums – Ecologistas en Acción/Komisija
   (Lieta T-603/11) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti saistībā ar kāda rūpnieciska projekta īstenošanu teritorijā, kas tiek aizsargāta saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK - Dalībvalsts izdoti dokumenti - Dalībvalsts izvirzīts iebildums - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību - Vides informācija - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2014/C 159/33
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Ecologistas en Acción-CODA (Madride, Spānija) (pārstāvis – J. Doreste Hernández, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāves – P. Costa de Oliveira un I. Martínez del Peral)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Spānijas Republika (pārstāves – sākotnēji S. Centeno Huerta, vēlāk M. J. García-Valdecasas Dorrego, Abogados del Estado)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 23. septembra lēmumu, ar kuru prasītājai ir atteikta piekļuve noteiktiem dokumentiem par ostas būvniecības Granadiljā [Granadilla] (Tenerife, Spānija) projekta apstiprināšanu, kurus Spānijas iestādes nosūtījušas Komisijai saskaņā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 2. sēj., 102. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ecologistas en Acción-CODA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012.


title: Lieta C-281/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Thomas Schmidt/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/37

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Thomas Schmidt/TUIfly GmbH

   (Lieta C-281/17)
   (2017/C 239/47)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Thomas Schmidt

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-154/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 23. janvāra spriedumu lietā T-384/09 SKW Stahl-Metallurgie Holding AG , SKW Stahl-Metallurgie GmbH /Eiropas Komisija 2014. gada 2. aprīlī iesniedza SKW Stahl-Metallurgie Holding AG , SKW Stahl-Metallurgie GmbH

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 23. janvāra spriedumu lietā T-384/09 SKW Stahl-Metallurgie Holding AG, SKW Stahl-Metallurgie GmbH/Eiropas Komisija 2014. gada 2. aprīlī iesniedza SKW Stahl-Metallurgie Holding AG, SKW Stahl-Metallurgie GmbH

   (Lieta C-154/14 P)
   2014/C 159/27
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas:
      SKW Stahl-Metallurgie Holding AG, SKW Stahl-Metallurgie GmbH (pārstāvji – Dr. A. Birnstiel un Dr. S. Janka, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               1.

               atcelt pilnībā pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi, un pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               2.

               pakārtoti, daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               3.

               vēl pakārtotāki, ex aequo et bono samazināt Komisijas 2009. gada 22. jūlija lēmuma 2. panta f) un g) punktā apelācijas sūdzības iesniedzējām uzliktos naudas sodus;

               4.

               vēl pakārtotāki, atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               5.

               attiecībā uz 1.–4. prasījumu piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā izvirza četrus apelācijas sūdzības pamatus:

               1.

               Vispārējās tiesas spriedumā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā un tas ir jāatceļ, jo tajā nav ņemts vērā, ka atbildētāja naudas soda piemērošanas procedūrā ir pārkāpusi būtiskas apelācijas sūdzības iesniedzēju procesuālās tiesības, kā, piemēram, tiesības tikt uzklausītam tiesā. Paturot spēkā atbildētājas apelācijas tiesvedībā vērtējumu, Vispārējā tiesa tāpat ir pārkāpusi arī samērīguma principu un iepriekšējas pierādījumu vērtēšanas aizliegumu.

               2.

               Vēl Vispārējā tiesa ir ignorējusi, ka atbildētāja savā lēmumā un ar vairākām solidāri atbildīgo grupām uzliktajiem naudas sodiem nepareizi piemēro LESD 101. pantu un nav izpildījusi LESD 296. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu, un tādējādi arī Vispārējā tiesa savā spriedumā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izmantojot ekonomiskās vienības konceptu, un attiecībā uz likumā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu apmēru.

               3.

               Vispārējā tiesa, paturot spēkā atbildētājas lēmumu, savā spriedumā ir pārkāpusi sodu skaidrības principu un sodu individuālas noteikšanas principu.

               4.

               Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa viņu papildinošos paskaidrojumus ir kvalificējusi kā jaunus un tādējādi nepieņemamus, šādi pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, kaut arī apelācijas sūdzības iesniedzējas savā prasībā jau bija norādījušas atbilstošos iebildumus.


title: Lieta T-507/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 26. februāra spriedums – Vidmar u.c./Komisija Ārpuslīgumiskā atbildība — Horvātijas pievienošanās Savienībai — Valsts tiesību aktu, kuros paredzēts ieviest tiesu izpildītāja profesiju, atcelšana pirms pievienošanās — Kaitējums, kas nodarīts personām, kas pirms tam bijušas ieceltas par tiesu izpildītājiem — Komisijas bezdarbība, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu pievienošanās saistību izpildi — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums — Pievienošanās akta 36. pants

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 26. februāra spriedums – Vidmar u.c./Komisija
   (Lieta T-507/14) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Horvātijas pievienošanās Savienībai - Valsts tiesību aktu, kuros paredzēts ieviest tiesu izpildītāja profesiju, atcelšana pirms pievienošanās - Kaitējums, kas nodarīts personām, kas pirms tam bijušas ieceltas par tiesu izpildītājiem - Komisijas bezdarbība, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu pievienošanās saistību izpildi - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Pievienošanās akta 36. pants)
   (2016/C 118/29)
   Tiesvedības valoda – horvātu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vedran Vidmar (Zagreba, Horvātija) un pārējie sprieduma pielikumā norādītie 21 prasītājs (pārstāvji – D. Graf, advokāts), un Darko Graf (Zagreba) (pārstāvji – sākotnēji D. Graf, vēlāk L. Duvnjak, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Ječmenica un G. Wils)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, lai gūtu atlīdzinājumu par kaitējumu, kas prasītājiem esot nodarīts ar to, ka Komisija ir nolaidīgi sekojusi tam, kā Horvātijas Republika pilda pievienošanās saistības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vedran Vidmar un Darko Graf, kā arī pārējie pielikumā norādītie prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta T-444/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. septembra spriedums – Gold East Paper un Gold Huasheng Paper /Padome Subsīdijas — Ķīnas izcelsmes krītpapīra imports — Metodoloģija — Ieguvuma aprēķināšana — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Īpašas iezīmes — Nolietojuma laikposms — Preferenciāli nodokļu režīmi — Kompensācijas pasākumi — Kaitējums — Peļņas normas noteikšana — Attiecīgās preces definīcija — Kopienas ražošanas nozare — Cēloņsakarība

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/7

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. septembra spriedums – Gold East Paper un Gold Huasheng Paper/Padome
   (Lieta T-444/11) (1)

   (Subsīdijas - Ķīnas izcelsmes krītpapīra imports - Metodoloģija - Ieguvuma aprēķināšana - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Īpašas iezīmes - Nolietojuma laikposms - Preferenciāli nodokļu režīmi - Kompensācijas pasākumi - Kaitējums - Peļņas normas noteikšana - Attiecīgās preces definīcija - Kopienas ražošanas nozare - Cēloņsakarība)
   2014/C 380/08
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd (Jiangsu, Ķīna) un Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd (Jiangsu) (pārstāvji – V. Akritidis, Y. Melin un F. Crespo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J.-P. Hix, pārstāvis, kam sākotnēji palīdzēja G. Berrisch, A. Polcyn, advokāti, un N. Chesaites, barrister, vēlāk B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-F. Brakeland, M. França un A. Stobiecka-Kuik), Cepifine AISBL (Brisele, Beļģija), Sappi Europe SA (Brisele), Burgo Group SpA (Altavilla Vicentina, Itālija) un Lecta SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – L. Ruessmann un W. Berg, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2011. gada 6. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 452/2011, ar ko nosaka galīgo antisubsidēšanas nodokli Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes krītotā papīra [krītpapīra] importam (OV L 128, 18. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītājām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd un Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes, Cepifine AISBL, Sappi Europe SA, Burgo Group SpA un Lecta SA tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 298, 8.10.2011.


title: Lieta C-545/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Elektroniskie sakari — Direktīva 2002/21/EK un Direktīva 2002/22/EK — Pakalpojumu sniedzējs, kas nodrošina piekļuvi platjoslas internetam — Platjoslas interneta piekļuves pakalpojumu tarifu pakļaušana pienākumam saņemt atļauju un to piesaistīšana šo pakalpojumu sniegšanas izmaksām — Tirgus analīzes neesamība)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/8

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-545/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Elektroniskie sakari - Direktīva 2002/21/EK un Direktīva 2002/22/EK - Pakalpojumu sniedzējs, kas nodrošina piekļuvi platjoslas internetam - Platjoslas interneta piekļuves pakalpojumu tarifu pakļaušana pienākumam saņemt atļauju un to piesaistīšana šo pakalpojumu sniegšanas izmaksām - Tirgus analīzes neesamība)
   2010/C 179/11
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Nijenhuis un K. Mojzesowicz)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — M. Dowgielewicz un M. Szpunar)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — 16. un 17. panta Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (“universālo pakalpojumu” direktīva) (OV L 108, 51. lpp.) pārkāpums, kā arī 16. un 27. panta Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (“ietvardirektīva”) (OV L 108, 33. lpp.) pārkāpums — Neveicot tirgus analīzi, pienākuma noteikšana tirgus dalībniekam saņemt atļauju saistībā ar tarifiem platjoslas interneta piekļuves pakalpojumu sniegšanai mazumtirdzniecībā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               reglamentējot mazumtirdzniecības tarifus platjoslas interneta piekļuves pakalpojumu sniegšanai, neveicot tirgus analīzi, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar apvienotajām tiesību normām, kas izklāstītas Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (“universālo pakalpojumu” direktīva) 16. un 17. pantā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (“ietvardirektīva”) 16. un 27. pantā;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.