title: Lieta C-292/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 23. novembra spriedums (Helsingin hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko aizsākusi A Oy Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Tiešie nodokļi — Uzņēmumu ienākuma nodoklis — Direktīva 90/434/EEK — 10. panta 2. punkts — Aktīvu ieguldījums — Pastāvīga uzņēmuma nerezidenta pārvešana sabiedrībai saņēmējai, kas arī ir nerezidente, aktīvu pārvešanas darījuma ietvaros — Pārvedamās sabiedrības dalībvalsts tiesības ar nodokli aplikt šī uzņēmuma peļņu vai kapitāla pieaugumu, kas radies aktīvu pārvešanas dēļ — Valsts tiesiskais regulējums, kurā, sākot no gada, kad pārvešana notikusi, ir paredzēta peļņas vai kapitāla pieauguma tūlītēja aplikšana ar nodokli — Nodokļa kā tā taksācijas gada nodokļu ieņēmuma iekasēšana, kurā aktīvu pārvešanas darījums ir noticis

text:
               22.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 23. novembra spriedums (Helsingin hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko aizsākusi A Oy

   (Lieta C-292/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Tiešie nodokļi - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Direktīva 90/434/EEK - 10. panta 2. punkts - Aktīvu ieguldījums - Pastāvīga uzņēmuma nerezidenta pārvešana sabiedrībai saņēmējai, kas arī ir nerezidente, aktīvu pārvešanas darījuma ietvaros - Pārvedamās sabiedrības dalībvalsts tiesības ar nodokli aplikt šī uzņēmuma peļņu vai kapitāla pieaugumu, kas radies aktīvu pārvešanas dēļ - Valsts tiesiskais regulējums, kurā, sākot no gada, kad pārvešana notikusi, ir paredzēta peļņas vai kapitāla pieauguma tūlītēja aplikšana ar nodokli - Nodokļa kā tā taksācijas gada nodokļu ieņēmuma iekasēšana, kurā aktīvu pārvešanas darījums ir noticis)
   (2018/C 022/13)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Helsingin hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      A Oy

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā tad, ja sabiedrība rezidente aktīvu pārvešanas darījuma ietvaros pārved pastāvīgu uzņēmumu nerezidentu uz sabiedrību, kas arī ir nerezidente, pirmkārt, tiek paredzēta kapitāla pieauguma, kas radies šī darījuma dēļ, tūlītēja aplikšana ar nodokli un, otrkārt, netiek paredzēta maksājamā nodokļa vēlāka iekasēšana, lai gan līdzīgā iekšzemes gadījumā šāds kapitāla pieaugums ar nodokli tiktu aplikts tikai pārvesto aktīvu nodošanas brīdī, ja ar šo tiesisko regulējumu netiek pieļauts iekasēt nodokli vēlāk.

      (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta C-31/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – “Elektrorazpredelenie Jug” EAD/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – “Elektrorazpredelenie Jug” EAD/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

   (Lieta C-31/18)
   (2018/C 123/18)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: “Elektrorazpredelenie Jug” EAD

      Atbildētāja: Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/72/EK (1) 2. panta 3. un 5. punkta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka vienīgais kritērijs, lai nošķirtu sadales sistēmu no pārvades sistēmas un attiecīgi tādas darbības kā elektroenerģijas “sadale” un “pārvade”, ir sprieguma līmenis un dalībvalstīm, neņemot vērā to rīcības brīvību piesaistīt tīkla lietotājus viena vai otra veida tīklam (pārvades vai sadales sistēmai), nav atļauts ieviest tādu papildu kritēriju pārvades un sadales darbību nošķiršanai kā īpašumtiesības uz aktīviem, ko izmanto šo darbību veikšanai?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai elektroenerģijas lietotāji, kuriem ir pieslēgums vidēja sprieguma tīklam, vienmēr ir jāuzskata par tā sadales sistēmas operatora elektroenerģijas lietotājiem, kuram ir licence attiecīgajā teritorijā, proti, neatkarīgi no īpašumtiesībām uz aprīkojumu, kuram ir tieši pieslēgtas šo lietotāju elektriskās iekārtas, un neatkarīgi no līgumiem, kurus lietotāji ir noslēguši tieši ar pārvades sistēmas operatoru?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai, ņemot vērā Direktīvas 2009/72/EK jēgu un mērķi, ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Enerģētikas likuma papildu noteikumu 1. panta 44. punkts saistībā ar šā panta 20. punktu, saskaņā ar kuru “elektroenerģijas pārvade” ir elektroenerģijas transportēšana pārvades sistēmā un “elektroenerģijas pārvades sistēma” ir tādu elektrības līniju un iekārtu kopums, kas paredzētas enerģijas plūsmu pārvadei, to strāvas pārveidei no augsta sprieguma uz vidēju spriegumu, kā arī to pārdalei? Vai ar tādiem pašiem nosacījumiem ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Enerģētikas likuma 88. panta 1. punkts: “Elektroenerģijas sadali veic un par elektroenerģijas sadales sistēmu darbību ir atbildīgi sadales sistēmu operatori, kuriem pieder šādas sistēmas ierobežotā teritorijā un kuri saņēmuši licenci elektroenerģijas sadalei attiecīgajā teritorijā”?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).


title: Lieta T-102/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Knauf/EUIPO (“upgrade your personality”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/35

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Knauf/EUIPO (“upgrade your personality”)
   (Lieta T-102/18)
   (2018/C 134/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Martin Knauf (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: H. Jaeger, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “upgrade your personality” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 750 029

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 18. decembra lēmums lietā R 1011/2017–4

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               reģistrēt Eiropas Savienības vārdisku preču zīmi “upgrade your personality” attiecībā uz šādām 9. un 28. klasē ietilpstošajām precēm:
               9. klase: datorprogrammas (ierakstītas); datorprogrammas (lejupielādējamas); ierakstītas datorprogrammas; lejupielādējamas datorprogrammas; programmatūra; datorspēļu programmatūra; videospēļu datorprogrammas; videospēļu programmatūra; videospēļu datorprogrammatūra; programmatūra spēlēm uz videoiekārtām; datu apstrādes programmatūra; programmatūra datu apstrādei; datorgrafikas programmatūra; virtuālās realitātes programmatūra; virtuālās realitātes programmatūra; optiskie datu nesēji, kas satur ierakstītu programmatūru; ierakstīti magnētiskie datu nesēji; videospēļu kasetnes; videokasetes; videokasetes (ierakstītas); ierakstītas videokasetes;
               28. klase: spēļu konsoles.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-63/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Torro Entertainment/EUIPO – Grupo Osborne (“TORRO Grande Meat in Style”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/23

         Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Torro Entertainment/EUIPO – Grupo Osborne (“TORRO Grande Meat in Style”)
   (Lieta T-63/18)
   (2018/C 134/33)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Torro Entertainment (Plovdiv, Bulgārija) (pārstāvis: A. Kostov, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TORRO Grande Meat in Style” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 744 452

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. decembra lēmums lietā R 1776/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ar to ir noraidīta apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un Grupo Osborne S.A. atlīdzināt “Torro Entertainment” Ltd. tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā un saistībā ar apelācijas procesu un iebildumu procesu.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu un rūpības pienākuma neizpilde.


title: Lieta T-103/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – S & V Technologies/EUIPO – Smoothline (“Smoothline”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/36

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – S & V Technologies/EUIPO – Smoothline (“Smoothline”)
   (Lieta T-103/18)
   (2018/C 134/51)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: S & V Technologies GmbH (Hennigsdorf, Vācija) (pārstāvji: T. Schmitz un M. Breuer, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Smoothline AG (Cīrihe, Šveice)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Smoothline” – starptautiska reģistrācija Nr. 958 169, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Process EUIPO: Spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 7. decembra lēmums lietā R 115/2017-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 95. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-71/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. februārī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/KPC Herning

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. februārī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/KPC Herning

   (Lieta C-71/18)
   (2018/C 134/21)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāj: Skatteministeriet (Dānijas Nodokļu ministrija)

      Atbildētāja: KPC Herning

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai saskaņā ar PVN direktīvas (1) 135. panta 1. punkta j) apakšpunktu saistībā ar 12. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punktu, lasot kopsakarā ar 135. panta 1. punkta k) apakšpunktu saistībā ar 12. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 3. punktu, dalībvalsts pamatlietas apstākļos var pamatoti uzskatīt tādas zemes piegādi, uz kuras nodošanas brīdī atrodas ēka, par apbūves zemes pārdošanu, uz kuru attiecas pievienotās vērtības nodoklis (PVN), ja pušu nodoms ir šo ēku pilnībā vai daļēji nojaukt, lai atbrīvotu vietu jaunai ēkai?

      (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006 L 37, 1. lpp.).


title: Lieta T-89/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (“Café del Sol”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/29

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (“Café del Sol”)
   (Lieta T-89/18)
   (2018/C 134/42)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums: spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spānija) (pārstāvis: J. de Castro Hermida, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Café del Sol” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 105 985

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 4. decembra lēmums lietā R 1095/2017-4

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, atzīstot par pamatotiem iebildumus, kas balstīti uz iebildumu iesniedzējam Ramón Guiral Broto piederošo prioritāro Spānijas preču zīmi Nr. 2348110 attiecībā uz Nicas klasifikācijas 42. klasi;

               —

               apstiprināt Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru noraidīts Vācijas komercsabiedrība GASTRO & SOUL GmbH iesniegtais Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 6 105 985 “CAFÉ DEL SOL” reģistrācijas pieteikums attiecībā uz “ēdināšanas un dzērienu pasniegšanas pakalpojumiem, pagaidu izmitināšanas un pārtikas piegādes pakalpojumiem”, kas ietilpst 43. klasē atbilstoši Nicas klasifikācijai, jo konfliktējošo preču zīmju līdzāspastāvēšanas dēļ patērētājiem pastāv sajaukšanas iespēja, ņemot vērā lielo vārdiska elementa līdzību un to piemērošanas jomas identiskumu, vai, ja šāds lēmums neietilpst Vispārējās tiesas kompetencē, nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja apelācijas padomei, uzdodot tai atzīt iebildumus par pamatotiem;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tādēļ, ka tas nav konsekvents un ar to ir pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesisko noteiktību, ciktāl tam ir skaidri tikusi liegta iespēja iesniegt pretstatītās prioritārās preču zīmes pilnīgu tulkojumu apelācijas lietā R 1095/2017–4, tādējādi kavējot vienu no pamatmērķiem, kas ticis izvirzīts, nododot lietu atpakaļ EUIPO apelācijas padomēm atbilstoši Vispārējās tiesas 2016. gada 13. decembra spriedumam lietā T-548/15, un no jauna nodot lietu EUIPO apelācijas padomēm, lai tiktu atļauts veikt šādu trūkumu novēršanu un attiecīgi tiktu pieņemts lēmums par apelācijas sūdzību.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-90/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. februārī iesniedza Visoki upravni sud (Horvātija) – Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)/Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. februārī iesniedza Visoki upravni sud (Horvātija) – Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)/Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

   (Lieta C-90/18)
   (2018/C 134/22)
   Tiesvedības valoda – horvātu

      Iesniedzējtiesa

      Visoki upravni sud

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)

      Atbildētājs: Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LESD 15. panta 3. punkta otrās daļas un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) 4. panta 1. un 2. punkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz iespēju bez izņēmumiem piekļūt informācijai par valsts līdzekļu izmantošanu, lai arī tajā pašā laikā piekļuve šai informācijai ir ierobežota, jo tā ir komercnoslēpums (banku noslēpums)?


title: Lieta T-91/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. februārī – Equity Cheque Capital Corporation/EUIPO (“DIAMOND CARD”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/31

         Prasība, kas celta 2018. gada 16. februārī – Equity Cheque Capital Corporation/EUIPO (“DIAMOND CARD”)
   (Lieta T-91/18)
   (2018/C 134/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Equity Cheque Capital Corporation (Viktorija, Kanāda) (pārstāvji: I. Berkeley, barrister, P. Wheeler un C. Rani, solicitors)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “DIAMOND CARD” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 775 422

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 14. decembra lēmums lietā R 1544/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-107/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Aytekin/EUIPO – Dienne Salotti (“Dienne”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/38

         Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Aytekin/EUIPO – Dienne Salotti (“Dienne”)
   (Lieta T-107/18)
   (2018/C 134/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Erkan Aytekin (Ankara, Turcija) (pārstāvis: V. Martín Santos, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Dienne Salotti SRL a socio unico (Altamura, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dienne” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 080 302

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 15. decembra lēmums lietā R 1444/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest reģistrācijas pieteikuma iesniedzējai/personai, kas iestājusies lietā un/vai EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājam ir radušies saistībā ar šo prasību, un visus procesuālos izdevumus, kurus ir radījuši EUIPO lēmumi.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-316/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Polija/Komisija (ERAF — Atteikums apstiprināt finansiālo ieguldījumu lielā projektā — Regulas (EK) Nr. 1083/2006 40. panta pirmās daļas g) punkts — Valsts ieguldījuma pamatojums — Regulas Nr. 1083/2006 41. panta 2. punkts — Termiņa nokavējums)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/41

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Polija/Komisija
   (Lieta T-316/15) (1)

   ((ERAF - Atteikums apstiprināt finansiālo ieguldījumu lielā projektā - Regulas (EK) Nr. 1083/2006 40. panta pirmās daļas g) punkts - Valsts ieguldījuma pamatojums - Regulas Nr. 1083/2006 41. panta 2. punkts - Termiņa nokavējums))
   (2018/C 142/52)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B.-R. Killmann, D. Recchia un M. Siekierzyńska)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2015) 2230 (2015. gada 31. marts), ar ko Polijas Republikai tika atteikts apstiprināt Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansiālu ieguldījumu lielajā projektā “Inovatīvu pakalpojumu radīšana IBM koplietošanas pakalpojumu centrā Vroclavā [Wrocław]”, kas ir ietverts darbības programmas “Inovatīva ekonomika” prioritārajā virzienā Nr. 4.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-39/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 10. novembra spriedumu lietā T-180/15 Icap plc u.c./Eiropas Komisija

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/26

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 10. novembra spriedumu lietā T-180/15 Icap plc u.c./Eiropas Komisija
   (Lieta C-39/18 P)
   (2018/C 142/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieces

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin)

      Pārējās lietas dalībnieces: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt spriedumu (tā 281.–299. punktu un rezolutīvo daļu), ciktāl ar to ir atcelti apstrīdētā lēmuma 2. pantā noteiktie naudas sodi;

               —

               noraidīt ICAP prasības Vispārējā tiesā piekto un sesto pamatu attiecībā uz naudas sodiem un piespriest ICAP atbilstošus naudas sodus, piemērojot savu neierobežoto kompetenci;

               —

               piespriest ICAP atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē un pielāgot tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē, lai tie atbilstu šīs apelācijas sūdzības iznākumam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija balsta savu apelācijas sūdzību uz šādu vienu vienīgu apelācijas pamatu:
   Komisija apgalvo, ka spriedumā lietā T-180/15 Icap plc u.c./Komisija, EU:T:2017:795, Vispārējā tiesa ir kļūdaini piemērojusi Tiesas judikatūru saistībā ar pamatojumu, kāds tiek prasīts nosakot naudas sodus. Vispārējās tiesas spriedums ir novirze no vadošā judikatūras sprieduma lietā C-194/14 P, AC Treuhand/Komisija, EU:C:2015:717, 66-68. punkts, un ar to Komisijai ir uzlikts stingrāks pienākums norādīt pamatojumu sīkākās detaļās attiecībā uz metodoloģiju, kāda ir izmantota aprēķinot uzliktos naudas sodus par LESD 101. panta pārkāpumu, it īpaši, ja tiek piemērots Pamatnostādņu par naudas sodiem 37. punkts. Komisijas apelācijas sūdzība ir vērsta uz to, lai novērstu smagās Vispārējās tiesas pieļautās kļūdas tiesību piemērošanā, ar kurām, ja tās tiktu pieņemtas, tiktu nodarīts kaitējums Komisijas spējām noteikt piemērotus naudas sodus tā, lai tie būtu pietiekami preventīvi. Šī mērķa sasniegšanai ir būtiski svarīgi, lai pienākums norādīt pamatojumu tiktu pareizi izpildīts atbilstoši prasībām, kādas ir atgādinātas lietas C-194/14 P, AC Treuhand, 68. punktā. Turpretī stingrāks pienākums norādīt pamatojumu naudas sodiem, ietverot apspriedes iestādes iekšienē un aprēķinus starpposmos, aizskar Komisijas rīcības brīvību tai nosakot naudas sodus, ieskaitot gadījumus, kad tā balstās uz Pamatnostādņu par naudas sodiem 37. punktu. Šis pēdējais minētais punkts ir domāts tieši tādēļ, lai Komisija varētu atkāpties no Pamatnostādnēm par naudas sodiem nestandarta gadījumos, piemēram, tai piemērojot naudas sodus starpniekiem. Kā to ir atzinušas Savienības tiesas, Komisijai ir nepieciešams saglabāt savas novērtējuma pilnvaras un rīcības brīvību nosakot piemērotus naudas sodus.


title: Lieta T-402/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Polija/Komisija (ERAF — Atteikums piešķirt finansiālo ieguldījumu lielam projektam — Regulas (EK) Nr. 1083/2006 41. panta 1. punkts — Ieguldījuma lielā projektā novērtējums darbības programmas mērķu sasniegšanai — Regulas Nr. 1083/2006 41. panta 2. punkts — Termiņa pārsniegšana)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/41

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Polija/Komisija
   (Lieta T-402/15) (1)

   ((ERAF - Atteikums piešķirt finansiālo ieguldījumu lielam projektam - Regulas (EK) Nr. 1083/2006 41. panta 1. punkts - Ieguldījuma lielā projektā novērtējums darbības programmas mērķu sasniegšanai - Regulas Nr. 1083/2006 41. panta 2. punkts - Termiņa pārsniegšana))
   (2018/C 142/53)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B.-R. Killmann un M. Siekierzyńska)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2015) 3228 final (2015. gada 11. maijs), ar kuru ir atteikts apstiprināt Polijas Republikai Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansiālo ieguldījumu lielam projektam “Eiropas Dalīto pakalpojumu centrs – Inteliģentas loģistikas sistēmas” darbības programmas “Inovatīva ekonomika” IV prioritārā virziena ietvaros.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta T-41/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. janvārī – Autoridad Portuaria de Vigo/Komisija

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/52

         Prasība, kas celta 2018. gada 24. janvārī – Autoridad Portuaria de Vigo/Komisija
   (Lieta T-41/18)
   (2018/C 142/69)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lieta dalībnieki

      Prasītāja: Autoridad Portuaria de Vigo (Vigo, Spānija) (pārstāvis: J. Costas Alonso, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               nodrošināt, ka Eiropas Komisija kā Līgumu izpildes uzraudzītāja izpilda savu pienākumu nodrošināt Savienības tiesību normu vienveidīgu piemērošanu visās dalībvalstīs, veicot darbības, lai nodrošinātu Savienības tiesiskā regulējuma par dzīvnieku izcelsmes produktu importu no trešajām valstīm vienveidīgu piemērošanu visās dalībvalstīs, un saskaņojot šādas pārbaudes noteikumus;

               —

               it īpaši uzdot Eiropas Komisijas Veselības un pārtikas nekaitīguma ģenerāldirektorātam veikt salīdzinošu analīzi par tā Savienības tiesību aktu kopuma piemērošanu, kas reglamentē dzīvnieku izcelsmes produktu importu no trešajām valstīm Vigo un Leixoes (Portugāle) ostās.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, ka Eiropas Savienības tiesiskā regulējuma par saldētu un atdzesētu zvejas produktu importu no valstīm, kas neietilpst Savienībā, dažādā piemērošana nelabvēlīgi ietekmē konkurences noteikumus un vienlīdzīgus konkurences apstākļus, kas izraisa iekšējā tirgus izkropļojumu.
   Prasītāja šajā ziņā arī norāda, ka ostām ir svarīga loma preču pārvadāšanā, un konkrēti saistībā ar zvejas produktu importu, no kuriem 76 % tiek pārvadāti tranzītā caur ostām.


title: Lieta C-64/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 27. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LES 19. panta 1. punkts — Tiesību aizsardzības līdzekļi — Efektīva tiesību aizsardzība tiesā — Tiesnešu neatkarība — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 47. pants — Darba samaksas samazinājums valsts civildienestā — Budžeta taupības pasākumi

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/2

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 27. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas

   (Lieta C-64/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LES 19. panta 1. punkts - Tiesību aizsardzības līdzekļi - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Tiesnešu neatkarība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Darba samaksas samazinājums valsts civildienestā - Budžeta taupības pasākumi)
   (2018/C 142/02)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Associação Sindical dos Juízes Portugueses

      Atbildētāja: Tribunal de Contas

      Rezolutīvā daļa

   LES 19. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesnešu neatkarības princips neliedz piemērot Tribunal de Contas (Revīzijas palāta, Portugāle) locekļiem tādus vispārējus algas samazinājuma pasākumus, kādi ir pamatlietā un kuri ir saistīti ar obligātu nepieciešamību novērst pārmērīgu budžeta deficītu, kā arī Eiropas Savienības finansiālās palīdzības programmu.

      (1)  OV C 156, 2.5.2016.


title: Lieta T-140/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Le Pen/Parlaments (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana — Ģenerālsekretāra kompetence — Pierādīšanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Kļūda faktos — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/42

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Le Pen/Parlaments
   (Lieta T-140/16) (1)

   ((Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Ģenerālsekretāra kompetence - Pierādīšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Kļūda faktos - Vienlīdzīga attieksme))
   (2018/C 142/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-Marie Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (pārstāvji: sākotnēji M. Ceccaldi un J.-P. Le Moigne, vēlāk M. Ceccaldi, visbeidzot F. Wagner, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr un G. Corstens)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 29. janvāra lēmumu piedzīt no prasītāja EUR 320 026,23, kas nepamatoti samaksāti kā parlamentārās palīdzības piemaksa, un ar to saistīto 2016. gada 4. februāra paziņojumu par parādu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Jean-Marie Le Pen atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta C-44/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. janvārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) – Cobra Servicios Auxiliares, S.A./FOGASA, Jesús Valiño López un Incatema, S.L.

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. janvārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) – Cobra Servicios Auxiliares, S.A./FOGASA, Jesús Valiño López un Incatema, S.L.

   (Lieta C-44/18)
   (2018/C 142/37)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cobra Servicios Auxiliares, S.A.

      Atbildētāji: FOGASA, Jesús Valiño López un Incatema, S.L.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 1999/70 (1) pielikumā iekļautā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā saistībā ar to pašu faktisko apstākli (līguma starp darba devēju un trešo uzņēmumu izbeigšana pēdējā minētā gribas dēļ) ir paredzēts, ka tad, ja tiek izbeigts līgums par konkrēta darba veikšanu vai pakalpojumu sniegšanu, kas ir noslēgts uz attiecīgā līguma darbības laiku, ir jāmaksā mazāka atlīdzība nekā tad, ja tiek izbeigti ar salīdzināmiem darba ņēmējiem uz nenoteiktu laiku noslēgti līgumi kolektīvās atlaišanas dēļ, kuru pamato ar ekonomiskiem uzņēmējdarbības iemesliem, kas izriet no minētā līguma izbeigšanas?

               2)

               Ja atbilde ir apstiprinoša, vai atšķirīga attieksme pret darba ņēmējiem, ar kuriem noslēgts līgums uz noteiktu laiku, un salīdzināmiem darba ņēmējiem, ar kuriem noslēgts līgums uz nenoteiktu laiku, nosakot atlīdzību saistībā ar līgumu izbeigšanu, kas ir pamatota ar to pašu faktisko apstākli, lai arī piemērojot atšķirīgu juridisko pamatu, ir diskriminācija, kas aizliegta ar Hartas 21. pantu un kas nav saderīga ar Hartas 20. un 21. pantā nostiprinātajiem vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principiem, kuri ir daļa no Savienības tiesību vispārējiem principiem?

      (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 4. lpp.).


title: Lieta T-64/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Alfamicro/Komisija

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/52

         Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Alfamicro/Komisija
   (Lieta T-64/18)
   (2018/C 142/70)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alfamicro – Sistema de Computadores – Sociedade Unipessoal, Lda (Cascais, Portugāle) (pārstāvji: G. Gentil Anastácio un D. Pirra Xarepe, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pirmkārt, atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2017. gada 13. decembra Lēmumu (2017) 8839 final par parāda atgūšanu, ciktāl tas attiecas uz paziņojumu par parādu Nr. 3241507078, un, otrkārt, atcelt šo lēmumu atlikušajā daļā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus.

               1.

               Attiecībā uz prasījumu par lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu prasītāja apgalvo, ka Komisija esot piesavinājusies tiesas pilnvaras, pretēji LES 19. pantam un LESD 272. pantam aizstādama Vispārējās tiesas 2017. gada 14. novembra nolēmumu lietā T-831/14, kurā bija atzīts Savienības prasījums attiecībā uz konkrētas saistības izpildi, ar atšķirīga satura, izpildāmu lēmumu par to pašu saistību.

               2.

               Attiecībā uz lēmuma atcelšanas prasījumu prasītāja atsaucas uz:

                           —

                           pamatojuma nenorādīšanu, jo Komisija ir vienīgi apgalvojusi, ka finanšu auditā, kas tika veikts par līgumu, kas ir apstrīdētā lēmuma priekšmets, tika konstatētas sistēmiska rakstura kļūdas, tomēr neizskaidrojot, kādas šīs kļūdas ir;

                           —

                           likuma pārkāpumu, jo, automātiski attiecinot tāda finanšu audita rezultātus, kurš veikts vienu līgumattiecību ietvaros, uz citām līgumattiecībām, Komisija esot pārkāpusi Regulas Nr. 966/2012 (1) 135. panta 5. punkta otro daļu, kā arī kādu publisko tiesību līgumiem vispār un publiskā iepirkuma līgumiem konkrēti piemērojamu principu, proti, principu par atlīdzības klauzulas neaizskaramību.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.).


title: Lieta C-266/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 27. februāra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc pieprasījuma, ko iesniedza: Western Sahara Campaign UK/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Kopienu un Marokas Karalisti — Protokols, ar kuru nosaka zvejas iespējas, kas paredzētas šajā nolīgumā — Līguma un protokola noslēgšanas akti — Regulas, ar kurām dalībvalstīm tiek iedalītas zvejas iespējas, kas noteiktas protokolā — Tiesu kompetence — Interpretācija — Spēkā esamība, ņemot vērā LESD 3. panta 5. punktu un starptautiskās tiesības — Minētā nolīguma un minētā protokola piemērojamība Rietumsahāras teritorijai un tai piegulošajiem ūdeņiem)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/3

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 27. februāra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc pieprasījuma, ko iesniedza: Western Sahara Campaign UK/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

   (Lieta C-266/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Kopienu un Marokas Karalisti - Protokols, ar kuru nosaka zvejas iespējas, kas paredzētas šajā nolīgumā - Līguma un protokola noslēgšanas akti - Regulas, ar kurām dalībvalstīm tiek iedalītas zvejas iespējas, kas noteiktas protokolā - Tiesu kompetence - Interpretācija - Spēkā esamība, ņemot vērā LESD 3. panta 5. punktu un starptautiskās tiesības - Minētā nolīguma un minētā protokola piemērojamība Rietumsahāras teritorijai un tai piegulošajiem ūdeņiem))
   (2018/C 142/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: The Queen, pēc pieprasījuma, ko iesniedza Western Sahara Campaign UK

      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Piedaloties: Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

      Rezolutīvā daļa

   Tā kā ne Partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Kopienu un Marokas Karalisti, ne Protokols starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti, ar kuru nosaka zvejas iespējas un finansiālo ieguldījumu, kas paredzēts Partnerattiecību nolīgumā zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti, nav piemērojami Rietumsahāras teritorijai piegulošajiem ūdeņiem, vērtējot pirmo jautājumu, netika atklāts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes Regulas (EK) Nr. 764/2006 (2006. gada 22. maijs) par to, lai noslēgtu šo nolīgumu, Padomes Lēmuma 2013/785/ES (2013. gada 16. decembris) par to, lai noslēgtu šo protokolu, un Padomes Regulas (ES) (2013. gada 15. novembris) Nr. 1270/2013 par zvejas iespēju iedalīšanu atbilstīgi minētajam protokolam spēkā esamību, ņemot vērā LES 3. panta 5. punktu.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-46/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 25. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl u c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 25. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl u c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

   (Lieta C-46/18)
   (2018/C 142/38)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl, S.s. Franco e Maurizio Artuso, Sebastiano Bolzon, Claudio Matteazzi, Roberto Tellatin

      Atbildētāji apelācijas instancē: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesību normas nesaderība ar Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (1) 2. panta 2. punkta trešo daļu izraisa tādas sekas, ka, iestājoties minētajā regulā noteiktajiem nosacījumiem, ražotājiem nav pienākuma maksāt papildnodevu?

               2)

               Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības, it īpaši vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu subjektu tiesiskā paļāvība, kuri ir izpildījuši kādas dalībvalsts paredzētu pienākumu un ir guvuši labumu no šā pienākuma izpildes sekām, nevar tikt aizsargāta, ja attiecīgais pienākums izrādās esam pretrunā Eiropas Savienības tiesībām?

               3)

               Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā 2001. gada 9. jūlija Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (2) 9. pantam un Savienības tiesībās paredzētajam “prioritārās kategorijas” jēdzienam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā Itālijas Republikas pieņemtā Dekrētlikuma Nr. 157/2004 2. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka pārmērīgi aprēķinātā papildnodeva ir atdodama kārtībā, kas termiņu un procedūru ziņā atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgie ražotāji vai nu ir paļāvušies uz to, ka ir jāievēro valsts tiesību norma, kura gan izrādās esam pretrunā Savienības tiesībām, vai arī šo tiesību normu nav ievērojuši?

      (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 1992, L 405, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas Regula (EK) NR. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3950/92, ar kuru ievieš papildmaksājumus pienam un piena produktiem (OV 2001, L 187, 19. lpp.).


title: Lieta C-297/16: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Colegiul Medicilor Veterinari din România (CMVRO)/Autoritatea Naţională Sanitară Veterinară şi pentru Siguranţa Alimentelor (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2006/123/EK — Pakalpojumi iekšējā tirgū — Valsts tiesiskais regulējums, kurā tikai veterinārārstiem ir paredzētas tiesības pārdot mazumtirdzniecībā un izmantot bioloģiskos preparātus, pretparazītu līdzekļus un veterinārās zāles — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Prasība, ka uzņēmumu, kas veic veterināro zāļu mazumtirdzniecību, kapitālam pilnībā ir jāpieder veterinārārstiem — Sabiedrības veselības aizsardzība — Samērīgums)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/4

         Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Colegiul Medicilor Veterinari din România (CMVRO)/Autoritatea Naţională Sanitară Veterinară şi pentru Siguranţa Alimentelor

   (Lieta C-297/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2006/123/EK - Pakalpojumi iekšējā tirgū - Valsts tiesiskais regulējums, kurā tikai veterinārārstiem ir paredzētas tiesības pārdot mazumtirdzniecībā un izmantot bioloģiskos preparātus, pretparazītu līdzekļus un veterinārās zāles - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Prasība, ka uzņēmumu, kas veic veterināro zāļu mazumtirdzniecību, kapitālam pilnībā ir jāpieder veterinārārstiem - Sabiedrības veselības aizsardzība - Samērīgums))
   (2018/C 142/04)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bucureşti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Colegiul Medicilor Veterinari din România (CMVRO)

      Atbildētāja: Autoritatea Naţională Sanitară Veterinară şi pentru Siguranţa Alimentelor

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū 15. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā veterinārārstiem ir paredzētas ekskluzīvas tiesības pārdot mazumtirdzniecībā un izmantot bioloģiskos preparātus, īpaša lietojuma pretparazītu līdzekļus un veterinārās zāles.

               2)

               Direktīvas 2006/123 15. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā ir paredzēts, ka uzņēmumu, kas pārdod mazumtirdzniecībā veterinārās zāles, kapitālam pilnībā ir jāpieder vienam vai vairākiem veterinārārstiem.

      (1)  OV C 314, 29.8.2016.


title: Lieta T-462/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 9. marta spriedums – Portugāle/Komisija (ELGF — No finansējuma izslēgti izdevumi — Platībatkarīgais atbalsts — Portugāles izdevumi — Tiesiskā paļāvība — Regulas (EK) Nr. 73/2009 41. panta 3. punkts — Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkts — Samērīgums)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/44

         Vispārējās tiesas 2018. gada 9. marta spriedums – Portugāle/Komisija
   (Lieta T-462/16) (1)

   ((ELGF - No finansējuma izslēgti izdevumi - Platībatkarīgais atbalsts - Portugāles izdevumi - Tiesiskā paļāvība - Regulas (EK) Nr. 73/2009 41. panta 3. punkts - Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkts - Samērīgums))
   (2018/C 142/57)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, J. Saraiva de Almeida un P. Estêvão)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Sauka, kam palīdz M. Marques Mendes un A. Dias Henriques, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/1059 (2016. gada 20. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2016, L 173, 59. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Portugāles Republiku.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta T-624/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Gollnisch/Parlaments (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana — Ģenerālsekretāra kompetence — “Electa una via” — Tiesības uz aizstāvību — Pierādīšanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesiskā paļāvība — Politiskās tiesības — Vienlīdzīga attieksme — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Deputātu neatkarība — Kļūda faktos — Samērīgums)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/44

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Gollnisch/Parlaments
   (Lieta T-624/16) (1)

   ((Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Ģenerālsekretāra kompetence - “Electa una via” - Tiesības uz aizstāvību - Pierādīšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesiskā paļāvība - Politiskās tiesības - Vienlīdzīga attieksme - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Deputātu neatkarība - Kļūda faktos - Samērīgums))
   (2018/C 142/58)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francija) (pārstāvji: sākotnēji N. Fakiroff, vēlāk F. Wagner, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: G. Corstens un S. Seyr)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 1. jūlija lēmumu piedzīt no prasītāja EUR 275 984,23, kas nepamatoti samaksāti kā parlamentārās palīdzības piemaksa, un ar to saistīto 2016. gada 5. jūlija paziņojumu par parādu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Bruno Gollnisch sedz ne tikai savus, bet atlīdzina arī Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus, tostarp saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 383, 17.10.2016.


title: Lieta C-76/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Petrotel-Lukoil SA, Maria Magdalena Georgescu/Ministerul Economiei, Ministerul Energiei, Ministerul Finanţelor Publice (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību — LESD 30. pants — Iekšējie nodokļi — LESD 110. pants — Nodeva, ko piemēro eksportētiem naftas produktiem — Nodevas nenodošana patērētājam — Nodokļu maksātāja maksāta nodeva — Nodokļu maksātāja samaksāto summu atmaksāšana)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Petrotel-Lukoil SA, Maria Magdalena Georgescu/Ministerul Economiei, Ministerul Energiei, Ministerul Finanţelor Publice

   (Lieta C-76/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību - LESD 30. pants - Iekšējie nodokļi - LESD 110. pants - Nodeva, ko piemēro eksportētiem naftas produktiem - Nodevas nenodošana patērētājam - Nodokļu maksātāja maksāta nodeva - Nodokļu maksātāja samaksāto summu atmaksāšana))
   (2018/C 142/18)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      l’Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: SC Petrotel-Lukoil SA, Maria Magdalena Georgescu

      Atbildētājas: Ministerul Economiei, Ministerul Energiei, Ministerul Finanţelor Publice

      Rezolutīvā daļa

   Savienības tiesības, it īpaši LESD 30. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu maksātājam, kas faktiski ir samaksājis šim pantam pretrunā esošu maksājumu ar līdzvērtīgu iedarbību, ir jābūt iespējai saņemt šajā saistībā samaksāto summu atmaksa pat situācijā, ja nodevas maksāšanas mehānisms valsts tiesību aktos ir paredzēts tādējādi, ka šī nodeva tiek nodota patērētājam.

      (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-629/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Shoe Branding Europe/EUIPO – adidas (Divu paralēlu svītru izvietojums uz apava) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kuru veido divas paralēlas svītras uz apava, reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlotas trīs paralēlas svītras uz apava — Relatīvs atteikuma pamats — Kaitējums reputācijai — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts))

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/45

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. marta spriedums – Shoe Branding Europe/EUIPO – adidas (Divu paralēlu svītru izvietojums uz apava)
   (Lieta T-629/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kuru veido divas paralēlas svītras uz apava, reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlotas trīs paralēlas svītras uz apava - Relatīvs atteikuma pamats - Kaitējums reputācijai - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts)))
   (2018/C 142/59)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Beļģija) (pārstāvis: J. Løje, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė un A. Söder)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: adidas AG (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji: I. Fowler un I. Junkar, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 8. jūnija lēmumu lietā R 597/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp adidas un Shoe Branding Europe.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Shoe Branding Europe BVBA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Lieta C-117/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Comune di Castelbellino/Regione Marche u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 2011/92/ES — 4. panta 2. un 3. punkts un I-III pielikums — Ietekmes uz vidi novērtējums — Atļauja veikt darbus iekārtā, kas ir paredzēta elektroenerģijas ražošanai no biogāzes, iepriekš nepārbaudot vajadzību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu — Atcelšana — Atļaujas legalizācija a aposteriori, pamatojoties uz jaunām valsts tiesību normām, iepriekš nepārbaudot vajadzību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/14

         Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Comune di Castelbellino/Regione Marche u.c.
   (Lieta C-117/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2011/92/ES - 4. panta 2. un 3. punkts un I-III pielikums - Ietekmes uz vidi novērtējums - Atļauja veikt darbus iekārtā, kas ir paredzēta elektroenerģijas ražošanai no biogāzes, iepriekš nepārbaudot vajadzību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu - Atcelšana - Atļaujas legalizācija a aposteriori, pamatojoties uz jaunām valsts tiesību normām, iepriekš nepārbaudot vajadzību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu))
   (2018/C 142/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Comune di Castelbellino

      Atbildētāji: Regione Marche, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Marche Servizio Infrastrutture Trasporti Energia – P.F. Rete Elettrica Regionale un Provincia di Ancona

   piedaloties: Società Agricola 4 C S.S.

      Rezolutīvā daļa

   Ja projektam palielināt tādas elektroenerģijas ražošanas iekārtas jaudu kā pamatlietā aplūkotā nav bijusi veikta iepriekšēja pārbaude par vajadzību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu atbilstoši valsts tiesību normām, kas vēlāk šajā jautājumā ir atzītas par nesaderīgam ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, Savienības tiesības pieprasa, lai dalībvalstis novērstu šī pārkāpuma prettiesiskās sekas, un pieļauj, ka pēc šī projekta īstenošanas kompetentās iestādes šai iekārtai piemēro jaunu pārbaudes procedūru, lai pārbaudītu tās atbilstību šīs direktīvas prasībām un, iespējams, tai veiktu ietekmes uz vidi novērtējumu, ar nosacījumu, ka valsts tiesību normas, kas ļauj veikt šo legalizāciju, ieinteresētajām personām nesniedz iespēju apiet Savienības tiesību normas vai tās nepiemērot. Jāņem vērā arī ietekme uz vidi, kas ir radusies kopš projekta īstenošanas. Šīs valsts iestādes, pamatojoties uz valsts tiesību normām, kas ir spēkā dienā, kad tām ir jāpieņem lēmums, var uzskatīt, ka šāds ietekmes uz vidi novērtējums nav jāveic, ja šīs tiesību normas ir saderīgas ar šo direktīvu.

      (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta T-81/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. februārī – Barata/Parlaments

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/53

         Prasība, kas celta 2018. gada 9. februārī – Barata/Parlaments
   (Lieta T-81/18)
   (2018/C 142/71)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Joao Miguel Barata (Evere, Beļģija) (pārstāvji: G. Pandey, D. Rovetta un V. Villante, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               iesākumā, ja vajadzīgs, atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 277. pantam atzīt Civildienesta noteikumu 90. pantu par spēkā neesošu un nepiemērojamu šajā tiesvedībā;

               —

               pirmkārt, atcelt Eiropas Parlamenta 2017. gada 30. oktobra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2017. gada 19. jūnijā iesniegtā sūdzība saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               otrkārt, atcelt Cilvēkresursu attīstības direktorāta direktora 2017. gada 20. marta lēmumus neiekļaut prasītāju to ierēdņu saraksta projektā, kuri tika izraudzīti dalībai 2016. gada sertifikācijas procedūras apmācības programmā, un noraidīt viņa lūgumu veikt pārskatīšanu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu;

               —

               treškārt, atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 14. februāra lēmumu, ar kuru prasītājam tika paziņoti viņa rezultāti un viņš netika iekļauts 2016. gada sertifikācijas procedūrai izraudzīto ierēdņu sarakstā;

               —

               ceturtkārt, atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 8. decembra lēmumu, ar kuru prasītājs tika informēts, ka ir ierindots 36. pozīcijā no 87 pieteikumiem 2016. gada sertifikācijas procedūrai, un tāpēc viņa vārds netika ietverts attiecīgajā saraksta projektā;

               —

               piektkārt, atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 21. decembra lēmumu atteikties pārskatīt prasītāja novērtējumu un punktu skaitu un izslēgt viņu no minētā sertifikācijas procesa;

               —

               sestkārt, atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 7. oktobra paziņojumu par iekšējo konkursu 2016/014;

               —

               visbeidzot, pilnībā atcelt Eiropas Parlamenta to ierēdņu saraksta projektu, kuri tika izraudzīti dalībai minētajā apmācības programmā;

               —

               piespriest izmaksāt prasītājam zaudējumu atlīdzību 50 000 euro apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, kā arī nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 25. pants, ir pieļauta acīmredzama kļūda nozīmīgo faktu un dokumentu vērtējumā un ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pants.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, turklāt attiecībā uz apgalvoto Civildienesta noteikumu 90. panta prettiesiskumu un nepiemērojamību tiek celtas iebildes par prettiesiskumu un nepiemērojamību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pastāv kompetences neesamība, ir pārkāpts paziņojums par konkursu un Civildienesta noteikumu 30. pants apvienojumā ar šo noteikumu III pielikumu, turklāt nav izpildīts rūpīgas un labas pārvaldības pienākums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētais labas pārvaldības pienākums un ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, kā arī nav ievērots vienlīdzības princips.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/58 (1) 1., 2., 3. un 4. pants, kā arī Civildienesta noteikumu 1.d un 28. pants un šo noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts, turklāt nav ievēroti vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi.

      (1)  Padomes Regula Nr. 1 (1958. gada 15. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 17, 6.10.1958., 385. lpp.).


title: Lieta C-289/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Tartu Maakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Collect Inkasso OÜ u.c./Rain Aint u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās — Regula (ES) Nr. 805/2004 — Eiropas izpildes rīkojums neapstrīdētiem prasījumiem — Apstiprināšanas prasības — Minimālās procesuālās normas neapstrīdētiem prasījumiem — Parādnieka tiesības — Norādes neesamība par tās iestādes adresi, kurā var apstrīdēt prasījumu vai kurā var pārsūdzēt nolēmumu)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/15

         Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Tartu Maakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Collect Inkasso OÜ u.c./Rain Aint u.c.
   (Lieta C-289/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās - Regula (ES) Nr. 805/2004 - Eiropas izpildes rīkojums neapstrīdētiem prasījumiem - Apstiprināšanas prasības - Minimālās procesuālās normas neapstrīdētiem prasījumiem - Parādnieka tiesības - Norādes neesamība par tās iestādes adresi, kurā var apstrīdēt prasījumu vai kurā var pārsūdzēt nolēmumu))
   (2018/C 142/20)
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Tartu Maakohus

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Collect Inkasso OÜ, ITM Inkasso OÜ, Bigbank AS

      Atbildētāji: Rain Aint, Lauri Palm, Raiko Oikimus, Egle Noor, Artjom Konjarov

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 805/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem, 17. panta a) punkts un 18. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par Eiropas izpildu rīkojumu nevar tikt apstiprināts tiesas nolēmums, kas ir pasludināts, neinformējot parādnieku par tās tiesas adresi, kurai ir jāsniedz atbilde, kurā ir jāierodas vai kurā attiecīgā gadījumā šis nolēmums var tikt pārsūdzēts.

      (1)  OV C 249, 31.7.2017.


title: Lieta C-53/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Antonio Pasquale Mastromartino/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Antonio Pasquale Mastromartino/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

   (Lieta C-53/18)
   (2018/C 142/40)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Antonio Pasquale Mastromartino

      Atbildētāja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saistītais aģents (tied agent) ietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/39/EK (1) noteiktajā saskaņošanas jomā, un kādos aspektos?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/39/EK un it īpaši tās 8., 23. un 51. panta, kā arī Līgumu principiem un noteikumiem nediskriminācijas, samērīguma, pakalpojumu sniegšanas brīvības un uzņēmējdarbības veikšanas brīvības jomā ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, kas izriet no 1998. gada 24. februāra Leģislatīvā dekrēta Nr. 58 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria saskaņā ar 1996. gada 6. februāra Likuma Nr. 52 8. un 21. pantu) 55. panta 2. punkta un turpmākajiem grozījumiem, kā arī no Sabiedrību un biržas uzraudzības valsts komisijas (Commissione Nazionale per le Società e la Borsa –Cosnob) 2007. gada 29. oktobra lēmuma Nr. 16190 (Noteikumi par 1998. gada 24. februāra Leģislatīvā dekrēta Nr. 58 starpniecības jomā īstenošanas normām) 111. panta 2. punkta, kurā:

                           a)

                           atļauts “diskrecionāri” aizliegt “saistītā aģenta” (konsultants, kurš ir pilnvarots piedāvāt finanšu produktus ārpus sabiedrības telpām – agrāk finanšu mākleris) darbības veikšanu saistībā ar apstākļiem, kas neizraisa labas reputācijas zaudēšanu, kā tā definēta valsts tiesībās, un kas vienlaikus neattiecas uz direktīvas īstenošanas normu ievērošanu;

                           b)

                           atļauts “diskrecionāri” līdz pat vienam gadam aizliegt “saistītā aģenta” (konsultants, kurš ir pilnvarots piedāvāt finanšu produktus ārpus sabiedrības telpām – agrāk finanšu mākleris) darbības veikšanu procedūrā, kuras mērķis ir novērst “strepitus”, kas izriet no apsūdzības izvirzīšanas kriminālprocesā, kura ilgums parasti ievērojami pārsniedz vienu gadu?”

      (1)  Direktīva 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-387/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos/Nidera BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — Priekšnodokļa atskaitīšana — 183. pants — Pārmaksātā PVN atmaksa — Novēlota atmaksa — Atbilstoši valsts tiesībām maksājamo nokavējuma procentu summa — Šīs summas samazināšana ar nodokļa maksātāju nesaistītu iemeslu dēļ — Pieļaujamība — Nodokļu neitralitāte — Tiesiskā noteiktība)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos/Nidera BV

   (Lieta C-387/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Priekšnodokļa atskaitīšana - 183. pants - Pārmaksātā PVN atmaksa - Novēlota atmaksa - Atbilstoši valsts tiesībām maksājamo nokavējuma procentu summa - Šīs summas samazināšana ar nodokļa maksātāju nesaistītu iemeslu dēļ - Pieļaujamība - Nodokļu neitralitāte - Tiesiskā noteiktība))
   (2018/C 142/07)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Atbildētāja: Nidera BV

      Piedaloties: Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 183. pants, lasot to kopā ar nodokļu neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā to procentu summas samazināšana, kas parastos apstākļos ir maksājami atbilstoši valsts tiesībām par termiņā neatmaksāto pievienotās vērtības nodokļa pārmaksu, tādu apstākļu dēļ, kuri nav atkarīgi no nodokļa maksātāja, tādiem kā šo procentu summas apmērs salīdzinājumā ar pārmaksātā pievienotās vērtības nodokļa summu, neatmaksāšanas ilgums un iemesli, kā arī nodokļa maksātājam faktiski nodarītie zaudējumi.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta T-665/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 8. marta spriedums – Cinkciarz.pl/EUIPO (“€$”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “€$” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Aprakstošs raksturs — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas 2017/1001 94. pants)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/46

         Vispārējās tiesas 2018. gada 8. marta spriedums – Cinkciarz.pl/EUIPO (“€$”)
   (Lieta T-665/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “€$” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Aprakstošs raksturs - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas 2017/1001 94. pants))
   (2018/C 142/60)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Polija) (pārstāvji: E. Skrzydło-Tefelska un K. Gajek, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 14. jūlija lēmumu lietā R 2086/2015-5 attiecībā uz pieteikumu par apzīmējuma “€$” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2016. gada 14. jūlija lēmumu lietā R 2086/2015-5.

               2)

               EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Apvienotās lietas C-412/16 P un C-413/16 P: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums – Ice Mountain Ibiza, SL/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Grafisku preču zīmju “ocean beach club ibiza” un “ocean ibiza” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “OC ocean club” un “OC ocean club Ibiza” — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Relatīvi atteikuma pamati — Sajaukšanas iespēja)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/6

         Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 1. marta spriedums – Ice Mountain Ibiza, SL/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   (Apvienotās lietas C-412/16 P un C-413/16 P) (1)

   ((Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Grafisku preču zīmju “ocean beach club ibiza” un “ocean ibiza” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “OC ocean club” un “OC ocean club Ibiza” - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespēja))
   (2018/C 142/08)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ice Mountain Ibiza, SL (pārstāvji: J. L. Gracia Albero un F. Miazzetto, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un D. Botis)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Apelācijas sūdzības noraidīt.

               2)

               Ice Mountain Ibiza SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 46, 13.2.2017.


title: Lieta C-119/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. februāra rīkojums (Tribunalul Sibiu (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Liviu Petru Lupean, Oana Andreea Lupean/SC OTP BAAK Nyrt., ar OTP BANK SA starpniecību, ar Sucursala SIBIU starpniecību, SC OTP BAAK Nyrt., ar OTP BANK SA starpniecību (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Patērētāju aizsardzība — Direktīva 93/13/EEK — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — 3. panta 1. punkts, 4. panta 1. un 2. punkts un 5. pants — Līguma noteikumu negodīguma vērtējums — Ārvalstu valūtā noslēgts aizdevuma līgums — Valūtas risks, ko pilnībā uzņemas patērētājs — Ievērojama no līguma izrietošo pušu tiesību un pienākumu nelīdzsvarotība — Aizdevuma līguma galvenais priekšmets)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/16

         Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. februāra rīkojums (Tribunalul Sibiu (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Liviu Petru Lupean, Oana Andreea Lupean/SC OTP BAAK Nyrt., ar OTP BANK SA starpniecību, ar Sucursala SIBIU starpniecību, SC OTP BAAK Nyrt., ar OTP BANK SA starpniecību
   (Lieta C-119/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - 3. panta 1. punkts, 4. panta 1. un 2. punkts un 5. pants - Līguma noteikumu negodīguma vērtējums - Ārvalstu valūtā noslēgts aizdevuma līgums - Valūtas risks, ko pilnībā uzņemas patērētājs - Ievērojama no līguma izrietošo pušu tiesību un pienākumu nelīdzsvarotība - Aizdevuma līguma galvenais priekšmets))
   (2018/C 142/21)
   Tiesvedības valoda –rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Sibiu

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Liviu Petru Lupean un Oana Andreea Lupean

      Atbildētājas: SC OTP BAAK Nyrt., ar OTP BANK SA starpniecību, ar Sucursala SIBIU starpniecību, un SC OTP BAAK Nyrt., ar OTP BANK SA starpniecību

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes Direktīvas 93/13/EK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdzienā “līguma galvenais priekšmets” šīs tiesību normas izpratnē ietilpst tāds noteikums kā pamatlietā aplūkotais, kurš ir ietverts aizdevuma līgumā, kas ārvalstu valūtā ir noslēgts starp komersantu un patērētāju, par to neapspriežoties individuāli, un saskaņā ar kuru aizdevums ir jāatmaksā šajā pašā valūtā, ja šajā noteikumā ir paredzēts pamatpakalpojums, kas raksturo šo līgumu.

               2)

               Direktīvas 93/13 3.–5. pants ir interpretējami tādējādi, ka tādu aizdevuma līguma noteikumu kā pamatlietā aplūkotais, kura rezultātā viss valūtas risks ir nodots aizdevuma ņēmējam un kurš nav izstrādāts pārskatāmā veidā, līdz ar ko aizdevuma ņēmējs nespēj, pamatojoties uz skaidriem un saprotamiem kritērijiem, novērtēt šī līguma noslēgšanas ekonomiskās sekas, valsts tiesa, pārbaudot šo noteikumu, var uzskatīt pa negodīgu, ja ir konstatēts, ka, neraugoties uz prasību par labticību, tas, kaitējot patērētājam, rada būtisku no līguma izrietošo pušu tiesību un pienākumu nelīdzsvarotību. Šajā ziņā iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus pamatlietas apstākļus un it īpaši ņemot vērā profesionāļa pieredzi un zināšanas, kas attiecas uz iespējamām valūtas maiņas kursa svārstībām un riskiem, kuri ir raksturīgi aizņēmuma ņemšanai ārvalstu valūtā, ir jānovērtē, pirmkārt, iespējamā prasības par labticību neievērošana un, otrkārt, iespējamas būtiskas nelīdzsvarotības esamība Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-418/16 P: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums – mobile.de GmbH, iepriekš mobile.international GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Rezon OOD (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 15. panta 1. punkts — 57. panta 2. un 3. punkts — 64. pants — 76. panta 2. punkts — Regula (EK) Nr. 2868/95 — 22. noteikuma 2. punkts — 40. noteikuma 6. punkts — Spēkā neesamības atzīšanas process — Pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatoti ar agrāku valsts preču zīmi — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Pierādījumi — Pieteikumu noraidīšana — Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) apelācijas padomes veikta jaunu pierādījumu ņemšana vērā — EUIPO Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelšana — Lietas nodošana atpakaļ — Sekas)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums – mobile.de GmbH, iepriekš mobile.international GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Rezon OOD

   (Lieta C-418/16 P) (1)

   ((Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 15. panta 1. punkts - 57. panta 2. un 3. punkts - 64. pants - 76. panta 2. punkts - Regula (EK) Nr. 2868/95 - 22. noteikuma 2. punkts - 40. noteikuma 6. punkts - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatoti ar agrāku valsts preču zīmi - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Pierādījumi - Pieteikumu noraidīšana - Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) apelācijas padomes veikta jaunu pierādījumu ņemšana vērā - EUIPO Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelšana - Lietas nodošana atpakaļ - Sekas))
   (2018/C 142/09)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: mobile.de GmbH, iepriekš – mobile.international GmbH (pārstāvis: T. Lührig, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: M. Fischer), Rezon OOD (pārstāvis: P. Kanchev, advokāts)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Apelācijas sūdzību noraidīt.

               2)

               mobile.de GmbH atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Rezon ODD tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta T-106/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Laverana/EUIPO – Agroecopark (“VERA GREEN”)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/58

         Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Laverana/EUIPO – Agroecopark (“VERA GREEN”)
   (Lieta T-106/18)
   (2018/C 142/75)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Vācija) (pārstāvji: J. Wachinger, M. Zöbisch un R. Drozdz, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Agroecopark (Majadahonda, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VERA GREEN” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 068 646

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 18. decembra lēmums lietā R 982/2017-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-126/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. februāra rīkojums (Fővárosi Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – ERSTE Bank Hungary Zrt/Orsolya Czakó (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 93/13/EEK — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — 4. panta 2. punkts, 5. pants un 6. panta 1. punkts — Noteikumi, kuros ir definēts līguma galvenais priekšmets — Ārvalsts valūtā izteikts aizdevuma līgums — Jēdziena “vienkāršā, skaidri saprotamā valodā” piemērojamība — Līguma daļēja vai pilnīga spēkā neesamība)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/17

         Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. februāra rīkojums (Fővárosi Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – ERSTE Bank Hungary Zrt/Orsolya Czakó

   (Lieta C-126/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - 4. panta 2. punkts, 5. pants un 6. panta 1. punkts - Noteikumi, kuros ir definēts līguma galvenais priekšmets - Ārvalsts valūtā izteikts aizdevuma līgums - Jēdziena “vienkāršā, skaidri saprotamā valodā” piemērojamība - Līguma daļēja vai pilnīga spēkā neesamība))
   (2018/C 142/22)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ERSTE Bank Hungary Zrt

      Atbildētāja: Orsolya Czakó

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. panta 2. punkts un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījumam, ka līguma noteikumiem ir jābūt izteiktiem vienkāršā un skaidri saprotamā valodā šo tiesību normu izpratnē, atbilst tāda aizdevuma līguma noteikumi, kas ir noslēgts starp patērētāju un banku iestādi dalībvalstī, ja ir skaidri norādīta naudas summa, kas tiks nodota šī aizņēmēja rīcībā, kura ir izteikta ārvalsts valūtā kā atsauces naudas vienība attiecībā pret valūtu, kādā ir jāveic aizņēmuma atmaksa. Ciktāl šīs summas noteikšana ir atkarīga no maiņas kursa, kāds ir spēkā naudas līdzekļu atbrīvošanas brīdī, minētais nosacījums nozīmē, ka aprēķina metodēm attiecībā uz summu, kāda ir patiešām tikusi aizdota, kā arī piemērojamajam maiņas kursam ir jābūt caurskatāmiem tā, lai samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, balstīdamies uz precīziem un saprotamiem kritērijiem, varētu novērtēt no līguma izrietošās ekonomiskās sekas, kādas viņam var rasties, tostarp sava aizņēmuma kopējās izmaksas.

               2)

               Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja valsts tiesa konstatētu, ka tādiem starp patērētāju un banku iestādi noslēgta aizdevuma līguma noteikumiem kā pamatlietā aplūkotie noteikumi ir negodīgs raksturs, šī tiesību norma neliedz šai tiesai atzīt šo līgumu par spēkā neesošu pilnībā, ja šis līgums nevar palikt spēkā pēc minēto noteikumu atcelšanas.

      (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta C-518/16: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “ZPT” AD/Narodno sabranie na Republika Bulgaria, Varhoven administrativen sad, Natsionalna agentsia za prihodite Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsts — Regula (EK) Nr. 1998/2006 — LESD 35. pants — De minimis atbalsts nodokļu priekšrocības veidā — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru šo nodokļu priekšrocību nav ļauts izmantot ieguldījumiem, kurus izmanto eksportam paredzētu produktu ražošanai)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “ZPT” AD/Narodno sabranie na Republika Bulgaria, Varhoven administrativen sad, Natsionalna agentsia za prihodite

   (Lieta C-518/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Regula (EK) Nr. 1998/2006 - LESD 35. pants - De minimis atbalsts nodokļu priekšrocības veidā - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru šo nodokļu priekšrocību nav ļauts izmantot ieguldījumiem, kurus izmanto eksportam paredzētu produktu ražošanai))
   (2018/C 142/10)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Sofiyski gradski sad

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: “ZPT” AD

      Atbildētāji: “ZPT”AD/Narodno sabranie na Republika Bulgaria, Varhoven administrativen sad, Natsionalna agentsia za prihodite

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Trešā jautājuma trešās daļas vērtējums neatklāj nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt Komisijas Regulas (EK) Nr. 1998/2006 (2006. gada 15. decembris) par [LESD 107. un 108.] panta piemērošanu de minimis atbalstam 1. panta 1. punkta d) apakšpunkta spēkā esamību.

               2)

               Regulas Nr. 1998/2006 1. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļautas tādas valsts tiesību normas, kādas aplūkotas pamatlietā, ar kurām nodokļu priekšrocību, kas izpaužas kā de minimis atbalsts, nepiemēro ieguldījumiem aktīvos, kas saistīti ar eksporta darbībām.

      (1)  OV C 462, 12.12.2016.


title: Lieta T-855/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Fertisac/ECHA (REACH — Maksājums par vielas reģistrāciju — Samazinājums, kas piešķirts MVU — Pārbaude, ko ECHA veic attiecībā uz paziņojumu par uzņēmuma lielumu — Lēmums, ar ko uzlikts administratīvs maksājums — Ieteikums 2003/361/EK — Maksimālo finansiālo apmēru pārsniegšana — Jēdziens “saistīts uzņēmums”)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/48

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedums – Fertisac/ECHA

   (Lieta T-855/16) (1)

   ((REACH - Maksājums par vielas reģistrāciju - Samazinājums, kas piešķirts MVU - Pārbaude, ko ECHA veic attiecībā uz paziņojumu par uzņēmuma lielumu - Lēmums, ar ko uzlikts administratīvs maksājums - Ieteikums 2003/361/EK - Maksimālo finansiālo apmēru pārsniegšana - Jēdziens “saistīts uzņēmums”))
   (2018/C 142/63)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fertisac, SL (Atarfe, Spānija) (pārstāvis: J. Gomez Rodriguez, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji: E. Maurage, J. P. Trnka un M. Heikkilä, kam palīdz C. Garcia Molyneux un L. Tosoni, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu, atcelt ECHA2016. gada 15. novembra Lēmumu SME(2016) 5150, ar kuru ir konstatēts, ka prasītāja neatbilst nosacījumiem, lai saņemtu vidējiem uzņēmumiem paredzēto maksājuma samazinājumu, un tai ir piemērots administratīvais maksājums, kā arī atcelt ECHA izdotos un Lēmumam SME(2016) 5150 pievienotos rēķinus Nr. 10060160 un Nr. 10060161.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Fertisac, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Apvienotās lietas C-523/16 un C-536/16: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MA.T.I. SUD SpA/Centostazioni SpA (C-523/16), Duemme SGR SpA/Associazione Cassa Nazionale di Previdenza e Assistenza in favore dei Ragionieri e Periti Commerciali (CNPR) (C-536/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — Direktīva 2004/18/EK — 51. pants — Piedāvājumu labošana — Direktīva 2004/17/EK — Piedāvājumu precizēšana — Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem pretendentiem par iesniegto dokumentu labošanu ir jāmaksā soda nauda — Publiskā iepirkuma principi — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Samērīguma princips)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/8

         Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MA.T.I. SUD SpA/Centostazioni SpA (C-523/16), Duemme SGR SpA/Associazione Cassa Nazionale di Previdenza e Assistenza in favore dei Ragionieri e Periti Commerciali (CNPR) (C-536/16)
   (Apvienotās lietas C-523/16 un C-536/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2004/18/EK - 51. pants - Piedāvājumu labošana - Direktīva 2004/17/EK - Piedāvājumu precizēšana - Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem pretendentiem par iesniegto dokumentu labošanu ir jāmaksā soda nauda - Publiskā iepirkuma principi - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Samērīguma princips))
   (2018/C 142/11)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: MA.T.I. SUD SpA (C-523/16), Duemme SGR SpA (C-536/16)

      Piedaloties: China Taiping Insurance Co. Ltd (C-523/16)

      Atbildētājas: Centostazioni SpA (C-523/16), Associazione Cassa Nazionale di Previdenza e Assistenza in favore dei Ragionieri e Periti Commerciali (CNPR) (C-536/16)

      Rezolutīvā daļa

   Savienības tiesības, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 51. pants, publiskā iepirkuma principi, tostarp vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi, kas minēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, 10. pantā un Direktīvas 2004/18 2. pantā, kā arī samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem principā nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko izveido palīdzības dokumentu sagatavošanā mehānismu, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestāde publiskā iepirkuma procedūras ietvaros var aicināt ikvienu pretendentu, kura piedāvājumā ir pieļauti būtiski pārkāpumi minētā tiesiskā regulējuma izpratnē, novērst trūkumus piedāvājumā ar nosacījumu, ka tiek samaksāta soda nauda, ciktāl šī soda apmērs ir saderīgs ar samērīguma principu, un tas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.
   Turpretim šie paši noteikumi un principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar ko izveido palīdzības dokumentu sagatavošanā mehānismu, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestāde var pieprasīt pretendentam, pretī prasot soda naudas samaksu, novērst tādu dokumenta trūkumu, kam saskaņā ar skaidri formulētiem iepirkuma dokumentu noteikumiem būtu jāizraisa pretendenta izslēgšana, vai novērst neatbilstības, kas ietekmē tā piedāvājumu tādā veidā, ka veiktie labojumi vai grozījumi ir līdzvērtīgi jauna piedāvājuma iesniegšanai.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-60/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 31. janvārī iesniedza Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) – AS Tallinna Vesi/Keskkonnaamet

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 31. janvārī iesniedza Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) – AS Tallinna Vesi/Keskkonnaamet

   (Lieta C-60/18)
   (2018/C 142/42)
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Tallinna Ringkonnakohus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: AS Tallinna Vesi

      Atbildētāja: Keskkonnaamet

      Piedalās: Keskkonnaministeerium

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (1) 6. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šim noteikumam atbilst tāds valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja konkrētiem atkritumiem Savienības mērogā nav izveidoti atkritumu stadijas izbeigšanās kritēriji, atkritumu stadijas izbeigšanās ir atkarīga no tā, vai vispārēji piemērojamā valsts tiesību aktā ir paredzēti konkrētiem atkritumiem izveidoti kritēriji?

               2)

               Vai tad, ja konkrētiem atkritumiem Savienības mērogā nav izveidoti atkritumu stadijas izbeigšanās kritēriji, ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu 6. panta 4. punkta pirmo teikumu atkritumu īpašniekam ir piešķirtas tiesības iesniegt dalībvalsts kompetentajā iestādē vai tiesā pieteikumu atzīt atkritumu stadijas izbeigšanos atbilstoši spēkā esošajai Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai, lai gan vispārēji piemērojamā valsts tiesību aktā ir paredzēti konkrētiem atkritumiem izveidoti kritēriji?

      (1)  OV 2008, L 312, 3. lpp.


title: Lieta T-117/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Agencja Wydawnicza Technopol/EUIPO (“200 PANORAMICZNYCH”)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/58

         Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Agencja Wydawnicza Technopol/EUIPO (“200 PANORAMICZNYCH”)
   (Lieta T-117/18)
   (2018/C 142/76)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (Częstochowa, Polija) (pārstāvis: C. Rogula, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “200 PANORAMICZNYCH” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 299 688

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 15. decembra lēmums lietā R 2194/2016-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               grozīt Apelācijas piektās padomes lēmumu, apmierinot prasītājas apelācijas sūdzību un ļaujot reģistrēt preču zīmi “200 PANORAMICZNYCH”, ņemot vēra, ka vārdiskais apzīmējums “200 PANORAMICZNYCH” neatbilst Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punktā, it īpaši tā b) un c) apakšpunktā, paredzētajiem nosacījumiem un tātad nepastāv preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamats;

         un/vai

               —

               atzīt, ka saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 3. punktu vārdiskais apzīmējums “200 PANORAMICZNYCH” ir guvis atšķirtspēju izmantošanas rezultātā (sekundāra atšķirtspēja) un ka līdz ar to nepastāv preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamats, it īpaši nav piemērojams neviens no 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem;

         pakārtoti

               —

               atcelt Apelācijas piektās padomes lēmumu un likt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (turpmāk tekstā – “EUIPO”) no jauna izskatīt Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “200 PANORAMICZNYCH” reģistrācijas pieteikumu Nr. 015299688, it īpaši lai novērstu esošās kļūdas, konstatējot, ka vārdiskais apzīmējums “200 PANORAMICZNYCH” neatbilst Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punktā, it īpaši tā b) un c) apakšpunktā, paredzētajiem nosacījumiem un tātad nepastāv nekāds absolūts reģistrācijas atteikuma pamats;

         un/vai

               —

               atzīt, ka saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 3. punktu vārdiskais apzīmējums “200 PANORAMICZNYCH” ir guvis atšķirtspēju izmantošanas rezultātā (sekundāra atšķirtspēja) un ka līdz ar to nepastāv preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamats, it īpaši nav piemērojams neviens no 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunkta pārkāpums.