title: Lieta C-228/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 13. martā ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AȘ iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedumu lietā T-368/18 ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AȘ/EUIPO – Grupo Bimbo (“ETI Bumbo”)

text:
               2.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 13. martā ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AȘ iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedumu lietā T-368/18 ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AȘ/EUIPO – Grupo Bimbo (“ETI Bumbo”)
      (Lieta C-228/19 P)
      (2019/C 406/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AȘ (pārstāvji: D. Cañadas Arcas, P. Merino Baylos, D. Gómez Sánchez un N. Martínez de las Rivas Malagón, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Grupo Bimbo, SAB de CV

      Ar 2019. gada 24. septembra rīkojumu Tiesa (sestā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AȘ pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-523/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) – ED/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) – ED/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
      (Lieta C-523/19)
      (2019/C 413/23)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ED

         Atbildētāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-450/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Juzgado de lo Social no 3 de Gerona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – WA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 79/7/EEK – Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jomā – 4. panta 1. un 2. punkts – 7. panta 1. punkts – Pabalstu aprēķināšana – Direktīva 2006/54/EK – Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jomā – Valsts tiesību akti, kuros ir paredzētas tiesības uz piemaksu pie pensijas sievietēm, kam ir vismaz divi bioloģiskie vai adoptētie bērni un kas saņem uz iemaksām balstītu pastāvīgas darbnespējas pensiju – Šo tiesību nepiešķiršana vīriešiem, kas atrodas identiskā situācijā – Salīdzināma situācija – Tieša diskriminācija dzimuma dēļ – Atkāpes – Neesamība)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Juzgado de lo Social no 3 de Gerona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – WA/Instituto Nacional de la Seguridad Social
      (Lieta C-450/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 79/7/EEK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jomā - 4. panta 1. un 2. punkts - 7. panta 1. punkts - Pabalstu aprēķināšana - Direktīva 2006/54/EK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jomā - Valsts tiesību akti, kuros ir paredzētas tiesības uz piemaksu pie pensijas sievietēm, kam ir vismaz divi bioloģiskie vai adoptētie bērni un kas saņem uz iemaksām balstītu pastāvīgas darbnespējas pensiju - Šo tiesību nepiešķiršana vīriešiem, kas atrodas identiskā situācijā - Salīdzināma situācija - Tieša diskriminācija dzimuma dēļ - Atkāpes - Neesamība)
      (2020/C 54/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 3 de Gerona

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WA
      Atbildētājs: Instituto Nacional de la Seguridad Social

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos ir interpretējama tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā tiesības uz piemaksu pie pensijas ir paredzētas sievietēm, kam ir vismaz divi bioloģiskie vai adoptētie bērni un kas saņem uz iemaksām balstītu pastāvīgas darbnespējas pensiju saskaņā ar valsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, bet vīriešiem, kuri atrodas identiskā situācijā, nav tiesību uz šādu piemaksu pie pensijas.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta C-625/19 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izsniegts attiecībā uz XD (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 6. panta 1. punkts – Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” – Kritēriji – Eiropas apcietināšanas orderis, ko kriminālvajāšanai izdevusi dalībvalsts prokuratūra)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izsniegts attiecībā uz XD
      (Lieta C-625/19 PPU) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 1. punkts - Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” - Kritēriji - Eiropas apcietināšanas orderis, ko kriminālvajāšanai izdevusi dalībvalsts prokuratūra)
      (2020/C 54/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

      XD

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības, kuras raksturīgas efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā, kas pienākas personai, attiecībā uz kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis kriminālvajāšanas veikšanai, ir izpildītas, ja saskaņā ar izsniegšanas dalībvalsts tiesību aktiem šajā dalībvalstī tiesā tiek pārbaudīti šā ordera izsniegšanas nosacījumi un tostarp tā samērīgums.

         (1)  OV C 382, 11.11.2019.


title: Lieta C-263/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Rechtbank Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nederlands Uitgeversverbond, Groep Algemene Uitgevers/Tom Kabinet Internet BV, Tom Kabinet Holding BV, Tom Kabinet Uitgeverij BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā – Direktīva 2001/29/EK – 3. panta 1. punkts – Tiesības uz izziņošanu sabiedrībai – Publiskošana – 4. pants – Izplatīšanas tiesības – Izsmelšana – Elektroniskās grāmatas – “Lietotu” elektronisko grāmatu virtuālā tirdzniecība)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/5

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Rechtbank Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nederlands Uitgeversverbond, Groep Algemene Uitgevers/Tom Kabinet Internet BV, Tom Kabinet Holding BV, Tom Kabinet Uitgeverij BV
      (Lieta C-263/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā - Direktīva 2001/29/EK - 3. panta 1. punkts - Tiesības uz izziņošanu sabiedrībai - Publiskošana - 4. pants - Izplatīšanas tiesības - Izsmelšana - Elektroniskās grāmatas - “Lietotu” elektronisko grāmatu virtuālā tirdzniecība)
      (2020/C 61/05)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Nederlands Uitgeversverbond, Groep Algemene Uitgevers

         Atbildētājas: Tom Kabinet Internet BV, Tom Kabinet Holding BV, Tom Kabinet Uitgeverij BV

         Rezolutīvā daļa

      Elektroniskās grāmatas nodošana sabiedrībai ar lejupielādi pastāvīgai izmantošanai ietilpst jēdzienā “izziņošana [sabiedrībai]” – konkrētāk – jēdzienā “[autoru] darbu publiskošana tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkta izpratnē.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Tiesas spriedums (2020. gada 4. februāris) lietā E-5/19 Kriminālprocess pret F un G (Direktīva 2003/6/EK – Tirgus manipulācijas – Saskaņošana – Reāli darījumi – Nepareizas un maldinošas norādes – Neatbilstošas vai mākslīgas cenas noteikšana – Likumīgi iemesli – Informācijas izplatīšana) 2020/C 132/07

text:
               23.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/9

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2020. gada 4. februāris)
      lietā E-5/19
      Kriminālprocess pret F un G

            (Direktīva 2003/6/EK – Tirgus manipulācijas – Saskaņošana – Reāli darījumi – Nepareizas un maldinošas norādes – Neatbilstošas vai mākslīgas cenas noteikšana – Likumīgi iemesli – Informācijas izplatīšana)

      (2020/C 132/07)
      Lietā E-5/19 “Kriminālprocess pret F un G” – Borgarting apelācijas tiesas (Borgarting lagmannsrett) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvu 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) – priekšsēdētājs Páll Hreinsson (tiesnesis-referents) un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann2020. gada 4. februārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Darījumi, ko veic, pilnībā pārnesot izdevumus un risku starp neatkarīgām pusēm, un par ko pareizi ziņots tirgum, var sniegt nepareizas vai maldinošas norādes attiecībā uz finanšu instrumentu piedāvājumu, pieprasījumu vai cenu Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta pirmā ievilkuma nozīmē. Novērtējumam par to, vai ir notikušas tirgus manipulācijas saskaņā ar Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta pirmo ievilkumu, ir jābalstās uz objektīviem faktoriem un jāņem vērā darījumu rezultāti un to ietekme. Tomēr, izvērtējot, vai darījums sniedz nepareizas vai maldinošas norādes, patiesa interese pirkt un pārdot attiecīgo vērtspapīru var sekmēt šādu objektīvu faktoru konstatēšanu.

                  2.

                  Tas, ka tiek noteikts, vai cenas līmenis ir “neatbilstošs” vai “mākslīgs”, pamatojoties uz individuāliem priekšnoteikumiem, kādi ir darījumu izpildošajam ieguldītājam, nav saderīgi ar Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro ievilkumu.
                  “Neatbilstošas” vai “mākslīgas” cenas noteikšanu Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otrā ievilkuma nozīmē var konstatēt, pamatojoties uz atsevišķu darījumu. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē un jānosaka, kuras norādes un faktori ir būtiski tās izvērtējumam. Šādi faktori var ietvert salīdzinājumus ar iepriekš paziņotajām cenām un tirdzniecības un tirgus nosacījumu izmaiņas gan attiecībā uz konkrēto tirgu, gan attiecībā uz finanšu instrumentu un tā emitentu.
                  Cena Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otrā ievilkuma nozīmē var tikt noteikta tādā darījumā, kas ietver vērtspapīru, kuru netirgo izsoles mehānisma ietvaros, bet kurš vairāku brokeru sabiedrību tiešu sarunu rezultātā noslēgts starp divām no tām. Iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, vai cena ir tikusi noteikta, ņemot vērā tādus faktorus kā attiecīgā tirgus būtība un veids, tostarp tirgū tirgotā finanšu instrumenta veids un cena, vai tirgum un attiecīgajam finanšu instrumentam ir raksturīga zema likviditāte tirdzniecības brīdī, kā arī jānoskaidro tirgus dalībniekiem pieejamā informācija, tostarp līdzekļi, ar kādiem tiek darīta pieejama informācija par darījumiem.

                  3.

                  Iemesli, kas saistīti ar tirgus situācijas atklāšanu attiecībā uz finanšu instrumenta piedāvājumu, pieprasījumu un cenu, vai ar to saistītās citu ieguldītāju nenoteiktības izmantošana savtīgos nolūkos principā var būt likumīgi motīvi Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otrās daļas nozīmē. Šajā sakarībā jābūt izpildītam priekšnosacījumam, ka tie nedrīkst būt pretrunā direktīvas mērķiem. Tas ir jāizvērtē valsts tiesai, ņemot vērā ieguldītāja rīcību kopumā. Valsts tiesai ir arī jāizvērtē, vai pastāv pieņemtā tirgus prakse attiecībā uz konkrēto tirgu un finanšu instrumentu. Lai ieguldītājs varētu izmantot 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otrajā daļā paredzētos aizsardzības līdzekļus, ir jābūt izpildītam gan likumīga motīva nosacījumam, gan nosacījumam par darījuma atbilstību pieņemtajai tirgus praksei.

                  4.

                  Ar Direktīvas 2003/6/EK 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu nav saderīgi uzskatīt, ka informācija ir izplatīta, ja tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, ieguldītājs ir sniedzis brokerim informāciju par iespējamu darījumu, lai to nodotu vienam vai vairākiem citiem ieguldītājiem tirgū, vai ja brokeris faktiski ir pārsūtījis šādu informāciju.


title: Lieta T-76/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 13. maija spriedums – Pontinova/EUIPO – Ponti & Partners (“pontinova”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “pontinova” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “PONTI” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Konkrētā sabiedrības daļa – Pakalpojumu līdzība – Apzīmējumu līdzība – Visaptverošs sajaukšanas iespējas vērtējums)

text:
               29.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/37

      Vispārējās tiesas 2020. gada 13. maija spriedums – Pontinova/EUIPO – Ponti & Partners (“pontinova”)
      (Lieta T-76/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “pontinova” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “PONTI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Konkrētā sabiedrības daļa - Pakalpojumu līdzība - Apzīmējumu līdzība - Visaptverošs sajaukšanas iespējas vērtējums)
      (2020/C 215/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pontinova AG (Cīrihe, Šveice) (pārstāvis – L. Röh, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ponti & Partners, SLP (Barselona, Spānija) (pārstāvis – R. Guerras Mazón, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 27. novembra lēmumu lietā R 566/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Ponti & Partners un Pontinova.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Pontinova AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 122, 1.4.2019.


title: Lieta C-78/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 18. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija (Valsts pienākumu neizpilde – Pieņemamība – LESD 63. pants – Kapitāla brīva aprite – Ierobežojuma esamība – Pierādīšanas pienākums – Netieša diskriminācija kapitāla izcelsmes dēļ – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. pants – Tiesības uz biedrošanās brīvību – Valsts tiesiskais regulējums par citas dalībvalsts vai trešās valsts izcelsmes finansiālo atbalstu saņemošu biedrību reģistrēšanās, deklarēšanās un publiskošanas pienākumiem, par kuru neizpildi paredzētas sankcijas – Pamattiesību hartas 7. pants – Tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību – Pamattiesību hartas 8. panta 1. punkts – Tiesības uz personas datu aizsardzību – Valsts tiesiskais regulējums par pienākumu izpaust informāciju par personām, kas sniedz finansiālu atbalstu biedrībām, un par šā atbalsta apmēru – Attaisnojums – Primārs vispārējo interešu apsvērums – Biedrību finansējuma pārskatāmība – LESD 65. pants – Sabiedriskā kārtība – Sabiedriskā drošība – Cīņa pret nelikumīgi iegūtu naudas līdzekļu legalizēšanu, terorisma finansēšanu un organizēto noziedzību – Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkts)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/2

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 18. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-78/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Pieņemamība - LESD 63. pants - Kapitāla brīva aprite - Ierobežojuma esamība - Pierādīšanas pienākums - Netieša diskriminācija kapitāla izcelsmes dēļ - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. pants - Tiesības uz biedrošanās brīvību - Valsts tiesiskais regulējums par citas dalībvalsts vai trešās valsts izcelsmes finansiālo atbalstu saņemošu biedrību reģistrēšanās, deklarēšanās un publiskošanas pienākumiem, par kuru neizpildi paredzētas sankcijas - Pamattiesību hartas 7. pants - Tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību - Pamattiesību hartas 8. panta 1. punkts - Tiesības uz personas datu aizsardzību - Valsts tiesiskais regulējums par pienākumu izpaust informāciju par personām, kas sniedz finansiālu atbalstu biedrībām, un par šā atbalsta apmēru - Attaisnojums - Primārs vispārējo interešu apsvērums - Biedrību finansējuma pārskatāmība - LESD 65. pants - Sabiedriskā kārtība - Sabiedriskā drošība - Cīņa pret nelikumīgi iegūtu naudas līdzekļu legalizēšanu, terorisma finansēšanu un organizēto noziedzību - Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkts)
      (2020/C 271/02)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: V. Di Bucci, L. Havas, L. Malferrari un K. Talabér-Ritz, vēlāk V. Di Bucci, L. Havas un L. Malferrari)

         Atbildētāja: Ungārija (pārstāvji: M.Z. Fehér un G. Koós)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Zviedrijas Karaliste (pārstāves: A. Falk, C. Meyer-Seitz un H. Shev)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Ungārija, pieņemdama a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvény (2017. gada Likums Nr. LXXVI par ārvalstu atbalstu saņemošo organizāciju pārskatāmību) normas, kurās paredzēti reģistrēšanās, deklarēšanās un publiskošanas pienākumi dažu kategoriju pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kuras tieši vai netieši saņem ārvalstu atbalstu, kas pārsniedz konkrētu slieksni, un kurās paredzēta iespēja piemērot sankcijas organizācijām, kas neizpilda šos pienākumus, ir ieviesusi diskriminējošus, neattaisnojamus un nevajadzīgus ierobežojumus attiecībā uz ārvalstu izcelsmes ziedojumiem pilsoniskās sabiedrības organizācijām un tādējādi nav izpildījusi LESD 63. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 12. pantā noteiktos pienākumus.

                  2)

                  Ungārija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Zviedrijas Karaliste pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-702/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 18. jūnija spriedums – Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Bolton Cile España, SA (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PRIMART Marek Łukasiewicz” reģistrācijas pieteikums – Agrākā valsts preču zīme “PRIMA” – 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – 76. panta 1. punkts – Eiropas Savienības Vispārējās tiesas veiktās pārbaudes apjoms)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/6

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 18. jūnija spriedums – Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Bolton Cile España, SA

      (Lieta C-702/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PRIMART Marek Łukasiewicz” reģistrācijas pieteikums - Agrākā valsts preču zīme “PRIMA” - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - 76. panta 1. punkts - Eiropas Savienības Vispārējās tiesas veiktās pārbaudes apjoms)
      (2020/C 271/08)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz (pārstāvis: J. Skołuda, radca prawny)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral), Bolton Cile España, SA (pārstāvji: F. Celluprica, F. Fischetti un F. De Bono, avvocati)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt 2018. gada 12. septembra spriedumu Primart/EUIPO – Bolton Cile España (“PRIMART Marek Łukasiewicz”) (T-584/17, nav publicēts, EU:T:2018:530).

                  2)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-378/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 11. jūnija spriedums (Ústavný súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedībā, kuru uzsācis Prezident Slovenskej republiky (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Direktīva 2009/72/EK – 35. panta 4. un 5. punkts – Regulatīvo iestāžu neatkarība – Valsts tiesību akti, ar kuriem tiek nodotas valsts valdības vadītāja pilnvaras iecelt amatā valsts regulatīvās iestādes priekšsēdētāju – Valsts ministru piedalīšanās cenu noteikšanas procedūrās)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/18

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 11. jūnija spriedums (Ústavný súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedībā, kuru uzsācis Prezident Slovenskej republiky

      (Lieta C-378/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Direktīva 2009/72/EK - 35. panta 4. un 5. punkts - Regulatīvo iestāžu neatkarība - Valsts tiesību akti, ar kuriem tiek nodotas valsts valdības vadītāja pilnvaras iecelt amatā valsts regulatīvās iestādes priekšsēdētāju - Valsts ministru piedalīšanās cenu noteikšanas procedūrās)
      (2020/C 271/25)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Ústavný súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prezident Slovenskej republiky

         Piedaloties: Národná rada Slovenskej republiky, Vláda Slovenskej republiky

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 35. panta 4. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem šīs valsts valdības kompetencē ir iecelt amatā un atstādināt no amata valsts regulatīvās iestādes priekšsēdētāju, ja tiek ievērotas visas šajās tiesību normās paredzētās prasības, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 2009/72 35. panta 4. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kuros, lai nodrošinātu sabiedrības interešu aizsardzību, ir paredzēta valsts ministrijas pārstāvju dalība noteiktās procedūrās par cenu noteikšanu valsts regulatīvajā iestādē, ja vien tiek ievērota šīs iestādes lēmumu pieņemšanas neatkarība, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019.


title: Lieta C-229/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. maijā iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – P/“K” EOOD

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. maijā iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – P/“K” EOOD

      (Lieta C-229/20)
      (2020/C 271/35)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: P

         Atbildētāja: “K” EOOD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK (1) 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka papildu pakalpojumu izmaksas, par kurām puses ir vienojušās saistībā ar patēriņa kredītlīgumu, kā, piemēram, maksa par iespēju atlikt un samazināt maksājumu, ir uzskatāmas par daļu no kredīta gada procentu likmes?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā starp komersantu un patērētāju kā kredītņēmēju nepareizi minēta gada procentu likme ir jāuzskata par kredītlīgumā nenorādītu gada procenta likmi un valsts tiesai ir jāpiemēro juridiskās sekas, kas paredzētas valsts tiesību aktos par gada procentu likmes nenorādīšanu patēriņa kredītlīgumā?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 22. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību aktos paredzētā sankcija, saskaņā ar kuru patēriņa kredītlīgums tiek atzīts par spēkā neesošu, kā rezultātā ir jāatmaksā vienīgi piešķirtā kredīta pamatsumma, ir samērīga tad, ja patēriņa kredītlīgumā nav precīzi minēta gada procentu likme?

                  4)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (2) 4. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksājumi par papildu pakalpojumu paketi, kas paredzēti patēriņa kredītlīgumam pievienotā atsevišķi no pamatlīguma noslēgtā papildu līgumā, ir uzskatāmi par daļu no līguma galvenā priekšmeta, un tādējādi tie nevar tikt pakļauti negodīguma novērtējumam?

                  5)

                  Neatkarīgi no tā, kāda ir atbilde uz trešo jautājumu – vai Direktīvas 93/13/EEK 3. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar Direktīvas pielikuma 1. punkta o) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikums patēriņa kredītlīgumam pievienotā līgumā par papildu pakalpojumiem ir negodīgs, ja patērētājam tajā tiek nodrošināta nekonkretizēta iespēja atlikt un pārplānot savus maksājumus, par ko viņam jāmaksā atlīdzība arī tad, ja viņš šo iespēju neizmanto?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-236/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna (Itālija) – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna (Itālija) – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      (Lieta C-236/20)
      (2020/C 271/36)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PG

         Atbildētāji: Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20., 21., 31., 33. un 34. panti, Direktīvas Nr. 1999/70/EK (1) par [..] darbu uz noteiktu laiku (2. un 4. klauzula), Nr. 1997/81/EK (2) par [..] nepilna darba laika darbu (4. klauzula), Nr. 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (7. pants), Nr. 2000/78/EK (3) (1. pants, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts) jautājumā ar vienlīdzīgu attieksmi pret nodarbinātību un profesiju, nepieļauj tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, kāds ir Itālijas likums 374/91 un [vēlākie grozījumi] un dekrētlikums 92/2016, kā tas konstanti tiek interpretēts judikatūrā, atbilstoši kurai miertieneši, kas ir goda tiesneši, papildus tam, ka tie nav pielīdzināmi amatā patstāvīgi iecelto tiesnešu ekonomiskajam, labklājības un sociālās drošības režīmam, ir pilnībā izslēgti no jebkāda veida labklājības un sociālās drošības aizsardzības, kas tiek garantēta valsts darbiniekam.

                  2)

                  Vai Kopienas principi tiesu varas autonomijas un neatkarības jomā un it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants nepieļauj tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, kāds ir spēkā Itālijā un atbilstoši kuram miertiesneši, kas ir goda tiesneši, papildus tam, ka tie nav pielīdzināmi amatā pastāvīgi iecelto tiesnešu ekonomiskajam, labklājības un sociālās drošības režīmam, ir pilnībā izslēgti no jebkāda veida labklājības un sociālās drošības aizsardzības, kas tiek garantēta valsts darbiniekam.

                  3)

                  Vai UNICE, CEEP un EAK 1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir pievienots pielikumā Direktīvai 1999/70/EK, 5. klauzula nepieļauj tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, kāds ir spēkā Itālijā un saskaņā ar kuru miertiesnešu iecelšanu par goda tiesnešiem uz noteiktu laiku, kas sākotnēji bija 8 gadi (četri plus četri), var sistemātiski pagarināt vēl par 4 gadiem, alternatīvi to pārvēršanai attiecībās uz nenoteiktu laiku neparedzot nekādas efektīvas un preventīvas sankcijas.

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu – Pielikums: Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu (OV 1998, L 14, 9. lpp.).

         (3)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-260/20 P: Apelācija sūdzība, ko 2020. gada 11. jūnijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedumu lietā T-383/17 Hansol Paper/Komisija

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/30

      Apelācija sūdzība, ko 2020. gada 11. jūnijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedumu lietā T-383/17 Hansol Paper/Komisija
      (Lieta C-260/20 P)
      (2020/C 271/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland un A. Demeneix)

         Pārējās lietas dalībnieces: Hansol Paper Co. Ltd, European Thermal Paper Association (ETPA)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu, noraidīt pirmajā instancē celto prasību un piespriest Hansol Paper Co. Ltd atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

            vai, pakārtoti,

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējā tiesā jaunai izskatīšanai un atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa ir atcēlusi Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/763 (2017. gada 2. maijs), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrēta Korejas Republikas izcelsmes vieglā termopapīra importam (1), ciktāl tā attiecas uz Hansol Paper Co. Ltd.
      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai Komisija izvirza trīs apelācijas sūdzības pamatus.
      Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa esot:

                  —

                  sagrozījusi pierādījumus un nepareizi interpretējusi tiesisko regulējumu, kas piemērojams datiem, uz kuriem Komisijai ir tiesīga balstīties, lai noteiktu eksporta cenu saskaņā ar pamatregulas (2) 2. panta 9. punktu;

                  —

                  nepareizi interpretējusi pamatregulas 2. panta 1. un 3. punktu saistībā ar normālās vērtības noteikšanu gadījumā, ja nav pārdevumu pašmāju tirgū, un

                  —

                  nepareizi interpretējusi pamatregulas 3. pantu, nosakot samazinājuma starpību gadījumā, ja eksports uz Savienību tiek veikts, izmantojot saistītos uzņēmumus.

         (1)  OV 2017, L 114, 3. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 21. lpp.).


title: Lieta T-511/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – XH/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – 2017. gada amatā paaugstināšana – Lēmums par nepaaugstināšanu amatā – Prasības pieteikuma pamata skaidrība un precizitāte – Savstarpējas atbilstības noteikums – Galīgo aktu apstrīdēšana – Pieņemamība – Civildienesta noteikumu 45. pants – Pārbaudes laika starpziņojums – Pārbaudes laika nobeiguma ziņojums – Novērtējuma ziņojums – Salīdzinošā nopelnu izvērtējumā vērā ņemtie elementi – Procedūras likumība – Atbildība – Morālais kaitējums)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/33

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – XH/Komisija
      (Lieta T-511/18) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2017. gada amatā paaugstināšana - Lēmums par nepaaugstināšanu amatā - Prasības pieteikuma pamata skaidrība un precizitāte - Savstarpējas atbilstības noteikums - Galīgo aktu apstrīdēšana - Pieņemamība - Civildienesta noteikumu 45. pants - Pārbaudes laika starpziņojums - Pārbaudes laika nobeiguma ziņojums - Novērtējuma ziņojums - Salīdzinošā nopelnu izvērtējumā vērā ņemtie elementi - Procedūras likumība - Atbildība - Morālais kaitējums)
      (2020/C 271/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: XH (pārstāvis: E. Auleytner, avocate)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Radu Bouyon un L. Vernier)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt 2017. gada 13. novembra apkārtrakstā Administratīvā informācija Nr. 25-2017 publicēto lēmumu neiekļaut prasītājas uzvārdu to ierēdņu sarakstā, kas ir paaugstināti amatā 2017. gada amatā paaugstināšanas procedūrā, un atcelt 2018. gada 7. jūnija Lēmumu R/96/18, ar ko noraidīta prasītājas 2018. gada 10. februāra sūdzība, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas esot radīts ar šiem lēmumiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt lēmumu par XH nepaaugstināšanu AD 6 pakāpē 2017. gada amatā paaugstināšanas procedūrā, kas izriet no 2017. gada 13. novembra apkārtrakstā Administratīvā informācija Nr. 25-2017 publicētā to ierēdņu saraksta, kuri ir paaugstināti amatā.

                  2)

                  Eiropas Komisija izmaksā XH summu 2 000 EUR apmērā kā atlīdzību par viņai nodarīto morālo kaitējumu.

                  3)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta T-737/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Siberia Oriental/CPVO (“Siberia”) (Augu šķirnes – Pieteikums par Kopienas augu šķirņu aizsardzības attiecībā uz augu šķirni “Siberia”, kura pieder Lilium L. sugai, beigu datuma grozīšanu – Apelācija CPVO Apelācijas padomē – Nepieņemamība – Pienākums norādīt pamatojumu – Regulas (EK) Nr. 2100/94 75. pants – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Regulas Nr. 2100/94 67. panta 1. punkts un 87. pants – Acīmredzamu kļūdu labošana – Regulas (EK) Nr. 874/2009 53. panta 4. punkts)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/34

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Siberia Oriental/CPVO (“Siberia”)
      (Lieta T-737/18) (1)

      (Augu šķirnes - Pieteikums par Kopienas augu šķirņu aizsardzības attiecībā uz augu šķirni “Siberia”, kura pieder Lilium L. sugai, beigu datuma grozīšanu - Apelācija CPVO Apelācijas padomē - Nepieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EK) Nr. 2100/94 75. pants - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Regulas Nr. 2100/94 67. panta 1. punkts un 87. pants - Acīmredzamu kļūdu labošana - Regulas (EK) Nr. 874/2009 53. panta 4. punkts)
      (2020/C 271/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Siberia Oriental BV (’t Zand, Nīderlande) (pārstāvis: T. Overdijk, advokāts)

         Atbildētājs: Kopienas Augu šķirņu birojs (pārstāvji: M. Ekvad, F. Mattina un O. Lamberti)

         Priekšmets

      Prasība par CPVO Apelācijas padomes 2018. gada 15. oktobra lēmumu lietā A 009/2017 attiecībā uz pieteikumu par Kopienas augu šķirņu aizsardzības attiecībā uz augu šķirni “Siberia”, kura pieder Lilium L. sugai, beigu datuma grozīšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Siberia Oriental BV sedz savus, kā arī atlīdzina Kopienas Augu šķirņu biroja (CPVO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 54, 11.2.2019.


title: Lieta T-406/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūlijā – Landesbank Baden-Württemberg/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/52

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūlijā – Landesbank Baden-Württemberg/VNV
      (Lieta T-406/20)
      (2020/C 271/64)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Landesbank Baden-Württemberg (Štutgarte, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Helle, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2020. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā I un II pielikumu, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz vienpadsmit pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-405/20 DZ Hyp/VNV izvirzītajiem prasības pamatiem.


title: Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) 2020. gada 27. marta lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Norvēģijas valdība pret Anniken Jenny Lindberg (Lieta E-3/20) 2020/C 275/02

text:
               20.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 275/2

      Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) 2020. gada 27. marta lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Norvēģijas valdība pret Anniken Jenny Lindberg

      (Lieta E-3/20)
      (2020/C 275/02)

         Norges Høyesterett (Norvēģijas Augstākā tiesa) 2020. gada 27. marta vēstulē, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2020. gada 14. aprīlī, lūdza Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Norvēģijas valdība pret Anniken Jenny Lindberg par šādiem jautājumiem.
      Profesionālo kvalifikāciju direktīvas 21. pants

         1.
         Vai Profesionālo kvalifikāciju direktīvas 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmēja valsts ikvienā gadījumā var pieprasīt pretendentam iesniegt gan atbilstošus “kvalifikāciju apliecinošos dokumentus”, kuri minēti direktīvas V pielikuma 5.3.2. punkta 2. ailē, gan noteiktus “sertifikātus”, ko izcelsmes valsts attiecībā uz konkrēto profesiju var būt iekļāvusi 4. ailē, vai arī jēdziens “attiecīgā gadījumā” ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmējai valstij ir jānosaka, vai konkrētajā gadījumā ir jāpieprasa noteiktie sertifikāti?
         Ja jēdziens “attiecīgā gadījumā” ir jāsaprot tādējādi, ka uzņēmējai valstij ir jānosaka, vai konkrētajā gadījumā ir jāpieprasa noteiktie sertifikāti:

         2.

            Kāds ir juridiskais novērtējums un kādi faktori ir juridiski nozīmīgi, lai noteiktu, vai ir jāpieprasa uzskaitītie sertifikāti?

         3.

            Vai ir kāda nozīme tam, ka kvalifikāciju apliecinošais dokuments ir vienīgais tādas apmācības dokumentārs pierādījums, kas uzskatāma par atbilstošu direktīvas 34. panta 2. punktā noteiktajiem minimālajiem kritērijiem, un ka sertifikāts, kuru nevar uzrādīt, attiecas uz pēcdiploma praksi?

      EEZ līguma galvenajā daļā paredzētās tiesības

         1.
         Vai uzņēmējai valstij ir pienākums izskatīt atzīšanas pieteikumu saskaņā ar EEZ līguma 28. un 31. pantu, ja pretendents, kas dalībvalstī pabeidzis apmācību profesijā, uz kuru attiecas saskaņotas minimālās apmācības prasības, neatbilst Profesionālās kvalifikācijas direktīvas 21. vai 10. pantā minētajiem atzīšanas kritērijiem?
         Ja ir jāizskata:

         2.

            Kāds ir juridiskais novērtējums un kādi faktori ir juridiski nozīmīgi, lai noteiktu, vai šāds pieteikuma iesniedzējs var iegūt papildu tiesības saskaņā ar EEZ līguma 28. vai 31. pantu?

         3.

            Cik svarīgi ir tas, ka pretendentam nav tāda pēcdiploma prakses sertifikāta, ko izcelsmes valsts ir iekļāvusi Profesionālo kvalifikāciju direktīvas V pielikuma 5.3.2. punkta 4. ailē, ja uzņēmēja valsts pretendentiem, kuri ir apmācīti attiecīgajā uzņēmējā valstī, nepieprasa pēcdiploma praksi un ja pretendenta pabeigtā apmācība tiek uzskatīta par līdzvērtīgu uzņemošajā valstī piedāvātajai apmācībai?

         4.

            Vai var prasīt piešķirt pretendentam visas tiesības uzņēmējā valstī, ja kvalifikāciju apliecinošais dokuments, kuru pretendents var uzrādīt, nedod pretendentam atbilstošas profesionālās tiesības izcelsmes valstī?


title: Lieta C-787/18: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 26. novembra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteverket/Sögård Fastigheter AB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēta pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitījumu korekcija, ko veic nodokļa maksātājs, kurš nav tas, kas sākotnēji ir veicis atskaitījumu – Fakts, ka sabiedrība privātpersonām pārdod nekustamo īpašumu, kuru minētā sabiedrība, kā arī iepriekšējā īpašniece sabiedrība ir izīrējusi – PVN piemērošanas izbeigšanās, nekustamo īpašumu pārdodot privātpersonām)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/3

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 26. novembra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteverket/Sögård Fastigheter AB

      (Lieta C-787/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēta pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitījumu korekcija, ko veic nodokļa maksātājs, kurš nav tas, kas sākotnēji ir veicis atskaitījumu - Fakts, ka sabiedrība privātpersonām pārdod nekustamo īpašumu, kuru minētā sabiedrība, kā arī iepriekšējā īpašniece sabiedrība ir izīrējusi - PVN piemērošanas izbeigšanās, nekustamo īpašumu pārdodot privātpersonām)
      (2021/C 35/03)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Högsta förvaltningsdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Skatteverket

         Atbildētāja: Sögård Fastigheter AB

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj valsts tiesību aktus, kuros, saskaņā ar šīs direktīvas 188. panta 2. punktu paredzot, ka nekustamā īpašuma pārdevējam nav jāveic iepriekš veiktā pievienotās vērtības nodokļa atskaitījuma koriģēšana, ja pircējs šo īpašumu izmantos tikai darījumiem, kas dod tiesības uz atskaitījumu, ir arī noteikts, ka pircējam ir jāveic šī atskaitījuma koriģēšana attiecībā uz atlikušo koriģēšanas laikposmu, ja tas savukārt atsavina attiecīgo nekustamo īpašumu trešai personai, kura to neizmantos šādiem darījumiem.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta C-815/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 1. decembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 96/71/EK – 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. punkts – Darba ņēmēju norīkošana darbā pakalpojumu sniegšanas jomā – Starptautiskā kravas autotransporta vadītāji – Piemērošanas joma – Jēdziens “darbā norīkots darba ņēmējs” – Kabotāžas pārvadājumi – 3. panta 1., 3. un 8. punkts – LESD 56. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Par vispārēji piemērojamiem pasludināti kolektīvi līgumi)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/3

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 1. decembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

      (Lieta C-815/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 96/71/EK - 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. punkts - Darba ņēmēju norīkošana darbā pakalpojumu sniegšanas jomā - Starptautiskā kravas autotransporta vadītāji - Piemērošanas joma - Jēdziens “darbā norīkots darba ņēmējs” - Kabotāžas pārvadājumi - 3. panta 1., 3. un 8. punkts - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Par vispārēji piemērojamiem pasludināti kolektīvi līgumi)
      (2021/C 35/04)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Atbildētājas Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā ir interpretējama tādējādi, ka tā ir piemērojama starptautisko pakalpojumu sniegšanai autotransporta jomā.

                  2)

                  Direktīvas 96/71 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējs, kurš kā transportlīdzekļu vadītājs strādā starptautisko kravu pārvadājumu jomā, saskaņā ar fraktēšanas līgumu, kas ir noslēgts starp vienā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu, kurā viņš strādā, un uzņēmumu, kurš atrodas citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā viņš parasti strādā, šo tiesību normu izpratnē ir uzskatāms par kādā dalībvalstī darbā norīkotu darba ņēmēju, ja viņa darba izpilde aplūkotā ierobežota laika posmā atspoguļo pietiekamu saikni ar šo teritoriju. Šādas saiknes esamība tiek noteikta, visaptveroši novērtējot tādus faktorus kā konkrētā darba ņēmēja veikto darbību minētajā teritorijā veids, šī darba ņēmēja veikto darbību saiknes intensitāte ar ikkatru dalībvalsti, kurā viņš veic savu darbu, kā arī – kāds ir minēto darbību īpatsvars visā pārvadājumu pakalpojumu kopumā.
                  Tas, ka starptautisko autopārvadājumu transportlīdzekļa vadītājs, kuru vienā dalībvalstī reģistrēts uzņēmums ir nodevis citā dalībvalstī reģistrēta uzņēmuma rīcībā, saņem saviem uzdevumiem atbilstīgas norādes, to izpildi sāk vai beidz šī otrā uzņēmuma galvenās mītnes vietā, pats par sevi vien nav pietiekami, lai uzskatītu, ka šis vadītājs ir norīkots darbā šīs otrās dalībvalsts teritorijā Direktīvas 96/71 izpratnē, ja minētā transportlīdzekļa vadītāja darba izpilde neatspoguļo pietiekamu saikni ar šo teritoriju.

                  3)

                  Direktīvas 96/71 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saiknes esamībai tādu uzņēmumu grupas ietvaros, kuri ir līguma par darba ņēmēju norīkošanu darbā puses, nav nozīmes vērtējumā par darba ņēmēju norīkošanas darbā esamību.

                  4)

                  Direktīvas 96/71 1. panta 1. un 3. punkts un 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējs, kurš kā transportlīdzekļa vadītājs veic kravu pārvadājumus un kurš fraktēšanas līguma, kas ir noslēgts starp dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu, kurā viņš strādā, un citā dalībvalstī esošu uzņēmumu, ietvaros veic kabotāžas pārvadājumus dalībvalsts teritorijā, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņš parasti strādā, principā ir jāuzskata par norīkotu darbā tās dalībvalsts teritorijā, kurā tiek veikti šie pārvadājumi. Kabotāžas pārvadājumu ilgumam nav nozīmes vērtējumā par šāda norīkojuma darbā esamību, un tas neietekmē šīs direktīvas 3. panta 3. punkta iespējamo piemērojamību.

                  5)

                  Direktīvas 96/71 3. panta 1. un 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jautājums par to, vai kolektīvs līgums ir bijis pasludināts par vispārēji piemērojamu, ir jāvērtē, atsaucoties uz piemērojamām valsts tiesībām. Šajās tiesību normās minētajam jēdzienam atbilst tāds kolektīvais darba līgums, kurš nav ticis pasludināts par vispārēji piemērojamu –, taču kura ievērošana ir priekšnosacījums uzņēmumiem, kuriem tas ir piemērojams, lai tie tiktu atbrīvoti no cita kolektīvā darba līguma piemērošanas, kas savukārt ir pasludināts par vispārēji piemērojamu, – un kura noteikumi būtībā ir identiski pēdējā minētā kolektīvā darba līguma noteikumiem.

         (1)  OV C 122, 1.4.2019.


title: Lieta C-823/18 P: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums – Eiropas Komisija/GEA Group AG (Apelācija – Aizliegtas vienošanās – Eiropas siltuma stabilizatoru uz alvas, epoksidētas sojas pupu eļļas un esteru bāzes tirgi – Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar sensitīvu komercinformāciju – Ierobežojuma 10 % apmērā no apgrozījuma piemērošana vienai no uzņēmumu veidojošajām vienībām – Tā lēmuma atcelšana, ar ko groza sākotnējā lēmumā, ar kuru konstatēts pārkāpums, noteikto naudas sodu – Naudas sodi – Jēdziens “uzņēmums” – Solidāra atbildība par naudas soda samaksu – Vienlīdzīgas attieksmes princips – Naudas soda samaksas datums grozījumu gadījumā)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/5

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums – Eiropas Komisija/GEA Group AG

      (Lieta C-823/18 P) (1)

      (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Eiropas siltuma stabilizatoru uz alvas, epoksidētas sojas pupu eļļas un esteru bāzes tirgi - Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar sensitīvu komercinformāciju - Ierobežojuma 10 % apmērā no apgrozījuma piemērošana vienai no uzņēmumu veidojošajām vienībām - Tā lēmuma atcelšana, ar ko groza sākotnējā lēmumā, ar kuru konstatēts pārkāpums, noteikto naudas sodu - Naudas sodi - Jēdziens “uzņēmums” - Solidāra atbildība par naudas soda samaksu - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Naudas soda samaksas datums grozījumu gadījumā)
      (2021/C 35/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Christoforou, P. Rossi un V. Bottka, vēlāk – P. Rossi un V. Bottka)

         Otrs lietas dalībniece: GEA Group AG (pārstāvji: C. Wagner un I. du Mont, Rechtsanwälte)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 18. oktobra spriedumu GEA Group/Komisija (T-640/16, EU:T:2018:700).

                  2)

                  Nodot lietu T-640/16 atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta C-44/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Repsol Petróleo, SA/Administración General del Estado (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2003/96/EK – Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai – 21. panta 3. punkts – Nodokļa iekasējamības gadījuma neesamība – Energoproduktu patēriņš tā uzņēmuma robežās, kas tos ražo, kurš notiek gala energoproduktu ražošanai un kura laikā neizbēgami tiek iegūti arī produkti, kas nav energoprodukti)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/5

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Repsol Petróleo, SA/Administración General del Estado

      (Lieta C-44/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/96/EK - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - 21. panta 3. punkts - Nodokļa iekasējamības gadījuma neesamība - Energoproduktu patēriņš tā uzņēmuma robežās, kas tos ražo, kurš notiek gala energoproduktu ražošanai un kura laikā neizbēgami tiek iegūti arī produkti, kas nav energoprodukti)
      (2021/C 35/06)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Repsol Petróleo, SA

         Atbildētāja: Administración General del Estado

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 21. panta 3. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja uzņēmums, kas ražo energoproduktus, kurus ir paredzēts izmantot par motordegvielu vai kurināmo, patērē energoproduktus, ko tas pats ir saražojis, un ja šajā procesā tas neizbēgami iegūst arī produktus, kas nav energoprodukti, bet kam ir ekonomiska vērtība, uz patēriņa daļu, kura izraisa šādu produktu, kas nav energoprodukti, iegūšanu, neattiecas šajā tiesību normā paredzētais izņēmums no nodokļa iekasējamības par energoproduktiem.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta C-49/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Elektroniskie sakari – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem – Direktīva 2002/22/EK – Tīkli un pakalpojumi – 13. pants – Universālā pakalpojuma saistību finansēšana – Sadales mehānisms – Pārskatāmības, mazākā iespējamā tirgus izkropļojuma, nediskriminācijas un samērīguma principi)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/6

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
      (Lieta C-49/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Elektroniskie sakari - Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem - Direktīva 2002/22/EK - Tīkli un pakalpojumi - 13. pants - Universālā pakalpojuma saistību finansēšana - Sadales mehānisms - Pārskatāmības, mazākā iespējamā tirgus izkropļojuma, nediskriminācijas un samērīguma principi)
      (2021/C 35/07)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji L. Nicolae un P. Costa de Oliveira, kā arī G. Braga da Cruz, vēlāk – L. Nicolae un G. Braga da Cruz)

         Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes, kā arī P. Barros da Costa un J. Marques, pārstāvji, kuriem palīdz D. Silva Morais, advogado)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus

         (1)  OV C 112, 25.3.2019.


title: Lieta C-62/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Tribunalul Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 56. pants – Piemērojamība – Pilnībā iekšēja situācija – Direktīva 2000/31/EK – 2. panta a) punkts – Jēdziens “informācijas sabiedrības pakalpojumi” – 3. panta 2. un 4. punkts – 4. pants – Piemērojamība – Direktīva 2006/123/EK – Pakalpojumi – III nodaļa (Pakalpojumu sniedzēju brīvība veikt uzņēmējdarbību) un IV nodaļa (Pakalpojumu brīva aprite) – Piemērojamība – 9. un 10. pants – Direktīva (ES) 2015/1535 – 1. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkts – Jēdziens “noteikumi par pakalpojumiem” – Jēdziens “tehniskie noteikumi” – 5. panta 1. punkts – Iepriekšēja nepaziņošana – Iespējamība atsaukties – Personu, kas vēlas pārvietoties pilsētā, un licencētu taksometru vadītāju savienošana ar viedtālruņa lietotnes palīdzību – Kvalifikācija – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šai darbībai tiek piemērota iepriekšējas atļaujas sistēma)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Tribunalul Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti

      (Lieta C-62/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 56. pants - Piemērojamība - Pilnībā iekšēja situācija - Direktīva 2000/31/EK - 2. panta a) punkts - Jēdziens “informācijas sabiedrības pakalpojumi” - 3. panta 2. un 4. punkts - 4. pants - Piemērojamība - Direktīva 2006/123/EK - Pakalpojumi - III nodaļa (Pakalpojumu sniedzēju brīvība veikt uzņēmējdarbību) un IV nodaļa (Pakalpojumu brīva aprite) - Piemērojamība - 9. un 10. pants - Direktīva (ES) 2015/1535 - 1. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkts - Jēdziens “noteikumi par pakalpojumiem” - Jēdziens “tehniskie noteikumi” - 5. panta 1. punkts - Iepriekšēja nepaziņošana - Iespējamība atsaukties - Personu, kas vēlas pārvietoties pilsētā, un licencētu taksometru vadītāju savienošana ar viedtālruņa lietotnes palīdzību - Kvalifikācija - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šai darbībai tiek piemērota iepriekšējas atļaujas sistēma)
      (2021/C 35/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Star Taxi App SRL

         Atbildētāji: Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti

         Piedaloties: IB, Camera Naţională a Taximetriştilor din România, D’Artex Star SRL, Auto Cobălcescu SRL, Cristaxi Service SRL

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 2. panta a) punkts, kurā ir atsauce uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā, 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par “informācijas sabiedrības pakalpojumu” šo tiesību normu izpratnē ir atzīstams starpniecības pakalpojums, kas ietver personu, kuras vēlas pārvietoties pilsētā, un licencētu taksometru vadītāju savienošanu par atlīdzību, izmantojot viedtālruņa lietotni, un par ko minētā pakalpojuma sniedzējs ir noslēdzis pakalpojumu līgumus ar taksometru vadītājiem, par to saņemot ikmēneša abonentmaksu, taču tas tiem nepārsūta pasūtījumus, nenosaka brauciena maksu, nedz arī nodrošina tās iekasēšanu, jo samaksu personas veic tieši vadītājam, un arī nekontrolē automašīnu kvalitāti un to vadītāju izturēšanos.

                  2)

                  Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par “tehniskiem noteikumiem” šīs tiesību normas izpratnē nav jāuzskata vietējās iestādes tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko starpniecības pakalpojumam – kura mērķis ir ar viedtālruņa lietotnes palīdzību par atlīdzību savienot personas, kas vēlas pārvietoties pilsētā, un licencētus taksometru vadītājus, un kurš ietilpst “informācijas sabiedrības pakalpojuma” jēdzienā Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē – tiek izvirzīts nosacījums par iepriekšējas atļaujas saņemšanu, kas jau ir piemērojama citiem taksometru rezervācijas pakalpojumiem.

                  3)

                  LESD 56. pants, Direktīvas 2000/31 3. panta 2. un 4. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nav piemērojami lietā, kurā visi atbilstošie apstākļi ir saistīti tikai ar vienas dalībvalsts teritoriju.
                  Direktīvas 2000/31 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams dalībvalsts tiesiskajam regulējumam, atbilstoši kuram tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko starpniecības pakalpojumam – kura mērķis ir ar viedtālruņa lietotnes palīdzību par atlīdzību savienot personas, kas vēlas pārvietoties pilsētā, un licencētus taksometru vadītājus, un kurš ietilpst “informācijas sabiedrības pakalpojuma” jēdzienā Direktīvas 2000/31 2. panta a) punkta, kurā ir atsauce uz Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu, izpratnē – tiek izvirzīts nosacījums par iepriekšējas atļaujas saņemšanu, kas jau ir piemērojama citiem taksometru rezervācijas pakalpojumiem.
                  Direktīvas 2006/123 9. un 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko tāda starpniecības pakalpojuma sniegšanai, kura mērķis, izmantojot viedtālruņa lietotni, ir par atlīdzību savienot personas, kas vēlas pārvietoties pilsētā, un licencētus taksometru vadītājus, ir jāsaņem iepriekšēja atļauja darbības veikšanai, ja šīs atļaujas saņemšanas nosacījumi neatbilst šo pantu prasībām, jo šie nosacījumi izvirza attiecīgajam pakalpojumam neatbilstošas tehniskās prasības, – bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Apvienotās lietas C-225/19un C-226/19: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 24. novembra spriedums (Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Kopienas Vīzu kodekss – Regula (EK) Nr. 810/2009 – 32. panta 1. – 3. punkts – Lēmums par vīzas atteikumu – VI pielikums – Standartveidlapa – Pamatojums – Apdraudējums sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai vai sabiedrības veselībai, vai vienas vai vairāku dalībvalstu starptautiskajām attiecībām – 22. pants – Iepriekšējas apspriešanās ar citu dalībvalstu centrālajām iestādēm procedūra – Iebildumi pret vīzas izsniegšanu – Prasība, kas celta par lēmumu par vīzas atteikumu – Pārbaudes tiesā apjoms – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/10

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 24. novembra spriedums (Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken

      (Apvienotās lietas C-225/19un C-226/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Kopienas Vīzu kodekss - Regula (EK) Nr. 810/2009 - 32. panta 1. – 3. punkts - Lēmums par vīzas atteikumu - VI pielikums - Standartveidlapa - Pamatojums - Apdraudējums sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai vai sabiedrības veselībai, vai vienas vai vairāku dalībvalstu starptautiskajām attiecībām - 22. pants - Iepriekšējas apspriešanās ar citu dalībvalstu centrālajām iestādēm procedūra - Iebildumi pret vīzas izsniegšanu - Prasība, kas celta par lēmumu par vīzas atteikumu - Pārbaudes tiesā apjoms - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)
      (2021/C 35/11)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)

         Atbildētājs: Minister van Buitenlandse Zaken

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 610/2013 (2013. gada 26. jūnijs), 32. panta 2. un 3. punkts, lasot tos kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, pirmkārt, ka ar tiem dalībvalstij, kas ir pieņēmusi galīgo lēmumu par atteikumu izsniegt vīzu, pamatojoties uz Regulas Nr. 810/2009, kas grozīta ar Regulu Nr. 610/2013, 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktu, tā iemesla dēļ, ka cita dalībvalsts ir izteikusi iebildumus pret vīzas izsniegšanu, ir noteikts pienākums šajā lēmumā norādīt tās dalībvalsts identitāti, kura ir izteikusi šos iebildumus, konkrētu uz šiem iebildumiem balstītu atteikuma pamatu, attiecīgā gadījumā norādot arī minēto iebildumu iemeslu būtību, kā arī iestādi, kurā vīzas pieteikuma iesniedzējs var vērsties, lai noskaidrotu šajā citā dalībvalstī pieejamos tiesību aizsardzības līdzekļus, un, otrkārt, ka gadījumā, ja ir celta prasība par šo pašu lēmumu, pamatojoties uz Regulas Nr. 810/2009, kas grozīta ar Regulu Nr. 610/2013, 32. panta 3. punktu, tās dalībvalsts tiesas, kura ir pieņēmusi šo pēdējo minēto lēmumu, nevar pārbaudīt citas dalībvalsts izteiktu iebildumu pret vīzas izsniegšanu tiesiskumu pēc būtības.

         (1)  OV C 187, 3.6.2019.


title: Lieta C-269/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banca B. SA/A.A.A. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Direktīva 93/13/EEK – Noteikuma negodīgā rakstura konstatācijas sekas – Negodīga noteikuma aizstāšana – Mainīgās procentu likmes aprēķināšanas kārtība – Pieļaujamība – Aicinājums pusēm veikt sarunas)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/10

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banca B. SA/A.A.A.
      (Lieta C-269/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Direktīva 93/13/EEK - Noteikuma negodīgā rakstura konstatācijas sekas - Negodīga noteikuma aizstāšana - Mainīgās procentu likmes aprēķināšanas kārtība - Pieļaujamība - Aicinājums pusēm veikt sarunas)
      (2021/C 35/12)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Banca B. SA

         Atbildētājs: A.A.A.

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc to noteikumu negodīguma konstatēšanas, ar kuriem ir paredzēts mainīgās procentu likmes noteikšanas mehānisms tādā aizdevuma līgumā kā pamatlietā aplūkotais – ja šis līgums nevar turpināt pastāvēt pēc attiecīgo negodīgo noteikumu svītrošanas, ja minētā līguma atcelšana radītu īpaši nelabvēlīgas sekas patērētājam un ja dalībvalsts tiesībās nav nevienas dispozitīvas tiesību normas, – valsts tiesai, ņemot vērā visas savas iekšējās tiesības, ir jāveic visi pasākumi, kas ir nepieciešami, lai aizsargātu patērētāju no īpaši nelabvēlīgām sekām, kuras varētu radīt minētā aizdevuma līguma atcelšana. Tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie nekas neliedz valsts tiesai tostarp aicināt puses veikt sarunas, lai paredzētu procentu likmes aprēķināšanas kārtību, ar nosacījumu, ka tā nosaka šo sarunu ietvarus un ka to mērķis ir starp līguma pušu tiesībām un pienākumiem izveidot reālu līdzsvaru, it īpaši, ņemot vērā Direktīvas 93/13 pamatā esošo patērētāju aizsardzības mērķi.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019.


title: Lieta C-302/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Istituto nazionale della previdenza sociale/WS (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2011/98/ES – Vienoto atļauju saņēmušo trešo valstu valstspiederīgo darba ņēmēju tiesības – 12. pants – Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi – Sociālais nodrošinājums – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nolūkā noteikt tiesības uz ģimenes pabalstu netiek iekļauti tie trešo valstu valstspiederīgo ģimenes locekļi, kuri neuzturas šīs dalībvalsts teritorijā)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/11

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Istituto nazionale della previdenza sociale/WS
      (Lieta C-302/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2011/98/ES - Vienoto atļauju saņēmušo trešo valstu valstspiederīgo darba ņēmēju tiesības - 12. pants - Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi - Sociālais nodrošinājums - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nolūkā noteikt tiesības uz ģimenes pabalstu netiek iekļauti tie trešo valstu valstspiederīgo ģimenes locekļi, kuri neuzturas šīs dalībvalsts teritorijā)
      (2021/C 35/13)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Atbildētājs: WS

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/98/ES (2011. gada 13. decembris) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi, 12. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz sociālā nodrošinājuma pabalstu, netiek ņemti vērā tie vienotās atļaujas turētāja ģimenes locekļi šīs direktīvas 2. panta c) punkta izpratnē, kuri dzīvo nevis šīs dalībvalsts teritorijā, bet kādā trešā valstī, lai gan šīs dalībvalsts valstspiederīgo ģimenes locekļi, kuri dzīvo kādā trešā valstī, tiek ņemti vērā.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-303/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2003/109/EK – Tādu trešo valstu valstspiederīgo statuss, kuri ir pastāvīgie iedzīvotāji – 11. pants – Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi – Sociālais nodrošinājums – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz ģimenes pabalstu, netiek iekļauti pastāvīgā iedzīvotāja ģimenes locekļi, kas neuzturas šīs dalībvalsts teritorijā)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/12

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR
      (Lieta C-303/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/109/EK - Tādu trešo valstu valstspiederīgo statuss, kuri ir pastāvīgie iedzīvotāji - 11. pants - Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi - Sociālais nodrošinājums - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz ģimenes pabalstu, netiek iekļauti pastāvīgā iedzīvotāja ģimenes locekļi, kas neuzturas šīs dalībvalsts teritorijā)
      (2021/C 35/14)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Atbildētājs: VR

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, 11. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz sociālā nodrošinājuma pabalstu, netiek ņemti vērā tie pastāvīgā iedzīvotāja – šīs direktīvas 2. panta b) punkta izpratnē – ģimenes locekļi, kuri dzīvo nevis šīs dalībvalsts teritorijā, bet kādā trešā valstī – lai gan minētās dalībvalsts valstspiederīgo ģimenes locekļi, kuri dzīvo kādā trešā valstī, tiek ņemti vērā –, ar nosacījumu, ka šī pati dalībvalsts nav skaidri paudusi apņemšanos izmantot šīs direktīvas 11. panta 2. punktā paredzēto atkāpi no tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi, transponējot šo direktīvu valsts tiesībās.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-311/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Ierobežojumi – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir aizliegta azartspēļu rīkošana noteiktās vietās – LESD 56. panta piemērojamība – Pārrobežu elementa pastāvēšana)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/12

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR

      (Lieta C-311/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ierobežojumi - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir aizliegta azartspēļu rīkošana noteiktās vietās - LESD 56. panta piemērojamība - Pārrobežu elementa pastāvēšana)
      (2021/C 35/15)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BONVER WIN, a.s.

         Atbildētāja: Ministerstvo financí ČR

         Rezolutīvā daļa

      LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tādas dalībvalstī reģistrētas sabiedrības situācijai, kas ir zaudējusi licenci azartspēļu rīkošanai pēc tam, kad šajā dalībvalstī ir stājies spēkā tiesiskais regulējums, kurā ir noteiktas vietas, kurās ir atļauts organizēt šādas spēles, šim regulējumam esot vienādi piemērojamam visiem tiem pakalpojumu sniedzējiem, kas veic darbību šīs dalībvalsts teritorijā, neatkarīgi no tā, vai šie pakalpojumi tiek sniegti šīs dalībvalsts vai citu dalībvalstu valstspiederīgajiem, ja daļa tās klientu ir no citas dalībvalsts, nevis tās, kurā šī sabiedrība ir reģistrēta.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta C-320/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 2003/87/EK – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma – 3. panta h) punkts – Jaunas iekārtas – 10.a pants – Pagaidu noteikumi bezmaksas emisiju kvotu sadalei – Lēmums 2011/278/ES – 18. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Ar kurināmo saistītās darbības līmenis – 18. panta 2. punkta otrā daļa – Piemērojamā jaudas izmantojuma koeficienta vērtība)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/13

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-320/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - 3. panta h) punkts - Jaunas iekārtas - 10.a pants - Pagaidu noteikumi bezmaksas emisiju kvotu sadalei - Lēmums 2011/278/ES - 18. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Ar kurināmo saistītās darbības līmenis - 18. panta 2. punkta otrā daļa - Piemērojamā jaudas izmantojuma koeficienta vērtība)
      (2021/C 35/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ingredion Germany GmbH

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Rezolutīvā daļa

      Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK, 18. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai sadalītu bezmaksas emisijas kvotas jaunām iekārtām, jaudas izmantojuma koeficients ir ierobežots ar vērtību, kas ir mazāka par 100 %.

         (1)  OV C 246, 22.7.2019.


title: Lieta C-352/19 P: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums – Région de Bruxelles-Capitale/Eiropas Komisija (Apelācija – Regula (EK) Nr. 1107/2009 – Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū – Īstenošanas regula (ES) 2017/2324 – Darbīgās vielas glifosāta apstiprinājuma atjaunošana – LESD 263. pants – Reģionālās iestādes locus standi – Tiešs skārums)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/13

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums – Région de Bruxelles-Capitale/Eiropas Komisija
      (Lieta C-352/19 P) (1)

      (Apelācija - Regula (EK) Nr. 1107/2009 - Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū - Īstenošanas regula (ES) 2017/2324 - Darbīgās vielas glifosāta apstiprinājuma atjaunošana - LESD 263. pants - Reģionālās iestādes locus standi - Tiešs skārums)
      (2021/C 35/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Région de Bruxelles-Capitale (pārstāvis: A. Bailleux, avocat)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: X. Lewis, F. Castillo de la Torre, I. Naglis un F. Castilla Contreras)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Briseles reģions atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 220, 1.7.2019.


title: Lieta C-372/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (ondernemingsrechtbank Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 102. pants – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens “netaisnīga cena” – Autortiesību kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība – Faktiskā monopola situācija – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Muzikālo darbu izpilde mūzikas festivālu laikā – Skala, kas balstīta uz bruto ieņēmumiem no ieejas biļešu pārdošanas – Saprātīga saikne ar kolektīvās pārvaldības sabiedrības pakalpojumu – Faktiski izpildītās kolektīvās pārvaldības sabiedrības mūzikas repertuāra daļas noteikšana)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/14

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 25. novembra spriedums (ondernemingsrechtbank Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV

      (Lieta C-372/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - LESD 102. pants - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Jēdziens “netaisnīga cena” - Autortiesību kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība - Faktiskā monopola situācija - Dominējošais stāvoklis - Ļaunprātīga izmantošana - Muzikālo darbu izpilde mūzikas festivālu laikā - Skala, kas balstīta uz bruto ieņēmumiem no ieejas biļešu pārdošanas - Saprātīga saikne ar kolektīvās pārvaldības sabiedrības pakalpojumu - Faktiski izpildītās kolektīvās pārvaldības sabiedrības mūzikas repertuāra daļas noteikšana)
      (2021/C 35/18)
      Tiesvedības valoda – nīderlandiešu

         Iesniedzējtiesa

         ondernemingsrechtbank Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

         Atbildētājas: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

         Rezolutīvā daļa

      LESD 102. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu šī panta izpratnē nav uzskatāms tas, ka kolektīvās pārvaldības sabiedrība, kurai ir faktisks monopols dalībvalstī, mūzikas pasākumu organizatoriem par tiesībām publiskot muzikālos darbus piemēro skalu, kurā:

                  —

                  pirmkārt, maksas, kas ir jāmaksā saskaņā ar autortiesībām, tiek aprēķinātas, pamatojoties uz bruto ieņēmumiem no ieejas biļešu pārdošanas piemērojamo tarifu, turklāt no šiem ieņēmumiem nevar atskaitīt visas izmaksas, kuras saistītas ar festivāla organizēšanu un kurām nav nekādas saiknes ar tajā izpildītajiem muzikālajiem darbiem, ciktāl, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus, maksas, ko faktiski noteikusi kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība, piemērojot šo skalu, nav pārmērīgas, ievērojot it īpaši darbu izmantošanas raksturu un apmēru, šīs izmantošanas radīto ekonomisko vērtību un šīs pārvaldības sabiedrības pakalpojumu ekonomisko vērtību, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai, un

                  —

                  otrkārt, tiek izmantota pakāpēs iedalīta paušāla sistēma, lai starp izpildītajiem muzikālajiem darbiem noteiktu to daļu, kas iegūta no šīs pārvaldības sabiedrības repertuāra, ar nosacījumu, ka nav citas metodes, kas ļautu precīzāk identificēt un noteikt šo darbu izmantošanas daudzumu un ar ko varētu sasniegt to pašu leģitīmo mērķi, proti, autoru, komponistu un mūzikas izdevēju interešu aizsardzību, turklāt nesamērīgi nepaaugstinot līgumu izpildes pārvaldīšanas un ar autortiesībām aizsargāto muzikālo darbu izmantošanas pārraudzības izmaksas; valsts tiesai tas ir jāpārbauda konkrētā tajā izskatāmā gadījuma gaismā un ņemot vērā visus lietas apstākļus, tostarp sniegto datu pieejamību un ticamību, kā arī pastāvošos tehnoloģiskos instrumentus.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta C-445/19: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 24. novembra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Sabiedriska raidorganizācija – LESD 106. panta 2. punkts – Pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi – Ar iekšējo tirgu saderīgs atbalsts – LESD 108. panta 3. punkts – Paziņošana – Neesamība – Pienākums atbalsta saņēmējam maksāt procentus par atbalsta nelikumības laikposmu – Procentu aprēķināšana – Vērā ņemamās summas)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/15

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 24. novembra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste
      (Lieta C-445/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Sabiedriska raidorganizācija - LESD 106. panta 2. punkts - Pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Ar iekšējo tirgu saderīgs atbalsts - LESD 108. panta 3. punkts - Paziņošana - Neesamība - Pienākums atbalsta saņēmējam maksāt procentus par atbalsta nelikumības laikposmu - Procentu aprēķināšana - Vērā ņemamās summas)
      (2021/C 35/19)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Østre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Atbildētājas: TV2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesu pienākums piespriest tāda valsts atbalsta saņēmējam, kas īstenots, pārkāpjot šo tiesību normu, samaksāt procentus par šī atbalsta nelikumības laikposmu, ir piemērojams arī tad, ja ar galīgo lēmumu Komisija secina, ka minētais atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu.

                  2)

                  LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesu pienākums piespriest tāda valsts atbalsta saņēmējam, kas īstenots, pārkāpjot šo tiesību normu, samaksāt procentus par šī atbalsta nelikumības laikposmu, ir piemērojams arī atbalstam, ko šis saņēmējs ir nodevis ar to saistītiem uzņēmumiem, un atbalstam, ko tam ir pārskaitījis valsts kontrolēts uzņēmums.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta C-510/19: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 24. novembra spriedums (Hof van beroep te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret AZ (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 6. panta 2. punkts – Jēdziens “izpildes tiesu iestāde” – 27. panta 2. punkts – Specialitātes princips – 27. panta 3. punkta g) apakšpunkts un 4. punkts – Atkāpe – Kriminālvajāšana par “citu nodarījumu”, nevis to, kas ir bijis nodošanas pamatā – Izpildes tiesu iestādes piekrišana – Izpildes dalībvalsts prokuratūras piekrišana)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/16

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 24. novembra spriedums (Hof van beroep te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret AZ
      (Lieta C-510/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 2. punkts - Jēdziens “izpildes tiesu iestāde” - 27. panta 2. punkts - Specialitātes princips - 27. panta 3. punkta g) apakšpunkts un 4. punkts - Atkāpe - Kriminālvajāšana par “citu nodarījumu”, nevis to, kas ir bijis nodošanas pamatā - Izpildes tiesu iestādes piekrišana - Izpildes dalībvalsts prokuratūras piekrišana)
      (2021/C 35/20)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep te Brussel

         Pamatlietas kriminālprocesa puse

      AZ

         piedaloties: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Jēdziens “izpildes tiesu iestāde” Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 6. panta 2. punkta izpratnē ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aptver dalībvalsts iestādes, kuras – pat varēdamas arī nebūt tiesneši vai tiesas – piedalās šīs dalībvalsts tiesu varas īstenošanā krimināllietās, ar Eiropas apcietināšanas ordera izpildi saistīto funkciju pildīšanā rīkojas neatkarīgi un savas funkcijas pilda tādā procedūrā, kurā tiek ievērotas no efektīvas tiesību aizsardzības tiesā izrietošās prasības.

                  2)

                  Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 6. panta 2. punkts, kā arī 27. panta 3. punkta g) apakšpunkts un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts prokurors, kurš – lai arī piedalās tiesu varas īstenošanā – savu lēmumpieņemšanas pilnvaru izmantošanas gaitā var saņemt konkrētu norādījumu no izpildvaras, nav “izpildes tiesu iestāde” šo tiesību normu izpratnē.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta C-767/19: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīvas 2009/72/EK un 2009/73/EK – Elektroenerģijas un dabasgāzes iekšējais tirgus – Efektīva elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmu pārvaldības, no vienas puses, un piegādes un ražošanas darbību, no otras puses, nodalīšana – Neatkarīgu valsts regulatīvo iestāžu izveide)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/16

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 3. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
      (Lieta C-767/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 2009/72/EK un 2009/73/EK - Elektroenerģijas un dabasgāzes iekšējais tirgus - Efektīva elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmu pārvaldības, no vienas puses, un piegādes un ražošanas darbību, no otras puses, nodalīšana - Neatkarīgu valsts regulatīvo iestāžu izveide)
      (2021/C 35/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet un Y. G. Marinova)

         Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji: L. Van den Broeck, M. Jacobs un C. Pochet, kurām palīdz G. Block, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu paredzētos pienākumus, pareizi netransponējot:

                              —

                              gan Direktīvas 2009/72, gan Direktīvas 2009/73 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu;

                              —

                              Direktīvas 2009/72 37. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu un Direktīvas 2009/73 41. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu, kā arī

                              —

                              Direktīvas 2009/72 37. panta 6. punkta a)–c) apakšpunktu un 9. punktu, kā arī Direktīvas 2009/73 41. panta 6. punkta a)–c) apakšpunktu un 9. punktu.

                  2)

                  Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 10, 13.1.2020.


title: Lieta C-799/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gadā 25. novembra spriedums (Okresný súd Košice I (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 2008/94/EK – 2. un 3. pants – Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Jēdzieni “darba ņēmēju neapmaksātie prasījumi” un “darba devēja maksātnespēja” – Nelaimes gadījums darbā – Darba ņēmēja nāve – Atlīdzība par morālo kaitējumu – Prasījuma piedziņa no darba devēja – Neiespējamība – Garantijas iestāde)

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/17

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gadā 25. novembra spriedums (Okresný súd Košice I (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa

      (Lieta C-799/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2008/94/EK - 2. un 3. pants - Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Jēdzieni “darba ņēmēju neapmaksātie prasījumi” un “darba devēja maksātnespēja” - Nelaimes gadījums darbā - Darba ņēmēja nāve - Atlīdzība par morālo kaitējumu - Prasījuma piedziņa no darba devēja - Neiespējamība - Garantijas iestāde)
      (2021/C 35/22)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Okresný súd Košice I

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: NI, OJ, PK

         Atbildētāja: Sociálna poisťovňa

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nevar tikt uzskatīts, ka darba devējs ir “maksātnespējas stāvoklī”, ja attiecībā uz viņu ir iesniegts pieteikums uzsākt izpildes procedūru, pamatojoties uz tādām tiesībām uz atlīdzinājumu, kuras ir atzītas ar tiesas nolēmumu, bet prasījums ir ticis atzīts par neatgūstamu šajā izpildes procedūrā šā darba devēja de facto maksātnespējas dēļ. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 4. punktu attiecīgā dalībvalsts ir nolēmusi minētajā direktīvā paredzēto darba ņēmēju aizsardzību attiecināt uz šādu maksātnespējas situāciju, kas ir konstatēta valsts tiesību aktos paredzētā procesā, kurš atšķiras no šā 2. panta 1. punktā minētajiem procesiem.

                  2)

                  Direktīvas 2008/94/EK 1. panta 1. punkts un 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka atlīdzība, kas darba devējam ir jāmaksā pārdzīvojušajiem tuviniekiem par morālo kaitējumu, kurš nodarīts nelaimes gadījuma darbā izraisītas darba ņēmēja nāves rezultātā, par “darba ņēmēju prasījumu, kas izriet no darba līgumiem vai darba attiecībām”, šīs direktīvas 1. panta 1. punkta izpratnē var tikt uzskatīta tikai tad, ja tā ietilpst jēdzienā “darba samaksa”, kā tas ir precizēts valsts tiesībās, un tas ir jānosaka valsts tiesai.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.