title: lieta C-544/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Uwe Rüffler/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu (EKL 18. pants — Tiesību akti ienākumu nodokļa jomā — Ienākumu nodokļa samazinājums atbilstoši dalībvalsts, kas uzliek nodokļus, veselības apdrošināšanā veiktajām iemaksām — Atteikums samazināt nodokli atbilstoši citās dalībvalstīs veiktajām iemaksām)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/15

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Uwe Rüffler/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
   (lieta C-544/07) (1)

   (EKL 18. pants - Tiesību akti ienākumu nodokļa jomā - Ienākumu nodokļa samazinājums atbilstoši dalībvalsts, kas uzliek nodokļus, veselības apdrošināšanā veiktajām iemaksām - Atteikums samazināt nodokli atbilstoši citās dalībvalstīs veiktajām iemaksām)
   2009/C 141/24
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

   Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītājs: Uwe Rüffler
   Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) — EK līguma 12. panta 1. punkta un 39. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Valsts tiesību akti par ienākuma nodokli, ar ko iespēja no šī nodokļa atskaitīt veselības apdrošināšanas summas ir ierobežota tikai ar summām, kas ir samaksātas dalībvalstī

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 18. panta 1. punktam ir pretrunā dalībvalsts regulējums, kas saista tiesību samazināt ienākumu nodokli atbilstoši veiktajām veselības apdrošināšanas iemaksām piešķiršanu ar nosacījumu, ka šīs iemaksas ir veiktas šajā dalībvalstī, pamatojoties uz valsts tiesību normām, un atsaka šāda nodokļa atvieglojuma piešķiršanu, ja iemaksas, kas var tikt atskaitītas no ienākumu nodokļa šajā dalībvalstī, tiek veiktas citas dalībvalsts obligātās veselības apdrošināšanas sistēmas ietvaros.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta C-259/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko izteica High Court of Justice, un persona, kuru iecēla amatā Lord Chancellor saskaņā ar 1994. gada likuma Par preču zīmēm 76. pantu, ar High Court of Justice 2004. gada 16. jūnija lēmumu lietā Elizabeth Emanuel pret Continental Shelf 128 Ltd

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko izteica High Court of Justice, un persona, kuru iecēla amatā Lord Chancellor saskaņā ar 1994. gada likuma Par preču zīmēm 76. pantu, ar High Court of Justice 2004. gada 16. jūnija lēmumu lietā Elizabeth Emanuel pret Continental Shelf 128 Ltd
   (Lieta C-259/04)
   (2004/C 217/26)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 16. jūnija High Court of Justice lēmumu, un persona, kuru iecēla amatā Lord Chancellor saskaņā ar 1994. gada Likuma par preču zīmēm 76. pantu, par apelāciju, ko 2004. gada 26. maija iesniedza Preču zīmju reģistrs lietā Elizabeth Emanuel pret Continental Shelf 128 Ltd un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 16. jūnijā.
   High Court of Justice lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   PADOMES DIREKTĪVAS NR. 89/104 (1) 3.1. PANTA (g) APAKŠPUNKTS

               1.

               Vai preču zīme ir uzskatāma par sabiedrību maldinošu un to nereģistrē saskaņā ar 3.1. panta (g) apakšpunktu šādos apstākļos:

                           a)

                           ar preču zīmi saistīta reputācija tika nodota kopā ar uzņēmumu, kurā ražoja preces, uz kurām šī preču zīme attiecas;

                           b)

                           pirms preču zīmes nodošanas būtiskai attiecīgās sabiedrības daļai preču zīme saistījās ar to, ka to preču dizaina veidošanā vai preču izveidē, saistībā ar kurām preču zīme tika lietota, ir iesaistīta noteikta persona;

                           c)

                           pēc preču zīmes nodošanas preču zīmes saņēmējs iesniedza pieteikumu preču zīmes reģistrācijai;

                           d)

                           pieteikuma iesniegšanas laikā būtiska attiecīgās sabiedrības daļa kļūdaini uzskatīja, ka preču zīmes lietošana norāda uz to, ka preču dizaina veidošanā un preču izveidē, saistībā ar kurām preču zīme tika lietota, noteikta persona joprojām tika iesaistīta, un šī pārliecība iepirkšanās laikā ietekmēja šīs sabiedrības daļas rīcību?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu nav viennozīmīgi apstiprinoša, kādi citi faktori ir jāņem vērā, izvērtējot, vai preču zīmei piemīt tāds raksturs, ka tā ir uzskatāma par sabiedrību maldinošu un to nereģistrē saskaņā ar 3.1. panta (g) apakšpunktu un, jo īpaši, vai ir nozīme tam, ka maldināšanas iespējamība laika gaitā varētu mazināties?

         PADOMES DIREKTĪVAS NR. 89/104 12.2. PANTA (b) APAKŠPUNKTS

               3.

               Vai reģistrētajai preču zīmei ir tendence maldināt sabiedrību, ja no tās lietošanas gūst labumu īpašnieks vai kāds cits ar viņa piekrišanu, un līdz ar to preču zīme ir atceļama saskaņā ar 12.2. panta (b) apakšpunktu šādos apstākļos:

                           a)

                           reģistrētā preču zīme un ar to saistītā reputācija tika nodota kopā ar uzņēmumu, kurš ražoja preces, uz kurām šī preču zīme attiecas;

                           b)

                           pirms nodošanas būtiskai attiecīgās sabiedrības daļai preču zīme saistījās ar to, ka to preču dizaina veidošanā vai preču izveidē, attiecībā uz kurām preču zīme tika lietota, tika iesaistīta noteikta persona;

                           c)

                           pēc nodošanas tika iesniegts pieteikums par reģistrētās preču zīmes atcelšanu;

                           d)

                           pieteikuma iesniegšanas laikā būtiska attiecīgās sabiedrības daļa kļūdaini uzskatīja, ka preču zīmes lietošana norāda uz to, ka preču dizaina veidošanā un preču izveidē, attiecība uz kurām preču zīme tika lietota, noteikta persona joprojām tika iesaistīta, un šī pārliecība iepirkšanās laikā ietekmēja šīs sabiedrības daļas rīcību?

               4.

               Ja atbilde uz 3. jautājumu nav viennozīmīgi apstiprinoša, kādi citi faktori ir jāņem vērā, izvērtējot, vai reģistrētā preču zīmei ir tendence maldināt sabiedrību, ja no tās lietošanas gūst labumu īpašnieks vai kāds ar viņa piekrišanu, un tādējādi preču zīme ir atceļama saskaņā ar 12.2. panta (b) apakšpunktu, un, jo īpaši, vai ir nozīme tam, ka maldināšanas iespējamība laika gaitā varētu mazināties?

      (1)  Padomes Pirmā direktīva 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, OV L 40, 11.2.1989., 1.-7. lpp.


title: Lieta C-601/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-467/13 Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 24. novembrī iesniedza Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/29

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-467/13 Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 24. novembrī iesniedza Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd

   (Lieta C-601/16 P)
   (2017/C 030/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd (pārstāvji – C. Firth, S. Kon, C. Humpe, Solicitors)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-467/13 un/vai atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmuma C(2013) 3803 final lietā AT.39226-Lundbeck 1., 2. un 3. pantu, ciktāl tie attiecas uz Arrow, vai

               —

               pakārtoti – atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-467/13 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, vai

               —

               vēl pakārtotāk – atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-467/13, ciktāl spriedumā tika atstāts spēkā naudas sods, kas uzlikts Arrow atbilstoši Komisijas lēmuma C(2013) 3803 final 2. pantam attiecībā uz Apvienotās Karalistes un Dānijas līgumiem vai samazināt šāda naudas soda apmēru un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Arrow tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi atbilstošo potenciālās konkurences kritēriju:

               1.

               Pirmā daļa: Vispārējā tiesa esot pārlikusi pierādīšanas pienākumu uz Arrow un atbrīvojusi Komisiju no tās pienākuma pierādīt potenciālas konkurences esamību.

               2.

               Otrā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, izsecinot potenciālās konkurences esamību no virknes pieņēmumu, pretēji principam, ka potenciālai konkurencei ir nepieciešama reālas un konkrētas iespējas ienākt tirgū esamība.

               3.

               Trešā daļa: Vispārējā tiesa pārāk lielu nozīmi piešķīrusi Lundbeck nodomam un kļūdaini novērtējusi to, kāda pierādījuma vērtība bija faktiem, kas norisinājās pēc vienošanos parakstīšanas.

               4.

               Ceturtā daļa: Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi Anglijas tiesas Paroxetine sprieduma būtiskumu un ietekmi.

               5.

               Piektā daļa: Vispārējā tiesa esot kļūdaini izsecinājusi potenciālas konkurences esamību no tā, ka Arrow bija gatavojusies ienākšanai tirgū.

               6.

               Sestā daļa: Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, piemērojot pieņēmumu par Lundbeck patentu pagaidu spēkā neesamību un nepārkāpšanu.

         Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka patenta izlīgumiem bija mērķis ierobežot konkurenci:

               1.

               Pirmā daļa: Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā faktu, ka līgumi, kas “tikai varētu” ierobežot konkurenci, nav pārkāpums mērķa dēļ.

               2.

               Otrā daļa: Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, kategorizējot līgumus kā būtībā izslēgšanas no tirgus līgumus.

               3.

               Trešā daļa: Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka Komisija varēja pierādīt līgumu pret konkurenci vērsto mērķi, bez vajadzības aplūkot situāciju, kāda būtu bijusi, ja līgumu nebūtu.

         Trešais pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, pieņemot Komisijas secinājumu, ka Arrow rīkojās tīši vai aiz nolaidības, izdarot apgalvoto pārkāpumu, un nebūtu bijis jāuzliek naudas sods.


title: Lieta C-335/09 P: Tiesas (virspalāta) 2012. gada 26. jūnija spriedums — Polijas Republika/Eiropas Komisija (Apelācija — Tirgu kopīgā organizācija — Pieņemamie pārejas pasākumi pēc jauno dalībvalstu pievienošanās — Regula (EK) Nr. 1972/2003, kurā noteikti pasākumi attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība — Minētās regulas noteikuma grozījumi — Termiņa atjaunošana — Daļēja pieņemamība — Pamati — Tiesiskas kopienas principu un efektīvas aizsardzības tiesā principa pārkāpums — Preču brīvas aprites un nediskriminācijas pilsonības dēļ principu pārkāpums — Samērīguma un tiesiskas paļāvības aizsardzības principu pārkāpums — Tiesību normu hierarhijas neievērošana — 2003. gada Pievienošanās akta 41. panta pārkāpums — Kļūdaina Regulas (EK) Nr. 1972/2003 3. panta interpretācija — Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums)

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/2

         Tiesas (virspalāta) 2012. gada 26. jūnija spriedums — Polijas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta C-335/09 P) (1)

   (Apelācija - Tirgu kopīgā organizācija - Pieņemamie pārejas pasākumi pēc jauno dalībvalstu pievienošanās - Regula (EK) Nr. 1972/2003, kurā noteikti pasākumi attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība - Minētās regulas noteikuma grozījumi - Termiņa atjaunošana - Daļēja pieņemamība - Pamati - Tiesiskas kopienas principu un efektīvas aizsardzības tiesā principa pārkāpums - Preču brīvas aprites un nediskriminācijas pilsonības dēļ principu pārkāpums - Samērīguma un tiesiskas paļāvības aizsardzības principu pārkāpums - Tiesību normu hierarhijas neievērošana - 2003. gada Pievienošanās akta 41. panta pārkāpums - Kļūdaina Regulas (EK) Nr. 1972/2003 3. panta interpretācija - Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums)
   2012/C 258/02
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvji — M. Dowgielewicz un M. Szpuna)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Tserepa-Lacombe, A. Stobiecka-Kuik, A. Szmytkowska un T. van Rijn)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 10. jūnija spriedumu lietā T–257/04 Polija/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2003. gada 10. novembra Regulu (EK) Nr. 1972/2003 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ (OV L 293, 3. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2004. gada 10. februāra Regulu (EK) Nr. 230/2004 (OV L 39, 13. lpp.), kā arī Komisijas 2004. gada 20. aprīļa Regulu (EK) Nr. 735/2004 (OV L 114, 13. lpp.) — Kļūdaina EKL 230. panta ceturtās daļas, Regulas (EK) Nr. 1972/2003 3. panta, kā arī Regulas Nr. 1, ar ko nosaka EEK lietojamās valodas (OV L 17, 385. lpp.), interpretācija — EKL 253. panta un Pievienošanās līguma 41. panta, tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību, kā arī solidaritātes, samērīguma, nediskriminācijas, labas ticības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpums — Procesuālie pārkāpumi, kas izriet no tā, ka Pirmās instances tiesa ir atteikusies pieņemt pamatus, kas saistīti ar solidaritātes un labas ticības principu pārkāpumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Polijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/1

         (2007/C 170/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 155, 7.7.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 140, 23.6.2007.

      OV C 129, 9.6.2007.

      OV C 117, 26.5.2007.

      OV C 96, 28.4.2007.

      OV C 95, 28.4.2007.

      OV C 82, 14.4.2007.

   Šie teksti pieejami arī:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-569/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 28. augusta rīkojums – Bimbo/ITSB – Kimbo (“Caffè KIMBO Espresso Napoletano”)

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/57

         Vispārējās tiesas 2015. gada 28. augusta rīkojums – Bimbo/ITSB – Kimbo (“Caffè KIMBO Espresso Napoletano”)
   (Lieta T-569/13) (1)

   (2015/C 381/68)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta T-167/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. maijā — Far Eastern Textile /Padome

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/27

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. maijā — Far Eastern Textile/Padome
   (Lieta T-167/07)
   (2007/C 170/54)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Far Eastern Textile Ltd, Taipei (Taivāna) (pārstāvis — P. De Baere, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2007. gada 22. februāra Regulu (EK) Nr. 192/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu polietilēntereftalāta (PET), kura izcelsmes vieta cita starpā ir Taivāna, importam, tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, Taivānas polietilēntereftalāta (PET) ražotājs un eksportētājs, lūdz atcelt Padomes 2007. gada 22. februāra Regulu (EK) Nr. 192/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Indijas, Indonēzijas, Malaizijas, Korejas Republikas, Taizemes un Taivānas izcelsmes polietilēntereftalātu importam pēc pārskatīšanas sakarā ar pasākumu termiņa beigšanos un daļējas starpposma pārskatīšanas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. un 3. punktu (1).
   Savas prasības atbalstam prasītāja, pirmkārt, norāda uz to, ka Padome esot pārkāpusi Pamatregulas (2) 2. panta 11. punktu, piemērojot asimetrisko metodi dempinga starpības aprēķinam.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Padome esot pārkāpusi EKL 253. pantu, nenorādot pietiekamus iemeslus, kāpēc simetriskās salīdzināšanas metodes pilnībā neatspoguļojot dempinga apmērus.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka Padome esot pārkāpusi Pamatregulas 2. panta 10., 11. un 12. punktu, jo tā ir aprēķinājusi prasītājas dempinga starpību, izmantojot reducēšanas līdz nullei metodi, ar kuru līdz nullei samazina jebkādu negatīvu dempinga starpību, aprēķinot vidējo svērto dempinga starpību atbilstoši 2. panta 12. punktam.
   Visbeidzot, prasītāja norāda, ka Padome esot pārkāpusi EKL 253. pantu, nenorādot pietiekamus iemeslus, kāpēc prasītājas dempinga starpība esot jāaprēķina ar reducēšanas līdz nullei metodi.

      (1)  OV 2007, L 59, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp.).


title: Lietas C-370/04 izslēgšana no reģistra

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/32

         Lietas C-370/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 217/69)

      (tiesvedības valoda — vācu)

   2005. gada 6. jūnijā Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-370/04 Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-384/14: Prasība, kas celta 2014. gada 3. jūnijā  – Itālija/Komisija

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/32

         Prasība, kas celta 2014. gada 3. jūnijā – Itālija/Komisija
   (Lieta T-384/14)
   2014/C 235/43
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – B. Tidore, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2014) 2008, kas tika paziņots 2014. gada 7. aprīlī un ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu, it īpaši Itālijas, izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA).

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai Itālijas valdība izvirza trīs pamatus:

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Kopienu [tiesību] principi un nav veikt pilnīga izmeklēšana.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija veica finanšu korekcijas, atbildot uz novērotajiem pārkāpumiem pārbaudē uz vietas, kas notika tikai Lazio un Abruzzo reģionos. Prasītāja apstrīd ideju, ka šīs pārbaudes rezultātu varētu attiecināt ārpus šiem reģioniem un ka korekcijas varētu noteikt 5 % apmērā, jo patiesībā Itālijas dažādie reģioni ir ļoti atšķirīgi un katrā ziņā bija iesaistīta tika viena maksātāja aģentūra (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) [Lauksaimniecības maksājumu aģentūra] (AGEA).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1782/2003 (1) 43. un 48. pants.

                           —

                           Savā lēmumā Komisija kritizēja Itāliju par nepareizu tiesību aktu par speciālajam tiesībām piemērošanu, apgalvojot, ka Fonda risks esot materializējies. Prasītāja secina, ka Regulas Nr. 1782/2003 43. un 48. pantā neesot norādīta īpaša metode speciālo tiesību pārdalei saistībā ar Komisijas pārbaudītajiem gadījumiem un ka Itālijas izmantotā metodoloģija ne tikai ir pilnībā atbilstoša šiem tiesību aktiem, bet, jo vairāk, tā pati par sevi nerada risku Fondam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti vispārējie principi finanšu korekciju jomā un akreditācijas kritēriju izpildes jomā, kā arī nav sniegts pietiekams pamatojums.

                           —

                           Savā lēmumā Komisija ir veikusi korekcijas saistībā ar Agenzia della Regione Basilicata per le Erogazioni in Agricoltura [Bazilikatas reģiona Lauksaimniecības maksājumu aģentūras] (ARBEA) izdarītajiem pārkāpumiem, kas ir maksājumu aģentūra, kuras akreditācija tika atsaukta ar administrācijas 2010. gada 12. maija lēmumu no 2010. gada 16. oktobra, kas ir datums, kad ARBEA kompetenci pārņēma AGEA. Prasītāja kritizē Komisijas rīcības veidu, proti, ka tā uz 2010. gadu attiecināja iepriekš 2007.–2009. finanšu gadā izmantotās korekcijas, balstoties uz pieņēmumu, ka iepriekš konstatētais risks joprojām pastāv, un pieņemot to pašu procentuālo likmi, kā arī kritizē šīs korekcijas piemērošanu laika posmā no datuma, kad tika atsaukta akreditācija, līdz datumam, kad AGEA pārņēma ARBEA pienākumus.

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001.


title: Lieta T-142/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Cargill B.V. iesniedza 2004. gada 14. aprīlī

text:
               26.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/8

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Cargill B.V. iesniedza 2004. gada 14. aprīlī
   (Lieta T-142/04)
   (2004/C 168/14)
   Tiesvedības valoda: nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 14. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Cargill B.V., nodibināta `s-Gravenhage (Nīderlande), kuru pārstāv H.J. Bronkhorst, advokāts, un J.F. Nouhuys, advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               I.

               atzīt par spēka neesošu tai adresēto Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 5. janvāra lēmumu;

               II.

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti:
   Prasītāja apstrīd Komisijas lēmumu, ar kuru tika noteikts, ka atbrīvojums no importa nodokļa konkrētajā gadījumā nav attaisnojams. Šis lēmums tika pieņemts pēc tam, kad Tiesa lietā C-156/00 Nīderlandes Karaliste/Komisija atzina par spēkā neesošu Komisijas lēmumu C/2000/485 (1).
   Prasītāja saskaņā ar ievešanas pārstrādei procedūru ir EK ievedusi kukurūzu. Kukurūza bija jāpārstrādā par glikozi, kas tad atkal tika izvesta. Prasītājai bija nepieciešamās atļaujas ekvivalentai kompensācijai. Apstrīdētajā lēmumā Komisija saka, ka izvestā glikoze netika iegūta tikai no kukurūzas, bet arī no kviešiem, kuru izcelsme ir EK tirgus. Nīderlandes iestādes sakarā ar to pieprasīja importa nodokļa parādu. Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir noraidījusi prasību par atbrīvojumu no šā parāda.
   Savas prasības atbalstam prasītāja pirmkārt izvirza tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Precīzāk, prasītāja atsaucas uz tiesību tikt uzklausītai un tiesību piekļūt lietas materiāliem pārkāpumu.
   Tālāk prasītāja izvirza Regulas Nr. 1430/79 (2) par importa vai eksporta nodokļu atmaksu vai atbrīvojumu no tiem 13. panta, kā arī Regulas Nr. 2913/92 (3) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 239. panta un Regulas Nr. 2454/93 (4), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai Nr. 2913/92, 905. līdz ieskaitot 909. panta pārkāpumu. Prasītāja arī atsaucas uz EK 253. panta pamatošanas pienākuma pārkāpumu.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir netaisni nospriedusi, uzskatot, ka šeit ir jautājums par prasītājas acīmredzamu nevērību, neievērojot ievešanas pārstrādei atļaujas nosacījumus. Saskaņā ar prasītājas teikto, eksportējamai glikozei, kas bija izgatavota no kviešiem un kukurūzas, bija tās pašas īpašības kā glikozei iegūtai tikai no kukurūzas. Prasītāja arī norāda, ka abi produkti atrodas zem viena un tā paša KN koda. Prasītāja tālāk norāda, ka vienīgais nopēlums, ko var vērst pret to ir tas, ka tā ir eksportējusi glikozi daļēji pēc sešu mēnešu termiņa, kas ir noteikts atļaujā.
   Prasītāja visu beidzot atsaucas uz samērīguma principa pārkāpumu.

      (1)  Tiesas 2003. gada 13. marta spriedums lietā Nr. C-156/00 Nīderlande/Komisija, , Recueil I-2527. lpp.

      (2)  Padomes 1979. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 1430/79 par importa vai eksporta nodokļu atmaksu vai atbrīvojumu no tiem, OV L 175, 1979., 1. lpp.

      (3)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, OV L 302, 1992., 1. lpp.

      (4)  Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, OV L 253, 1993., 1. lpp.


title: Lieta F-81/06: Civildienesta tiesas 2008. gada 4. septembra rīkojums Duyster /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/68

         Civildienesta tiesas 2008. gada 4. septembra rīkojums Duyster/Komisija
   (Lieta F-81/06) (1)

   (2008/C 301/136)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra saistībā ar izlīgumu.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006, 34. lpp.


title: Lieta C-62/16: Prasība, kas celta 2016. gada 3. februārī – Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/20

         Prasība, kas celta 2016. gada 3. februārī – Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-62/16)
   (2016/C 145/26)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Petrova, M. Heller un A. Biolan)

      Atbildētāja: Rumānija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvas 2012/33/ES (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Rumānija nav izpildījusi šīs direktīvas 2. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam piespriest Rumānijai kavējuma naudu EUR 38 042,6 apmērā par katru dienu no brīža, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, kamēr tā nebūs izpildījusi pienākumu paziņot par pasākumiem Direktīvas 2012/33/ES pilnīgai transponēšanai;

               —

               piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2014. gada 18. jūnijā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Direktīva 2012/33/ES, ar ko groza Padomes Direktīvu 1999/32/EK attiecībā uz sēra saturu flotes degvielā (OV L 237, 1. lpp.).


title: Lieta C-373/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2017. gada 16. maija spriedumu lietā T-480/15 Agria Polska u.c./Komisija 2017. gada 20. jūnijā iesniedza Agria Polska sp. z o.o., Agria Chemicals Poland sp. z o.o., Star Agro Analyse und Handels GmbH, Agria Beteiligungsgesellschaft mbH

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2017. gada 16. maija spriedumu lietā T-480/15 Agria Polska u.c./Komisija 2017. gada 20. jūnijā iesniedza Agria Polska sp. z o.o., Agria Chemicals Poland sp. z o.o., Star Agro Analyse und Handels GmbH, Agria Beteiligungsgesellschaft mbH

   (Lieta C-373/17 P)
   (2017/C 347/04)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Agria Polska sp. z o.o., Agria Chemicals Poland sp. z o.o., Star Agro Analyse und Handels GmbH, Agria Beteiligungsgesellschaft mbH (pārstāvji – P. Graczyk un W. Rocławski)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 16. maija spriedumu lietā T-480/15;

               —

               taisīt galīgu spriedumu šajā lietā Tiesā, proti, atzīt Komisijas lēmumu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmais pamats attiecas uz LESD 101. un 102. panta kopsakarā ar LES 17. panta 1. punkta otro teikumu, ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 7. panta 2. punktu, kā arī ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 7. panta 1. un 2. punktu, pārkāpumu tādēļ, ka Vispārējā tiesa neesot pamanījusi acīmredzamās Komisijas pieļautās kļūdas, izvērtējot, vai ir pārkāpts LESD 101. vai 102. pants, vai ir Savienības interese uzsākt izmeklēšanu, kā arī vajadzīgo pieradīšanas līdzekļu apmēru.
   Pirmā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzējas norādīja konkrētas Vispārējās tiesas kļūdas, kas tostarp bija saistītas ar: i) apelācijas sūdzības iesniedzēju konkurentu darbību (denuncēšana valsts iestādēm) vienlaicīgs raksturs tika pamatots tikai un vienīgi uz tai iesniegtajiem paskaidrojumiem; ii) tā fakta neņemšanu vērā, ka lielākā daļa saistībā ar konkurentu denuncijām pieņemto administratīvo lēmumu un to rezultātā apelācijas sūdzības iesniedzējām uzlikto sodu tika atcelta; iii) tā apstākļa neņemšanu vērā, ka denuncijas tika adresētas arī iestādēm, kuru kompetencē nebija to izskatīšana, un ka, ņemot vērā riskus, ka tiks aizskarta to reputācija vai apdraudēts pārdoto produktu sākotnējais stāvoklis, varēja būt pamatota atbildīgo iestāžu informēšana; iv) atzinumu pēc Komisijas ieteikuma, – ka nav pietiekamas Savienības intereses uzsākt izmeklēšanu, lai arī darbības, uz kuram attiecās sūdzība, attiecās uz vairāku dalībvalstu teritorijām un uzņēmumiem, kas darbojas daudzos tirgos; kļūdainu atzinumu, ka tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegušas sūdzību valsts konkurences aizsardzības iestādē, liecina par to, ka tās izskatīšana ir šīs iestādes ekskluzīvajā kompetencē; v) tā fakta neņemšanu vērā, ka vajadzīgo pierādīšanas līdzekļu apmērs un vajadzīgo iesaistāmo resursu apmērs liecina par Komisijas kompetenci; vi) atzinumu, ka lietā netika izpildīti tā saucamie “procedūras ļaunprātīgas izmantošanas” nosacījumi.
   Otrais pamats attiecas uz Savienības tiesību pilnvērtīgas efektivitātes principa (effet utile) pārkāpumu, kā arī uz šī principa kļūdainu interpretāciju attiecībā uz LESD 101. un 102. panta kopsakarā ar LESD 105. pantu, kā arī LES 17. panta 1. punktu piemērošanu praksē tādēļ, ka: i) netika ņemta vērā Komisijas loma Savienības konkurences aizsardzības sistēmā un tika pieņemts, ka Komisijai nav pienākuma pārbaudīt, vai valsts iestādēm ir atbilstoši resursi no Regulas Nr. 1/2003 izrietošo uzdevumu izpildei, ii) netika ņemti vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju argumenti par to, ka neesot iespējams efektīvi panākt atlīdzību valsts tiesās, privāttiesiski prasot konkurences noteikumu īstenošanu, jo nepastāvot atbilstošas procedūras un ir beigušies Polijas tiesībās paredzētie prasības celšanas termiņi, iii) Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pierādījušas, ka Polijas konkurences aizsardzības iestāde (Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów [Konkurences un patērētāju aizsardzības biroja vadītājs]) neplāno efektīvi izmeklēt un sodīt par pārkāpumiem, lai arī nebija strīda par to, ka UOKiK vadītājs ir atteicies uzsākt procesu tādēļ, ka bija beidzies šajā laikā spēkā esošais viena gada prasību celšanas termiņš.
   Trešais pamats attiecas uz tiesību uz efektīvu aizsardzību principa (Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 13. pants), tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 1. punkts) un tiesību uz labu pārvaldību (Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts) pārkāpumu tādēļ, ka: i) tika atstāts spēkā Komisijas lēmums par apelācijas sūdzību iesniedzēju sūdzības noraidīšanu, nenosakot, vai ir pieļauts pārkāpums, lai arī valsts konkurences aizsardzības iestāde iepriekš formālu prasību dēļ un patiesas iespējas neesamības dēļ uzsākt procesu bija atteikusies izmeklēt pārkāpumu, lai privāttiesiskā ceļā panāktu zaudējumu atlīdzību, ii) kļūdaini tika atzīts, ka netika pārkāpts efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, jo apelācijas sūdzības iesniedzējām bija iespēja pārsūdzēt Komisijas lēmumu par sūdzības noraidīšanu; iii) netika ņemts vērā, ka tiesības uz efektīvu aizsardzību, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un uz labu pārvaldību iekļauj arī tiesības uz lietas izskatīšanu saprātīgā termiņā, kas šajā lietā netika ievērots, jo Komisija pieņēma lēmumu par atteikumu uzsākt procesu 4,5 gadus pēc tam, kad apelācijas sūdzības iesniedzējas bija iesniegušas sūdzību.


title: Lieta C-22/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 27. aprīļa rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/8

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 27. aprīļa rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-22/06) (1)

   (2006/C 249/21)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: Lieta C-69/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale di Napoli , Sezione Lavoro (Itālija) 2008. gada 20. februāra rīkojumu — Raffaello Visciano / I.N.P.S.

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale di Napoli, Sezione Lavoro (Itālija) 2008. gada 20. februāra rīkojumu — Raffaello Visciano/I.N.P.S.

   (Lieta C-69/08)
   (2008/C 107/30)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli, Sezione Lavoro

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Raffaello Visciano

      Atbildētājs: I.N.P.S.

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987 (1) 3. un 4. pants — tiktāl, ciktāl tie paredz apmaksu darbinieku prasībām attiecībā uz darba samaksu — atļauj šādām prasībām, kad tās kļūst par piedzenamām no garantijas iestādes, atņemt to sākotnējo — prasību attiecībā uz darba samaksu — raksturu un tās pārkvalificēt par sociālā nodrošinājuma prasībām tikai tāpēc, ka to apmaksu dalībvalsts ir deleģējusi sociālā nodrošinājuma iestādei, un tādēļ atļauj jēdzienu “darba samaksa” valsts tiesībās aizstāt ar jēdzienu “sociālā nodrošinājuma pabalsts”?

               2)

               Vai saistībā ar direktīvas sociālo mērķi ir pietiekami valsts tiesībās izmantot darbinieka sākotnējo prasību attiecībā uz darba samaksu tikai kā salīdzinājuma bāzi, lai per relationem noteiktu ar garantijas iestādes intervences starpniecību garantējamā pabalsta apmēru vai arī ir paredzēts, ka darbinieka prasība attiecībā uz darba samaksu pret maksātnespējīgu darba devēju ir jāaizsargā ar garantijas iestādes intervences palīdzību, nodrošinot, kā tās apjoms, garantijas un laika ierobežojumi, kā arī tās īstenošanas procedūras ir tādas pašas, kā tās, kas pieejamas atbilstoši jebkurai citai nodarbinātības prasībai tajā pašā tiesību sistēmā?

               3)

               Vai principi, kas atvasināmi no Kopienu tiesību sistēmas, un it īpaši līdzvērtības un efektivitātes principi atļauj darbinieku prasījumu pieteikumiem attiecībā uz darba samaksu laika periodam, kas noteikts saskaņā ar Direktīvas 80/987 4. pantu, piemērot ierobežojošus noteikumus, kas ir nelabvēlīgāki nekā tie, kas tiek piemēroti analoga rakstura prasībām?

      (1)  OV L 283, 23. lpp.


title: Apvienotās lietas C-39/13 un C-41/13: Tiesas (otrﾁ palāta) 2014. gada 12. jūnija spriedums ( Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Inspecteur van de Belastingdienst / Noord/kantoor Groningen / SCA Group Holding BV (C-39/13), X AG u.c./ Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam (C-40/13), Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam / MSA International Holdings BV , MSA Nederland BV (C-41/13) Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Uzņēmumu ienākuma nodoklis — Viena vienība aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām no viena koncerna uzņēmumiem — Pieteikums — Atteikuma pamati — Viena vai vairāku starpniekuzņēmumu vai mātesuzņēmuma reģistrācijas vieta citā dalībvalstī — Pastāvīga uzņēmuma neesamība valstī, kurā apliek ar nodokli

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/9

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 12. jūnija spriedums (Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen/SCA Group Holding BV (C-39/13), X AG u.c./Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam (C-40/13), Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam/MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV (C-41/13)
   (Apvienotās lietas C-39/13 un C-41/13) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Viena vienība aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām no viena koncerna uzņēmumiem - Pieteikums - Atteikuma pamati - Viena vai vairāku starpniekuzņēmumu vai mātesuzņēmuma reģistrācijas vieta citā dalībvalstī - Pastāvīga uzņēmuma neesamība valstī, kurā apliek ar nodokli)
   2014/C 282/12
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Gerechtshof te Amsterdam

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen (C-39/13), X AG, X1 Holding GmbH, X2 Holding GmbH, X3 Holding GmbH, D1 BV, D2 BV, D3 BV (C-40/13), Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam (C-41/13)

      Atbildētāji: SCA Group Holding BV (C-39/13), Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam (C-40/13), MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV (C-41/13)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Lietās C-39/13 un C-41/13 LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru mātesuzņēmums rezidents var veidot vienotu vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām ar savu meitasuzņēmumu rezidentu, ja tam ar starpuzņēmuma starpniecību pieder viens vai vairāki uzņēmumi rezidenti, bet tāds nevar būt, ja tam ar uzņēmuma starpniecību pieder uzņēmumi nerezidenti, kuriem šajā dalībvalstī nepieder pastāvīgs uzņēmums;

               2)

               lietā C-40/13 LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru vienības aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām sistēmu piemēro mātesuzņēmumam rezidentam, kuram pieder meitasuzņēmumi rezidenti, bet netiek piemērota tāda paša līmeņa uzņēmumiem rezidentiem, kuru kopējais mātesuzņēmums rezidents nav reģistrēts šajā dalībvalstī un tam tur nav pastāvīga uzņēmuma.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta T-641/11 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. decembra rīkojums — Mische /Komisija (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Klasificēšana pakāpē un līmenī — Konkurss, kas publicēts pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā — Darbā pieņemšana Parlamentā un vienlaicīga pārcelšana darbā Komisijā — Daļēji izbeigta tiesvedība — Prasība, kura daļēji ir acīmredzami nepamatota)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/24

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. decembra rīkojums — Mische/Komisija
   (Lieta T-641/11 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Klasificēšana pakāpē un līmenī - Konkurss, kas publicēts pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā - Darbā pieņemšana Parlamentā un vienlaicīga pārcelšana darbā Komisijā - Daļēji izbeigta tiesvedība - Prasība, kura daļēji ir acīmredzami nepamatota)
   2013/C 38/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Harald Mische (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — R. Holland, J. Mische un M. Velardo, avocats)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvis — J. Currall) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A.F. Jensen un J. Herrmann)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas ir iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-70/05 Mische/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               vairs nav jālemj par apelācijas sūdzību, ciktāl tā attiecas uz Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-70/05 Mische/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru ir noraidīts prasījums, kura priekšmets ir Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 11. novembra lēmuma atcelšana, ar kuru Harald Mische tiek klasificēts A*6 pakāpē;

               2)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               Harald Mische sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas šajā instancē radušies Eiropas Komisijai;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 49, 18.02.2012.


title: Lieta C-275/06: Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 29. janvārī ( Juzgado de lo Mercantil n ° 5 de Madrid (Spanija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Productores de Música de España (Promusicae) / Telefónica de España SAU (Informācijas sabiedrība — Pakalpojumu sniedzēju pienākumi — Noteiktas informācijas par datu plūsmu saglabāšana un izpaušana — Izpaušanas pienākums — Ierobežojumi — Elektronisko komunikāciju konfidencialitātes aizsardzība — Saderīgums ar autortiesību un blakustiesību aizsardzību — Tiesības uz intelektuālā īpašuma iedarbīgu aizsardzību)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/9

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 29. janvārī (Juzgado de lo Mercantil n° 5 de Madrid (Spanija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Productores de Música de España (Promusicae)/Telefónica de España SAU

   (Lieta C-275/06) (1)

   (Informācijas sabiedrība - Pakalpojumu sniedzēju pienākumi - Noteiktas informācijas par datu plūsmu saglabāšana un izpaušana - Izpaušanas pienākums - Ierobežojumi - Elektronisko komunikāciju konfidencialitātes aizsardzība - Saderīgums ar autortiesību un blakustiesību aizsardzību - Tiesības uz intelektuālā īpašuma iedarbīgu aizsardzību)
   (2008/C 64/12)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Mercantil n° 5 de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Productores de Música de España (Promusicae)

      Atbildētājs: Telefónica de España SAU

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Mercantil — Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (OV L 178, 1. lpp) 15. panta 2. punkta un 18. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 8. panta 1. un 2. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.) 8. panta interpretācija — Datu, kas radušies komunikācijā, sniedzot informācijas sabiedrības pakalpojumu, apstrāde — Tīklu operatoru un elektronisko komunikāciju pakalpojumu operatoru, telekomunikāciju tīklu piekļuves pakalpojumu sniedzēju un glabāšanas pakalpojumu sniedzēju pienākums uzglabāt un nodot rīcībā šos datus — Izslēgšana no civiltiesvedības
   Rezolutīvā daļa:
   Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību), Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) neliek dalībvalstīm tādā situācijā kā pamata lietā paredzēt pienākumu paziņot personas datus, lai nodrošinātu autortiesību iedarbīgu aizsardzību civiltiesvedībā. Tomēr Kopienu tiesības prasa, lai dalībvalstis, transponējot šīs direktīvas, pamatotos uz tādu minēto direktīvu interpretāciju, kas ļauj nodrošināt atbilstošu līdzsvaru starp dažādajām Kopienu tiesību sistēmā aizsargātajām pamattiesībām. Līdz ar to, īstenojot šo direktīvu transponēšanas pasākumus, dalībvalstu iestādēm un tiesām ir ne tikai jāinterpretē savas valsts tiesības ar šīm pašām direktīvām saskanīgā veidā, bet arī jānodrošina, lai tās nebūtu pamatotas ar tādu šo direktīvu interpretāciju, kas nonāk konfliktā ar šīm pamattiesībām vai citiem Kopienu tiesību vispārējiem principiem — tādiem kā samērīguma princips.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-555/08: Prasība, kas celta 2008. gada 16. decembrī — iPublish Ganske Interactive Publishing /ITSB (navigācijas ierīces attēls)

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 16. decembrī — iPublish Ganske Interactive Publishing/ITSB (navigācijas ierīces attēls)
   (Lieta T-555/08)
   (2009/C 55/63)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: iPublish Ganske Interactive Publishing GmbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvis — V. Knies, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 3. oktobra lēmumu lietā R 709/2008-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kurā ir attēlota navigācijas ierīce melnā un zilā krāsā, kurai cita starpā ir raksturīga zila svītra malā, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 39. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 6 092 639);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vajadzīgā atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-201/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. martā – Printeos/Komisija

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/30

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. martā – Printeos/Komisija
   (Lieta T-201/17)
   (2017/C 168/39)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Spānija) (pārstāvji – H. Brokelmann un P. Martínez-Lage Sobredo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               saskaņā ar LESD 266. panta pirmo daļu un, pakārtoti, LESD 266. panta pirmo daļu, 268. pantu un 340. panta otro daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktu piespriest Komisijai izmaksāt:

                           a)

                           naudas kompensāciju, kuras apmērs atbilst kompensācijas procentiem attiecībā uz summu EUR 4 729 000 apmērā, piemērojot Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi tās galvenajām refinansēšanas operācijām, to palielinot par diviem procentu punktiem laikposmā no 2015. gada 9. marta līdz 2017. gada 1. februārim, tātad summu EUR 184 592,95 apmērā, vai, ja to nepiemēro, atbilstoši procentu likmei, kādu Vispārējā tiesa uzskatīs par piemērotu;

                           b)

                           kavējuma procentus par kompensācijas procentiem, kādi izriet no iepriekšējā apakšpunkta par laikposmu no 2017. gada 1. februāra līdz datumam, kurā Komisija faktiski izmaksās iepriekšējā apakšpunktā prasīto summu, izpildot attiecīgā gadījumā spriedumu, ar ko apmierina šo prasību, piemērojot Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi tās galvenajām refinansēšanas operācijām, to palielinot par trīs ar pus procentu punktiem, vai, ja to nepiemēro, atbilstoši procentu likmei, kādu Vispārējā tiesa uzskatīs par piemērotu;

               —

               pakārtoti, saskaņā ar LESD 263. pantu atcelt Komisijas 2017. gada 26. janvāra lēmumu, atbilstoši kuram prasītājai tika atmaksāta vienīgi nepamatoti samaksātā naudas soda pamatsumma, izpildot “Aplokšņu” lēmumu, ar kuru tika izslēgti jebkādi procentu maksājumi;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja galvenokārt lūdz atlīdzināt zaudējumus, lai saņemtu naudas kompensāciju, kas atbilst procentiem, kādi Komisijai bija jāizmaksā prasītājai, tai atmaksājot nepamatoti samaksātā naudas soda pamatsummu, izpildot Komisijas 2014. gada 10. decembra Lēmumu C(2014) 9295, final, par procedūru atbilstoši LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam (AT.39780 – Aploksnes) (turpmāk tekstā – “Aplokšņu” lēmums) pēc tam, kad Vispārējā tiesa ar 2016. gada 13. decembra spriedumu lietā T-95/15 Printeos S. A. u.c./Komisija (turpmāk tekstā – spriedums lietā “Printeos”) šo lēmumu atcēla. Pakārtoti, prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2017. gada 26. janvāra lēmumu, ar kuru ir noraidīts tās lūgums izmaksāt iepriekš minētos procentus.

               1.

               Savas prasības atlīdzināt zaudējumus pamatojumam prasītāja apgalvo, ka prasījums izmaksāt naudas kompensāciju ir pamatots ar LESD 266. panta pirmo daļu, jo Komisija ir nepilnīgi izpildījusi iepriekš minēto spriedumu lietā “Printeos”, tai neizmaksājot atbilstošos procentus; vai, pakārtoti, ar LESD 266. panta otro daļu un 340. panta otro daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktu, par zaudējumiem, kas ir nodarīti ar “Aplokšņu” lēmumu un nepilnīgo sprieduma lietā “Printeos” izpildi.
               Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisijas prettiesiskajai darbībai nebija juridiskā pamata, jo Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 357, 1. lpp.), uz ko Komisija atsaucās savā 2017. gada 26. janvāra lēmumā, jau bija atcelta un arī tādēļ, ka Komisijas 2012. gada 29. oktobra Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV 2012, L 362, 1. lpp.) ir uzskatāma par tādu, kas ir pretrunā LESD 266. un 340. pantam, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktam un 47. pantam.

               2.

               Savas pakārtotās prasības atcelt tiesību aktu atbalstam prasītāja apgalvo, ka Komisijas 2017. gada 26. janvāra lēmums ir balstīts uz juridisko pamatu, kas vairs nebija spēkā, kas nebija piemērojams un kas katrā ziņā bija uzskatāms par prettiesisku, šajā ziņā prasītāja turklāt izvirza iebildi par prettiesiskumu.


title: Lieta T-489/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Espacio Activos Financieros /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Espacio Activos Financieros/Komisija
   (Lieta T-489/14)
   2014/C 282/66
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Espacio Activos Financieros, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis – A. De Zunzunegui Ruano, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā SFLS, tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, acīmredzami pārkāpjot tiesiskās noteiktības principu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītajiem.
   Konkrētāk, tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda, visu tā dēvēto Spānijas finanšu līzinga sistēmu (SFLS), kā arī atsevišķus pasākumus kvalificējot par valsts atbalstu, kā arī ir pieļauta kļūda, nosakot pasākumu labumu guvēju, un ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips.


title: Lieta F-22/06: Prasība, kas celta  2006. gada 6. martā  —  Vienne  u.c. pret Eiropas Parlamentu

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. martā — Vienne u.c. pret Eiropas Parlamentu
   (Lieta F-22/06)
   (2006/C 108/59)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Philippe Vienne, Bascharage (Luksemburga), un citi (pārstāvji — G. Bounéou un F. Frabetti, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt skaidro 2005. gada 14. novembra lēmumu, ar kuru Eiropas Parlaments atteica prasītājiem Civildienesta noteikumu 24. pantā paredzēto palīdzību;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam solidāri atlīdzināt zaudējumus, ko tādēļ ir cietuši prasītāji;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji, visi Eiropas Parlamenta ierēdņi vai darbinieki, saskaņā ar Beļģijas likumu, kas pieņemts 1991. gadā, lūdza pārcelt viņu Beļģijā iegūtās tiesības uz pensiju uz Kopienas sistēmu. 2003. gadā Beļģija pieņēma jaunu likumu, kas, pēc prasītāju domām, jauniem šāda veida darījumiem paredz labākus nosacījumus. Tomēr prasītāji, kuru tiesības jau ir pārceltas, vairs nevar pamatoties uz 2003. gada likuma normām.
   Prasītāji tāpēc iesniedza lūgumu sniegt viņiem palīdzību, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 24. pantā. Eiropas parlaments, nevēlēdamies palīdzēt saviem ierēdņiem un pagaidu darbiniekiem panākt minēto pārcelšanu, 2005. gada 14. novembra lēmumā noraidīja viņu lūgumu.
   Savā prasībā prasītāji apstrīd šo lēmumu, ko viņi raksturo kā atteikumu palīdzēt, pārkāpjot Civildienesta noteikumu 24. pantu. Papildus šai normai savu prasījumu pamatojumam viņi min pienākuma sniegt padomu, nediskriminācijas principa, patvaļīgas rīcības aizlieguma, pienākuma norādīt pamatojumu, tiesiskās paļāvības un patere legem quam ipse fecisti noteikuma pārkāpumu, kā arī pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu.


title: lieta C-427/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Commissione Tributaria Regionale di Genova 2005. gada 31. janvāra  rīkojumu lietā  Porto Anticio di Genova SpA  pret  Agenzia delle Entrate Ufficio di Genova 1

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione Tributaria Regionale di Genova2005. gada 31. janvāra rīkojumu lietā Porto Anticio di Genova SpA pret Agenzia delle Entrate Ufficio di Genova 1

   (lieta C-427/05)
   (2006/C 36/43)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Commissione Tributaria Regionale di Genova lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 31. janvāra rīkojumu lietā Porto Anticio di Genova SpA pret Agenzia delle Entrate Ufficio di Genova 1 un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 1. decembrī.

      Commissione Tributaria Regionale di Genova lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai 1986. gada 22. decembraDPR [Republikas prezidenta dekrēts] Nr. 917 55. pants (2000. gadā spēkā esošajā redakcijā), saskaņā ar kuru ar nodokli apliekamos ienākumus nosaka, ņemot vērā EEK finansiālo atbalstu, ir saderīgs ar 21. panta 3. punktu Regulā Nr. 2082/93 (1), saskaņā ar kuru “maksājumi gala saņēmējiem ir veicami bez jebkādiem atvilkumiem vai ieturējumiem, kas varētu samazināt finansiālā atbalsta summu, kas tiem piešķirta”?

               2.

               Vai gadījumā, ja tiek konstatēta nesaderība, tas ir piemērojams tikai attiecībā uz Kopienu iestāžu piešķirto atbalstu vai arī attiecībā uz citiem atbalstiem, kas ir paredzēti DOCUP (Documento Unico di Programmazione Economica [Vienotais programmēšanas dokuments]) un ko piešķir valsts iestādes?

      (1)  OV L 193, 31.07.1993., 20. lpp.


title: Lieta C-363/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal d'instance du VII ème arrondissement de Paris (Francija) 2007. gada 2. augusta rīkojumu — Hewlett Packard International SARL / Administration des douanes — Direction générale des douanes et droits indirects

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris (Francija) 2007. gada 2. augusta rīkojumu — Hewlett Packard International SARL/Administration des douanes — Direction générale des douanes et droits indirects

   (Lieta C-363/07)
   (2007/C 269/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal d'Instance du VIIème arrondissement de Paris
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hewlett Packard International SARL

      Atbildētāja: Administration des douanes — Direction générale des douanes et droits indirects

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai daudzfunkciju iekārtas kopēšanas funkcija, kas ir aprakstīta šajā procesā un ir paredzēta darbībai ar tiešu savienojumu vai tīklā ar vienu vai vairākiem datoriem, bet var — tikai attiecībā uz kopēšanas funkciju — darboties autonomi, ir uzskatāma par “īpašu funkciju, kas nav informācijas apstrāde”, Kombinētās nomenklatūras 84. nodaļas 5 E piezīmes izpratnē?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu atbild apstiprinoši, — vai tādēļ, ka pastāv šī īpašā funkcija, kas ir skaidri atzīta par tādu, kura nepiešķir sastāvdaļai tās galvenās īpašības, ir izslēdzama klasifikācija 84. nodaļā, piemērojot 5 E piezīmi, kaut arī pastāv drukāšanas un skenēšanas funkcijas, kas attiecas uz informācijas apstrādi?

               3)

               Vai šajā gadījumā un tad, ja runa ir par iekārtu, kas sastāv no divu atsevišķu moduļu (printera un skenera) kopuma, klasifikācijai nav jānotiek, pamatojoties uz 3.b vispārīgo noteikumu?

               4)

               Vispārīgi, vai pareizi interpretējot Harmonizēto sistēmu un Kombinēto nomenklatūru, tādi printeri, kas aprakstīti procesā, ir jāklasificē pozīcijā 8471 60 vai 9009 12 00?

               5)

               Vai Eiropas Komisijas 2006. gada 8. marta Regula (EK) Nr. 400/2006 (1) nav nelikumīga tādēļ, ka tā ir pretrunā Harmonizētajai sistēmai un Kombinētajai nomenklatūrai, kā arī Harmonizētās sistēmas un Kombinētās nomenklatūras interpretācijas vispārīgo noteikumu 1. un 3.b punktam, ja tā ir pamatota, atsaucoties uz jēdzienu “funkcija, kas iekārtai piešķir galvenās īpašības”, un minētie printeri ir jāklasificē pozīcijā 9009 12 00?

      (1)  Komisijas 2006. gada 8. marta Regula (EK) Nr. 400/2006 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 70, 9. lpp.).


title: Lieta C-83/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. februārī iesniedza Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra (Spānija) — Aurora Sousa Rodríguez u.c./Air France S.A.

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. februārī iesniedza Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra (Spānija) — Aurora Sousa Rodríguez u.c./Air France S.A.

   (Lieta C-83/10)
   2010/C 113/37
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez

      Atbildētāja: Air France S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai [Regulas (EK) Nr. 261/2004] (1) 2. panta [l)] punktā definētais jēdziens “atcelšana” jāinterpretē tikai un vienīgi kā reisa neizlidošana paredzētajā kārtībā vai arī kā jebkādi apstākļi, kuru dēļ minētais reiss ar rezervāciju, lai arī izlidojis, tomēr nenonāk savā galamērķī, tostarp piespiedu atgriešanās izlidošanas lidostā tehnisku iemeslu dēļ[?]

               2)

               Vai minētās regulas 12. pantā lietotais jēdziens “turpmāka [papildu] kompensācija” jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek ļauts valsts tiesai atcelšanas gadījumā piespriest zaudējumu un kaitējuma, tostarp morālā kaitējuma, atlīdzību dēļ gaisa pārvadājuma līguma neizpildes atbilstoši kritērijiem, kas noteikti līguma neizpildi reglamentējošajās valsts tiesību normās un judikatūrā, vai (arī) turpretim šī kompensācija ir attiecināma tikai uz pasažieru veiktajām izmaksām, kuras ir pienācīgi pierādītas un kuras gaisa pārvadātājs nav pietiekami atlīdzinājis atbilstoši Regulas (EK) Nr. 261/2004 8. un 9. pantā noteiktajām prasībām, ja uz šīm tiesību normām nav izdarīta atsauce, vai arī, visbeidzot, šie abi papildu kompensācijas jēdzieni ir savstarpēji saderīgi[?]

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (Dokuments attiecas uz EEZ) — Komisijas deklarācija (OV L 46, 1. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 07/08 sēj., 10. lpp).


title: Lieta F-146/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. novembrī — ZZ /Komisija

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/78

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. novembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-146/12)
   2013/C 26/164
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītājas pensijas tiesību pārnešanu Savienības pensiju programmā, kurā ir piemēroti jaunie VĪN, kas attiecas uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējo īstenošanas noteikumu 9. panta prettiesiskumu;

               —

               atcelt 2012. gada 3. februāra lēmumu piemērot Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta 2011. gada 3. marta Vispārējos īstenošanas noteikumos paredzētos parametrus prasītājas pensijas tiesību pārnešanai;

               —

               piespriest Komisija atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-366/12: Prasība, kas celta 2012. gada 10. augustā — Katjes Fassin /ITSB ( “Yoghurt-Gums” )

text:
               20.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/12

         Prasība, kas celta 2012. gada 10. augustā — Katjes Fassin/ITSB (“Yoghurt-Gums”)
   (Lieta T-366/12)
   2012/C 319/22
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Katjes Fassin GmbH & Co. KG (Emmerich am Rhein, Vācija) (pārstāvis –T. Schmitz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 11. jūnija lēmumu lietā R 523/2012-4 un pieņemt lēmumu, ka apelācijas sūdzība ir pilnībā noraidāma;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Yoghurt-Gums”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 24. un 30. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 455 197

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-75/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 13. februārī iesniedza Giudice di Pace di Revere (Itālija) — kriminālprocess pret Majali Abdel

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 13. februārī iesniedza Giudice di Pace di Revere (Itālija) — kriminālprocess pret Majali Abdel

   (Lieta C-75/12)
   2012/C 118/28
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Giudice di Pace di Revere

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Majali Abdel

      Prejudiciālie jautājumi

               —

               vai, ņemot vērā lojālas sadarbības principu un direktīvu lietderīgās iedarbības principu, Direktīvas 2008/115/EK (1) 2., 4., 6., 7. un 8. pants liedz iespēju sodīt trešās valsts valstspiederīgo, kurš kādā dalībvalstī uzturas nelikumīgi, ar naudas sodu, ko aizstāj ar krimināltiesisku sankciju — mājas arestu — tāpēc vien, ka viņš ir ieceļojis un uzturas dalībvalstī nelikumīgi, vēl pirms administratīvās iestādes izdotā izbraukšanas rīkojuma neievērošanas?

               —

               vai, ņemot vērā lojālas sadarbības principu un direktīvu lietderīgās iedarbības principu, Direktīvas 2008/115/EK 2., 15. un 16. pants liedz iespēju dalībvalstij pēc direktīvas pieņemšanas pieņemt tiesību normu, kurā paredzēts, ka trešās valsts valstspiederīgo, kurš kādā dalībvalstī uzturas nelikumīgi, soda ar naudas sodu, ko aizstāj ar tūlītēju izraidīšanu, kas izpildāma kā krimināltiesiska sankcija, neievērojot direktīvā paredzēto procedūru un ārzemnieka tiesības?

               —

               vai LES 4. panta 3. punktā minētais lojālas sadarbības princips aizliedz valsts tiesību normu, kas pieņemta līdz kādas direktīvas ieviešanas termiņa beigām, lai izvairītos no direktīvas darbības jomas vai katrā ziņā ierobežotu to, un kādi pasākumi tiesai jāveic, ja tiek konstatēti tādi apstākļi?

      (1)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta T-724/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. oktobrī  – ECFA un IEP /Komisija un EACEA

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/38

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. oktobrī – ECFA un IEP/Komisija un EACEA

   (Lieta T-724/14)
   (2015/C 007/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Childrens Fashion Asociation (ECFA) (Valensija, Spānija) un Instituto de Economía Pública, SL (IEP) (Valensija) (pārstāvis – A. Haegeman, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt lēmumu – neformālo vēstuli – kas datēta ar 2014. gada 1. augustu, kā arī parādzīmi Nr. 3241401420, kas datēta ar 2014. gada 5. augustu;

               —

               uzdot atbildētājai atcelt tās parādzīmi Nr. 3241401420, kas datēta ar 2014. gada 5. augustu, kā tādu, kas ir pretrunā līguma normām un tiesību normām;

               —

               atzīt lēmumu – neformālo vēstuli, kas datēta ar 2014. gada 1. augustu, kā arī parādzīmi Nr. 3241401420, kas datēta ar 2014. gada 5. augustu, kā tādu, kas ir pretrunā atbildētājas līgumiskajiem pienākumiem, un atzīt šo vēstuli un parādzīmi par spēkā neesošām;

               —

               vismaz atzīt parādu, kas radies atbilstoši parādzīmei Nr. 3241401420, par nepamatotu;

               —

               pakārtoti, samazināt parādzīmes Nr. 3241401420 summu;

               —

               ciktāl nepieciešams, ievērojot visu lietas dalībnieku tiesības, nozīmēt ekspertu atbilstoši Reglamenta 63. un 64. pantam;

               —

               noraidīt atbildētājas jebkādas prasības samaksāt parādzīmi Nr. 3241401420 un ciktāl nepieciešams, tai uzdot atmaksāt prasītājai jebkuru summu, kuru Komisija esot saņēmusi vai nu tieši, vai kompensācijas veidā, tai pievienojot procentus un iespējamos papildu izdevumus;

               —

               ciktāl nepieciešams un ciktāl atbildētājās pieļautā līguma neizpilde esot radījusi kaitējumu prasītājai, piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus prasītājai, tostarp un ciktāl šie maksājumi un kompensācijas, kuri jāmaksā prasītājai, esot iegūti, tai uzdodot veikt atmaksāšanu;

               —

               apliecināt prasītājai, ka pašreiz šī pēdējā prasījumu daļa provizoriski attiecas uz VIENU euro no summas EUR 82  378,81 apmērā, kas var tikt paaugstināta vai pazemināta tiesvedības gaitā un kurai var tikt pieskaitīti kompensējošie procenti, vai vismaz līgumiskie procenti saskaņā ar līgumu, proti, 3,65 %;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildītas līgumiskās saistības, nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, nav ievērotas tiesības uz aizstāvību, vispārējais princips par rūpības pienākumu un nav izpildīts pienākums ievērot samērīgumu, ir nepareizi izmantotas pilnvaras, nav ievērots lojalitātes pienākums un laba ticība līgumu izpildē, nav ievērots “grant agreement” līguma II.19.3. pants un ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības vispārējais princips un līgumu interpretācijas vispārējie noteikumi, ciktāl lēmums, ka ir jāatmaksā daļa no ECFA samaksātās summas, esot balstīts vienīgi uz revīzijas rezultātiem bez cita pamatojuma.

               2.

               Otrais pamats ir par to, ka ir pārkāpts sacīkstes princips, tiesības uz aizstāvību, Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 41. pants, tiesiskās paļāvības aizsardzības vispārējais princips un līgumu interpretācijas vispārējie noteikumi, ciktāl ECFA netika atkārtoti uzaicināta iesniegt dokumentus, lai pierādītu apstrīdēto izmaksu pamatotību, lai gan tai tika radīts priekšstats, ka tā to varēs izdarīti procedūras vēlākā stadijā;

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildītas līgumiskās saistības, nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, nav ievērotas tiesības uz aizstāvību, vispārējais princips par rūpības pienākumu un nav izpildīts pienākums ievērot samērīgumu, ir nepareizi izmantotas pilnvaras, nav ievērots lojalitātes pienākums un labticība līgumu izpildē, kā arī līgumiskās normas, kas regulē noslēgto subsīdiju līgumu, un, konkrētāk, “grant agreement” līguma II.14. pants, vispārējie revīzijas principi, līgumu izpildes labā ticībā princips un aizliegums piemērot ļaunprātīgas līguma klauzulas, kā arī tiesiskās paļāvības aizsardzības vispārējais princips un līgumu interpretācijas vispārējie principi.
               Prasītājas apgalvo, ka atbildētājas patvaļīgi interpretē attiecīgo līgumu pēc savas gribas un neievērojot skaidri paredzētos noteikumus, ar kuriem ir paredzēts pienākums piešķirt subsīdijas par faktiski sniegtiem pakalpojumiem un atmaksāt atlīdzināmos izdevumus.


title: lieta T-465/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics SA iesniedza 2004. gada 25. novembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/26

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics SA iesniedza 2004. gada 25. novembrī
   (lieta T-465/04)
   (2005/C 57/45)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 25. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla European Dynamics SA, Atēnas (Grieķija), kuru pārstāv N. Korogiannakis, jurists.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas (Zivsaimniecības ģenerāldirektorāta) 2004. gada 15. septembra Lēmumu, ar kuru prasītājas piedāvājums atzīts par neveiksmīgu un līgums piešķirts līdzšinējam līgumslēdzējam;

               —

               piespriest Komisijai no jauna izvērtēt prasītājas iesniegto piedāvājumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītājas juridiskos un cita veida izdevumus, kas radušies saistībā ar prasības pieteikumu, pat tad, ja tas tiek noraidīts.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas kompānija iesniedza piedāvājumu saskaņā ar Komisijas izsludināto konkursu FISH/2004/02 (1) datoru un ar Zivsaimniecības ģenerāldirektorāta informācijas sistēmu saistīto pakalpojumu nodrošināšanai. Ar apstrīdēto lēmumu minētais piedāvājums tika noraidīts un līgums piešķirts citam konkursa dalībniekam, kas bija līdzšinējais līgumslēdzējs.
   Savas prasības par minētā lēmuma atcelšanu atbalstam prasītāja, pirmkārt, norāda, ka Komisija ir pārkāpusi nediskriminācijas un brīvas konkurences principu. Prasītāja uzskata, ka Komisijas lēmums noteikt divu mēnešu iepazīšanās periodu diskriminēja par labu līdzšinējam līgumslēdzējam, kuram iepazīšanās periods acīmredzami nebija nepieciešams. Tajā pašā sakarā prasītāja arī apgalvo, ka informācija konkursa dalībniekiem saistībā ar datorprogrammām, kas bija izsludinātā konkursa priekšmets, bija nepietiekama, kamēr līdzšinējam līgumslēdzējam, protams, bija neierobežota piekļuve informācijai.
   Tālāk prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Finanšu regulu (2), kā arī Direktīvu 92/50 (3), pielietojot tādus novērtēšanas kritērijus, kas nebija iekļauti uzaicinājumā uz konkursu, proti – prasītājas piedāvātā personāla apjoms, kuru Komisija uzskatīja par pārmērīgi lielu, un prasītājas personāla pieredzes vidējais gadu skaits, kas pēc Komisijas domām bija zemāks nekā veiksmīgā konkursa dalībnieka personālam.
   Tāpat prasītāja uzskata, ka Komisija pieļāva acīmredzamas kļūdas prasītājas piedāvājuma izvērtējumā un īpaši, piedāvātā personāla kompetences un prasītājas finansiālā piedāvājuma izvērtējumā, kur, pēc prasītājas domām, Komisija kļūdaini pieņēma, ka visas prasītājas piedāvātās sešpadsmit personas visā projekta laikā strādātu paralēli.
   Prasītāja arī norāda, ka Komisija nav izpildījusi tai saskaņā ar EKL 253. pantu uzlikto pienākumu norādīt pamatojumu un nav nodrošinājusi prasītāju ar tās lūgto informāciju attiecībā uz tās piedāvājuma noraidīšanas iemesliem. Tāpat prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi labas pārvaldības un pienācīgas rūpības principu, ievērojami nokavējoties un nesniedzot adekvātas atbildes uz prasītājas lūgumiem sniegt informāciju pirms piedāvājumu iesniegšanas.

      (1)  OV 2004/S 73 - 061407

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, OV L 248, 16.09.2002., 1.lpp.

      (3)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, OV L 209, 24.07.1992., 1.lpp.


title: Lieta C-366/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums ( High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Air Transport Association of America, American Airlines, Inc., Continental Airlines, Inc., United Airlines, Inc./The Secretary of State for Energy and Climate Change (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Direktīva 2008/101/EK — Aviācijas darbību iekļaušana šajā sistēmā — Spēkā esamība — Čikāgas konvencija — Kioto protokols — ES/ASV Gaisa transporta nolīgums — Starptautisko paražu tiesību principi — Tiesiskās sekas — Atsaukšanās iespēja — Savienības tiesību ekstrateritoriālā iedarbība — Jēdzieni “nodeva” un “nodoklis” )

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/7

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums (High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Air Transport Association of America, American Airlines, Inc., Continental Airlines, Inc., United Airlines, Inc./The Secretary of State for Energy and Climate Change

   (Lieta C-366/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Direktīva 2008/101/EK - Aviācijas darbību iekļaušana šajā sistēmā - Spēkā esamība - Čikāgas konvencija - Kioto protokols - ES/ASV Gaisa transporta nolīgums - Starptautisko paražu tiesību principi - Tiesiskās sekas - Atsaukšanās iespēja - Savienības tiesību ekstrateritoriālā iedarbība - Jēdzieni “nodeva” un “nodoklis”)
   2012/C 49/12
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: The Air Transport Association of America, American Airlines, Inc., Continental Airlines, Inc., United Airlines, Inc.

      Atbildētājs: The Secretary of State for Energy and Climate Change

      Piedaloties: International Air Transport Association (IATA), National Airlines Council of Canada (NACC), Aviation Environment Federation, WWF-UK, European Federation for Transport and Environment, Environmental Defense Fund, Earthjustice

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice Qeen's Bench Division (Administrative Court) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/101/EK, ar ko groza Direktīvu 2003/87/EK, lai aviācijas darbības iekļautu Kopienas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (OV 2009, L 8, 3. lpp.), spēkā esamība — Noteiktu starptautisko tiesību noteikumu un/vai tiesību normu izvirzīšana

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               tādos apstākļos kā pamatlietā, lai izvērtētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/101/EK, ar ko groza Direktīvu 2003/87/EK, lai aviācijas darbības iekļautu Kopienas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā, spēkā esamību, no visiem iesniedzējtiesas minētajiem starptautisko tiesību principiem un tiesību normām var atsaukties vienīgi uz šādiem:

                           —

                           pirmkārt, acīmredzamas kļūdas vērtējumā, par ko Savienība ir vainojama saistībā ar tās atbilstoši šiem principiem [vērtējamo] kompetenci pieņemt šo direktīvu, pārbaudes robežās:

                                       —

                                       principu, atbilstoši kuram katrai valstij ir pilnīga un ekskluzīva suverenitāte pār savu gaisa telpu;

                                       —

                                       principu, atbilstoši kuram neviena valsts nevar likumīgi pretendēt uz atklātās jūras daļas pakļaušanu savai suverenitātei, un

                                       —

                                       principu, kas garantē tiesības lidot pār atklāto jūru;

                           —

                           otrkārt,

                                       —

                                       2007. gada 25. un 30. aprīļa Gaisa transporta nolīguma starp Amerikas Savienotajām Valstīm, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses, kurā grozījumi ir izdarīti ar Protokolu, 7. pantu un 11. panta 1. punktu un 2. punkta c) apakšpunktu, kā arī

                                       —

                                       minētā nolīguma 15. panta 3. punktu, aplūkojot to kopsakarā ar šī nolīguma 2. pantu un 3. panta 4. punktu;

               2.

               Direktīvas 2008/101 pārbaude nav atklājusi elementus, kas var ietekmēt tās spēkā esamību.

      (1)  OV C 260, 25.09.2010.


title: Lieta C-465/06: Tiesas (astotās palātas) 2007. gada 27. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/98/EK — Valsts sektora informācijas atkalizmantošana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/16

         Tiesas (astotās palātas) 2007. gada 27. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-465/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/98/EK - Valsts sektora informācijas atkalizmantošana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 297/25)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Noteikumu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (OV L 345, 90. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai pilnībā izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīvas 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu prasības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta T-739/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. oktobrī  – PSC Prominvestbank /Padome

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/42

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. oktobrī – PSC Prominvestbank/Padome
   (Lieta T-739/14)
   (2015/C 007/47)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji – J. Viñals Camallonga un J. Iriarte Ángel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 31. jūlija Lēmuma 2014/512/KĀDP 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un atzīt, ka prasītājai nav piemērojamas minētajā tiesību normā noteiktās sankcijas;

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 31. jūlija Regulas (ES) Nr. 833/2014 5. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un atzīt, ka prasītājai nav piemērojamas minētajā tiesību normā noteiktās sankcijas;

               —

               atcelt jauno [iepriekš minētā lēmuma] 1. pantu Padomes 2014. gada 8. septembra Lēmuma 2014/659/KĀDP redakcijā, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un atzīt, ka prasītājai nav piemērojamas minētajā tiesību normā noteiktās sankcijas;

               —

               atcelt jauno [iepriekš minētās regulas] 5. pantu Padomes 2014. gada 8. septembra Regulas (ES) Nr. 960/2014 redakcijā, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un atzīt, ka prasītājai nav piemērojamas minētajā tiesību normā noteiktās sankcijas, un

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-737/14 Vnesheconombank/Padome jau izklāstītie.


title: Lieta T-96/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. februārī – Solenis Technologies/EUIPO (“STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.”)

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/53

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. februārī – Solenis Technologies/EUIPO (“STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.”)
   (Lieta T-96/16)
   (2016/C 156/71)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Solenis Technologies LP (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Sanz Cerralbo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: ES vārdiska preču zīme “STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 355 508

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 3. decembra lēmums lietā R 613/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir atteikta ES preču zīmes reģistrācijas pieteikuma Nr. 13 355 508 “STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.” reģistrācija;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-110/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Lg Costruzioni Srl/Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa – Distretto di Carbonia, Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Lg Costruzioni Srl/Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa – Distretto di Carbonia, Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa

   (Lieta C-110/16)
   (2016/C 175/10)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzībasiesniedzēja: Lg Costruzioni Srl

      Atbildētājas apelācijas instancē: Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa – Distretto di Carbonia,

      Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 2004. gada 31. marta Direktīvas Nr. 18 (1) 48. pantam atbilst tāda tiesību norma kā tā, kas ir ietverta 2006. gada 16. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 53. panta 3. punktā, kurā ir pieļauta tāda uzņēmuma dalība, izmantojot “norādīto” projekta autoru, kurš saskaņā ar valsts judikatūru nevar atsaukties uz trešās personas statusu (avvalimento), jo nav pretendents.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta T-341/13 RENV: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija spriedums – Groupe Léa Nature/EUIPO – Debonair Trading Internacional (“SO’BiO ētic”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SO’BiO ētic” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?” — Relatīvi atteikuma pamati — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Kaitējums reputācijai — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/44

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija spriedums – Groupe Léa Nature/EUIPO – Debonair Trading Internacional (“SO’BiO ētic”)
   (Lieta T-341/13 RENV) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SO’BiO ētic” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?” - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Kaitējums reputācijai - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   (2017/C 239/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Groupe Léa Nature SA (Périgny, Francija) (pārstāvis – S. Arnaud, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – D. Gája)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Debonair Trading Internacional Lda. (Funchal, Portugāle) (pārstāvis – T. Alkin, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 26. marta lēmumu lietā R 203/2011-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Debonair Trading Internacional un Groupe Léa Nature

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Groupe Léa Nature SA sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta T-265/09: Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Serrano Aranda /ITSB — Burg Groep ( LE LANCIER )

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/46

         Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Serrano Aranda/ITSB — Burg Groep (“LE LANCIER”)
   (Lieta T-265/09)
   2009/C 205/85
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Enrique Serrano Aranda, Murcia (Spānija) (pārstāvji — J. Calderón Chavero, abogado un T. Villate Consonni, abogada)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Burg Groep BV, Bergen (Nīderlande)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 27. marta lēmumu lietā R 366/2008-1;

               —

               uz šīs atcelšanas pamata, apmierināt iebildumus un īstenot juridiskās sekas, kas no tā izriet, pilnībā noraidot Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu 3 343 365;

               —

               piespriest ITSB un ikvienai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, ja tās iesniegtu pretprasību, un noraidīt ITSB un personu, kas iestājušās lietā, prasījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Burg Groep B.V.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “LE LANCIER”, (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 343 365) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Enrique Serrano Aranda

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiska preču zīme “EL LANCERO” Nr. 838 740 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas grafiska preču zīme Nr. 941 979, kas ietver vārdisku elementu “EL LANCERO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, Spānijas vārdiska preču zīme Nr. 943 767“EL LANCERO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 31. klasē, un Spānijas vārdiska preču zīme Nr. 1 806 835“EL LANCERO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 2 072 009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana


title: Lieta T-295/15: Prasība, kas celta 2015. gada 26. maijā – Zhang/ITSB – K & L Ruppert Stiftung (“Anna Smith”)

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 26. maijā – Zhang/ITSB – K & L Ruppert Stiftung (“Anna Smith”)
   (Lieta T-295/15)
   (2015/C 262/45)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Yongyu Zhang (Manchester, Apvienotā Karaliste) (pārstāve – M. Steinert, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (Weilheim, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Anna Smith” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 981 446

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 27. februāra lēmums lietā R 1559/2014–5

      Prasītāja prasījums:

               —

               atceļot apstrīdēto lēmumu par iebildumu procesu Nr. B 2 264 227 attiecībā uz 2013. gada 12. jūlija Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 11 981 446, atbilstoši pieteikumam reģistrēt kā Kopienas preču zīmi attiecībā uz 18. un 25. klasi vārdisku preču zīmi “Anna Smith”.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.