title: Pirmās instances tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2007. gada 18.aprīlī.#Deloitte Business Advisory NV pret Eiropas Kopienu Komisiju.#Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Konkurss, kas attiecas uz programmu novērtēšanu un citām darbībām sabiedrības veselības jomā - Piedāvājuma noraidījums - Interešu konflikts.#Lieta T-195/05.

text:
      Lieta T‑195/05
      Deloitte      Business      Advisory      NV
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi – Konkurss, kas attiecas uz programmu novērtēšanu un citām darbībām sabiedrības veselības jomā – Piedāvājuma noraidījums – Interešu konflikts
      Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 18. aprīļa spriedums
      Sprieduma kopsavilkums
      1.     Eiropas Kopienu budžets – Finanšu regula – Noteikumi, kas piemērojami konkursa procedūrām
      (Padomes Regulas Nr. 1605/2002 94. pants)
      2.     Eiropas Kopienu budžets – Finanšu regula – Noteikumi, kas piemērojami konkursa procedūrām
      (Komisijas Regulas Nr. 2342/2002 146. panta 3. punkta otrā daļa)
      1.     Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 94. pants saskaņā ar tā noteikumiem
         ir piemērojams visiem publiskā iepirkuma līgumiem, ko pilnībā vai daļēji finansē no Kopienu budžeta. Līdz ar to gadījumi netiek
         nošķirti atkarībā no tā, vai attiecīgā iepirkuma procedūra attiecas uz pamatlīgumu vai cita veida līgumu.

      Tomēr šis noteikums ļauj no iepirkuma procedūras pretendentu izslēgt tikai tad, ja šajā noteikumā paredzētais interešu konflikts
         ir reāls, nevis iespējams. Tas nenozīmē, ka ar interešu konflikta risku nepietiek, lai izslēgtu piedāvājumu. Principā tikai
         līguma izpildes laikā interešu konflikts varētu konkretizēties. Līdz līguma noslēgšanai interešu konflikts var būt tikai iespējams
         un tādējādi Finanšu regulas 94. pants ir saistīts ar apsvērumiem, kas attiecas uz risku. Lai piedāvājumu varētu izslēgt no
         procedūras, šis risks ir faktiski jākonstatē, konkrēti novērtējot piedāvājumu un situāciju, kādā atrodas pretendents. Ar interešu
         konflikta iespējamību vien nepietiek šajā sakarā.

      No tā izriet, ka tiesību noslēgt pamatlīgumu piešķiršanas procedūrā ir jāņem vērā tas, ka konkrētie līgumi, pirms kuru piešķiršanas
         tiks pārbaudīts, vai nepastāv interešu konflikta risks, principā ir jānoslēdz pirms pamatlīguma slēgšanas tiesību saņēmējam
         tiek uzticēts veikt īpašus uzdevumus. Tādējādi līdzīgā situācijā uz interešu konflikta rašanās risku var atsaukties tikai
         tad, ja pastāv noteicoši apstākļi, kas liedz pretendentam iespēju izvairīties no neobjektivitātes riska, izpildot lielāko
         daļu pamatlīgumā paredzēto uzdevumu.

      (sal. ar 66.–68. punktu)
      2.     Regulas Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Finanšu regulai, 146. panta 3. punkta otrā daļa piešķir novērtēšanas
         komisijai iespēju lūgt pretendentiem papildu informāciju saistībā ar iesniegtajiem apliecinošajiem dokumentiem, kas attiecas
         uz izslēgšanas un izvēles kritērijiem. No tā izriet, ka minēto normu nevar interpretēt kā tādu, kas novērtēšanas komisijai
         uzliek pienākumu pretendentiem lūgt sniegt šādus paskaidrojumus.

      (sal. ar 102. punktu)
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS
      (ceturtā palāta)
      2007. gada 18. aprīlī (*)

      Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi – Konkurss, kas attiecas uz programmu novērtēšanu un citām darbībām sabiedrības veselības jomā – Piedāvājuma noraidījums – Interešu konflikts
      Lieta T‑195/05
      Deloitte      Business      Advisory      NV, Brisele (Beļģija), ko pārstāv D. van Heivens [D. Van      Heuven], S. Ronse [S. Ronse] un S. Ložī [S. Logie], avocats,

      prasītāja,
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv L. Pinjataro‑Nolina [L. Pignataro‑Nolin] un E. Manhīvs [E. Manhaeve], pārstāvji,

      atbildētāja,
      par lūgumu atcelt, pirmkārt, Komisijas lēmumu, ar ko ir noraidīts Euphet piedāvājums publiskajam iepirkumam ar nosaukumu “Pamatlīgums par [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ģenerāldirektorāta]
         politiskās darbības jomu novērtējumu, daļa Nr. 1 (sabiedrības veselība) – konkurss SANCO/2004/01/041”, un, otrkārt, Komisijas
         lēmumu attiecīgo iepirkumu piešķirt trešai personai.

      EIROPAS KOPIENUPIRMĀS INSTANCES TIESA(ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši I. Višņevska‑Bjalecka [I. Wiszniewska‑Białecka] un E. Moavero Milanezi [E. Moavero Milanesi],

      sekretārs J. Plingerss [J. Plingers], administrators,

      ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 11. oktobrī,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Atbilstošās tiesību normas
      1       Komisijas pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu piešķiršanu reglamentē Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Finanšu
         regula”), pirmās daļas V sadaļas noteikumi, kā arī Komisijas 2002. gada 23. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Finanšu regulai (OV L 357, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Īstenošanas kārtība”),
         noteikumi.

      2       Finanšu regulas 89. panta 1. punkts nosaka:
      “Visi publiskā iepirkuma līgumi, kurus pilnīgi vai daļēji finansē no budžeta, atbilst pārredzamības, proporcionalitātes, vienlīdzīgas
         attieksmes un nediskriminācijas principiem.”

      3       Saskaņā ar Finanšu regulas 94. pantu:
      “[Iepirkuma] līgumu [slēgšanas tiesības] nevar piešķirt kandidātiem vai pretendentiem, kas [iepirkuma] līguma [slēgšanas tiesību]
         piešķiršanas procedūras laikā:

      a)      ir iesaistīti interešu konfliktā [..].”
      4       Finanšu regulas 99. pantā ir noteikts:
      “[Iepirkuma] līgumu [slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras laikā visiem kontaktiem starp līgumslēdzēju iestādi un kandidātiem
         vai pretendentiem jānotiek tā, lai būtu ievērota pārredzamība un vienlīdzīga attieksme. To rezultātā nevar tikt grozīti [iepirkuma]
         līguma nosacījumi vai konkursa sākotnējie noteikumi.”

      5       Īstenošanas kārtības 138. pants nosaka:
      “1.      [Iepirkuma] līgumu [slēgšanas tiesības] var piešķirt vienā no šādiem diviem veidiem:
      a)      saskaņā ar automātisku piešķiršanas procedūru – šādā gadījumā [iepirkuma] līguma [slēgšanas tiesības] piešķir pretendentam,
         kurš, būdams kārtībā un atbilstot izvirzītajiem nosacījumiem, piedāvā viszemāko cenu;

      b)      saskaņā ar procedūru, kuru īstenojot, [iepirkuma] līguma [slēgšanas tiesības] piešķir piedāvājumam ar vislabāko cenas un vērtības
         attiecību.

      2.      Piedāvājums ar vislabāko cenas un vērtības attiecību ir tas, kurā ir vislabākā cenas un vērtības attiecība, ņemot vērā kritērijus,
         ko pamato līguma priekšmets, kā piedāvāto cenu, tehnisko vērtību, estētiskās un funkcionālās īpašības, vides raksturlielumus,
         ekspluatācijas izmaksas, rentabilitāti, pabeigšanas vai piegādes termiņus, garantijas remontu un tehnisko palīdzību. [..]”

      6       Saskaņā ar Īstenošanas kārtības 146. panta 3. punktu:
      “Līdzdalības pieprasījumus un piedāvājumus, kas neatbilst visām būtiskajām prasībām, kuras norādītas konkursa uzaicinājuma
         apliecinošajos dokumentos vai tajos ietvertajās īpašajās prasībās, atmet.

      Tomēr novērtēšanas komisija noteiktā termiņā var prasīt kandidātiem vai pretendentiem, lai tie iesniedz papildu materiālus
         vai izskaidro iesniegtos apliecinošos dokumentus saistībā ar izslēgšanas vai izvēles kritērijiem. [..]”

      7       Īstenošanas kārtības 147. panta 3. punkts nosaka:
      “Līgumslēdzēja iestāde [..] pieņem lēmumu, sniedzot vismaz šādu informāciju;
      a)      līgumslēdzējas iestādes nosaukumu un adresi, līguma vai pamatlīguma priekšmetu un vērtību;
      b)      noraidīto kandidātu vai pretendentu nosaukumus un noraidījuma iemeslus;
      c)      to kandidātu vai pretendentu nosaukumus, kurus izskatīs, un iemeslus viņu izraudzīšanai;
      d)      iemeslus to piedāvājumu noraidīšanai, kurus uzskata par nesamērīgi lētiem;
      e)      izraudzīto kandidātu vai pretendentu nosaukumus un šādas izvēles iemeslus, atsaucoties uz iepriekš paziņotiem izvēles un piešķiršanas
         kritērijiem, un, ja ir zināms, līguma vai pamatlīguma daļu, par kuru darbuzņēmējs nodomājis slēgt apakšuzņēmuma līgumu ar
         trešām personām;

      f)      sarunu procedūras gadījumā – apstākļus, kas minēti 126., 127., 242., 244., 246. un 247. pantā, kuri pamato šās procedūras
         izmantošanu;

      g)      attiecīgā gadījumā – iemeslus, kādēļ līgumslēdzēja iestāde izlēmusi nepiešķirt līgumu.”
      8       Īstenošanas kārtības 148. panta 3. punkts paredz:
      “Ja pēc piedāvājumu atvēršanas vajadzīgi kādi paskaidrojumi saistībā ar piedāvājumu vai arī ja piedāvājumā jāizlabo acīmredzamas
         pārrakstīšanās kļūdas, līgumslēdzēja iestāde var sazināties ar pretendentu, tomēr šādu kontaktu rezultātā nevar tikt ieviestas
         nekādas izmaiņas piedāvājuma noteikumos.”

       Prāvas priekšvēsture
      9       2004. gada 14. decembrī Komisija Eiropas Savienības Oficiālā VēstnešaPielikumā (OV S 243) publicēja paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu, lai piešķirtu tiesības noslēgt pamatlīgumu ar nosaukumu
         “Pamatlīgums par [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ģenerāldirektorāta] politiskās darbības jomu novērtējumu, daļa Nr. 1
         (sabiedrības veselība) – konkurss SANCO/2004/01/041” (turpmāk tekstā – “Pamatlīgums”).

      10     No konkursa specifikāciju (turpmāk tekstā – “specifikācijas”) 7.1.3. un 7.1.4. punkta izriet, ka Pamatlīgums attiecas uz Kopienas
         rīcības programmas novērtēšanu sabiedrības veselības jomā, kas izstrādāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra
         Lēmumu Nr. 1786/2002/EK par Kopienas rīcības programmas pieņemšanu sabiedrības veselības aizsardzības jomā (2003–2008) (OV
         L 271, 1. lpp.).

      11     Specifikācijās ir norādīti divi galvenie uzdevumi, kas jāveic, izpildot Pamatlīgumu. Pirmais uzdevums (galvenais uzdevums
         Nr. 1) ir veikt dažus pētījumus un sniegt dažus pakalpojumus, lai izstrādātu un sagatavotu Kopienas programmas un politiku,
         tos novērtētu ex ante, kā arī “organizētu novērtēšanas darbības”. Otrais uzdevums (galvenais uzdevums Nr. 2) ir veikt programmu, politikas un citu
         darbību starpposmu, nobeiguma un ex post novērtēšanu. Atbilstoši specifikācijām Pamatlīgumam ir jāļauj arī citu konkrētu līgumu noslēgšana, ņemot vērā Komisijas vajadzības.
         Principā tas ir jānoslēdz uz 24 mēnešiem, paredzot iespēju to divas reizes pagarināt uz 12 mēnešu termiņu.

      12     Turklāt specifikācijās ir iekļauti vairāki skaidri noteikti pretendentu izslēgšanas iemesli.
      13     Specifikāciju 9.1.3. punktā, kas atbilst Finanšu regulas 94. pantam, ir iekļauts izslēgšanas iemesls, kas ir formulēts šādi:
      “[Iepirkuma] līguma [slēgšanas tiesības] nevar piešķirt kandidātiem vai pretendentiem, kas [iepirkuma] līguma [slēgšanas tiesību]
         piešķiršanas procedūras laikā:

      a)      ir iesaistīti interešu konfliktā [..].”
      14     Lai iesniegtu piedāvājumu attiecīgajam iepirkumam, prasītāja – DeloitteBusinessAdvisory NV – kopā ar LondonSchoolofHygieneandTropicalMedicine (Londonas Higiēnas un tropiskās medicīnas skola), NederlandseOrganisatievoortoegepast‑natuurwetenschappelijkonderzoek (Nīderlandes Lietišķās zinātnes pētījumu organizācija, LZP [TNO]) un Istitutosuperioredisanità (Itālijas Veselības augstākais institūts) izveidoja apvienību Eiropas sabiedrības veselības novērtēšanai (EuropeanPublicHealthEvaluationTaskForce, turpmāk tekstā – “Euphet”), kam palīdzēja citas iestādes, piemēram, KarolinskaInstitutet (Zviedrijas Medicīnas pētījumu un izglītības centrs). Prasītāja darbojas kā šīs grupas juridiskais pārstāvis.

      15     2005. gada 10. februārī Euphet iesniedza Komisijai piedāvājumu konkursa procedūras ietvaros. Euphet piedāvājumā ir ietverta daļa ar nosaukumu “Neatkarība”, kas ir formulēta šādi:

      “Euphet saprot un pieņem to, ka neviena no novērtēšanas organizācijām vai neviens no tās pārstāvjiem nedrīkst atrasties nekādā faktiskā
         vai iespējamā interešu konfliktā, izpildot pienākumus saistībā ar Pamatlīguma izpildi. Mēs apliecinām, ka visi Euphet locekļi ir pilnīgi neatkarīgi no Komisijas, un patlaban mēs neparedzam nekādu risku šajā sakarā. Turklāt mēs apņemamies veikt
         iepriekšēju katra konkrētā līguma sīku pārbaudi, lai garantētu, ka mūsu piedāvātās komandas veido locekļi, kuri var strādāt
         pilnīgi neatkarīgi un sniegt objektīvu un neatkarīgu vērtējumu no malas. Ja, izpildot projektus, radīsies kaut mazākā problēma,
         kas var ietekmēt šo būtisko principu, mēs par to nekavējoties informēsim Komisiju un meklēsim risinājumu, apspriežoties ar
         to.”

      16     Ar 2005. gada 22. aprīļa vēstuli Komisija informēja Euphet, ka tās piedāvājums ir noraidīts, jo novērtēšanas komisija ir secinājusi, ka Euphet pastāv interešu konflikta risks (turpmāk tekstā – “Lēmums par noraidīšanu”). Lēmumā par noraidīšanu Komisija ir norādījusi:

      “Novērtēšanas komisija ir pārbaudījusi piedāvājumus saistībā ar iespējamiem interešu konfliktiem [..]. [Interešu konflikta]
         jēdziens ir definēts līguma projektā, kas bija iekļauts konkursa dokumentācijā. Šī definīcija ir šāda:

      “Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību saņēmējs veiks visus pasākumus, kas nepieciešami, lai novērstu situācijas, kuras var traucēt
         līguma objektīvu izpildi. Šāds interešu konflikts varētu rasties it īpaši tad, ja pastāv ekonomiskas intereses, kopīgas politiskas
         vai nacionālas intereses, ģimeniska vai emocionāla saikne vai arī jebkāda cita kopīgām interesēm raksturīga saikne.”

      Novērtēšanas līguma gadījumā [interešu konflikts] varētu rasties tad, ja pretendents ir vai ir bijis iesaistīts novērtējamā
         priekšmeta izpildē. Šādā gadījumā novērtētājs varētu tikt nostādīts situācijā, kad tam ir jānovērtē savs paša darbs, un tādējādi
         rastos būtisks risks, ka interešu konflikts varētu ietekmēt tā objektivitāti, kas ir būtisks faktors novērtējumā. Specifikācijās
         ir arī uzsvērts, ka novērtējumos ir jāgarantē objektivitāte.

      Ir iegūta šāda informācija par Euphet galveno partneru dalību [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ģenerāldirektorāta (ĢD)] darbībās:

      –       LondonSchoolofHygieneandTropicalMedicine ir noslēgusi lielu skaitu līgumu par subsīdijām (14. saraksts) ar [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD];

      –       LZP ir noslēgusi lielu skaitu līgumu par subsīdijām ar [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD] sabiedrības veselības jomā;
      –       Istitutosuperioredisanità ir noslēdzis līgumu par subsīdijām ar [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD] sabiedrības veselības jomā un ir paredzēts,
         ka nākamajā mēnesī tiks parakstīts vēl viens līgums;

      –       KarolinskaInstitutet ir ieguvis tiesības noslēgt lielu skaitu līgumu par subsīdijām ar [“Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD] sabiedrības
         veselības jomā.

      Novērtēšanas komisija ir secinājusi, ka Euphet neatzīst, ka daži tās partneri, kas piedalās apvienībā, ļoti lielā mērā ir iesaistīti sabiedrības veselības programmas izpildē.
         Ņemot vērā lielo [interešu konflikta] risku, būtu nepieciešams sīks un konkrēts izskaidrojums, lai pietiekamā mērā varētu
         saprast, kādā veidā varētu atrisināt [interešu konflikta] problēmas un novērst riskus. Tomēr piedāvātā pieeja nav pietiekama
         un pretendents nav sniedzis nekādas atbilstošas garantijas tam, ka visi [interešu konflikti] varētu tikt novērsti.”

      17     Lēmumā par noraidīšanu Komisija tomēr ir piebildusi, ka tā neparakstīs Pamatlīgumu ar iepirkuma līguma slēgšanas tiesību saņēmēju
         pirms divu nedēļu termiņa beigām.

      18     Ar 2005. gada 3. maija vēstuli Euphet apstrīdēja Komisijas nostāju, aicinot to rīkoties līdz 2005. gada 4. maijam un precizējot, ka pretējā gadījumā tā vērsīsies
         Pirmās instances tiesā.

      19     Ar 2005. gada 4. maija faksu Komisija apliecināja Euphet vēstules saņemšanu un norādīja:

      “Tā kā mums vajag vairāk laika, lai izskatītu Jūsu vēstulē norādītos jautājumus, mēs neparakstīsim līgumu pirms papildu piecpadsmit
         dienu termiņa beigām, skaitot no šīs vēstules nosūtīšanas dienas.”

      20     Ar 2005. gada 19. maija faksu Komisija atbildēja, ka tā saglabā savu nostāju par Euphet iesniegtā piedāvājuma noraidīšanu.

       Process un lietas dalībnieku prasījumi
      21     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2005. gada 19. maijā, prasītāja cēla šo prasību.
      22     Ar atsevišķu dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts tajā pašā dienā, prasītāja iesniedza pieteikumu par
         pagaidu noregulējumu, lai, pirmkārt, apturētu Lēmuma par noraidīšanu un lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam
         pretendentam (turpmāk tekstā – “Lēmums par piešķiršanu”) izpildi un, otrkārt, aizliegtu Komisijai, pirmkārt, Lēmumu par piešķiršanu
         paziņot līguma slēgšanas tiesību saņēmējam un, otrkārt, parakstīt atbilstošo līgumu, pretējā gadījumā pieprasot maksāt sodanaudu
         2,5 miljonu euro apmērā.

      23     Ar 2005. gada 26. maija rīkojumu Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs lika Komisijai neparakstīt Pamatlīgumu līdz tiks pasludināts
         galīgais rīkojums par pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu.

      24     Ar 2005. gada 20. septembra rīkojumu Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs noraidīja pieteikumu par pagaidu noregulējumu.
      25     Atbilstoši tiesneša – referenta ziņojumam Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu.
      26     2006. gada 11. oktobra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Pirmās instances
         tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem.

      27     Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       prasību atzīt par pamatotu;
      –       atcelt Lēmumu par noraidīšanu;
      –       atcelt Lēmumu par piešķiršanu;
      –       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      28     Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       prasītājas lūgumu atzīt par nepamatotu un prasību noraidīt;
      –       piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
       Juridiskais pamatojums
      29     Prasības pamatojumam prasītāja būtībā norāda divus pamatus, kas attiecīgi ir balstīti uz to, ka Euphet prettiesiski tika izslēgta no konkursa procedūras interešu konflikta riska dēļ, un uz to, ka tai pretlikumīgi tika liegta
         iespēja sniegt papildu informāciju par interešu konfliktu.

       Par pirmo pamatu, kas ir balstīts uz Euphet prettiesisku izslēgšanu no konkursa procedūras interešu konflikta riska dēļ
      30     Prasītājas argumentācija būtībā ir vērsta uz to, lai pierādītu, ka, pirmkārt, Lēmumā par noraidīšanu nav norādīts pamatojums
         attiecībā uz interešu konflikta esamību, otrkārt, nepastāvēja interešu konflikts un, treškārt, ir pārkāpts tiesiskās paļāvības
         aizsardzības princips, kā arī Īstenošanas kārtības 138. pants.

       Par pienākuma pamatot interešu konflikta esamību pārkāpumu
      –       Lietas dalībnieku argumenti
      31     Pirmā pamata pirmajā daļā, kas ir balstīta uz vispārēja pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu un Īstenošanas kārtības 147. panta
         3. punkta pārkāpumu, prasītāja apgalvo, ka Lēmums par noraidīšanu sakarā ar interešu konflikta esamību ir pamatots nepareizi
         un nepietiekami.

      32     Komisija ir nepareizi pamatojusi savu Lēmumu par noraidīšanu, jo novērtēšanas komisija, kuras ziņojuma dažas daļas ir izklāstītas
         šajā lēmumā, nepamatoti ir secinājusi, ka Euphet neatzina, ka daži tās partneri, kas piedalās apvienībā, ļoti lielā mērā ir iesaistīti sabiedrības veselības programmas izpildē.
         Euphet piedāvājumā skaidri bija norādīts, ka daži partneri ir iesaistīti pašreizējās “Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD darbībās.

      33     Komisija arī nepietiekami ir pamatojusi savu Lēmumu par noraidīšanu, jo tā nekur nav precizējusi, kāpēc Euphet piedāvātais risinājums bija nepietiekams un nepietiekamā mērā garantēja, ka visi interešu konflikti varētu tikt novērsti.
         Turklāt prasītāja uzskata, ka, kaut arī konkursā bija prasīti vismaz septiņi eksperti, Euphet piedāvājumā bija iekļauti 65 curriculum vitae, no kuriem 45 bija iesniegušas personas, kam nebija nekādas saistības ar Komisijas minētajām organizācijām, un tādējādi tām
         būtu bijis iespējams pildīt dažādus uzdevumus, neizraisot interešu konfliktu. 20 personas, kam ir saikne ar Komisijas minētajām
         organizācijām, interešu konfliktā varētu nonākt tikai tad, ja viņām uzdotu veikt D tipa darbības, izpildot galveno uzdevumu
         Nr. 2, kurš ietver dažādus aspektus, kas ļautu šīs personas nozīmēt daudzu lietu novērtēšanai bez jebkāda interešu konflikta
         riska. Tā kā atlases nosacījumi bija īpaši bargi, Euphet centās savākt lielu skaitu ekspertu, kuru pieredze darbā “Patērētāju veselības un aizsardzības” ģenerāldirektorātā bija ticama.
         Tādējādi nepieciešamais un pietiekamais nosacījums bija piedāvāt interešu konflikta atrisināšanas veidu, ko Euphet šajā gadījumā bija izpildījusi.

      34     Pakārtoti prasītāja uzsver, ka tas, ka viens vai vairāki Euphet dalībnieki bija saņēmuši Komisijas subsīdijas, katrā ziņā nevarēja radīt šaubas par to objektivitāti, un ka Komisija pirmo
         reizi tikai savā iebildumu rakstā ir atsaukusies uz šo apstākli un uz to, ka dažādi izvēlētie eksperti bija saņēmuši subsīdijas
         no “Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD.

      35     Komisijai bija jāsniedz konkrēti pierādījumi tam, ka atsevišķs pretendents atrodas interešu konflikta situācijā un ka šāds
         risks var pamatot pretendenta izslēgšanu, quod non, Komisijai tas skaidri bija jānorāda konkursa paziņojumā, lai pretendenti, kas šādā veidā ir brīdināti, varētu ņemt vērā
         šo risku, izveidojot savas komandas.

      36     Vispirms Komisija apstrīd pieeju, saskaņā ar kuru Lēmums par noraidīšanu ir nepareizi pamatots, jo uzskata, ka tā pamatoti
         ir norādījusi, ka Euphet neatzina, ka daži tās partneri ļoti lielā mērā bija iesaistīti šajā gadījumā aplūkojamās sabiedrības veselības programmas
         īstenošanā. Kaut arī dažu Euphet partneru curriculum vitae bija minēta to piedalīšanās Kopienas rīcības programmas sabiedrības veselības jomā īstenošanā, Euphet neuzskatīja par lietderīgu darīt Komisijai zināmu iespējamo interešu konflikta risku, paziņojot:

      “Mēs apliecinām, ka visi Euphet locekļi ir pilnīgi neatkarīgi no Komisijas, un patlaban mēs neparedzam nekādu risku šajā sakarā.”

      37     Turklāt ar interešu konfliktu saistītu izslēgšanas iemeslu, kas ir paredzēts Finanšu regulas 94. pantā un pārņemts specifikāciju
         9.1.3. punktā, Komisija tīši ir formulējusi vispārīgi, jo, lai novērtētu interešu konflikta esamību, līgumslēdzējai iestādei
         ir jāveic konkrēta pārbaude atkarībā no dokumentos izklāstītajiem apstākļiem.

      38     Turklāt Komisija atzīst, ka pietiekami ir izskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskatīja, ka attiecībā uz Euphet pastāvēja interešu konflikts. Tā piebilst, ka 2005. gada 19. maija vēstule nav uzskatāma par pamatojumu a posteriori, bet atbildi uz argumentiem, kas norādīti Euphet advokātu 2005. gada 3. maija detalizētajā vēstulē. Tādējādi Euphet pietiekamā mērā bija zināms Lēmuma par noraidīšanu pamatojums.

      39     Visbeidzot, Komisija ir noraidījusi prasītājas apgalvojumu, ka būtu bijis iespējams veikt konkrētos novērtēšanas uzdevumus,
         nepastāvot interešu konflikta riskam, jo piedāvājumā bija iekļauti 65 curriculum vitae, no kuriem 45 bija iesniegušas personas, kam nebija nekādas saistības ar tiem Euphet partneriem, attiecībā uz kuriem Komisija bija konstatējusi interešu konflikta esamību. Visi Euphet piedāvātie eksperti nav vienādi kvalificēti un savā piedāvājumā Euphet savus ekspertus ir klasificējusi atkarībā no viņu pieredzes “Novērtēšanas” un “Sabiedrības veselības” jomā. Uz šādas klasifikācijas
         pamata tika izveidots novērtējums, ekspertus iedalot kategorijās no A līdz D. Euphet piedāvāto ekspertu kvalifikāciju analīze norāda, ka lielākā daļa šo ekspertu, kam ir augstākais vērtējums un attiecībā uz
         kuriem varētu prezumēt, ka viņiem ir vislielākā nozīme novērtēšanas uzdevumu konkrētā izpildē, ir saistīti ar organizācijām,
         kuras saņem lielas Komisijas subsīdijas, lai īstenotu darbības, kas saistītas ar Kopienas programmu sabiedrības veselības
         jomā. Katrs apvienības sadarbības partneris ietilpa arī līguma komitejā, kas ir atbildīga par iepirkuma līguma izpildi. Turklāt
         prasītāja bija centusies izveidot viendabīgu komandu un ir maz ticams, ka šīs organizācijas vai eksperti būtu atteikušies
         no dažu uzdevumu īstenošanas, neatkarīgi no sekām, ko tas atstātu uz veicamā darba kvalitāti.

      40     Turklāt Komisija apstrīd argumentu, ka tai specifikācijās “interešu konflikta risks” bija skaidri jānorāda kā īpašs izslēgšanas
         iemesls un ka tā liedza Euphet iespēju šo risku ņemt vērā.

      41     Pirmkārt, izslēgšanas iemesli izsmeļoši ir uzskaitīti Finanšu regulas 93. un 94. pantā un interešu konflikta gadījums ir minēts
         94. pantā, kā arī izklāstīts specifikācijās.

      42     Otrkārt, sagatavojot savu piedāvājumu, Euphet ļoti labi bija informēta par problēmām, kas saistītas ar interešu konfliktiem, jo piedāvājumā tā ir norādījusi: “Euphet saprot un pieņem to, ka neviena no novērtēšanas organizācijām vai neviens no tās pārstāvjiem [nedrīkst] atrasties nekādā
         faktiskā vai iespējamā interešu konfliktā, izpildot pienākumus saistībā ar Pamatlīguma izpildi.” Apzinoties to, ka ne tikai
         faktisks, bet arī iespējams interešu konflikta risks ir nesavienojams ar Pamatlīgumā paredzēto novērtēšanas uzdevumu izpildi,
         Euphet tomēr savā piedāvājumā ir apgalvojusi:

      “Mēs apliecinām, ka visi Euphet locekļi ir pilnīgi neatkarīgi no Komisijas, un patlaban mēs neparedzam nekādu risku šajā sakarā.”

      43     Treškārt, prasītāja savā replikā ir atzinusi, ka pastāv interešu konflikta problēma, ja organizācijas piedalās tādas Kopienas
         politikas novērtēšanā, atbilstoši kurai tās ir saņēmušas subsīdijas, norādot, ka “ir acīmredzams, ka sabiedrotais vai šī sabiedrotā
         eksperts nevar piedalīties tādas lietas novērtēšanā, atbilstoši kurai šis sabiedrotais pats ir saņēmis subsīdijas”. Komisija
         šajā sakarā atgādina, ka visi attiecīgās apvienības partneri, kā arī vairāki uzaicinātie eksperti, saņem “Patērētāju veselības
         un aizsardzības” ĢD subsīdijas dažu darbību veikšanai, izpildot Kopienas sabiedrības veselības programmu.

      –       Pirmās instances tiesas vērtējums
      44     Vispirms ir jānorāda, ka argumenti, kas attiecas uz iespējami nepareizo un nepietiekamo Lēmuma par noraidīšanu pamatojumu,
         būtībā ir tikai argumenti, kuri attiecas uz Komisijas pieļautu kļūdu vērtējumā, kā arī Lēmuma par noraidīšanu nepamatotību.
         Tādējādi šie jautājumi neattiecas uz Komisijai uzliktā pienākuma norādīt pamatojumu analīzi, bet uz Lēmuma par noraidīšanu
         analīzi pēc būtības un tādējādi tie tiks aplūkoti, analizējot šī pamata otro daļu. Iepriekš izklāstītie argumenti tiks analizēti
         saistībā ar šo daļu tikai tiktāl, ciktāl tos var uzskatīt par tādiem, kas ir balstīti uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.

      45     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākums norādīt pamatojumu ir atkarīgs no attiecīgā tiesību
         akta veida un situācijas, kādā tas tika pieņemts. Pamatojumā ir skaidri un nepārprotami jānorāda iestādes argumentācija, lai,
         pirmkārt, ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā akta pamatojumu un varētu aizstāvēt savas tiesības, un pārbaudīt,
         vai lēmums ir pamatots, un, otrkārt, lai Kopienu tiesa varētu pārbaudīt tā likumību (Tiesas 1990. gada 14. februāra spriedums
         lietā C‑350/88 Delacre u.c./Komisija, Recueil, I‑395. lpp., 15. un 16. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. aprīļa spriedums lietā T‑217/01 Forumdesmigrants/Komisija, Recueil, II‑1563. lpp., 68. punkts).

      46     Šajā gadījumā Lēmumā par noraidīšanu ir skaidri norādīts, ka Euphet piedāvājuma izslēgšana ir pamatota ar to, ka pastāv interešu konflikta risks, kas ir saistīts, pirmkārt, ar subsīdijām, kuras
         saņēmuši Euphet galvenie locekļi, un, otrkārt, ar to, ka Euphet piedāvāja nepietiekamas garantijas šajā sakarā.

      47     Tādējādi Lēmumā par noraidīšanu skaidri un nepārprotami ir norādīta Komisijas argumentācija, kas līdz ar to ļauj, pirmkārt,
         ieinteresētajām personām uzzināt pieņemtā tiesību akta pamatojumu, lai tās varētu aizstāvēt savas tiesības un pārbaudīt, vai
         lēmums ir pamatots, un, otrkārt, Pirmās instances tiesai pārbaudīt tiesību akta likumību.

      48     No tā izriet, ka prasītājas argumentācijai, kas balstīta uz pamatojuma neesamību Lēmumā par noraidīšanu, nevar piekrist. Tādējādi
         pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.

       Par interešu konflikta neesamību
      –       Lietas dalībnieku argumenti
      49     Pirmā pamata otrajā daļā prasītāja pārmet Komisijai, ka tā ir pārkāpusi Finanšu regulas 94. pantu un konkursa procedūras noteikumus.
      50     Pirmkārt, Euphet nevarēja izslēgt no konkursa procedūras tikai tāpēc vien, ka pastāvēja interešu konflikta risks. Specifikāciju 9.1.3. pants
         nosaka, ka iepirkuma līguma slēgšanas tiesības nevar piešķirt kandidātiem vai pretendentiem, kas iepirkuma līguma slēgšanas
         tiesību piešķiršanas procedūras laikā var atrasties interešu konflikta situācijā, bet interešu konflikta jēdziens tomēr nav
         definēts ne konkursa paziņojumā, ne Finanšu regulas 94. pantā.

      51     Saskaņā ar Pamatlīguma II.3.1. pantu vienkāršs interešu konflikts un a fortiori interešu konflikta risks pats par sevi nav izslēgšanas iemesls. Pietiek ar to, ka ieinteresētā persona veic pasākumus, kas
         nepieciešami, lai novērstu jebkādu interešu konfliktu vai tā sekas. Minētais pants paredz mehānismu tādu interešu konfliktu
         atrisināšanai, kas var rasties līgumu izpildes gaitā. Līdz ar to Komisija ir paredzējusi interešu konflikta risku iepirkuma
         līguma ietvaros, tāpēc šāda riska esamība nevarētu pamatot izslēgšanu.

      52     Prasītāja piebilst, ka Euphet piedāvātais risinājums lielā mērā pārsniedz Pamatlīguma projektā iekļautās prasības, piedāvājot ne tikai risinājumu a posteriori, proti, katra konkrētā līguma izpildes gaitā, bet arī kontroli a priori, proti, kopš kandidāta lietas sagatavošanas atkarībā no konkrēto līgumu rakstura un priekšmeta. Šāda pieeja ļautu maksimāli
         samazināt interešu konflikta rašanās risku konkrēta uzdevuma izpildes gaitā. Euphet personāla neatkarība tādējādi bija garantēta piedāvājumam pievienotajā 2005. gada 10. februāra vēstulē, ko Euphet bija nosūtījusi Komisijai.

      53     Prasītāja apgalvo, ka Komisija nevarēja no Euphet prasīt neko vairāk it īpaši tāpēc, ka prasības pieteikuma iesniegšanas dienā konkrēto līgumu precīzs saturs vēl nebija zināms.
         Tādējādi Komisija nevarēja izslēgt Euphet piedāvājumu, nesaņēmusi sīkas ziņas par noslēdzamo konkrēto līgumu saturu. Ja Komisija vēlējās, lai tai būtu iespēja izslēgt
         pretendentu interešu konflikta riska dēļ, tai tas bija jāprecizē specifikācijās.

      54     Nevienā no konkursa dokumentiem nav paredzēts skaidrs iemesls tāda pretendenta izslēgšanai, kura viens vai vairāki locekļi,
         kas ir iesaistīti īstenojamos “Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD projektos, un šāds izslēgšanas iemesls nevar tikt
         izmantots, jo tas nav minēts ne Finanšu regulas 94. pantā, ne arī paredzēts judikatūrā.

      55     Prasītāja arī apgalvo, kā Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs to ir darījis 2005. gada 20. septembra rīkojumā, ka ir jānošķir
         gadījums, kad pretendenti, “norisinoties iepirkuma procedūrai, ir iesaistīti interešu konfliktā”, kas pamato to izslēgšanu
         saskaņā ar Finanšu regulas 94. pantu, un gadījums, kad pastāv interešu konflikta risks, uz ko Komisija šajā gadījumā atsaucas,
         lai pamatotu izslēgšanu. Pamatojoties uz minētā rīkojuma 88. punktu, prasītāja uzskata, ka Pirmās instances tiesai ir jānosaka,
         kāds ir nepieciešamais pārliecības līmenis, lai izslēgšana no konkursa procedūras būtu pamatota, un kāda ir Komisijas rīcības
         brīvība, lai konstatētu interešu konflikta risku. Komisija var un drīkst izslēgt pretendentu tikai tad, ja tā konstatē faktisku
         interešu konfliktu.

      56     Otrkārt, prasītāja pārmet Komisijai, ka tā nav konkrēti pārbaudījusi Euphet piedāvājumu.

      57     Tā šajā sakarā atsaucas uz judikatūru, saskaņā ar kuru ir aizliegts izslēgt pretendentu abstrakti, konkrēti nepārbaudot interešu
         konflikta novēršanas iespēju (Tiesas 2005. gada 3. marta spriedums apvienotajās lietās C‑21/03 un C‑34/03 Fabricom, Krājums, I‑1559. lpp.; Pirmās instances tiesas 2005. gada 17. marta spriedums lietā T‑160/03 AFConManagementConsultants u.c./Komisija, Krājums, II‑981. lpp., 75.–78. punkts).

      58     Komisija apstrīd argumentu, ka Euphet no konkursa procedūras tika izslēgta tikai tāpēc, ka pastāvēja interešu konflikta risks.

      59     Vispirms tā apgalvo, ka Finanšu regulas 94. pants, kura noteikumi ir pārņemti specifikāciju 9.1.3. punktā, paredz izslēgt
         pretendentu, kas, “norisinoties iepirkuma procedūrai” attiecībā uz līgumu, ir iesaistīti “interešu konfliktā”. Šie noteikumi
         paredz interešu konflikta riskus, kas pastāv iepirkuma procedūras norises stadijā un kas var ietekmēt tā izpildi. Interešu
         konflikta esamība vēl pirms iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas līdz ar to ir iemesls piedāvājuma noraidīšanai.
         Citādi būtu tad, ja interešu konflikts, kas nepastāvēja iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas laikā, rastos līguma
         izpildes laikā. Pēdējā minētajā gadījumā līgumā būtu paredzēts noteikums, lai novērstu iespējamos interešu konfliktus. Faktisks
         interešu konflikta risks, kas pastāv iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas stadijā, ir leģitīms iemesls izslēgšanai
         no iepirkuma procedūras atbilstoši Finanšu regulas 94. pantam. Ja tiek konstatēts, ka pastāv būtisks risks, ka “nākotnē” (līguma
         izpildes brīdī) var rasties interešu konflikts, tiek uzskatīts, ka iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas brīdī pastāv
         “faktisks” interešu konflikts.

      60     Kaut arī konkursa noteikumos pretendentiem nav noteikts pienākums turpmāk savā piedāvājumā norādīt interešu konflikta novēršanas
         pasākumus, šādas prasības neesamība ir izskaidrojama ar to, ka interešu konflikta konstatēšana pat pirms iepirkuma līguma
         slēgšanas tiesību piešķiršanas ir saistīta ar attiecīgā piedāvājuma izslēgšanu saskaņā ar specifikāciju 9.1.3. punktu un Finanšu
         regulas 94. pantu.

      61     Visbeidzot, ar Euphet saistītais interešu konflikta risks nebija atkarīgs no tā, vai iepriekš bija zināms vēlāk saistībā ar Pamatlīguma noslēdzamo
         konkrēto līgumu precīzs saturs. Pietika konstatēt, ka, ņemot vērā paša Pamatlīguma priekšmetu, Euphet objektivitāti tai uzticamo uzdevumu izpildē var lielā mērā apšaubīt.

      62     Attiecībā uz argumentu, kas ir balstīts uz to, ka Euphet piedāvājums netika konkrēti pārbaudīts, Komisija norāda, ka novērtēšanas komisija šajā gadījumā konkrēti pārbaudīja, vai
         pastāv interešu konflikts. Tā attiecīgi bija konstatējusi, ka visi apvienībā ietilpstošie partneri, kā arī vairāki uzaicinātie
         eksperti saņem subsīdijas no “Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD dažu darbību veikšanai, īstenojot sabiedrības veselības
         programmu. Ja šīs organizācijas piedalītos novērtēšanas priekšmeta izpildē, tās varētu tikt nostādītas situācijā, kad, veicot
         starpposma vai ex post novērtējumu, tām būtu jānovērtē pašām savs darbs, kas apdraudētu to objektivitāti. Turklāt, veicot ex ante novērtēšanu, pastāvētu arī interešu konflikta risks, jo organizācijas, kas regulāri saņem subsīdijas dažu programmu izpildei,
         varētu ietekmēt šo programmu vēlāku attīstību un orientāciju.

      63     Komisija noraida argumentu, ka interešu konflikts varētu pastāvēt tikai individuālu programmu starpposma un ex post novērtēšanas laikā. Tā kā ex ante novērtēšanas mērķis ir atbalstīt un orientēt Komisijas turpmāko politiku sabiedrības veselības jomā, organizācijas, kas regulāri
         saņem subsīdijas, nosakot turpmākas rīcības programmas galvenos mērķus, censtos vispirms īstenot savas intereses.

      –       Pirmās instances tiesas vērtējums
      64     Lēmums par Euphet iesniegtā piedāvājuma noraidīšanu ir pamatots ar interešu konflikta risku, kas ir saistīts ar pretendentu, ar to, ka Euphet nav atzinusi, ka šāds risks pastāv, un ar to, ka piedāvājumā nav izteikti konkrēti priekšlikumi minētā riska novēršanai.
         Tādējādi vispirms ir jānoskaidro, pirmkārt, vai Komisijai bija tiesības atsaukties uz to, ka pastāv interešu konflikta risks,
         lai noraidītu Euphet iesniegto piedāvājumu, un, otrkārt, vai tā patiešām ir šī riska esamība, kura rezultātā tā faktiski ir pieņēmusi Lēmumu par
         noraidīšanu. Pēc tam būtu jāpārbauda, vai Komisijai bija faktisks pamats uzskatīt, ka šajā gadījumā minētais interešu konflikta
         risks patiešām pastāvēja.

      65     Lēmuma par noraidīšanu juridiskais pamats ir Finanšu regulas 94. pants, kura teksts ir pārņemts specifikāciju 9.1.3. punktā,
         kas paredz, ka līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas stadijā tiek izslēgts pretendents, kas, “norisinoties iepirkuma procedūrai”,
         ir iesaistīts “interešu konfliktā”. Turklāt Lēmumā par noraidīšanu kā interešu konflikta definīcija ir piedāvāti Pamatlīguma
         II.3.1. panta noteikumi, kas paredz: “Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību saņēmējs veiks visus pasākumus, kas nepieciešami,
         lai novērstu jebkuru situāciju, kas varētu traucēt līguma objektīvu izpildi. Šāds interešu konflikts varētu rasties it īpaši
         tad, ja pastāv ekonomiskas intereses, kopīgas politiskas vai nacionālas intereses, ģimeniska vai emocionāla saikne vai arī
         jebkāda cita kopīgām interesēm raksturīga saikne.” II.3.1. pants arī paredz, ka “iepirkuma līguma slēgšanas tiesību saņēmējs
         nodrošina to, ka tā personāls, tā administratīvā komiteja un tā vadītāji netiks nostādīti situācijā, kas var radīt interešu
         konfliktu”.

      66     Finanšu regulas 94. pants saskaņā ar tā noteikumiem ir piemērojams visiem publiskā iepirkuma līgumiem, ko pilnībā vai daļēji
         finansē no Kopienu budžeta. Līdz ar to gadījumi netiek nošķirti atkarībā no tā, vai attiecīgā iepirkuma procedūra attiecas
         uz Pamatlīgumu vai cita veida līgumu.

      67     Tomēr šis noteikums ļauj no iepirkuma procedūras pretendentu izslēgt tikai tad, ja tajā paredzētais interešu konflikts ir
         reāls, nevis iespējams. Tas nenozīmē, ka ar interešu konflikta risku nepietiek, lai izslēgtu piedāvājumu. Principā tikai līguma
         izpildes laikā interešu konflikts varētu konkretizēties. Līdz līguma noslēgšanai interešu konflikts var būt tikai iespējams
         un tādējādi Finanšu regulas 94. pants ir saistīts ar apsvērumiem, kas attiecas uz risku. Lai piedāvājumu varētu izslēgt no
         procedūras, šis risks ir faktiski jākonstatē, konkrēti novērtējot piedāvājumu un situāciju, kādā atrodas pretendents. Ar interešu
         konflikta iespējamību vien nepietiek šajā sakarā.

      68     No tā izriet, ka tiesību noslēgt Pamatlīgumu piešķiršanas procedūrā ir jāņem vērā tas, ka konkrētie līgumi, pirms kuru piešķiršanas
         tiks pārbaudīts, vai nepastāv interešu konflikta risks, principā ir jānoslēdz pirms Pamatlīguma slēgšanas tiesību saņēmējam
         tiek uzticēts veikt īpašus uzdevumus. Tādējādi līdzīgā situācijā uz interešu konflikta rašanās risku var atsaukties tikai
         tad, ja pastāv noteicoši apstākļi, kas liedz pretendentam iespēju izvairīties no neobjektivitātes riska, izpildot lielāko
         daļu Pamatlīgumā paredzēto uzdevumu.

      69     Šajā gadījumā Lēmums par noraidīšanu līdz ar to pamatoti varētu attiekties uz reālu, nevis iespējamu interešu konfliktu un
         tieši šāda konflikta esamības rezultātā Komisija ir pieņēmusi šo lēmumu.

      70     Kā ir norādīts šī sprieduma 16. punktā, Lēmumā par noraidīšanu ir minēts, ka galvenie Euphet partneri ir iesaistīti “Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD darbībās, jo tie ir ieguvuši tiesības noslēgt lielu skaitu
         līgumu par subsīdijām šajā jomā, kā arī sabiedrības veselības jomā, kaut gan Euphet neatzīst, ka tās locekļi ir iesaistīti sabiedrības veselības programmas izpildē.

      71     Komisija, nevienam neiebilstot šajā sakarā, ir arī norādījusi, ka lielākā daļa vispieredzējušāko Euphet piedāvāto ekspertu bija saistīti ar organizācijām, kas saņēmušas lielas subsīdijas no Komisijas, lai veiktu darbības, kuras
         attiecas uz Kopienas programmu sabiedrības veselības jomā.

      72     Pamatojoties uz iepriekš minēto, Lēmumā par noraidīšanu un 2005. gada 19. maija apstiprinājuma vēstulē secinot, ka pastāv
         par “būtisku” atzīts interešu konflikta risks, Komisija tādējādi uzskatīja, ka interešu konflikts principā pastāvēja jau iepirkuma
         procedūras norises stadijā, pat ja vēl nebija konkretizētas tā sekas.

      73     No tā izriet, ka Komisija tomēr ir pārbaudījusi Euphet piedāvājumu, pamatojoties uz Finanšu regulas 94. panta, kā arī specifikāciju 9.1.3. punkta noteikumiem. Līdz ar to prasītājas
         argumentācijai attiecībā uz to, ka piedāvājuma noraidīšanai, iespējams, ir ņemti vērā šajā noteikumā neminēti kritēriji, nevar
         piekrist.

      74     Pretēji prasītājas argumenti nevar atspēkot šo secinājumu.
      75     Argumentam, ka Pamatlīguma II.3.1. pants ir piemērojams tikai tiem interešu konfliktiem, kas rodas Pamatlīguma izpildes gaitā,
         nevis konkursa procedūrā, nevar piekrist, jo šajā gadījumā interešu konflikts pastāv, jau piešķirot iepirkuma līguma slēgšanas
         tiesības, kas tādējādi pamato piedāvājuma izslēgšanu atbilstoši Finanšu regulas 94. pantam un specifikāciju 9.1.3. punktam.
         Šī paša iemesla dēļ prasītāja veltīgi apgalvo, ka piedāvātais risinājums interešu konfliktu novēršanai bija plašāks par Pamatlīguma
         prasībām, jo tas paredzēja arī a priori kontroli, proti, sākot ar kandidātu lietas izveidošanu, atkarībā no konkrēto līgumu rakstura un priekšmeta.

      76     Tāpat arī pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, tā kā Pamatlīguma priekšmets bija skaidri noteikts, Komisija varēja konstatēt,
         ka Euphet galveno partneru objektivitāte jau piedāvājuma iesniegšanas brīdī ir būtiski apšaubāma saņemto subsīdiju dēļ, jo, kā ir norādīts
         Lēmumā par noraidīšanu, šādā situācijā novērtētājs varētu būt spiests novērtēt pats savu darbu, tādējādi radot interešu konfliktu.

      77     Attiecībā uz to, vai Komisijai faktiski bija pamats konstatēt, ka šajā gadījumā Euphet ir iesaistīts interešu konfliktā, un uzskatīt, ka Euphet neatzina šādu risku, ir jāuzsver, kā ir norādīts iepriekš 70. punktā, ka Lēmumā par noraidīšanu Komisija, prasītājai neiebilstot
         šajā sakarā, ir norādījusi, ka novērtēšanas komisija ir secinājusi, ka galvenie Euphet locekļi ir noslēguši vairākus vai pat ļoti daudzus līgumus par subsīdijām ar “Patērētāju veselības un aizsardzības” ĢD, it
         īpaši sabiedrības veselības jomā. Ņemot vērā Pamatlīguma priekšmetu, proti, “[“Patērētāju veselības un aizsardzības” [..]]
         ĢD (sabiedrības veselība) politiskās rīcības jomu novērtējumu”, Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka jau iepirkuma līgumu
         slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras laikā pastāvēja interešu konflikts, kas varēja liegt Euphet objektīvi izpildīt Pamatlīgumu. Turklāt Komisija Lēmumā par noraidīšanu atgādina, ka Euphet piedāvājumā bija norādīts: “Euphet saprot un pieņem to, ka neviena no novērtēšanas organizācijām vai neviens no tās pārstāvjiem [nedrīkst] atrasties nekādā
         faktiskā vai iespējamā interešu konfliktā, izpildot pienākumus saistībā ar Pamatlīguma izpildi. Mēs apliecinām, ka visi Euphet locekļi ir pilnīgi neatkarīgi no Komisijas, un patlaban mēs neparedzam nekādu risku šajā sakarā.” Tādējādi ir jāsecina, ka
         Komisija pamatoti Lēmumā par noraidīšanu ir secinājusi, ka “Euphet neatzina to, ka daži tās partneri, kas piedalās šajā apvienībā, ļoti lielā mērā [bija] iesaistīti sabiedrības veselības programmas
         izpildē” un ka, “ņemot vērā lielo [interešu konflikta] risku, būtu nepieciešams sīks un konkrēts izskaidrojums, lai pietiekamā
         mērā varētu saprast, kādā veidā varētu atrisināt [interešu konflikta] problēmas un novērst riskus”.

      78     No iepriekš izklāstītā izriet, ka Komisijai bija pamats uzskatīt, ka Euphet piedāvājums bija jāizslēdz no iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas atbilstoši Finanšu regulas 94. pantam un specifikāciju
         9.1.3. pantam.

      79     Prasītājas arguments par to, ka ir aizliegts pretendentu izslēgt abstrakti, konkrēti nepārbaudot tā piedāvājumu un it īpaši
         tā piedāvāto interešu konfliktu risinājumu, nav pamatots.

      80     No iepriekš izdarītajiem secinājumiem izriet, ka pirms Euphet iesniegtā piedāvājuma noraidīšanas Komisija to šajā gadījumā ir konkrēti pārbaudījusi. Turklāt tam, kā tiek apgalvots, ka
         netika pārbaudīts piedāvājums interešu konfliktu risināšanai, nav nekādas nozīmes, jo Komisijai Euphet piedāvājums bija jānoraida interešu konflikta dēļ atbilstoši Finanšu regulas 94. pantam un specifikāciju 9.1.3. pantam.

      81     Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, prasītājas argumentiem par interešu konflikta neesamību nevar piekrist un pirmā pamata otrā
         daļa ir jānoraida.

       Par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa un Īstenošanas kārtības 138. panta pārkāpumu
      –       Lietas dalībnieku argumenti
      82     Saistībā ar pirmā pamata trešo daļu prasītāja norāda, ka iepriekš Komisija ir atzinusi par pieņemamu Euphet piedāvājumā izteikto interešu konfliktu risinājumu, pat ja runa bija par citiem ģenerāldirektorātiem. Tā kā Komisija ir atkāpusies
         no savas iepriekšējās politikas, tā ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.

      83     Prasītāja piebilst, ka, ja pēc nepamatotas Euphet piedāvājuma noraidīšanas Komisija tiesības noslēgt iepirkuma līgumu ir piešķīrusi trešai personai, tā ir pārkāpusi Īstenošanas
         kārtības 138. pantu.

      84     Komisija atbild, ka prasītāja nepietiekami ir pamatojusi savu apgalvojumu par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu.
      85     Komisija apstrīd arī to, ka iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana trešai personai ir Īstenošanas kārtības 138. panta
         pārkāpums. Šajā noteikumā ir nošķirtas tikai divas iespējamās iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas formas, proti,
         automātiska piešķiršanas procedūra vai procedūra, kuru īstenojot, iepirkuma līguma slēgšanas tiesības piešķir piedāvājumam
         ar vislabāko cenas un vērtības attiecību. Tas, ka Euphet piedāvājums tiek atzīts par pieņemamu atlases un piešķiršanas stadijā, nenozīmē, ka tam noteikti tiks piešķirtas iepirkuma
         līguma slēgšanas tiesības.

      –       Pirmās instances tiesas vērtējums
      86     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesības atsaukties uz tiesisko paļāvību, kas ir viens no Kopienu pamatprincipiem, ir visām
         privātpersonām, kuras atrodas tādā situācijā, kurā Kopienu administrācija, sniedzot precīzas garantijas, tām ir radījusi pamatotas
         cerības. Par šādām garantijām uzskata jebkādā veidā paziņotu precīzu, beznosacījumu un saskaņotu informāciju, kas ir iegūta
         no pilnvarotiem un uzticamiem avotiem (Pirmās instances tiesas 1998. gada 21. jūlija spriedums apvienotajās lietās T‑66/96
         un T‑221/97 Mellett/Tiesa, Recueil FP, I‑A‑449. un II‑1305. lpp., 104. un 107. punkts).

      87     Šajā gadījumā prasītāja, nepamatojot savus apgalvojumus šajā sakarā, tikai atsaucas uz nostāju, ko Komisija bija ieņēmusi
         citās konkursa procedūrās. Šādi apstākļi, pat ja tie ir pierādīti, nav uzskatāmi par precīzām iestādes garantijām un tādējādi
         nevar radīt tiesisko paļāvību attiecībā uz to, ka Komisija ir pieņēmusi mehānismu, ko Euphet ir piedāvājusi saistībā ar attiecīgo līgumu.

      88     Prasītājas apgalvojums, ka prettiesiskas Euphet izslēgšanas rezultātā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas pretendentam, kura piedāvājums nebija ar vislabāko
         cenas un vērtības attiecību, ir nepamatots, jo, ņemot vērā, ka Euphet bija iesaistīta interešu konfliktā (skat. šī sprieduma 77. un 78. punktu), Komisijai tās piedāvājums bija jānoraida.

      89     Prasītājas argumentiem līdz ar to nevar piekrist. Tādējādi pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida.
      90     Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, pirmais pamats ir jānoraida kopumā.
       Par otro pamatu, kas ir balstīts uz to, ka Euphet prettiesiski tika liegta iespēja sniegt papildu informāciju par interešu konfliktu
      91     Saistībā ar otro pamatu prasītāja būtībā atsaucas uz to, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu pirms piedāvājuma noraidīšanas
         lūgt papildu informāciju, kas izriet no Īstenošanas kārtības 146. panta 3. punkta, ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības
         principu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principu.

       Lietas dalībnieku argumenti
      92     Prasītāja uzskata, ka Komisija nevarēja noraidīt Euphet piedāvājumu, nesniedzot tai iespēju aizstāvēties, un novērtēšanas komisijai vajadzēja vismaz ļaut tai sniegt paskaidrojumus
         par šo jautājumu.

      93     Pirmkārt, prasītāja pārmet Komisijai, ka tā nav aicinājusi Euphet sniegt papildu informāciju par interešu konflikta problēmu, pārkāpjot Īstenošanas kārtības 146. panta 3. punktu.

      94     Otrkārt, prasītājas atsaucas uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu un, šajā sakarā atsaucoties uz Komisijas
         un pretendenta savstarpēju saraksti ar vēstulēm, apgalvo, ka pastāv tāda Komisijas prakse, ka tā vajadzības gadījumā kandidātiem
         vai pretendentiem lūdz sniegt papildu informāciju. Šo praksi cita starpā apstiprina arī Tiesas judikatūra publisko iepirkumu
         jomā, proti, šī sprieduma 57. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Fabricom. Nelūdzot sniegt papildu informāciju, Komisija ir rīkojusies pretēji praksei, kas iedibināta un apstiprināta judikatūrā,
         un ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Citos apstākļos Komisija pretendentam, kuram draud izslēgšana,
         būtu sniegusi iespēju aizstāvēties. Turklāt prasītājai nav zināms neviens cits gadījums, kurā pretendents būtu ticis izslēgts,
         pamatojoties uz interešu konflikta risku. Ja Komisija nevarēja pierādīt, ka šādi gadījumi pastāv, prasītāja nevarēja paredzēt,
         ka šāda izslēgšana var notikt, nepārkāpjot tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.

      95     Treškārt, šajā sakarā atsaucoties uz Finanšu regulas 89. panta 1. punktā un 99. pantā paredzēto vienlīdzīgas attieksmes principa
         un nediskriminācijas principa pārkāpumu, prasītāja vēlas uzzināt, vai Komisija attiecīgā konkursa ietvaros citiem pretendentiem
         ir piedāvājusi iespēju sniegt papildu informāciju. Prasītāja norāda uz pretrunu Komisijas argumentācijā, kas, pirmkārt, savā
         iebildumu rakstā ir apgalvojusi, ka “pēc piedāvājumu atvēršanas nevienam pretendentam nav ticis izteikts lūgums sniegt papildu
         informāciju”, bet, otrkārt, Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja ierosinātā pagaidu noregulējuma ietvaros 2005. gada 24. jūnijā
         iesniegtajā atbildē uz repliku, norāda, ka pēc piedāvājumu atvēršanas vai vismaz pēc to iesniegšanai noteiktā termiņa beigām
         Komisija dažiem pretendentiem ir lūgusi pierādīt, ka to piedāvājumi tikuši nosūtīti noteiktajā termiņā. Prasītāja uzskata,
         ka, ja šie pretendenti tika lūgti sniegt informāciju, bet Euphet netika piedāvāta iespēja ne aizstāvēties, ne arī izteikt savu viedokli par interešu konflikta risku, Komisija ir pārkāpusi
         principu par vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem.

      96     Komisija apgalvo, ka tai ir pienākums uzklausīt pretendentu tikai tad, ja tā plāno piemērot administratīvu vai finansiālu
         sodu atbilstoši Finanšu regulas 96. pantam, piemēram, turpmāku izslēgšanu no iepirkumiem un subsīdiju piešķiršanas, nevis
         tad, ja tā pretendentu no konkrētu iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas izslēdz atbilstoši Finanšu regulas 94. pantam.

      97     Šajā sakarā, pirmkārt, Komisija norāda, ka Īstenošanas kārtības 146. panta 3. punkts tai neuzliek pienākumu lūgt pretendentam
         sniegt paskaidrojumus saistībā ar iesniegtajiem apliecinošajiem dokumentiem. Katrā ziņā saskaņā ar Finanšu regulas 99. pantu
         un Īstenošanas kārtības 148. panta 3. punktu Komisijas un pretendentu saziņas rezultātā nevar tikt ieviestas nekādas izmaiņas
         piedāvājuma noteikumos.

      98     Otrkārt, Komisija apstrīd, ka pastāv vispārēja prakse pretendentam sistemātiski lūgt papildu informāciju pirms tā izslēgšanas
         interešu konflikta dēļ. Turklāt Komisijai nosūtītās un no tās saņemtās vēstules, ko prasītāja ir iesniegusi saistībā ar citu
         piešķiršanas procedūru, ir saistītas ar lūgumu sniegt papildu informāciju par dažiem piedāvājuma elementiem un nekādā ziņā
         nepierāda, ka Komisija pastāvīgi ir uzklausījusi pretendentus pirms to piedāvājumu noraidīšanas, pamatojoties uz kādu no Finanšu
         regulā minētajiem izslēgšanas kritērijiem.

      99     Tādējādi prasītājas atsaukšanās uz šī sprieduma 57. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Fabricom ir nepiemērota, jo Tiesa tajā ir apšaubījusi Beļģijas tiesisko regulējumu, kas personām, kuras atbildīgas par publiskā iepirkuma
         sagatavošanas darbiem, automātiski liedz piedalīties šī iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, bet šajā
         gadījumā Komisija Euphet nav liegusi piedalīties piešķiršanas procedūrā. Vispirms Euphet iesniedza piedāvājumu, saistībā ar kuru Komisija, pamatojoties uz šajā piedāvājumā sniegtajiem datiem un ņemot vērā piešķiramo
         iepirkuma līguma slēgšanas tiesību raksturu, vēlāk pārbaudīja, vai nepastāv interešu konflikts. Līdz ar to piedāvājums tika
         noraidīts tāpēc, ka šāds interešu konflikts pastāvēja. Prasītājas argumentācija, kurā ir izteikts apgalvojums, ka Euphet tika izslēgta automātiski, jo konkrētu interešu konflikta esamības novērtējumu bija iespējams veikt tikai pēc līguma slēgšanas
         tiesību piešķiršanas, proti, brīdī, kad tiek noslēgts konkrēts līgums, izpildot Pamatlīgumu, ir pretrunā Finanšu regulas 94. panta
         noteikumiem. Šis pants ļauj no attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas izslēgt kandidātus vai pretendentus, kas pat
         pirms iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jau ir iesaistīti interešu konfliktā.

      100   Treškārt, Komisija uzsver, ka pēc piedāvājumu atvēršanas nevienam pretendentam netika izteikts lūgums sniegt informāciju par
         iespējamo interešu konfliktu. Attiecībā uz iespējamo pretrunu argumentācijā Komisija norāda, ka tā dažiem pretendentiem lūdza
         pierādīt, ka to piedāvājumi ir nosūtīti noteiktajā termiņā, jo uz aploksnēm, kurās bija nosūtīti piedāvājumi, uzspiestais
         pasta zīmogs bija grūti salasāms. Tomēr šo situāciju nevar salīdzināt ar to, kādā atradās Euphet. Kā Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs ir konstatējis 2005. gada 20. septembra rīkojumā lietā T‑195/05 R DeloitteBusinessAdvisory/Komisija (Krājums, II‑3485. lpp., 120. punkts), to, ka uz aploksnēm, kurās bija nosūtīti piedāvājumi, uzspiestais pasta zīmogs
         bija grūti salasāms, nevar pielīdzināt tam, ka pašā piedāvājumā ir trūkumi.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      101   Pirmkārt, attiecībā uz to, vai Komisijai bija jāaicina Euphet sniegt papildu informāciju par interešu konflikta problēmu, ir jāatgādina, ka Īstenošanas kārtības 146. panta 3. punkta pirmā
         daļa paredz, ka tad, ja līdzdalības pieprasījumi un piedāvājumi neatbilst visām būtiskajām prasībām, kas norādītas konkursa
         uzaicinājuma apliecinošajos dokumentos vai tajos ietvertajās īpašajās prasībās, šos piedāvājumus noraida. Tomēr saskaņā ar
         146. panta 3. punkta otro daļu novērtēšanas komisija var aicināt kandidātu vai pretendentu tās noteiktajā termiņā papildināt
         vai paskaidrot iesniegtos apliecinošos dokumentus, kas attiecas uz izslēgšanas un izvēles kritērijiem.

      102   No Īstenošanas kārtības 146. panta 3. punkta otrās daļas noteikumiem izriet, ka šī norma piešķir novērtēšanas komisijai iespēju
         lūgt pretendentiem papildu informāciju saistībā ar iesniegtajiem apliecinošajiem dokumentiem, kas attiecas uz izslēgšanas
         un izvēles kritērijiem. No tā izriet, ka minēto normu nevar interpretēt kā tādu, kas novērtēšanas komisijai uzliek pienākumu
         pretendentiem lūgt sniegt šādus paskaidrojumus (šajā sakarā pēc analoģijas skat. Pirmās instances tiesas 1996. gada 8. maija
         spriedumu lietā T‑19/95 AdiaInterim/Komisija, Recueil, II‑321. lpp., 44. punkts).

      103   Tādējādi Komisijai šajā gadījumā bija pamats secināt, ka Euphet piedāvājums ir jāizslēdz no iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras interešu konflikta dēļ Finanšu regulas
         94. panta un specifikāciju 9.1.3. panta nozīmē, un tai nebija pienākuma lūgt sniegt papildu informāciju atbilstoši Īstenošanas
         kārtības 146. panta 3. punkta otrajai daļai.

      104   Otrkārt, attiecībā uz iespējamo tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu ir jāatgādina, ka saskaņā ar šī sprieduma
         86. punktā citēto pastāvīgo judikatūru uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu nevar atsaukties, ja nav administrācijas
         sniegtu precīzu garantiju.

      105   Šajā gadījumā prasītāja pamatojas uz vispārēju Komisijas praksi, kas ir apstiprināta judikatūrā un atbilstoši kurai tā sistemātiski
         pretendentam pirms tā izslēgšanas ir lūgusi sniegt papildu informāciju.

      106   Prasītājas iesniegtie dokumenti attiecas tikai uz vienu konkursu, kurā tā pati bija piedalījusies, proti, konkursu PO/2004‑62/B3
         par “Audiovizuālo pakalpojumu un produktu nodaļas darbību ex ante novērtējums”. Turklāt lūgums sniegt papildu informāciju, ko minētajā lietā bija izteikusi novērtēšanas komisija, attiecās,
         pirmkārt, uz to, vai “Deloitte darbība visā Eiropas kontinentā, proti, 300 pilsētās, [liecina] par tās spēju veikt visas šajā iepirkuma līgumā paredzētās
         darbības visās ES dalībvalstīs,” un, otrkārt, uz to, ka nebija saņemts “apstiprinājums pienācīgai izpildei”, nevis uz interešu
         konflikta risku.

      107   Turklāt prasītāja nenorāda nevienu konkrētu apstākli, kas liecinātu, ka Komisija būtu Euphet sniegusi precīzas garantijas tam, ka novērtēšanas komisija tai izteiks lūgumu sniegt papildu informāciju par interešu konflikta
         risku un par to, vai Euphet sniegtā atbilde jautājumā par minēto risku, ir pietiekama.

      108   Šajos apstākļos prasītāja nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu.
      109   Šo secinājumu nevar atspēkot, prasītājai atsaucoties uz šī sprieduma 57. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Fabricom, kurā tiek aplūkots tāds juridisks jautājums un faktiska situācija, kas nav līdzīga strīdam, kurš Pirmās instances tiesai
         ir jāizskata šajā tiesvedībā.

      110   Treškārt, ir jānoraida prasītājas arguments, kas ir balstīts uz vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa
         pārkāpumu, ņemot vērā, ka Komisija ir lūgusi sniegt informāciju citiem pretendentiem, bet Euphet netika sniegta iespēja ne aizstāvēties, ne arī izteikt savu viedokli par interešu konflikta risku. Vienlīdzīgas attieksmes
         princips nosaka, ka līdzīgās situācijās nevajadzētu piemērot atšķirīgus noteikumus un dažādās situācijās savukārt nevajadzētu
         piemērot vienādus noteikumus, ja vien tādai pieejai nav objektīva pamata (šī sprieduma 57. punktā minētais spriedums apvienotajās
         lietās Fabricom, 27. punkts). Pretendents, kura piedāvājums ir ievietots aploksnē, uz kuras uzspiestais pasta zīmogs ir grūti salasāms, neatrodas
         situācijā, kas līdzīga tai, kādā atrodas pretendents, kura piedāvājums ir nepietiekams, jo pirmajā gadījumā Komisijas konstatētais
         trūkums ir saistīts ar apstākļiem, kas nav atkarīgi no pretendenta gribas, bet otrajā gadījumā konstatētais trūkums ir saistīts
         ar to, ka piedāvājums ir nepietiekams. Euphet piedāvājuma noraidījums tādējādi neapdraud vienlīdzīgas attieksmes principu.

      111   Līdz ar to nav pierādīts, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas principu, kas ir
         paredzēti Finanšu regulas 89. un 99. pantā.

      112   Tāpēc otrais pamats un līdz ar to arī prasījumi atcelt Lēmumu par noraidīšanu ir jānoraida.
      113   Lūgumu atcelt Lēmumu par iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu trešai personai var vienīgi noraidīt, ņemot vērā,
         ka ir noraidīts lūgums atcelt iepriekšējo lēmumu, ar kuru tas ir cieši saistīts.

      114   Tādējādi prasība jānoraida kopumā.
       Par tiesāšanās izdevumiem
      115   Atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
         atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.

      116   Tā kā šajā gadījumā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās
         izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      Ar šādu pamatojumu
      PIRMĀS INSTANCES TIESA(ceturtā palāta)
      nospriež:
      1)      prasību noraidīt;
      2)      prasītāja – DeloitteBusinessAdvisoryNV – atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

               Legal

               Wiszniewska‑Białecka

               Moavero Milanesi

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2007. gada 18. aprīlī.

               Sekretārs

                     Priekšsēdētājs

               E. Coulon

                     H. Legal

         * Tiesvedības valoda – holandiešu.


Tiesas spriedums 1986. gada 15. maijā. # Marguerite Johnston pret Chief Constable of the Royal Ulster Constabulary. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Industrial Tribunal, Belfast (Northern Ireland) - Apvienotā Karaliste. # Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Bruņots palīgpolicijas darbinieks. # Lieta 222/84.


title: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums.#Susanne Sokoll‑Seebacher.#Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Sabiedrības veselība – LESD 49. pants – Aptiekas – Sabiedrības pienācīga apgāde ar zālēm – Darbības atļauja – Aptieku teritoriālais izvietojums – Galvenokārt ar demogrāfiskiem kritērijiem pamatotu ierobežojumu noteikšana – Minimālais attālums starp publiskajām aptiekām.#Lieta C‑367/12.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2014. gada 13. februārī (
            *1
         )
      “Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrības veselība — LESD 49. pants — Aptiekas — Sabiedrības pienācīga apgāde ar zālēm — Darbības atļauja — Aptieku teritoriālais izvietojums — Galvenokārt ar demogrāfiskiem kritērijiem pamatotu ierobežojumu noteikšana — Minimālais attālums starp publiskajām aptiekām”
      Lieta C‑367/12
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2012. gada 24. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2012. gada 1. augustā, tiesvedībā

            Susanne Sokoll‑Seebacher ,

      piedaloties

            Agnes Hemetsberger
          , kas ir Susanna Zehetner tiesību pārņēmēja.
      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen], palātas priekšsēdētājs, M. Safjans [M. Safjan], J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents), A. Prehala [A. Prechal], un S. Rodins [S. Rodin] tiesneši,
      ģenerāladvokāts P. Mengoci [P. Mengozzi],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

                  S. Sokoll‑Seebacher vārdā – E. Berchtold‑Ostermann, Rechtsanwältin,

               —

                  A. Hemetsberger vārdā – C. Schneider, Rechtsanwalt,

               —

               Austrijas valdības vārdā – C. Pesendorfer, pārstāve,

               —

               Čehijas Republikas valdības vārdā – M. Smolek, J. Vláčil un T. Müller, pārstāvji,

               —

               Portugāles valdības vārdā – L. Inez Fernandes un A. P. Antunes, pārstāvji,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – G. Braun un I. Rogalski, pārstāvji,

         ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 49. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 16. un 47. pantu.

               2

               Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību, kuru uzsāka S. Sokoll‑Seebacher par jaunas publiskās aptiekas atvēršanu, kura atrodas Pinsdorfas [Pinsdorf] pašvaldībā Augšaustrijas federālajā zemē.

         Austrijas tiesību normas

               3

               Aptieku likuma (Apothekengesetz), redakcijā, kurā grozījumi izdarīti ar likumu, kas publicēts BGBl. I, 41/2006 (turpmāk tekstā – “ApG”), 10. pantā ir noteikts:
               “1.   Atļauju atvērt publisko aptieku piešķir, ja:

                        1)

                        pašvaldībā, kurā atvērs publisko aptieku, pastāvīgi praktizē ārsts un

                        2)

                        ir nepieciešamība atvērt jaunu publisko aptieku.

                  2.   Šādas nepieciešamības nav, ja:

                        1)

                        pieteikuma iesniegšanas brīdī pašvaldības teritorijā, kurā plāno atvērt publisko aptieku, jau ir ģimenes ārsta aptieka un ģimenes ārsti aizņem mazāk par divām ārstu vietām, kas ir noslēguši līgumu ar valsts veselības apdrošināšanas iestādi [..] (ārsti uz pilnu slodzi), vai arī

                        2)

                        attālums starp plānoto jaunatveramās publiskās aptiekas ekspluatācijas vietu un jau pastāvošas tuvākās publiskās aptiekas ekspluatācijas vietu ir mazāks par 500 metriem, vai ja

                        3)

                        šīs atvēršanas dēļ personu skaits, kuras būs pastāvīgi jāapgādā no jau šajā apkārtnē tuvākās atvērtās publiskās aptiekas ekspluatācijas vietas, samazinās un būs mazāks par 5500.

                  3.   Nav arī nepieciešamības 2. punkta 1) apakšpunkta izpratnē, ja pieteikuma iesniegšanas datumā pašvaldības teritorijā, kur ieplānots ekspluatēt publisko aptieku, jau ir

                        1)

                        ģimenes ārsta aptieka un

                        2)

                        ārstu, kuri noslēguši līgumu ar valsts veselības apdrošināšanas iestādi, kopprakse [..]

                  [..]
               4.   Apgādājamās personas 2. punkta 3) apakšpunkta izpratnē ir pastāvīgie iedzīvotāji, kuru dzīvesvieta atrodas mazāk nekā 4 km autoceļu rādiusā no jau atvērtas publiskās aptiekas ekspluatācijas vietas un kuri vietējo apstākļu dēļ vienmēr ir apgādājami no šīs aptiekas.
               5.   Ja pastāvīgo iedzīvotāju, kuri definēti 4. punktā, skaits ir mazāks par 5500, tad, pārbaudot, vai pastāv šāda nepieciešamība, ir jāņem vērā, vai personas, kuras ir apgādājamas tādēļ, ka tās šajā zonā strādā, izmanto pakalpojumus vai transportlīdzekļus.
               6.   2. punkta 2) apakšpunktā minēto attālumu izņēmuma kārtā var neņemt vērā, ja vietējo īpatnību dēļ sabiedrības labas apgādes ar zālēm interesēs ir steidzama nepieciešamība atvērt jaunu publisko aptieku.
               7.   Ir jāveic ekspertīze, vai ir nepieciešamība atvērt jaunu publisko aptieku, kura jāuztic Austrijas aptiekāru apvienībai. [..]
               [..]”

               4

                  ApG 47. panta 2. punktā par “aizlieguma periodu” ir noteikts:
               “Vietējām administratīvajām iestādēm ir jānoraida kandidāta lūgums saņemt atļauju, neturpinot procesu arī tādā gadījumā, ja iepriekšējs cita kandidāta lūgums par jaunas aptiekas atvēršanu ir ticis noraidīts ar pamatojumu, ka nav izpildīts kāds no 10. pantā minētajiem materiālajiem nosacījumiem un ja no pēdējā paziņotā lēmuma šajā lietā ir pagājis mazāk par diviem gadiem un vietējie apstākļi, kas ir pirmā lēmuma pamatā, nav būtiski mainījušies. [..]”

         Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

               5

               Ar 2011. gada 29. decembra lēmumu Gmundenes [Gmunden] pašvaldības priekšsēdētājs (Bezirkshauptmann von Gmunden) noraidīja S. Sokoll‑Seebacher pieteikumu atļaujai izveidot publisko aptieku Pinsdorfas [Pinsdorf] pašvaldībā, ar nosacījumu, ka nav nekādas nepieciešamības ApG 10. panta izpratnē.

               6

               Šis atteikums ir pamatots ar Austrijas aptiekāru apvienības 2011. gada 12. aprīļa ekspertīzes ziņojumu, kā arī 2011. gada 25. oktobra šī ziņojuma papildu apsvērumiem. Saskaņā ar šiem dokumentiem jaunas publiskās aptiekas atvēršanas rezultātā publiskās aptiekas, kuru ekspluatē S. Zehetner, kura veic uzņēmējdarbību Altminsteres [Altmünster] pašvaldībā, kas atrodas blakus Pinsdorfas pašvaldībai, apgādājamo potenciāls saruktu stipri zem 5500 personu sliekšņa un tās klientu skaits samazinātos līdz 1513 personām.

               7

                  S. Sokoll‑Seebacher apstrīdēja šo lēmumu, apgalvojot, ka ekspertu ziņojuma papildu apsvērumos Austrijas aptiekāru apvienība ir ņēmusi vērā tiešu ceļu savienojumu, kas pastāv starp Pinsdorfas un Altminsteres kaimiņu pašvaldībām, – šis savienojums saskaņā ar Austrijas dzelzceļa sabiedrības infrastruktūru plānu drīzumā tiks slēgts. Kā apgalvo S. Sokoll‑Seebacher, šis apstāklis esot bijis jāņem vērā. Turklāt esot bijis jāņem vērā arī fakts, ka tad, kad S. Zehetner izveidoja savu publisko aptieku, viņai bija pilnīgi skaidrs, ka viņa nekad nesasniegs 5500 personu apgādājamo skaitu.

               8

               Šādos apstākļos Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich [Augšaustrijas federālās zemes Neatkarīgais administratīvais senāts] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

                        “1)

                        Vai Eiropas Pamattiesību hartas 16. pantā noteiktā likumīguma prasība un/vai LESD 49. pantā paredzētais pārskatāmības pienākums liedz piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu kā [pamatlietas] ApG 10. panta 2. punkta 3) apakšpunkts, saskaņā ar kuru jaunas publiskas aptiekas atvēršanas nepieciešamības kritērijs pat pamataspektos netiek regulēts jau pašā likumā, bet būtisku tā satura elementu precizēšana tiek uzticēta valsts judikatūrai, jo, piemērojot minēto tiesisko regulējumu, nevar izslēgt, ka konkrētiem attiecīgās valsts interesentiem un tiem visiem attiecībā pret citu dalībvalstu pilsoņiem rodas būtiskas konkurences priekšrocības?

                        2)

                        Ja uz šo pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde: vai LESD 49. pants liedz piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu kā ApG 10. panta 2. punkta 3) apakšpunkts, kurā kā būtisks kritērijs aptiekas nepieciešamības izvērtēšanai ir noteikts nemainīgs 5500 personu robežskaits, likumā neparedzot iespēju atkāpties no šā pamatnoteikuma, jo, piemērojot minēto tiesisko regulējumu, šķiet, ka de facto netiek (neapšaubāmi) nodrošināta saskaņota mērķa sasniegšana [Tiesas 2010. gada 1. jūnija sprieduma apvienotajās lietās C-570/07 un C-571/07 Blanco Pérez un Chao Gómez, Krājums, I-4629. lpp.,] 98.–101. punkta nozīmē?

                        3)

                        Ja arī uz otro jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde: vai LESD 49. pants un/vai Eiropas Pamattiesību hartas 47. pants liedz piemērot tādu tiesisko regulējumu kā ApG 10. panta 2. punkta 3) apakšpunkts, saskaņā ar kuru valsts augstāko tiesu judikatūrā par aptiekas nepieciešamības izvērtēšanu tiek noteikti citi detalizēti kritēriji – pieteikuma iesniegšanas prioritāte laikā, uzsāktas procedūras bloķējoša iedarbība attiecībā uz vēlākiem interesentiem, divu gadu aizlieguma periods pieteikuma noraidījuma gadījumā, “pastāvīgo iedzīvotāju”, no vienas puses, un “caurbraucēju”, no otras puses, noteikšanas kritēriji, kā arī kritēriji iespējamo klientu nodalīšanai, pārklājoties divu vai vairāk aptieku 4 km rādiusam u.c. –, jo, piemērojot šo tiesisko regulējumu, saprātīgā termiņā parasti nav iespējama šīs normas paredzama un prognozējama izpilde un tāpēc (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 98.–101. punkts un 114.–125. punkts) tā nevar būt konkrēti piemērota saskaņotai mērķa sasniegšanai un/vai de facto nevar tikt nodrošināta pienācīga farmaceitiskā aprūpe, un/vai var konstatēt diskriminācijas tendenci starp attiecīgās valsts interesentiem vai starp viņiem un citu dalībvalstu interesentiem?”

         Par pieņemamību

               9

               Pirmkārt, S. Zehetner un Austrijas valdība ir apstrīdējušas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, norādot, ka strīdā pamatlietā nav pārrobežu elementu un tas attiecas uz tīri iekšēju situāciju.

               10

               Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, pat ja ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā – kas ir vienādi piemērojams gan Austrijas, gan citu dalībvalstu pilsoņiem –, tad noteikumi par LESD garantētajām pamatbrīvībām vispārīgi var attiekties tikai, ciktāl tie ir piemērojami situācijām, kurām ir saikne ar tirdzniecību starp dalībvalstīm, un nebūt nevar izslēgt, ka citu dalībvalstu, nevis Austrijas Republikas pilsoņi ir bijuši vai ir ieinteresēti veikt aptieku darbību šajā dalībvalstī (šajā ziņā skat. 2013. gada 5. decembra spriedumu apvienotajās lietās no C‑159/12 līdz C‑161/12 Venturini u.c., 25. punkts un tajā minētā judikatūra).

               11

               No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem tiešām izriet, ka prasītāja pamatlietā ir Austrijas pilsone un ka visi pamatlietas faktiskie apstākļi attiecas tikai uz vienu dalībvalsti, proti, Austrijas Republiku, neskatoties uz to, ka attiecīgais tiesiskais regulējums var radīt sekas, kas neaprobežojas tikai ar šo dalībvalsti.

               12

               Turklāt pat tādā tīri iekšējā situācijā kā pamatlietā, kur visi elementi ir saistīti tikai ar vienu dalībvalsti, Tiesas atbilde iesniedzējtiesai var būt lietderīga pat šādos apstākļos, tostarp gadījumā, ja valsts tiesību normās tai ir noteikts pienākums piešķirt valsts pilsonim tādas pašas tiesības, kādas citas dalībvalsts pilsonim izrietētu no Savienības tiesībām tādā pašā situācijā (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Venturini u.c., 28. punkts un tajā minētā judikatūra).

               13

               Šī pirmā iebilde par nepieņemamību tātad ir jānoraida.

               14

               Otrkārt, S. Zehetner, šajā ziņā tieši neizvirzot iebildi par nepieņemamību, pauž šaubas par to, vai lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir piemērotā veidā izklāstīta saikne starp Savienības tiesību normām, uz kurām tiek izdarīta atsauce, un strīdam pamatlietā piemērojamo valsts tiesisko regulējumu. Proti, šis lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu esot grūti saprotams tādēļ, ka tajā esot ietvertas tikai minimālas atsauces uz Austrijas pozitīvajām tiesībām.

               15

               Šajā ziņā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet – ja valsts tiesai rodas vajadzība lūgt Savienības tiesību interpretāciju, tai ir jānorāda faktiskie apstākļi un atbilstošais tiesiskais regulējums, uz kuru attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz jāpaskaidro faktiskie pieņēmumi, uz kuriem balstīti minētie jautājumi (skat. it īpaši 2005. gada 17. februāra spriedumu lietā C-134/03 Viacom Outdoor, Krājums, I-1167. lpp., 22. punkts; 2005. gada 6. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-453/03, C-11/04, C-12/04 un C-194/04 ABNA u.c., Krājums, I-10423. lpp., 45. punkts, kā arī 2013. gada 21. novembra spriedumu lietā C‑284/12 Deutsche Lufthansa, 20. punkts).

               16

               Tiesa ir arī uzsvērusi, cik nozīmīgi valsts tiesai ir norādīt precīzus iemeslus, kuru dēļ tai ir jautājumi par Savienības tiesību interpretāciju, un kādēļ tā uzskata par nepieciešamu uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus. Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka valsts tiesai ir jāsniedz minimāls skaidrojums par to, kāpēc tā ir izvēlējusies konkrētās Savienības tiesību normas, kuras tā lūdz interpretēt, un par saikni, ko tā saskata starp šīm normām un tās izskatīšanā nodotajā lietā piemērojamām valsts tiesību normām (skat. it īpaši 2003. gada 21. janvāra spriedumu lietā C-318/00 Bacardi-Martini un Cellier des Dauphins, Recueil, I-905. lpp., 43. punkts, kā arī spriedumu apvienotajās lietās ABNA u.c., 46. punkts).

               17

               Šajā lietā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir aprakstīti pamatlietas pamatā esošie fakti un valsts tiesiskā regulējuma apraksts, kas ļāva prasītājai un dalībvalstu valdībām iesniegt rakstiskos apsvērumus par uzdotajiem jautājumiem. Turklāt minētajā lūgumā ir norādītas Savienības tiesību normas, kuru interpretāciju lūdz iesniedzējtiesa, un tā pietiekami paskaidro saikni starp tām un pamatlietā piemērojamajām valsts tiesību normām.

               18

               Šādos apstākļos lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāuzskata par pieņemamu.

         Par lietas būtību

      Par pirmo un otro jautājumu

               19

               Ar savu pirmo un otro jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Hartas 16. pants un/vai LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, ciktāl iesniedzējtiesa uzskata, ka ar tādu tiesisko regulējumu kā pamatlietā nav paredzēti pietiekami noteikti kritēriji, lai pārbaudītu, vai pastāv tāda nepieciešamība pēc apgādes ar medikamentiem, ka jāatver jauna aptieka, un noliedzošas atbildes gadījumā, vai LESD 49. pantam, un it īpaši prasībai par vienveidību nosprausta mērķa īstenošanā, ir pretrunā šāds tiesiskais regulējums, ciktāl ar to par galveno kritēriju nepieciešamības konstatēšanai ir noteikts nemainīgs ierobežojums, neparedzot atkāpes saistībā ar “vienmēr apgādājamo personu skaitu”.

               20

               Pirmkārt, ir jānorāda, ka iesniedzējtiesa jautā ne tikai to, kā interpretēt LESD 49. pantu par brīvību veikt uzņēmējdarbību, bet arī to, kā interpretēt Hartas 16. pantu, kurā ir paredzēta darījumdarbības brīvība.

               21

               Minētajā 16. pantā ir paredzēts, ka “darījumdarbības brīvību atzīst saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesību aktiem un praksi”. Tādējādi, nosakot darījumdarbības brīvības piemērošanas jomu, šajā Hartas pantā ir ietverta atsauce tostarp uz Savienības tiesībām.

               22

               Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāsaprot tādējādi, ka Hartas 16. pantā tostarp ir atsauce uz LESD 49. pantu, ar kuru tiek garantēta pamatbrīvība veikt uzņēmējdarbību.

               23

               Šādos apstākļos, un ņemot vērā, ka uzdotie jautājumi attiecas vienīgi uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, attiecīgais valsts tiesiskais regulējums ir jānovērtē tikai saistībā ar LESD 49. pantu.

               24

               Otrkārt, jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka principā tam nav pretrunā, ka dalībvalsts pieņem kārtību, atbilstoši kurai ir jāsaņem iepriekšēja atļauja, lai ierīkotu tādas jaunas veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas vietas kā aptiekas, ja šāda kārtība ir vajadzīga, lai novērstu iespējamos trūkumus veselības aprūpes pieejamībā un nepieļautu vienādas funkcijas pildošu struktūru dublēšanos tādējādi, ka tiek nodrošināta iedzīvotāju vajadzībām pielāgota veselības aprūpe, kura aptver visu teritoriju un kurā tiek ņemti vērā ģeogrāfiski savrupi vai kā citādi neizdevīgā stāvoklī esoši apgabali (pēc analoģijas šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 70. un 71. punkts un tajos minētā judikatūra).

               25

               Tiesa tādējādi ir lēmusi, ka tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir noteikti tādi kritēriji, kam ir pakļauta jaunu aptieku atvēršanas atļauju piešķiršana, principā ir piemērots, lai sasniegtu mērķi nodrošināt iedzīvotāju drošu un kvalitatīvu apgādi ar zālēm (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 94. punkts, kā arī 2010. gada 17. decembra rīkojumu lietā C‑217/09 Polisseni, 25. punkts, un 2011. gada 29. septembra rīkojumu lietā C‑315/08 Grisoli, 31. punkts).

               26

               Tiesa ir arī atzinusi, ka cilvēku veselība un dzīvība ir pirmajā vietā starp lietām un interesēm, kuras aizsargā Līgums, un ka dalībvalstīm pašām ir jāizlemj, kādā līmenī tās vēlas nodrošināt sabiedrības veselības aizsardzību, kā arī veidu, kādā šis līmenis ir sasniedzams. Tā kā šis aizsardzības apmērs dažādās dalībvalstīs var būt atšķirīgs, tad ir jāatzīst, ka dalībvalstīm ir novērtējuma brīvība (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).

               27

               No Tiesas pastāvīgās judikatūras konkrētāk izriet, ka iepriekšējas administratīvas atļaujas saņemšanas kārtība nevar leģitimizēt tādu valsts iestāžu novērtējuma brīvību, ar kuru Savienības tiesību normām, un it īpaši noteikumiem, kuri attiecas uz tādu pamatbrīvību kā brīvība veikt uzņēmējdarbību, tiek atņemta to lietderīgā iedarbība. Tāpat, lai pamatotu prasību saņemt iepriekšēju administratīvo atļauju, lai arī ar to tiek izdarīta atkāpe no šādas pamatbrīvības, šai prasībai ir jābūt pamatotai ar objektīviem, nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem kritērijiem, kuri nodrošina, ka valsts iestāžu novērtējuma brīvības izmantošana tiek pietiekami ierobežota (2009. gada 10. marta spriedums lietā C-169/07 Hartlauer, Krājums, I-1721. lpp., 64. punkts un tajā minētā judikatūra).

               28

               Attiecībā uz pamatlietu ir jānorāda, ka attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā atļauja atvērt jaunu publisko aptieku tiek pakārtota “nepieciešamībai”, kura tiek prezumēta, izņemot tad, ja tai pretrunā ir vismaz viens no šajā tiesiskajā regulējumā precizētajiem konkrētajiem apstākļiem.

               29

               It īpaši saskaņā ar iepriekš minēto tiesisko regulējumu, lai noteiktu, ka nav nepieciešamības atvērt jaunu aptieku, tiek ņemts vērā veselības aprūpes pakalpojumu sniedzēju skaits attiecīgajā teritorijā pieteikuma iesniegšanas dienā, attālums starp atveramo publisko aptieku un jau pastāvošu tuvāko aptieku, kā arī “vienmēr apgādājamo personu” skaits kādā no jau esošajām publiskajām aptiekām. Šis skaits tiek noteikts attiecībā pret apgabalu, kuru aprēķina no vietas, kur atrodas jau esošā publiskā aptieka un kurā ietilpst galvenokārt visi pastāvīgie iedzīvotāji ar dzīvesvietu šādi noteiktajā teritorijā un, pakārtoti, visas tās personas, kurām ir noteikta piesaiste šai teritorijai, kas arī precizēta šajā tiesiskajā regulējumā.

               30

               Starp šiem kritērijiem tie, kuri attiecas uz veselības aprūpes pakalpojumu sniedzēju vai pastāvīgo iedzīvotāju skaitu ar dzīvesvietu šādi noteiktajā teritorijā vai uz attālumu starp aptiekām, ir objektīvi fakti, kuru interpretācijā vai novērtējumā principā problēmām būt nevajadzētu.

               31

               Turpretī attiecībā uz kritēriju par piesaisti noteiktai teritorijai ir jānorāda, ka patiesi šis kritērijs nav pilnībā nepārprotams. Tomēr, pirmkārt, šis kritērijs nav noteicošais “vienmēr apgādājamo personu” skaita aprēķināšanai, jo tas ir pakārtots kritērijs, un, otrkārt, dažādie piesaistes kritēriji ir noteikti objektīvā veidā un tos var pārbaudīt tostarp ar statistikas datiem.

               32

               Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka tādā valsts tiesiskajā regulējumā, kāds ir pamatlietā, paredzētajiem kritērijiem ir pietiekami objektīvs raksturs.

               33

               Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu neizriet, ka varētu tikt ņemti vērā arī citi kritēriji papildus tiem, kas ir tieši noteikti valsts tiesiskajā regulējumā pamatlietā un kuri tātad saimnieciskās darbības subjektiem nebūtu zināmi iepriekš, lai noteiktu, ka nav nepieciešamības atvērt jaunu publisko aptieku.

               34

               Šajā ziņā apstāklis, ka ApG 10. pantā minētie kritēriji ir tikuši precizēti valsts tiesu judikatūrā, pats par sevi neliedz ieinteresētajiem saimnieciskās darbības subjektiem iepriekš iepazīties ar šiem kritērijiem.

               35

               Visbeidzot, ņemot vērā Tiesas rīcībā esošos lietas materiālus, nekas neļauj konstatēt, ka iepriekš minētajā tiesiskajā regulējumā paredzētos kritērijus varētu uzskatīt par diskriminējošiem.

               36

               Šajā ziņā tostarp ir jānorāda, ka tādā situācijā, kāda precizēta šī sprieduma 28. punktā, nepieciešamība atvērt jaunu publisko aptieku tiek prezumēta. Līdz ar to kandidātiem, kuri vēlas atvērt jaunu publisko aptieku, nav jāpierāda, ka šajā lietā pastāv šāda nepieciešamība.

               37

               Līdz ar to atļaujas izsniegšanas procedūras iznākums principā nav atkarīgs no fakta, ka tikai dažu kandidātu, neatkarīgi no tā, vai viņi ir valsts pilsoņi vai citu dalībvalstu pilsoņi, rīcībā attiecīgā gadījumā būtu tāda informācija, kas ļautu pierādīt šādas nepieciešamības pastāvēšanu, kas viņus nostādītu privileģētā stāvoklī salīdzinot ar konkurentiem, kuru rīcībā nav šādas informācijas.

               38

               No tā izriet, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā ir jāuzskata par pamatotu uz objektīviem, iepriekš zināmiem un nediskriminējošiem kritērijiem, kuri ir piemēroti, lai ierobežotu dalībvalstu kompetento iestāžu novērtējuma brīvību šajā ziņā.

               39

               Treškārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar valsts tiesisko regulējumu var nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu vienīgi tad, ja tas patiešām atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgi un sistemātiski (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Hartlauer, 55. punkts; 2009. gada 19. maija spriedumu apvienotajās lietās C-171/07 un C-172/07 Apothekerkammer des Saarlandes u.c., Krājums, I-4171. lpp., 42. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 94. punkts, kā arī 2013. gada 26. septembra spriedumu lietā C‑539/11 Ottica New Line di Accardi Vincenzo, 47. punkts).

               40

               Šajā ziņā valsts tiesai, kurai vienīgajai ir kompetence izvērtēt pamatlietas apstākļus un interpretēt valsts tiesisko regulējumu, visbeidzot ir jānosaka, vai un kādā mērā tas atbilst šīm prasībām. Tiesai tomēr tiek lūgts sniegt valsts tiesai lietderīgu atbildi, tās kompetencē ir sniegt tai norādes, lai valsts tiesa varētu izlemt lietu, kuras izriet no pamatlietas materiāliem, kā arī no tai iesniegtajiem rakstveida un mutvārdu apsvērumiem (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Ottica New Line di Accardi Vincenzo, 48., kā arī 49. punkts un tajos minētā judikatūra).

               41

               Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, vienveidīgi piemērojot ar apdzīvotības blīvu un attālumu starp aptiekām saistīto nosacījumus visā attiecīgajā teritorijā, kuri ir paredzēti valsts tiesiskajā regulējumā par jaunu publisko aptieku atvēršanu, noteiktos apstākļos var arī nenodrošināt pienācīgu aptieku pakalpojumu pieejamību vietās ar noteiktām demogrāfiskām īpatnībām (pēc analoģijas šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 96. punkts).

               42

               It īpaši attiecībā uz nosacījumiem par apdzīvotības blīvumu Tiesa ir lēmusi, ka šāda nosacījumu vienveidīga piemērošana bez atkāpes iespējām varētu novest pie tā, ka dažos lauku apvidos, kuri parasti ir savrupi un retāk apdzīvoti, daži ieinteresēti iedzīvotāji atradīsies tālāk nekā saprātīgā attālumā no publiskās aptiekas un viņiem un tādējādi būtu liegta pienācīga farmaceitiskās aprūpes pieejamība (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Blanco Pérez un Chao Gómez, 97. punkts).

               43

               Attiecībā uz strīdu pamatlietā ApG 10. pantā ir noteikts, ka nav nepieciešamības, kas attaisno jaunas aptiekas atvēršanu, ja pēc šādas atvēršanas “vienmēr apgādājamo personu” skaits kādā no jau pastāvošas aptiekas ekspluatācijas vietām apkārtnē, proti, ja personu skaits, kas dzīvo mazāk nekā 4 kilometru autoceļa attālumā no iepriekš minētās vietas, samazinās un kļūst mazāks par 5500 personām. Tomēr, ja šādu iedzīvotāju skaits ir zem 5500, tad saskaņā ar šo pašu likumu, pārbaudot nepieciešamības pastāvēšanu, ir jāņem vērā apgādājamo personu skaits, kuras ir apgādājamas tādēļ, ka tās šajā zonā strādā, izmanto pakalpojumus vai transportlīdzekļus (turpmāk tekstā – “caurbraucēji”).

               44

               Lai sniegtu noderīgu atbildi iesniedzējtiesai, ir jāuzsver divi elementi, kurus var izklāstīt šādi.

               45

               Pirmkārt, ir personas, kuras dzīvo tālāk par 4 kilometriem pa autoceļu no tuvākās publiskās aptiekas ekspluatēšanas vietas un kuras tātad neieskaita kā pastāvīgos iedzīvotājus ne viņu apgādes teritorijā, ne jebkurā citā teritorijā. Kaut arī šīs personas var ieskaitīt par “caurbraucējiem” vienā vai vairākās teritorijās, tomēr šis fakts nemaina to, ka šādu personu piekļuve aptiekas pakalpojumiem ir atkarīga no apstākļiem, kuri principā tām nenodrošina pastāvīgu un nepārtrauktu piekļuvi šādai aprūpei, jo šāda piekļuve ir saistīta vienīgi ar darbu vai transportlīdzekļu izmantošanu noteiktā teritorijā. No tā izriet, ka dažām personām, it īpaši tām, kas uzturas lauku apvidos, piekļuve zālēm var izrādīties nepiemērota, ņemot vērā arī to, ka tādā valsts tiesiskajā regulējumā kā pamatlietā nav paredzēts maksimālais attālums starp personas dzīvesvietu un tai tuvāko aptieku.

               46

               Tas pats vēl jo vairāk attiecas uz personām, kuras ietilpst iepriekš minētajā kategorijā tādēļ, ka it īpaši dažām no šādām personām uz laiku vai pastāvīgi ir ierobežotas pārvietošanās spējas, piemēram, gados veciem cilvēkiem, invalīdiem vai slimniekiem. Pirmām kārtām, viņu veselības stāvoklis var būt tāds, ka viņām ir vajadzīgs ātri vai bieži lietot zāles, un, otrām kārtām, viņu piesaiste dažādām teritorijām veselības stāvokļa dēļ ir niecīga un reizēm neesoša.

               47

               Otrkārt, gadījumā, ja jauna aptieka ir jāatver visu to personu interesēs, kuras uzturas jaunas aptiekas iecerētajā apgādes teritorijā un ārpus mazāk par 4 kilometru rādiusu, šādas atvēršanas gadījumā katrā ziņā radīsies samazinājums, kas attiecīgā gadījumā būs zem 5500 personu sliekšņa, kurš aptver pastāvīgo iedzīvotāju skaitu, kuri uzturas tādās jau atvērtu aptieku apgādes teritorijās, kuras ir jāapgādā vienmēr. Tas tostarp attiecas uz lauku apvidiem, kur parasti ir zems iedzīvotāju skaits.

               48

               Šķiet, ka no valsts tiesiskā regulējuma izriet, kas tomēr ir jānovērtē iesniedzējtiesai, ka, lai pieteikums saņemt atļauju atvērt jaunu aptieku šādos apstākļos varētu tikt apmierināts, “caurbraucēju” skaitam ir jābūt pietiekamam, lai kompensētu relatīvo vienmēr apgādājamo pastāvīgo iedzīvotāju skaita samazinājumu teritorijās, kuras ietekmē šāda atvēršana. Tādējādi īstenībā lēmums, kas jāpieņem par šādu pieteikumu, būs atkarīgs nevis no vērtējuma par aptieku pakalpojumu pieejamību jaunizveidotā teritorijā, bet no jautājuma par to, vai teritorijās, kuras ietekmē šāda atvēršana, var uzņemt “caurbraucējus” un kāds ir to skaits.

               49

               Tomēr lauku apvidos, kuri ir savrupi un reti “apmeklēti”, pastāv risks, ka “vienmēr apgādājamo personu” skaits nesasniedz strikti noteikto robežslieksni, un kas līdz ar to būtu pamats uzskatīt, ka nepieciešamība pēc jaunas aptiekas atvēršanas nav pietiekama.

               50

               No tā izriet, ka, piemērojot kritēriju par “vienmēr apgādājamo personu” skaitu, pastāv risks, ka netiks nodrošināta vienlīdzīga un piemērota piekļuve aptieku pakalpojumiem noteiktām personām, kuras pastāvīgi uzturas lauku un izolētos apvidos, kuri atrodas ārpus jau atvērtu aptieku apgādes teritorijām, it īpaši tas attiecas uz personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām.

               51

               Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmajiem diviem uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka LESD 49. pants, un it īpaši prasība par vienveidību nosprausta mērķa īstenošanā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, ar kuru par galveno kritēriju, lai noteiktu, vai pastāv nepieciešamība atvērt jaunu aptieku, ir paredzēts strikti ierobežots “vienmēr apgādājamo personu” skaits, ciktāl kompetentajām valsts iestādēm nav iespēju atkāpties no šī ierobežojuma, lai ņemtu vērā vietējās īpatnības.

         Par trešo jautājumu

               52

               Ņemot vērā uz pirmajiem diviem jautājumiem sniegto atbildi, uz trešo jautājumu nav jāatbild.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               53

               Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

                     LESD 49. pants, un it īpaši prasība par vienveidību nosprausta mērķa īstenošanā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, ar kuru par galveno kritēriju, lai noteiktu, vai pastāv nepieciešamība atvērt jaunu aptieku, ir paredzēts strikti ierobežots “vienmēr apgādājamo personu” skaits, ciktāl kompetentajām valsts iestādēm nav iespēju atkāpties no šī ierobežojuma, lai ņemtu vērā vietējās īpatnības.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – vācu.