title: Lieta T-568/20: Vispārējās tiesas 2022. gada 6. aprīļa spriedums – MF/eu-LISA (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Ieņemtais amats, kam nepieciešama drošības pielaide – Valsts drošības iestādes atteikums dot pielaidi – Līguma izbeigšana – Lūguma tikt uzklausītam neesamība – Tiesības tikt uzklausītam Lēmuma 2015/444 11. panta 5. punkta b) apakšpunkta izpratnē)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/26

      Vispārējās tiesas 2022. gada 6. aprīļa spriedums – MF/eu-LISA

      (Lieta T-568/20) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Ieņemtais amats, kam nepieciešama drošības pielaide - Valsts drošības iestādes atteikums dot pielaidi - Līguma izbeigšana - Lūguma tikt uzklausītam neesamība - Tiesības tikt uzklausītam Lēmuma 2015/444 11. panta 5. punkta b) apakšpunkta izpratnē)
      (2022/C 244/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: MF (pārstāve: L. Levi, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Aģentūra lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (pārstāvji: M. Chiodi, pārstāvis, kuram palīdz A. Duron un D. Waelbroeck, advokāti)

         Priekšmets

      Prasībā, kas celta, pamatojoties uz LESD 270. pantu, un Vispārējās tiesas kancelejā iesniegta 2020. gada 4. septembrī, prasītājs lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Savienības Aģentūras lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu-LISA) 2019. gada 29. oktobra lēmumu par viņa darba līguma izbeigšanu un, otrkārt, – ciktāl tas varētu būt vajadzīgs – atcelt eu-LISA2020. gada 26. maija lēmumu par viņa 2020. gada 29. janvāra sūdzības noraidīšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  MF atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 23.11.2020.


title: Lieta T-735/20: Vispārējās tiesas 2022. gada 6. aprīļa spriedums – Planistat Europe un Charlot/Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība – “Eurostat” lieta – OLAF ārējā izmeklēšana – Informācijas par apstākļiem, kas var būt iemesls krimināllietām, pārsūtīšana valsts tiesu iestādēm pirms izmeklēšanas beigām – Komisijas iesniegta sūdzība pirms izmeklēšanas beigām – Valsts kriminālprocess – Tiesvedības izbeigšana ar galīgu nolēmumu – Pietiekami būtiska tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpuma neesamība)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/27

      Vispārējās tiesas 2022. gada 6. aprīļa spriedums – Planistat Europe un Charlot/Komisija
      (Lieta T-735/20) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - “Eurostat” lieta - OLAF ārējā izmeklēšana - Informācijas par apstākļiem, kas var būt iemesls krimināllietām, pārsūtīšana valsts tiesu iestādēm pirms izmeklēšanas beigām - Komisijas iesniegta sūdzība pirms izmeklēšanas beigām - Valsts kriminālprocess - Tiesvedības izbeigšana ar galīgu nolēmumu - Pietiekami būtiska tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpuma neesamība)
      (2022/C 244/34)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Planistat Europe (Parīze, Francija), Hervé-Patrick Charlot (Parīze) (pārstāvis: F. Martin Laprade, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz un F. Blanc)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 268. pantu, prasītāji prasa, pirmkārt, atlīdzināt Hervé Patrick Charlot morālo kaitējumu, kas viņam nodarīts, jo Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) ir pārsūtījis valsts iestādēm informāciju par faktiem, kurus var kvalificēt kā kriminālpārkāpumu, un Eiropas Komisija minētajām iestādēm ir iesniegusi sūdzību; otrkārt, atlīdzināt zaudējumus, kas tiem radušies starp Planistat un Komisiju noslēgto līgumu uzteikuma dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Planistat Europe un Hervé-Patrick Charlot sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 53, 15.2.2021.


title: Lieta T-57/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 6. aprīļa spriedums – Ungārija/Komisija (ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Pienākums palielināt pārbaužu uz vietas intensitāti – Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 35. pants – Komisijas darba dokumentu juridiskā vērtība – Pārbaužu uz vietas intensitātes palielināšanās aprēķina metode)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/27

      Vispārējās tiesas 2022. gada 6. aprīļa spriedums – Ungārija/Komisija
      (Lieta T-57/21) (1)

      (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Pienākums palielināt pārbaužu uz vietas intensitāti - Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 35. pants - Komisijas darba dokumentu juridiskā vērtība - Pārbaužu uz vietas intensitātes palielināšanās aprēķina metode)
      (2022/C 244/35)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ungārija (pārstāvji: M. Fehér un G. Koós)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Aquilina, A. Sauka un Z. Teleki)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja lūdz atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1734 (2020. gada 18. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2020, L 390, 10. lpp.), tikai ciktāl, ņemot vērā nepietiekama skaita pārbaužu uz vietas veikšanu, Eiropas Komisija 4 334 068,02 EUR ir izslēgusi no finanšu atbalsta summas, kas Ungārijai no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) bija piešķirta attiecībā uz 2018. finanšu gadu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1734 (2020. gada 18. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), tikai ciktāl, ņemot vērā nepietiekama skaita pārbaužu uz vietas veikšanu, Eiropas Komisija 4 334 068,02 EUR ir izslēgusi no finanšu atbalsta summas, kas Ungārijai no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) bija piešķirta attiecībā uz 2018. finanšu gadu, atcelt.

                  2)

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 88, 15.3.2021.


title: Lieta T-103/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Boshab/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā – Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos – Tiesības tikt uzklausītam – Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/28

      Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Boshab/Padome
      (Lieta T-103/21) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā - Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos - Tiesības tikt uzklausītam - Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)
      (2022/C 244/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Évariste Boshab (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme un T. Payan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvis: S. Lejeune)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītājs lūdz atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/2033 (2020. gada 10. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 30. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/2021 (2020. gada 10. decembris), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 5. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Évariste Boshab atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 128, 12.4.2021.


title: Lieta T-104/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Kande Mupompa/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā – Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos – Tiesības tikt uzklausītam – Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/29

      Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Kande Mupompa/Padome
      (Lieta T-104/21) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā - Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos - Tiesības tikt uzklausītam - Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)
      (2022/C 244/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alex Kande Mupompa (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme un T. Payan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvis: S. Lejeune)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītājs lūdz atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/2033 (2020. gada 10. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 30. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/2021 (2020. gada 10. decembris), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 5. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Alex Kande Mupompa atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 128, 12.4.2021.


title: Lieta T-105/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Kanyama/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā – Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos – Tiesības tikt uzklausītam – Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/29

      Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Kanyama/Padome
      (Lieta T-105/21) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā - Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos - Tiesības tikt uzklausītam - Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)
      (2022/C 244/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Célestin Kanyama (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme un T. Payan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M.-C. Cadilhac un H. Marcos Fraile)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītājs lūdz atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/2033 (2020. gada 10. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 30. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/2021 (2020. gada 10. decembris), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 5. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Célestin Kanyama atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 128, 12.4.2021.


title: Lieta T-106/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Kazembe Musonda/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā – Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos – Tiesības tikt uzklausītam – Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/30

      Vispārējās tiesas 2022. gada 27. aprīļa spriedums – Kazembe Musonda/Padome
      (Lieta T-106/21) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi attiecībā uz ieceļošanu dalībvalstu teritorijā - Prasītāja vārda saglabāšana attiecīgo personu sarakstos - Tiesības tikt uzklausītam - Pierādījumi par iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos pamatotību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Faktisko un tiesisko apstākļu, kas noteica ierobežojošo pasākumu pieņemšanu, saglabāšanās)
      (2022/C 244/39)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbashi, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme un T. Payan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvis: S. Lejeune)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītājs lūdz atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/2033 (2020. gada 10. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 30. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/2021 (2020. gada 10. decembris), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2020, L 419, 5. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jean-Claude Kazembe Musonda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 128, 12.4.2021.


title: Apvienotās lietas C-451/19 un C-532/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Subdelegación del Gobierno en Toledo/XU (C-451/19), QP (C-532/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 20. pants – Eiropas Savienības pilsonība – Savienības pilsonis, kurš nekad nav īstenojis savu pārvietošanās brīvību – Viņa ģimenes locekļa, trešās valsts valstspiederīgā, uzturēšanās atļaujas pieteikums – Noraidīšana – Savienības pilsonim noteiktais pienākums par pietiekamu finanšu līdzekļu esamību viņa rīcībā – Laulāto kopdzīves pienākums – Nepilngadīgs bērns, Eiropas Savienības pilsonis – Valsts tiesību akti un prakse – Savienības pilsoņiem piešķirto tiesību būtības faktiska izmantošana – Liegšana)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Subdelegación del Gobierno en Toledo/XU (C-451/19), QP (C-532/19)
      (Apvienotās lietas C-451/19 un C-532/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 20. pants - Eiropas Savienības pilsonība - Savienības pilsonis, kurš nekad nav īstenojis savu pārvietošanās brīvību - Viņa ģimenes locekļa, trešās valsts valstspiederīgā, uzturēšanās atļaujas pieteikums - Noraidīšana - Savienības pilsonim noteiktais pienākums par pietiekamu finanšu līdzekļu esamību viņa rīcībā - Laulāto kopdzīves pienākums - Nepilngadīgs bērns, Eiropas Savienības pilsonis - Valsts tiesību akti un prakse - Savienības pilsoņiem piešķirto tiesību būtības faktiska izmantošana - Liegšana)
      (2022/C 244/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Atbildētāji: XU (C-451/19), QP (C-532/19)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka dalībvalsts noraida pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos – kas iesniegts attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kas ir tāda Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, kuram ir šīs dalībvalsts valstspiederība un kurš nekad nav īstenojis savu pārvietošanās brīvību –, motivējot tikai ar to, ka šim Savienības pilsonim nav pietiekamu līdzekļu sev un šim viņa ģimenes loceklim, lai nekļūtu par slogu valsts sociālās palīdzības sistēmai, neizvērtējot, vai starp minēto Savienības pilsoni un šo viņa ģimenes locekli nepastāv tāda veida atkarības attiecības, ka gadījumā, ja šim pēdējam tiek atteiktas atvasinātās uzturēšanās tiesības, pats šis Savienības pilsonis būtu spiests pilnībā atstāt Eiropas Savienības teritoriju un tādējādi viņam tiktu liegta tiesību, kuras piešķir viņa Savienības pilsoņa statuss, būtības faktiska izmantošana.

                  2)

                  LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, pirmkārt, ka atkarības attiecības, kas var pamatot atvasināto uzturēšanās tiesību piešķiršanu saskaņā ar šo pantu, nepastāv tikai tādēļ vien, ka pilngadīgam dalībvalsts valstspiederīgajam, kurš nekad nav īstenojis savu pārvietošanās brīvību, un viņa pilngadīgajam laulātajam, trešās valsts valstspiederīgajam, ir jādzīvo kopā, balstoties uz pienākumiem, kuri izriet no laulības saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuras valstspiederīgais ir Savienības pilsonis un kurā ir tikusi noslēgta laulība, un, otrkārt, ka nepilngadīga Savienības pilsoņa gadījumā tādu atkarības attiecību, kas var pamatot atvasināto uzturēšanās tiesību piešķiršanu saskaņā ar minēto pantu šī bērna vecākam, trešās valsts valstspiederīgajam, esamības vērtējumam bērna labāko interešu vārdā ir jābūt balstītam uz visu lietas apstākļu ņemšanu vērā. Tad, kad šis vecāks pastāvīgi dzīvo kopā ar otru šī nepilngadīgā bērna vecāku, Savienības pilsoni, šādas atkarības attiecības tiek vienkārši prezumētas.

                  3)

                  LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka atkarības attiecības – kas var pamatot atvasināto uzturēšanās tiesību piešķiršanu saskaņā ar šo pantu tāda Savienības pilsoņa, kurš nekad nav īstenojis savu pārvietošanās brīvību, laulātā, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, nepilngadīgajam bērnam, kurš arī ir trešās valsts valstspiederīgais – pastāv tad, kad šī Savienības pilsoņa un viņa laulātā kopdzīvē ir piedzimis bērns, Savienības pilsonis, kurš nekad nav īstenojis savu pārvietošanās brīvību, un kad šis bērns būtu spiests pilnībā atstāt Savienības teritoriju, ja nepilngadīgais bērns, trešās valsts valstspiederīgais, būtu spiests atstāt attiecīgās dalībvalsts teritoriju.

         (1)  OV C 432, 23.12.2019.


title: Lieta C-54/20 P: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums – Eiropas Komisija/Stefano Missir Mamachi di Lusignano u.c. (Apelācija – Civildienests – Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, pamatojoties uz to, ka iestāde nav izpildījusi pienākumu nodrošināt savu ierēdņu aizsardzību – Eiropas Komisijas delegācija Marokā – Nogalināts ierēdnis – Morālais kaitējums, kas nodarīts ierēdņa brālim un māsai – Tiesiskās aizsardzības līdzekļi – LESD 270., 268. un 340. pants – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi – 40., 42.b, 55.a, 73., 90. un 91. pants – Jēdziens “persona, uz kuru attiecas noteikumi” – Pamatojums)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/4

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums – Eiropas Komisija/Stefano Missir Mamachi di Lusignano u.c.
      (Lieta C-54/20 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, pamatojoties uz to, ka iestāde nav izpildījusi pienākumu nodrošināt savu ierēdņu aizsardzību - Eiropas Komisijas delegācija Marokā - Nogalināts ierēdnis - Morālais kaitējums, kas nodarīts ierēdņa brālim un māsai - Tiesiskās aizsardzības līdzekļi - LESD 270., 268. un 340. pants - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi - 40., 42.b, 55.a, 73., 90. un 91. pants - Jēdziens “persona, uz kuru attiecas noteikumi” - Pamatojums)
      (2022/C 244/04)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Schima, T. S. Bohr un G. Gattinara)

         Pārējie lietas dalībnieki: Stefano Missir Mamachi di Lusignano Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano (pārstāvji: F. Di Gianni, G. Coppo un A. Scalini, avvocati) Anne Jeanne Cécile Magdalena Maria Sintobin, Carlo Amadeo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina Stefano Missir Mamachi di Lusignano un Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-83/20: Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BPC Lux 2 Sàrl u.c./Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA, Novo Banco SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2014/59/ES – Banku savienība – Kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošana un noregulējums – 36., 73. un 74. pants – Akcionāru un kreditoru aizsardzība – Daļēja ieviešana pirms transponēšanas termiņa beigām – Transponēšana pa posmiem – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 17. panta 1. punkts – Tiesības uz īpašumu)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BPC Lux 2 Sàrl u.c./Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA, Novo Banco SA

      (Lieta C-83/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2014/59/ES - Banku savienība - Kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošana un noregulējums - 36., 73. un 74. pants - Akcionāru un kreditoru aizsardzība - Daļēja ieviešana pirms transponēšanas termiņa beigām - Transponēšana pa posmiem - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 17. panta 1. punkts - Tiesības uz īpašumu)
      (2022/C 244/05)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association, EJF DO Fund (Cayman) LP, Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA

         Atbildētājas: Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA, Novo Banco SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu saistībā ar konkrētu noregulējuma darbību piemērojamu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš principā atļauj nodrošināt šīs noregulējuma darbības saimniecisko neitralitāti un kura nolūks ir izveidot pagaidu iestādi un aktīvu nodalīšanas instrumentu, bet kurš neietver tieši formulētas normas par:

                              —

                              noregulējamās kredītiestādes aktīvu un saistību objektīvas, piesardzīgas un reālistiskas vērtēšanas veikšanu pirms attiecīgās noregulējuma darbības apstiprināšanas;

                              —

                              no iepriekšējā ievilkumā minētās vērtēšanas atkarīga eventuāla pretizpildījuma samaksu noregulējamajai iestādei vai attiecīgā gadījumā akciju vai citu īpašumtiesību instrumentu turētājiem;

                              —

                              noregulējamās iestādes akcionāru tiesībām saņemt summu, kas nav mazāka par to, kuru viņi būtu tiesīgi saņemt gadījumā, ja šī iestāde būtu tikusi pilnīgi likvidēta parastajā likvidācijas procesā, tomēr šo aizsardzības mehānismu paredzot vienīgi kreditoriem, kuru prasījumi netika nodoti, un

                              —

                              citu, no pirmajā ievilkumā minētās vērtēšanas neatkarīgu, vērtēšanu, ar kuru paredzēts noskaidrot, vai attieksme pret akcionāriem un kreditoriem būtu bijusi labvēlīgāka, ja attiecībā pret noregulējamo iestādi būtu sākts parastais likvidācijas process.

                  2)

                  Tas, ka dalībvalsts savā tiesiskajā regulējumā par kredītiestāžu noregulējumu vairākas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012, normas ir daļēji transponējusi pirms tās transponēšanas termiņa beigām, principā nevar būtiski apdraudēt minētajā direktīvā paredzētā rezultāta sasniegšanu 1997. gada 18. decembra sprieduma Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, EU:C:1997:628) izpratnē.

         (1)  OV C 247, 27.7.2020.


title: Lieta C-265/20: Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FN/Universiteit Antwerpen u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Nepilna darba laika darbs – Direktīva 97/81/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu – 4. klauzulas 1. punkts – Diskriminācijas aizlieguma princips – Nepilnu darba laiku nodarbināts akadēmiskais personāls – Automātiska iecelšana pastāvīgā amatā, kas attiecas tikai uz akadēmiskā personāla locekļiem, kuri mācībspēka amatā strādā pilnu darba laiku – Nepilna darba laika darbam atbilstošās pilna darba laika darba procentuālās daļas aprēķins – Prasību neesamība)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/5

      Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FN/Universiteit Antwerpen u.c.
      (Lieta C-265/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Nepilna darba laika darbs - Direktīva 97/81/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu - 4. klauzulas 1. punkts - Diskriminācijas aizlieguma princips - Nepilnu darba laiku nodarbināts akadēmiskais personāls - Automātiska iecelšana pastāvīgā amatā, kas attiecas tikai uz akadēmiskā personāla locekļiem, kuri mācībspēka amatā strādā pilnu darba laiku - Nepilna darba laika darbam atbilstošās pilna darba laika darba procentuālās daļas aprēķins - Prasību neesamība)
      (2022/C 244/06)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FN

         Atbildētāji: Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1997. gada 6. jūnijā noslēgtā Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu, kas ir ietverts pielikumā Padomes Direktīvai 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, kura grozīta ar Padomes Direktīvu 98/23/EK (1998. gada 7. aprīlis), 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums un prakse, saskaņā ar kuru akadēmiskā personāla loceklis, kurš ir pilna darba laika mācībspēks, tiek automātiski iecelts pastāvīgā amatā bez cita objektīva pamata kā vien šis pilna darba laika darbs, bet akadēmiskā personāla loceklis, kas strādā par mācībspēku nepilnu darba laiku, var tikt iecelts pastāvīgā amatā vai pieņemts pagaidu amatā.

                  2)

                  1997. gada 6. jūnijā noslēgtais Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, kas ir ietverts pielikumā Direktīvai 97/81, kura grozīta ar Direktīvu 98/23, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā darba devējam, kurš pieņem darbā darbinieku uz nepilnu darba laiku, nav paredzētas nekādas prasības attiecībā uz tās procentuālās daļas aprēķināšanas metodi, ko nepilna darba laika slodze veido no salīdzināmas pilna darba laika slodzes.

         (1)  OV C 313, 21.9.2020.


title: Lieta C-405/20: Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EB, JS, DP/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – LESD 157. pants – 33. protokols – Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos – Direktīva 2006/54/EK – 5. panta c) punkts un 12. pants – Netiešas diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums – Nodarbinātības sociālā nodrošinājuma sistēma, kas piemērojama pēc datuma, uz kuru attiecas minētais protokols un tā 12. pants – Ierēdņu vecuma pensijas – Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta vecuma pensiju ikgadējā indeksācija – Degresīva indeksācija atkarībā no vecuma pensijas apmēra ar pilnīgu izslēgšanu, pārsniedzot noteiktu pensijas apmēru – Pamatojumi)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EB, JS, DP/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

      (Lieta C-405/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - LESD 157. pants - 33. protokols - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos - Direktīva 2006/54/EK - 5. panta c) punkts un 12. pants - Netiešas diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums - Nodarbinātības sociālā nodrošinājuma sistēma, kas piemērojama pēc datuma, uz kuru attiecas minētais protokols un tā 12. pants - Ierēdņu vecuma pensijas - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta vecuma pensiju ikgadējā indeksācija - Degresīva indeksācija atkarībā no vecuma pensijas apmēra ar pilnīgu izslēgšanu, pārsniedzot noteiktu pensijas apmēru - Pamatojumi)
      (2022/C 244/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: EB, JS, DP

         Atbildētāja: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD pievienotais Protokols (Nr. 33) par LESD 157. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, 5. un 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajās tiesību normās paredzētais vienlīdzīgas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm principa iedarbības laikā ierobežojums nav piemērojams valsts tiesiskajam regulējumam, kuras ir paredzēta tādu vecuma pensiju ikgadēja indeksācija, kas tiek maksātas atbilstoši nodarbinātības sociālā nodrošinājuma sistēmai, kas ir piemērojama pēc minētajās tiesību normās paredzētā datuma.

                  2)

                  LESD 157. pants un Direktīvas 2006/54 5. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta degresīva valsts ierēdņu vecuma pensiju ikgadēja indeksācija atkarībā no to apmēra ar pilnīgu indeksācijas izslēgšanu, pārsniedzot noteiktu pensijas apmēru, gadījumā, ja šis tiesiskais regulējums nelabvēlīgi ietekmē būtiski lielāku daļu vīriešu nekā sieviešu, ja vien ar minēto tiesisko regulējumu saskaņoti un sistemātiski netiek īstenoti mērķi nodrošināt vecuma pensiju ilgstošu finansēšanu un samazināt starpību starp valsts finansēto pensiju līmeņiem, nepārsniedzot to, kas nepieciešams šo mērķu sasniegšanai.

         (1)  OV C 378, 9.11.2020.


title: Lieta C-410/20: Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Audiencia Provincial de La Coruña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/J.A.C., M.C.P.R. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2014/59/ES – Kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību noregulējums – Vispārējie principi – 34. panta 1. punkts – Iekšējā rekapitalizācija – Sekas – 53. panta 1. un 3. punkts – Pašu kapitāla instrumentu norakstīšana – 60. panta 2. punkta pirmās daļas b) un c) apakšpunkts – 73. – 75. pants – Akcionāru un kreditoru tiesību aizsardzība – Direktīva 2003/71/EK – Prospekts, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību – 6. pants – Nepareiza prospekta informācija – Prasība sakarā ar atbildību, kas celta pēc lēmuma par noregulējumu pieņemšanas – Prasība atzīt par spēkā neesošu līgumu par akciju iegādi, kas celta pret kredītiestādes, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par noregulējumu, vispārējo tiesību pārņēmēju)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/7

      Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Audiencia Provincial de La Coruña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/J.A.C., M.C.P.R.
      (Lieta C-410/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2014/59/ES - Kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību noregulējums - Vispārējie principi - 34. panta 1. punkts - Iekšējā rekapitalizācija - Sekas - 53. panta 1. un 3. punkts - Pašu kapitāla instrumentu norakstīšana - 60. panta 2. punkta pirmās daļas b) un c) apakšpunkts - 73. – 75. pants - Akcionāru un kreditoru tiesību aizsardzība - Direktīva 2003/71/EK - Prospekts, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību - 6. pants - Nepareiza prospekta informācija - Prasība sakarā ar atbildību, kas celta pēc lēmuma par noregulējumu pieņemšanas - Prasība atzīt par spēkā neesošu līgumu par akciju iegādi, kas celta pret kredītiestādes, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par noregulējumu, vispārējo tiesību pārņēmēju)
      (2022/C 244/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de La Coruña

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Banco Santander, SA

         Atbildētāji: J.A.C., M.C.P.R.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012, 34. panta 1. punkta a) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 53. panta 1. un 3. punktu un 60. panta 2. punkta pirmās daļas b) un c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka pēc kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības, kas pakļauta noregulējuma procedūrai, pamatkapitāla akciju pilnīgas norakstīšanas personas, kuras ir iegādājušās šīs akcijas publiskā parakstīšanās piedāvājumā, ko izdevusi šī iestāde vai sabiedrība pirms šādas noregulējuma procedūras sākšanas, var celt prasību sakarā ar atbildību pret šo iestādi vai sabiedrību vai pret tās saistību pārņēmēju vienību par prospektā sniegto informāciju, kā tas paredzēts 6. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/71/EK (2003. gada 4. novembris) par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem, kas ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/11/EK (2008. gada 11. marts), vai prasību par šo akciju parakstīšanas līguma atzīšanu par spēkā neesošu atbilstoši valsts tiesībām, kura, ņemot vērā tās atpakaļejošo spēku, izraisītu šo akciju vērtības atmaksāšanu, kam pieskaita procentus, sākot no līguma noslēgšanas dienas.

         (1)  OV C 423, 7.12.2020.


title: Lieta C-453/20: Tiesas (virspalāta) 2022. gada 3. maija spriedums (Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CityRail a.s./Správa železnic, státní organizace (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Jēdziens “tiesa” – Strukturāli un funkcionāli kritēriji – Ar tiesas spriešanu saistīto funkciju vai administratīvo funkciju īstenošana – Direktīva 2012/34/ES – 55. un 56. pants – Viena valsts regulatīvā iestāde dzelzceļa nozarē – Neatkarīga nozares regulatīvā iestāde – Tiesības rīkoties pēc savas ierosmes – Sodu piemērošanas pilnvaras – Lēmumi, kurus var apstrīdēt tiesā – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/8

      Tiesas (virspalāta) 2022. gada 3. maija spriedums (Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CityRail a.s./Správa železnic, státní organizace

      (Lieta C-453/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 267. pants - Jēdziens “tiesa” - Strukturāli un funkcionāli kritēriji - Ar tiesas spriešanu saistīto funkciju vai administratīvo funkciju īstenošana - Direktīva 2012/34/ES - 55. un 56. pants - Viena valsts regulatīvā iestāde dzelzceļa nozarē - Neatkarīga nozares regulatīvā iestāde - Tiesības rīkoties pēc savas ierosmes - Sodu piemērošanas pilnvaras - Lēmumi, kurus var apstrīdēt tiesā - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)
      (2022/C 244/09)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CityRail a.s.

         Atbildētāja: Správa železnic, státní organizace

         Piedaloties: ČD Cargo, a.s.

         Rezolutīvā daļa

         Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (Transporta infrastruktūras piekļuves pārvalde, Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams.

         (1)  OV C 62, 22.2.2021.


title: Lieta C-525/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Association France Nature Environnement/Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 2000/60/EK – Sistēma Eiropas Savienības rīcībai ūdens resursu politikas jomā – 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Vides aizsardzības mērķi attiecībā uz virszemes ūdeņiem – Dalībvalstu pienākums neatļaut programmu vai projektu, kas var izraisīt virszemes ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanos – Virszemes ūdens objekta stāvokļa “pasliktināšanās” jēdziens – 4. panta 6. un 7. punkts – Atkāpes no pasliktināšanās aizlieguma – Nosacījumi – Programma vai projekts, kam ir īslaicīga ietekme uz virszemes ūdens objekta stāvokli īsākā laikposmā bez sekām ilgtermiņā)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/8

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Association France Nature Environnement/Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire

      (Lieta C-525/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2000/60/EK - Sistēma Eiropas Savienības rīcībai ūdens resursu politikas jomā - 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Vides aizsardzības mērķi attiecībā uz virszemes ūdeņiem - Dalībvalstu pienākums neatļaut programmu vai projektu, kas var izraisīt virszemes ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanos - Virszemes ūdens objekta stāvokļa “pasliktināšanās” jēdziens - 4. panta 6. un 7. punkts - Atkāpes no pasliktināšanās aizlieguma - Nosacījumi - Programma vai projekts, kam ir īslaicīga ietekme uz virszemes ūdens objekta stāvokli īsākā laikposmā bez sekām ilgtermiņā)
      (2022/C 244/10)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Association France Nature Environnement

         Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm, kad tās novērtē konkrētas programmas vai projekta saderību ar mērķi novērst ūdens kvalitātes pasliktināšanos, nav atļauts neņemt vērā īslaicīgu ietekmi uz to īsākā laikposmā bez sekām ilgtermiņā, ja vien nav acīmredzams, ka šāda ietekme uz attiecīgo ūdens objektu stāvokli pēc būtības ir tikai neliela un ka šī ietekme nevar izraisīt tā “pasliktināšanos” minētās tiesību normas izpratnē. Ja programmas vai projekta atļaujas piešķiršanas procedūrā kompetentās valsts iestādes noteic, ka programma vai projekts var izraisīt šādu pasliktināšanos, šo programmu vai projektu, pat ja pasliktināšanās ir īslaicīga, var atļaut tikai tad, ja ir izpildīti minētās direktīvas 4. panta 7. punktā paredzētie nosacījumi.

         (1)  OV C 35, 1.2.2021.


title: Lieta C-714/20: Tiesas (sestā palāta) 2022. gada 12. maija spriedums (Commissione tributaria provinciale di Venezia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – U.I. Srl/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Venezia (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 201. pants – Personas, kurām jāmaksā nodoklis – PVN par importu – Savienības Muitas kodekss – Regula (ES) Nr. 952/2013 – 77. panta 3. punkts – Netieša pārstāvja muitā un importētājas sabiedrības solidārā atbildība – Muitas nodokļi)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/9

      Tiesas (sestā palāta) 2022. gada 12. maija spriedums (Commissione tributaria provinciale di Venezia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – U.I. Srl/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Venezia

      (Lieta C-714/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 201. pants - Personas, kurām jāmaksā nodoklis - PVN par importu - Savienības Muitas kodekss - Regula (ES) Nr. 952/2013 - 77. panta 3. punkts - Netieša pārstāvja muitā un importētājas sabiedrības solidārā atbildība - Muitas nodokļi)
      (2022/C 244/11)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione tributaria provinciale di Venezia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: U.I. Srl

         Atbildētāja: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Venezia

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 77. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā tikai ar šo tiesību normu netiešajam pārstāvim muitā ir jāmaksā vienīgi tie muitas nodokļi, kas jāmaksā par precēm, kuras tas ir deklarējis muitā, un nav jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis par importu attiecībā uz šīm pašām precēm.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 201. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka netieša pārstāvja muitā atbildība par pievienotās vērtības nodokļa par importu samaksu solidāri ar importētāja atbildību nevar tikt noteikta, ja nav valsts tiesību normu, kurās tas būtu skaidri norādīts vai kurās šāds pārstāvis ir atzīts par šī nodokļa maksātāju.

         (1)  Iesniegšanas datums: 24/12/2020


title: Lieta C-638/21: Tiesas (desmitā palāta) 2022. gada 28. aprīļa rīkojums (Okresný súd Prešov (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rozhlas a televízia Slovenska/CI (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Direktīva 93/13/EEK – Piemērojamība – Tiesiskās attiecības starp valsts raidorganizāciju un fizisko personu, kas ir raidorganizācijas abonentmaksas maksātāja – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/10

      Tiesas (desmitā palāta) 2022. gada 28. aprīļa rīkojums (Okresný súd Prešov (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rozhlas a televízia Slovenska/CI
      (Lieta C-638/21) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Direktīva 93/13/EEK - Piemērojamība - Tiesiskās attiecības starp valsts raidorganizāciju un fizisko personu, kas ir raidorganizācijas abonentmaksas maksātāja - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2022/C 244/12)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Okresný súd Prešov

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rozhlas a televízia Slovenska

         Atbildētājs: CI

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Okresný súd Prešov (Prešov rajona tiesa, Slovākija) iesniegusi ar 2021. gada 8. septembra lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  Iesniegšanas datums: 19.10.2021.


title: Lieta C-652/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. oktobrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n° 2 – León (Spānija) – ACNC/Unicaja Banco, SA

text:
               27.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. oktobrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 – León (Spānija) – ACNC/Unicaja Banco, SA

      (Lieta C-652/21)
      (2022/C 244/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 – León

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ACNC

         Atbildētāja: Unicaja Banco, SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ir uzskatāms, ka Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktam atbilst tas, ka pilnīgas atlīdzināšanas pienākums ir izpildīts jau ar to summu atmaksu, kuras ir nepamatoti samaksātas saskaņā ar negodīgu noteikumu? Vai tomēr tas ir uzskatāms par izpildītu tikai tad, ja šīm summām ir pieskaitīti to radītie attiecīgie likumiskie procenti, kā tas ir noteikts valsts tiesībās?

                  2)

                  Ja atbilde par likumisko procentu iekļaušanu pilnīgā atlīdzināšanā ir apstiprinoša:

                              2.1.

                              Vai ar Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1) (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu netiek pieļauti valsts tiesību civilprocesa principi – dispozitivitātes princips un princips par sprieduma atbilstību petitum, ja prasības petitum nav prasīts pilnībā atmaksāt likumiskos procentus, kuri uzkrājušies par summām – atlīdzināšanas priekšmetu?

                              2.2.

                              Vai ar Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu netiek pieļauts tas, ka valsts tiesa izspriež atbilstoši petitum, kurā nav pieprasīti visi likumiskie procenti, ko radījušas summas – atlīdzināšanas priekšmets?

                              2.3.

                              Vai ar Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktā noteikto efektivitātes principu netiek pieļauts tas, ka valsts tiesa atsakās piešķirt daļu no procentiem, ko radījušas minētās summas – atlīdzināšanas priekšmets, ja prasītājs tos nav pieprasījis?

                              2.4.

                              Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktā noteiktie efektivitātes un pilnīgas atlīdzināšanas principi atļauj vai pieprasa valsts tiesai nolemt kvantitatīvi paplašināt petitum līdz prasītāja nepieprasītajām summām pilnīgas atlīdzināšanas izpildei, ieskaitot minētajā petitum neiekļautos likumiskos procentus, ja tas tiek darīts patērētāja labā?

                  3)

                  Ja atbilde uz 2.4. jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 13/93 6. panta 1. punktu netiek pieļauti valsts tiesību civilprocesa principi par faktu izvirzīšanas noilgumu un res judicata, lai paturētu tiesības kādā vēlākā tiesvedībā celt prasību par likumiskajiem procentiem, kuri ir uzkrājušies, bet nav pieprasīti [pirmajā] prasībā?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2009. gada 4.jūnijā.#Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku.#Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 93/38/EEK - Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs - Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, iepriekš neizsludinot konkursu - Nosacījumi - Piedāvājuma noraidījuma pamatojuma paziņošana - Termiņš.#Lieta C-250/07.

text:
      Lieta C‑250/07
      Eiropas Kopienu Komisija
      pret
      Grieķijas Republiku
      Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 93/38/EEK – Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs – Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, iepriekš neizsludinot konkursu – Nosacījumi – Piedāvājuma noraidījuma pamatojuma paziņošana – Termiņš
      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Tiesību aktu tuvināšana – Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta
            un telekomunikāciju nozarē – Direktīva 93/38 – Atkāpes no kopīgiem noteikumiem
      (Padomes Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a), c) un d) apakšpunkts)
      2.        Tiesību aktu tuvināšana – Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta
            un telekomunikāciju nozarē – Direktīva 93/38 – Atkāpes no kopīgiem noteikumiem
      (Padomes Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkts)
      3.        Tiesību aktu tuvināšana – Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta
            un telekomunikāciju nozarē – Direktīva 93/38 – Atkāpes no kopīgiem noteikumiem
      (Padomes Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkts)
      4.        Tiesību aktu tuvināšana – Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta
            un telekomunikāciju nozarē – Direktīva 93/38 – Termiņš kandidatūras vai piedāvājuma noraidīšanas iemeslu paziņošanai
      (Padomes Direktīvas 93/38 41. panta 4. punkts)
      1.        Direktīvas 93/38, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas,
         transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Direktīvu 2001/78, 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts – kas ir
         atkāpes no noteikumiem par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu – ir jāinterpretē sašaurināti, un pierādīšanas
         pienākums ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz šīm atkāpēm atsaukties.

      Tiktāl, ciktāl no Direktīvas 93/38 20. panta 1. un 2. punkta kopīgas interpretācijas izriet, ka 2. punkts ir uzskatāms par
         izņēmumu no 1. punkta, jo tajā ir norādīti precedenti, kuros līgumslēdzēji subjekti var izmantot līgumu slēgšanas tiesību
         piešķiršanas procedūru, iepriekš neizsludinot konkursu, jāsecina, ka ne tikai minētās direktīvas 20. panta 2. punkta c) un
         d) apakšpunkts ir jāinterpretē sašaurināti, bet sašaurināti ir jāinterpretē arī visi citi šī 20. panta 2. punkta noteikumi.

      (sal. ar 34. un 35. punktu)
      2.        Par “neatbilstošiem” Direktīvas 93/38, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas
         ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Direktīvu 2001/78, 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta
         izpratnē ir jāuzskata tādi piedāvājumi, kas neatbilst līgumslēdzēja subjekta norādītajām tehniskajām specifikācijām, kuras
         izriet no valsts un Kopienu tiesiskā regulējuma vides aizsardzības jomā. Šādas specifikācijas ir jāuzskata par būtiskiem apstākļiem,
         lai iekārtas, kuru piegāde un sagatavošana uzstādīšanai ir iepirkuma līguma priekšmets, ļautu līgumslēdzēja subjektam sasniegt
         mērķus, kas tam ir noteikti ar likumu vai administratīviem aktiem. Ja iesniegto piedāvājumu neatbilstība šādām specifikācijām
         kavē līgumslēdzēja subjektu likumīgi īstenot projektu, kura vajadzībām ir uzsākta konkursa procedūra, šī neatbilstība nav
         uzskatāma par vienkāršu neprecizitāti vai vienkāršu detaļu, bet gan, gluži pretēji, ir uzskatāma par tādu apstākli, kas neļauj
         minētajiem piedāvājumiem atbilst līgumslēdzēja subjekta prasībām.

      (sal. ar 42.–44. punktu)
      3.        Iepirkuma līguma sākotnēja apstākļa maiņa var tikt uzskatīta par būtisku Direktīvas 93/38, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas
         procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta
         ar Direktīvu 2001/78, 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja grozītais nosacījums, ja tas būtu bijis noteikts sākotnējā
         līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā, ļautu piedāvājumus, kas tika iesniegti procedūras ietvaros, iepriekš izsludinot konkursu,
         uzskatīt par piemērotiem vai ļautu citiem pretendentiem piedalīties sākotnējā piedāvājumu iesniegšanas procedūrā.

      Šajā sakarā apstāklis, ka jaunas iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ietvaros, iepriekš neizsludinot
         konkursu, pretendentiem pašiem ir jāsedz tehnisko nobīžu labojumi no līgumslēdzējas iestādes noteiktajām tehniskajām specifikācijām,
         nevar tikt uzskatīts par jaunu pienākumu, jo iepriekšējas procedūras ietvaros, izsludinot konkursu, noteiktas nobīdes no līgumslēdzējas
         iestādes noteiktajām tehniskajām specifikācijām varēja tikt akceptētas un izmaksas, kas radās, labojot šīs nobīdes, varēja
         likt segt pretendentiem.

      (sal. ar 52. un 56. punktu)
      4.        Tiktāl, ciktāl Direktīvā 93/38, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes,
         enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Direktīvu 2001/78, nav noteikts precīzs termiņš, kurā pretendents,
         kura kandidatūra vai kura piedāvājums ir ticis noraidīts, būtu jāinformē par atteikuma iemesliem – tās 41. panta 4. punktā
         vienīgi ir norādīts, ka šī informācija ir jāsniedz tūlīt, nevar tikt atbalstīta tāda šīs tiesību normas interpretācija, saskaņā
         ar kuru tiktu uzskatīts, ka līgumslēdzēja subjektam minētā informācija būtu jāsniedz piecpadsmit dienu laikā pēc tam, kad
         ir saņemts rakstisks pretendenta lūgums.

      Tomēr, pieprasot, lai līgumslēdzēja subjekts pieprasīto informāciju sniedz tūlīt, Kopienu likumdevējs tam ir noteicis rūpības
         pienākumu, kas, pirmkārt, izpaužas kā pienākums attiecībā uz veidu, nevis attiecībā uz rezultātu. Līdz ar to katrā attiecīgā
         gadījumā, kā arī ievērojot attiecīgā iepirkuma līguma konkrētās pazīmes un tā sarežģītību, ir jāizvērtē, vai attiecīgais līgumslēdzēja
         subjekts ir sniedzis minēto informāciju, ievērojot nepieciešamo rūpību. Apstāklis, ka šī informācija ir jāsniedz apstrīdēšanai,
         pirms ir beidzies noteiktais termiņš lēmuma, ar kuru tikusi noraidīta kandidatūra vai piedāvājums, ir uzskatāms vienīgi par
         vienu pazīmi no pazīmju virknes, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai līgumslēdzēja subjekts ir ievērojis šo rūpības pienākumu.

      Dalībvalstij ir jāiesniedz pierādījumi, ka pastāv objektīvi apstākļi, kas var pamatot piedāvājuma noraidīšanas iemeslu novēlotu
         paziņošanu un var padarīt pieņemamu termiņu, kas ir pagājis no pretendenta lūguma saņemšanas brīža līdz līgumslēdzēja subjekta
         atbildei.

      Tādējādi dalībvalsts, kura nepamatoti kavējas atbildēt uz pretendenta lūgumu sniegt precizējumus par viņa kandidatūras noraidīšanas
         iemesliem, nav izpildījusi tai Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā norādītos pienākumus.

      (sal. ar 67.–69. un 72. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2009. gada 4. jūnijā (*)

      Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 93/38/EEK – Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs – Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, iepriekš neizsludinot konkursu – Nosacījumi – Piedāvājuma noraidījuma pamatojuma paziņošana – Termiņš
      Lieta C‑250/07
      par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2007. gada 24. maijā cēla
      Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv M. Patakja [M. Patakia] un D. Kukovecs [D. Kukovec], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      prasītāja,
      pret
      Grieķijas Republiku, ko pārstāv D. Cagaraki [D. Tsagkaraki], pārstāve, kurai palīdz V. Hristians [V. Christianos], dikigoros, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      atbildētāja.
      TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši M. Ilešičs [M. Ilešič], A. Ticano [A. Tizzano], E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet] un Ž. Ž. Kāzels [J.‑J. Kasel] (referents),

      ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro],

      sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2008. gada 14. oktobra tiesas sēdi,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2008. gada 17. decembra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Iesniedzot prasības pieteikumu, Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, iepriekš nepublicējot paziņojumu par konkursu
         un nepamatoti kavējoties sniegt atbildi uz pretendenta lūgumu paskaidrot, kādu iemeslu dēļ ir noraidīta tā kandidatūra, Grieķijas
         Republika, pirmkārt, nav izpildījusi pienākumu attiecībā uz konkursa procedūru, kas ir jāveic pirms publiskā iepirkuma procedūras
         uzsākšanas saskaņā ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras
         piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.), kas
         grozīta ar Komisijas 2001. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK (OV L 285, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 93/38”),
         20. panta 2. punktu un, otrkārt, pienākumu, kas tai paredzēts minētās direktīvas 41. panta 4. punktā.

       Atbilstošās tiesību normas
      2        Direktīvas 93/38 2. pantā ir noteikts:

      “1.      Šī direktīva attiecas uz līgumslēdzējiem subjektiem:
      a)      kas ir valsts iestādes vai valsts uzņēmumi un kas veic kādu no 2. punktā minētajām darbībām;
      b)      kuru viens no darbības veidiem, ja tie nav valsts iestādes vai valsts uzņēmumi, ir kāda no 2. punktā minētajām darbībām vai
         to apvienojums un kas darbojas, pamatojoties uz īpašām vai ekskluzīvām tiesībām, ko piešķir kādas dalībvalsts kompetenta iestāde.

      2.      Šajā direktīvā par atbilstošām darbībām uzskata:
      a)      fiksētu tīklu nodrošināšanu vai apsaimniekošanu, kas paredzēti pakalpojumu sniegšanai iedzīvotājiem saistībā ar:
      [..]
      ii)      elektroenerģijas
      [..]
      ražošanu, pārvadāšanu vai padevi [..].”
      3        Saskaņā ar Direktīvas 93/38 20. pantu:

      “1.      Līgumslēdzēji subjekti, ievērojot 2. punktu, var izvēlēties jebkuru no 1. panta 7. punktā aprakstītajām procedūrām, ar noteikumu,
         ka saskaņā ar 21. pantu ir izsludināts konkurss.

      2.      Turpmāk norādītajos gadījumos līgumslēdzēji subjekti var izmantot procedūru, iepriekš neizsludinot konkursu:
      a)      ja nav saņemti piedāvājumi vai pieņemami piedāvājumi kādā procedūrā ar iepriekš izsludinātu konkursu, un ar nosacījumu, ka
         līguma sākotnējie noteikumi būtiski nemainās;

      [..]
      d)      tik lielā mērā, cik noteikti nepieciešams, ja attiecīgiem līgumslēdzējiem subjektiem neparedzētu iemeslu dēļ radusies ārkārtēja
         steidzamība, kas liedz ievērot termiņus, kuri noteikti atklātām un slēgtām procedūrām;

      [..].”
      4        Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā ir noteikts:

      “Līgumslēdzēji subjekti [..] tūlīt pēc rakstiska lūguma saņemšanas dienas visiem noraidītajiem dalībniekiem vai pretendentiem
         dara zināmus viņu pieteikuma vai piedāvājuma noraidīšanas iemeslus, visiem pretendentiem, kas ir iesnieguši pieņemamus piedāvājumus,
         dara zināmas izraudzītā piedāvājuma iezīmes un salīdzinošās priekšrocības, kā arī uzvarējušā pretendenta vārdu vai nosaukumu.

      [..]”
       Prāvas priekšvēsture un pirmstiesas procedūra
      5        2003. gada 2. jūlijā Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (Grieķijas valsts elektroenerģijas sabiedrība; turpmāk tekstā – “DEI”) uzsāka konkursa procedūru par divu līdzīgu termoelektrisko iekārtu, kā arī to papildu iekārtu izpēti, piegādi, transportēšanu,
         uzstādīšanu un sagatavošanu ekspluatācijai Aterinolakas [Atherinolakkos] termoelektriskajā centrālē, kas atrodas Krētas salā (Grieķijā).

      6        Tā kā pēc tam, kad DEI konstatēja, ka iesniegtie piedāvājumi neatbilda vairākiem kritērijiem, pirmais konkurss tika atcelts, 2004. gada 26. maijā
         DEI uzsāka jaunu konkursu, kas nedaudz atšķīrās no pirmā. Visus piecus sabiedrību vai uzņēmumu grupu, kas piedalījās šajā procedūrā,
         piedāvājumus vērtēšanas komiteja noraidīja kā “neatbilstošus”, jo tie neatbilda vairāku tehnisko prasību dažādām minimālajām
         vai maksimālajām vērtībām, kas tika pieprasītas publiskā iepirkuma līgumā.

      7        Ar 2004. gada 14. decembra vēstuli (turpmāk tekstā – “14. decembra vēstule”) pieci pretendenti, kas piedalījās otrajā konkursa
         procedūrā, tika informēti par tā atcelšanu un tika aicināti piecpadsmit dienu laikā no minētās vēstules saņemšanas iesniegt
         “galīgo finansiālo piedāvājumu”.

      8        14. decembra vēstulē DEI savu lēmumu par šīs jaunās procedūras atsākšanu pamatoja ar “lietas kopējo vēsturi, kā arī uz:

      –        laiku, kas nepieciešams vienību iekļaušanai,
      –        prasību savlaicīgi apmierināt Krētas salas steidzamās vajadzības pēc elektrības, sākot ar 2007. gadu,
      –        laiku, kas nepieciešams divu jaunu vienību uzstādīšanai, attiecīgi, 29 mēnesis un 31 mēnesis,
      –        neparedzēto kavēšanos līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā sakarā ar iepriekšējo konkursu neapmierinošajiem rezultātiem”.
      9        Šīs jaunās procedūras mērķiem pieciem attiecīgajiem pretendentiem tika lūgts labot tehniskās novirzes, kuru dēļ piedāvājumi
         tika noraidīti otrās procedūras ietvaros. Citām DEI norādītajām novirzēm pretendentiem bija jānorāda nepieciešamo korekciju izmaksas. No lietas dalībnieku apsvērumiem izriet,
         ka šajā jaunajā procedūrā piedalījās visi minētie pretendenti.

      10      Ar 2005. gada 7. februāra vēstuli DEI informēja vienu no pretendentiem, ka tā piedāvājums ir noraidīts. Tomēr šajā vēstulē nebija nekādas norādes par šī atteikuma
         iemesliem.

      11      No lietas dalībnieku apsvērumiem izriet, ka pēc vairākkārtējiem to lūgumiem attiecīgais pretendents 2005. gada 4. aprīlī saņēma
         dokumentu, kurā tam tika detalizēti paziņoti šī atteikuma iemesli. Tā kā šī pretendenta prasība tiesā pret šo dokumentu tika
         noraidīta ar 2005. gada 7. jūlija spriedumu, DEI 2005. gada 15. septembrī piešķīra publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības.

      12      Tā kā minētais pretendents vērsās Komisijā un tā uzskatīja, ka ir Kopienu tiesību normu pārkāpums publiskā iepirkuma jomā,
         Komisija 2005. gada 12. oktobrī Grieķijas Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, uz kuru Grieķijas Republika atbildēja ar
         2005. gada 22. decembra vēstuli.

      13      Tā kā Komisiju šī atbilde neapmierināja, tā 2006. gada 4. jūlijā nosūtīja šai dalībvalstij argumentētu atzinumu, pieprasot
         tai divu mēnešu laikā no argumentētā atzinuma paziņošanas brīža panākt atbilstību šim atzinumam.

      14      Tā kā Grieķijas Republikas atbilde uz minēto argumentēto atzinumu Komisiju neapmierināja, tā nolēma iesniegt šo prasības pieteikumu.

       Par prasību
      15      Savas prasības pamatojumam Komisija norāda divus iebildumus, kas attiecīgi izriet no Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta
         a) un d) apakšpunkta, kā arī 41. panta 4. punkta pārkāpuma.

       Par pirmo iebildumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      16      Izvirzot pirmo iebildumu, Komisija pārmet, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi tai Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta
         a) un d) apakšpunktā paredzētos pienākumus.

      17      Komisija uzskata, ka Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta noteikumi saskaņā ar 2005. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās
         lietās C‑462/03 un C‑463/03 Strabag un Kostmann (Krājums, I‑5397. lpp.) esot uzskatāmi par atkāpēm no noteikumiem, kas saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ir jāinterpretē
         sašaurināti. Turklāt no Tiesas judikatūras izrietot, ka ārkārtas apstākļu, kas pamatotu atsaukšanos uz šādu atkāpi no noteikumiem,
         pierādīšanas pienākums ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz šīm atkāpēm atsaukties (skat. it īpaši 2005. gada 2. jūnija
         spriedumu lietā C‑394/02 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑4713. lpp., 33. punkts).

      18      Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisija norāda, ka divi no šīs tiesību normas
         piemērošanas nosacījumiem, proti, ka nav saņemts neviens piedāvājums vai arī ka saņemtie piedāvājumi nav piemēroti un līguma
         sākotnējie noteikumi nav būtiski mainījušies, šajā gadījumā nav izpildīti.

      19      Pirmkārt, līgumslēdzēja subjekts piedāvājumus kļūdaini esot kvalificējis kā “neatbilstošus”, lai gan tie vienīgi esot bijuši
         “neatbilstoši”. Grieķijas Republikas ieteiktā jēdziena “neatbilstošs” interpretācija esot pārāk plaša un apdraudot Direktīvas 93/38
         20. panta 2. punkta a) apakšpunkta lietderīgo iedarbību. Ja šī tiesību normas redakcija tiktu salīdzināta ar līdzīgām tiesību
         normām, kas ir ietvertas citās direktīvās publiskā iepirkuma jomā, proti, Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/37/EEK
         par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.), tiktu pierādīts, ka visās šajās
         direktīvās jēdzienam “neatbilstošs” ir vienāds saturs. Piedāvājums var tikt kvalificēts kā “neatbilstošs” vienīgi tad, ja
         tā priekšmets pilnībā atšķiras no tā, kas aprakstīts paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu. Komisija uzskata, ka ir
         saikne starp piedāvājuma neesamību un neatbilstošu piedāvājumu, jo tās viena otru tieši aizstāj kā pamatojums tiešai konkursa
         izmantošanai. Minētās situācijas esot līdzvērtīgas ne tikai attiecībā uz sekām, kādas tās rada, bet arī attiecībā uz grūtībām,
         kādas tās rada līgumslēdzējam subjektam, jo prasības saistībā ar attiecīgā projekta izpildi abos gadījumos nav izpildītas.

      20      Līdz ar to nevajadzētu pārvērtēt elastīguma principa nozīmi, interpretējot Direktīvu 93/38. Uz šo principu, kas noteikti ietekmējot
         Direktīvas 93/38 noteikumu saturu, nevarot atsaukties, lai pamatotu tādu šo noteikumu interpretāciju, kas ir pretrunā EK līgumam,
         kā arī vispārīgajam vienlīdzīgas attieksmes principam un vispārīgajam pārskatāmības principam.

      21      Otrkārt, trešajā konkursa procedūrā līgumslēdzēja subjekts esot būtiski mainījis publiskā iepirkuma īguma noteikumus, līdz
         ar to vairāki piedāvājumi esot varējuši kļūt “neatbilstoši”. No otrā paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu formulējuma
         izrietot, ka, ja komerciālas un saimnieciskas novirzes no paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu neesot atļautas, tad
         tomēr tehniskas nobīdes, kas rodas būvniecības vai piegādājamo iekārtu tehnikas īpatnību dēļ, ievērojot vairākus nosacījumus,
         var tikt pieļautas, ja to labošana nerada finansiālus zaudējumus pretendentam. Turpretī no 14. decembra vēstules izrietot,
         ka trešās konkursa procedūras ietvaros dalībniekiem esot bijis jālabo visas nobīdes un jāsedz šo labojumu izmaksas. Lai nodrošinātu
         šīs prasības ievērošanu, dalībniekiem turklāt esot bijis jāparaksta solījums, ka tiks labotas to piedāvājumos pieļautās tehniskās
         nobīdes. Šāda publiskā iepirkuma līguma noteikumu maiņa vairāku pretendentu piedāvājumus esot padarījusi par neatbilstošiem,
         lai gan tie bija atbilstoši otrās procedūras ietvaros.

      22      Šajā sakarā Komisija precizē, ka tā nekādā gadījumā neapstrīd pamatojumu, kura rezultātā prasītājs tika izslēgts no dažādām
         konkursa procedūrām, bet tā vienīgi apstrīd lēmuma, ar kuru līgumslēdzēja subjekts iesniegtos piedāvājumus ir uzskatījis par
         “neatbilstošiem”, tiesiskumu.

      23      Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu tiesību normu, uz kuru atbilstoši Komisijas viedoklim
         līgumslēdzēja subjekts būtu atsaucies, lai pamatotu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, iepriekš neizsludinot konkursu,
         Komisija atgādina, ka šī tiesību norma var tikt piemērota, ja ir “līgumslēdzējiem subjektiem neparedzētu iemeslu dēļ radusies
         ārkārtēja steidzamība”. Tomēr šajā gadījumā līgumslēdzēja subjekts neesot pierādījis nedz ārkārtējas steidzamības, nedz neparedzētu
         iemeslu esamību. Komisija šajā sakarā norāda, ka iekārtu integrācijas un uzstādīšanas brīdis bija zināms pirms pirmā uzaicinājuma
         iesniegt piedāvājumu publicēšanas, ka nebija negaidīti tas, ka palielināsies nepieciešamība pēc elektroenerģijas Krētas salā
         un ka faktu, ka abas procedūras tika atceltas, līgumslēdzēja subjekts nevarot uzskatīt par neparedzētu iemeslu.

      24      Komisija piebilst, ka Grieķijas Republikas sniegtie paskaidrojumi procedūras par valsts pienākumu neizpildi ietvaros nevarot
         grozīt līgumslēdzēja subjekta 14. decembra vēstulē norādīto pamatojumu pretendentu piedāvājumu noraidīšanas pamatojumam.

      25      Grieķijas Republika vispirms norāda, ka, pirmkārt, Direktīvas 93/38 tiesību normu īpašais raksturs salīdzinājumā ar vispārējām
         direktīvām publisko iepirkumu jomā izriet no “izslēgto nozaru” sensitīvā rakstura un izpaužas ar Direktīvas 93/38 preambulas
         četrdesmit piektajā apsvērumā ietvertā elastīguma principa palīdzību, ar kuru ir noteikts, ka noteikumiem, ko piemēro attiecīgie
         subjekti, būtu jāizveido sistēma drošai komercdarbības praksei un jāsaglabā pēc iespējas lielāka elastība. Līgumslēdzēja subjektiem
         arī Direktīvas 93/38 ietvaros ir plašāka rīcības brīvība par to, kas tām piemīt vispārējo direktīvu ietvaros. Novērtējums,
         vai publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra ir saskaņota ar Direktīvas 93/38 noteikumiem, esot jāveic, ņemot
         vērā šo elastīguma principu.

      26      Direktīvas 93/38 ietvaros, piemērojot elastīguma principu un plašu rīcības brīvību, kas piemīt līgumslēdzēja subjektam, trīs
         šīs direktīvas 1. panta 7. punktā minētās procedūras atrodoties vienā līmenī. Līdz ar to Direktīvas 93/38 20. panta 1. punkts
         ļaujot līgumslēdzēja subjektiem brīvi izvēlēties vienu no šīm trim procedūrām, ja ir bijis uzaicinājums iesniegt piedāvājumu.
         Līdz ar to, tā kā arī šajā punktā Direktīva 93/38 atšķiras no citām Komisijas norādītajām direktīvām, Tiesas judikatūra par
         citām direktīvām nevarot tikt pēc analoģijas attiecināta uz Direktīvu 93/38.

      27      Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu un šīs tiesību normas piemērošanas nosacījumiem
         Grieķijas Republika norāda, ka šajā gadījumā tie ir ievēroti.

      28      Pirmkārt, otrajā konkursā ar uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu, protams, tika iesniegti piedāvājumi, tomēr neviens no tiem
         neesot ticis uzskatīts par “piemērotu”. Pretēji tam, ko uzskata Komisija, pastāvot būtiska atšķirība starp “neatbilstošu”
         un “nepieņemamu vai neatbilstošu” piedāvājumu, jo pirmais no šiem jēdzieniem attiecoties uz piedāvājuma atbilstību līgumslēdzēja
         subjekta noteiktajām tehniskajām specifikācijām un otrs attiecoties uz oficiāla pamatojuma dalībai konkursos neesamību. Turklāt
         interpretācija, kuru pēc analoģijas piedāvā Komisija, nevarot tikt atbalstīta, ņemot vērā būtiskās atšķirības, kādas esot
         starp dažādo norādīto tiesību normu redakcijām, jo Tiesa 2002. gada 17. septembra spriedumā lietā C‑513/99 Concordia Bus Finland (Recueil, I‑7213. lpp., 90. un 91. punkts) nosprieda, ka vienīgi noteikumi, kas attiecas uz vienu Kopienu tiesību jomu un kuriem pēc
         būtības ir vienāda redakcija, var tikt interpretēti identiski.

      29      Komisijas izvirzītie argumenti pret elastīguma principa ņemšanu vērā Direktīvas 93/38 interpretācijā līdz ar to esot nenoteikti,
         nesvarīgi un nepierādīti. Turklāt iepriekš minētā sprieduma lietā Strabag un Kostmann 34. punktā nolemjot, ka Direktīvā 93/38 paredzētie noteikumi “pieļauj ievērojami lielāku atsauci uz sarunu procedūru”, Tiesa
         jau ir atzinusi, ka Direktīvā 93/38 norādīto procedūru ietvaros līgumslēdzēja subjektiem ir ļoti plaša rīcības brīvība.

      30      Otrkārt, publiskā iepirkuma līguma nosacījumi neesot grozīti un katrā ziņā neesot pieņemti nekādi “būtiski” grozījumi. Salīdzinot
         otro un trešo konkursu, pretēji tam, ko norāda Komisija, izrietot, ka tie abi ir identiski attiecībā uz noteikumiem par garantijas
         vēstuli par dalību, finansiālo piedāvājumu izvērtējumu un maksāšanas veidu. Turklāt detalizēts prasību par tehniskajām nobīdēm,
         nobīžu labošanas izmaksu un pretendentiem pieprasītā solījuma izvērtējums ļaujot konstatēt, ka šie apstākļi laikā starp otro
         un trešo publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru arī nav grozīti.

      31      Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu Grieķijas Republika pārmet Komisijai, ka tā esot
         nepareizi interpretējusi 2004. gada 14. decembra vēstuli. No šīs vēstules nepārprotami izrietot, ka līgumslēdzēja subjekts
         esot nolēmis izvēlēties procedūru bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu “lietas kopējās vēstures” dēļ, līdz ar
         to tā apstākļa dēļ, ka pirmo divu procedūru laikā iesniegtie piedāvājumi bija neatbilstoši. Pārējie skaidrojošie apstākļi
         minētajā vēstulē esot minēti vienīgi pakārtoti.

      32      Līdz ar to esot jāuzskata, ka, pat ja konkursa atcelšana, protams, nav uzskatāma par neparedzētu iemeslu līgumslēdzēja subjektam,
         apstāklis, ka visi pirmo divu secīgo konkursu laikā iesniegtie piedāvājumi bija neatbilstoši, tomēr esot jāuzskata par nozīmīgu
         attiecībā uz jēdzienu “neparedzēts iemesls”.

      33      Katrā ziņā Komisija neesot iesniegusi pienācīgus tiesiskus pierādījumus, ka līgumslēdzēja subjekts būtu atsaucies uz divu
         iepriekšējo konkursu neveiksmju neparedzamību, lai pamatotu procedūras izmantošanu, iepriekš neizsludinot konkursu. Nedrīkstot
         jaukt apelācijas sūdzību ar procedūru par valsts pienākumu neizpildi, jo šī procedūra sniedz dalībvalstīm iespēju sniegt paskaidrojumus,
         precizējumus un, ja nepieciešams, argumentāciju savu lēmumu pamatojumam. Šajā gadījumā neesot jāizvērtē līgumslēdzēja subjekta
         iepriekš sniegtais pamatojums, bet gan esot jāizvērtē, vai attiecīgajai dalībvalstij var tikt pārmesta Direktīvas 93/38 neievērošana.

       Tiesas vērtējums
      34      Vispirms ir jāatgādina, ka Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts – kas ir atkāpes no noteikumiem par publiskā
         iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu – ir jāinterpretē sašaurināti un ka pierādīšanas pienākums ir tam lietas dalībniekam,
         kurš vēlas uz šīm atkāpēm atsaukties (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Grieķija, 33. punkts).

      35      Tiktāl, ciktāl no Direktīvas 93/38 20. panta 1. un 2. punkta kopīgas interpretācijas izriet, ka 2. punkts ir uzskatāms par
         izņēmumu no 1. punkta, jo tajā ir norādīti precedenti, kuros līgumslēdzēji subjekti var izmantot procedūru, iepriekš neizsludinot
         konkursu, jāsecina, ka ne tikai minētās direktīvas 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts ir jāinterpretē sašaurināti, bet
         sašaurināti ir jāinterpretē arī visi citi šī 20. panta 2. punkta noteikumi.

      36      Šo secinājumu neapstrīd Grieķijas Republikas argumenti, saskaņā ar kuriem Direktīvai 93/38 saskaņā ar tās četrdesmit piekto
         apsvērumu ir jāļauj “maksimāla elastība” un plašāka sarunu procedūras izmantošana, nekā tas ir pieļauts, piemēram, Direktīvā 93/37.

      37      Pirmkārt, kā to norāda ģenerāladvokāts savu secinājumu 15. punktā, minētais četrdesmit piektais apsvērums sniedz norādi par
         Kopienu likumdevēja mērķi, pieņemot Direktīvu 93/38, proti, atzīstot plašāku elastību tajās publiskā iepirkuma jomās, uz kurām
         attiecas minētā direktīva, un līdz ar to ļauj izskaidrot iemeslus, kuru dēļ šī direktīva atšķirībā no citām direktīvām publiskā
         iepirkuma jomā ļauj līgumslēdzēja subjektiem plašāk izmantot sarunu procedūru.

      38      Otrkārt, Direktīvas 93/38 četrdesmit sestajā apsvērumā precizējot, ka apmaiņai pret šo elastīgumu un lai veicinātu savstarpēju
         uzticamību ir jāgarantē publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmība, un nosakot, kā tas
         izriet no šīs direktīvas 20. panta 1. punkta, ka pirms kādas no minētās direktīvas 1. panta 7. punktā paredzētās līguma slēgšanas
         tiesību piešķiršanas procedūras izmantošanas ir jāizsludina konkurss, Kopienu likumdevējs nav atstājis nekādas šaubas par
         tā nolūku apsvērt iespēju piešķirt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, ja ir ievēroti
         Direktīvas 93/38 20. panta 2. punktā paredzētie apstākļi, tādējādi radot izņēmumu no principa, saskaņā ar kuru pirms šāda
         publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas ir jāizsludina konkurss.

      39      No tā izriet, ka Grieķijas Republikas arguments, saskaņā ar kuru jēdziens “neatbilstošs” Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta
         a) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē paplašināti, nevar tikt atbalstīts.

      40      Tas, vai šajā gadījumā Grieķijas Republika ir likumīgi atsaukusies uz pierādījumu, ka otrās publiskā līgumu slēgšanas tiesību
         piešķiršanas procedūras laikā iesniegtie piedāvājumi esot pamatoti kvalificēti kā “neatbilstoši” minētā 20. panta 2. punkta
         a) apakšpunkta izpratnē, ir jāizvērtē, ņemot vērā šos apsvērumus.

      41      Šajā sakarā Grieķijas Republika norāda, ka tiktāl, ciktāl iesniegtie piedāvājumi attiecībā uz garantēto apmēru neesot atbilduši
         līgumslēdzēja subjekta norādītajām tehniskajām specifikācijām, ņemot vērā tiesisko regulējumu vides aizsardzības jomā, kā
         rezultātā attiecīgā termoelektriskā centrāle juridiski nevarētu sākt darboties, minētie piedāvājumi esot jāuzskata par “neatbilstošiem”
         Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

      42      Jākonstatē, ka tādas tehniskās specifikācijas, kādas tiek apskatītas pamata lietā, kas izriet no valsts un Kopienu tiesiskā
         regulējuma vides aizsardzības jomā, ir jāuzskata par būtiskiem apstākļiem, lai iekārtas, kuru piegāde un sagatavošana uzstādīšanai
         ir iepirkuma priekšmets, ļautu līgumslēdzēja subjektam sasniegt mērķus, kas tam ir noteikti ar likumu vai administratīviem
         aktiem.

      43      Ja iesniegto piedāvājumu neatbilstība šādām specifikācijām kavē līgumslēdzēja subjektu likumīgi īstenot projektu, kura vajadzībām
         ir uzsākta konkursa procedūra, šī neatbilstība nav uzskatāma par vienkāršu neprecizitāti vai vienkāršu detaļu, bet gan, gluži
         pretēji, ir uzskatāma par tādu apstākli, kas neļauj minētajiem piedāvājumiem atbilst līgumslēdzēja subjekta prasībām.

      44      Tātad šādi piedāvājumi, kā to Tiesai atzina pati Komisija, ir jākvalificē kā “neatbilstoši” Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta
         a) apakšpunkta izpratnē.

      45      Jāpiebilst, ka šajā gadījumā Komisijas paustās bailes, ka līgumslēdzēja subjekti izvairīsies no Direktīvā 93/38 noteiktā pienākuma
         izsludināt konkursu, liekot ievērot pārāk stingrus vai neiespējamus nosacījumus, lai visus piedāvājumus varētu kvalificēt
         kā “neatbilstošus” nolūkā piešķirt publiskā līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, nav pamatotas.

      46      Pirmkārt, līgumslēdzēja subjekts pēc tam, kad uzskatīja, ka pirmās konkursa procedūras laikā iesniegtie piedāvājumi neatbilstot
         noteiktajām tehniskajām specifikācijām, uzsāka otru konkursa procedūru, nevis uzreiz izmantoja Direktīvas 93/38 20. panta
         2. punkta a) apakšpunktā paredzēto procedūru.

      47      Pēc tam sarunu procedūras ietvaros, kuru līgumslēdzēja subjekts uzsāka, piemērojot Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu,
         līgumslēdzēja subjekts visiem kandidātiem, kas piedalījās otrajā konkursa procedūrā, lūdza iesniegt savus piedāvājumus, lai
         gan minētās direktīvas noteikumi attiecībā uz sarunu procedūru, īpaši šīs direktīvas 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts, tam
         tādu pienākumu nenosaka.

      48      Visbeidzot, nav nedz pierādīts, nedz pat ticis norādīts, ka līgumslēdzēja subjekta noteiktās tehniskās specifikācijas, kas
         tam lika saņemtos piedāvājumus uzskatīt par nepieņemamiem, būtu bijušas pārāk stingras vai ka tās nebūtu iespējams ievērot.

      49      Gluži pretēji, kā Grieķijas Republika to ir norādījusi un Komisija šajā jautājumā to neapstrīd, prasības par garantēto apjomu,
         no kurām pretendenti nevarēja atkāpties, galu galā vairāki pretendenti uz publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu bija
         ievērojuši.

      50      Ņemot vērā šos apsvērumus, jāsecina, ka līgumslēdzēja subjekts attiecīgos piedāvājumus varēja pamatoti kvalificēt kā “neatbilstošus”
         Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

      51      Šādos apstākļos vēl ir jāpārbauda, vai, kā to norāda Komisija, līgumslēdzēja subjekts pretēji tam, kas ir norādīts Direktīvas 93/38
         20. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ir būtiski grozījis publiskā iepirkuma līguma sākotnējos noteikumus sarunu procedūras
         laikā, kas tika veikta, iepriekš neizsludinot konkursu.

      52      Šajā sakarā ir jānorāda pēc analoģijas ar Tiesas nolemto par jau piešķirtu līguma slēgšanas tiesību noteikumu maiņu (skat.
         2008. gada 19. jūnija spriedumu lietā C‑454/06 Pressetext Nachrichtenagentur, Krājums, I‑4401. lpp., 35. punkts), ka publiskā iepirkuma līguma sākotnēja apstākļa maiņa var tikt uzskatīta par būtisku
         Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja grozītais nosacījums, ja tas būtu bijis noteikts sākotnējā
         līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā, ļautu piedāvājumus, kas tika iesniegti procedūras ar iepriekš izsludinātu konkursu ietvaros,
         uzskatīt par piemērotiem vai ļautu citiem pretendentiem piedalīties sākotnējā piedāvājumu iesniegšanas procedūrā.

      53      Tiktāl, ciktāl, kā tas izriet no Komisijas apsvērumiem, tā uzskata, ka attiecīgie fakti acīmredzami ir atkarīgi no pirmā no
         šiem abiem precedentiem, jāizvērtē, vai sākotnējā publiskā iepirkuma līguma sākotnējie nosacījumi, kuru neievērošanas dēļ
         līgumslēdzēja subjekts iesniegtos piedāvājumus kvalificēja kā neatbilstošus, tika būtiski grozīti sarunu procedūras laikā.

      54      Attiecībā uz šiem nosacījumiem Grieķijas Republika norāda, un Komisija to šajā jautājumā neapstrīd, ka visi piedāvājumi, kas
         tika iesniegti otras procedūras ietvaros ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu, tika atzīti par neatbilstošiem, jo tie neatbilda
         attiecīgajām prasībām par garantēto atkritumu emisiju apmēriem.

      55      Tomēr jāsecina, ka prasības par minētajiem apmēriem netika grozītas trešās procedūras ietvaros un ka tieši tāpat kā pirmo
         divu procedūru ietvaros minēto prasību ievērošana ir līgumslēdzēja subjekta pienākums. Turklāt tieši tādēļ, ka netiek pieļautas
         nekādas nobīdes no šīm prasībām, kandidātiem bija jāiesniedz solījums, ka tie apņemas panākt savu piedāvājumu atbilstību konkursa
         paziņojuma prasībām par garantētajiem apmēriem.

      56      Attiecībā uz citām tehniskajām specifikācijām ir jāprecizē, ka, ja vairākas nobīdes no šīm specifikācijām varēja tikt akceptētas
         otrās konkursa procedūras ietvaros, izmaksas, kas radās, labojot šīs nobīdes, kā to norāda Grieķijas Republika un Komisija
         to neapstrīd, varēja likt segt pretendentiem. Apstāklis, ka trešās procedūras ietvaros pretendentiem pašiem bija jāsedz tehnisko
         nobīžu labojumi, līdz ar to nevar tikt uzskatīts par jaunu pienākumu.

      57      Šīs trešās procedūras ietvaros pretendentiem turklāt nebija jāveic attiecīgie labojumi, bet vienīgi jāiesniedz minēto labojumu
         kopējo izmaksu aprēķins un jāiesniedz galējais finansiālais piedāvājums. Līdz ar to šī trešā procedūra visiem pretendentiem,
         kas piedalījās otrajā procedūrā, sniedza iespēju pārskatīt vairākus savus piedāvājumus galējā finansiālā piedāvājuma ietvaros
         un no jauna novērtēt nobīdes no konkursa paziņojumā paredzētajām tehniskajām specifikācijām.

      58      No tā izriet, ka līgumslēdzēja subjekts, izmantojot sarunu procedūru un iepriekš neizsludinot konkursu, nebija būtiski grozījis
         sākotnējos publiskā iepirkuma līguma noteikumus Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

      59      Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka Komisija nav iesniegusi pierādījumus, ka Grieķijas Republika būtu pārkāpusi Direktīvas 93/38
         20. panta 2. punkta a) apakšpunkta noteikumus. Līdz ar to tās pirmā iebilduma pirmā daļa ir jānoraida.

      60      Attiecībā uz iespējamu Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta d) apakšpunkta pārkāpumu ir jāatgādina, kā tas izriet no šī sprieduma
         34. punkta, ka šis 20. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir izņēmums no noteikuma un pierādīšanas pienākums par to, ka tā piemērošanas
         nosacījumi ir izpildīti, ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz to atsaukties.

      61      Šajā sakarā pietiek, ja tiek norādīts, kā to dara ģenerāladvokāts savu secinājumu 25. punktā, ka Grieķijas Republika nav atsaukusies
         uz šo tiesību normu, lai pamatotu lēmumu, ar kuru DEI piešķīra attiecīgās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, bet tā vienīgi norādīja,
         ka šis lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

      62      Līdz ar to Komisija nevar pamatoti pārmest Grieķijas Republikai, ka tā ir pārkāpusi tādu tiesību normu, uz kuru šī dalībvalsts
         nav atsaukusies, līdz ar to arī pirmā iebilduma otrā daļa ir jānoraida.

      63      Šādos apstākļos pirmais Komisijas norādītais iebildums kopumā ir jānoraida kā nepamatots.

       Par otro iebildumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      64      Izvirzot otro iebildumu, Komisija pārmet Grieķijas Republikai, ka tā nav izpildījusi Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā
         paredzēto pienākumu, proti, “tūlīt pēc rakstiska lūguma saņemšanas dienas visiem noraidītajiem dalībniekiem vai pretendentiem
         dara zināmus viņu pieteikuma vai piedāvājuma noraidīšanas iemeslus”.

      65      Šajā gadījumā kopš noraidītā pretendenta pieprasījuma un līgumslēdzēja subjekta atbildes pagāja divi mēneši. Tomēr nekādā
         gadījumā nevar tikt uzskatīts, ka šādā termiņā sniegta atbilde ir tikusi sniegta “tūlīt”. Attiecībā uz šo jēdzienu interpretāciju
         Komisija atsaucas uz analogiem Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu
         līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.), Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts
         līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.), Direktīvas 93/37 un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta
         Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas,
         transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp.), noteikumiem, kuros ir noteikts piecpadsmit dienu termiņš.

      66      Grieķijas Republika, atzīstot, ka pamatojums viena no pretendentu piedāvājuma noraidīšanai tika sniegts novēloti. Tomēr šī
         kavēšanās neesot varējusi apdraudēt Direktīvas 93/38 lietderīgo ietekmi un neesot kavējusi attiecīgajam pretendentam aizstāvēt
         savas tiesības tiesā. Turklāt līgums varēja tikt parakstīts vienīgi pēc tam, kad minētā pretendenta prasībā tiesā būtu noraidīta.
         Grieķijas Republika piebilst, ka dažādajās direktīvās, uz ko atsaucas Komisija, norādītie termiņi neesot piemērojami šajā
         gadījumā, jo, pirmkārt, Direktīva 93/38 nenosakot precīzu termiņu un, otrkārt, Direktīva 2004/17 šīs lietas faktisko apstākļu
         rašanās brīdī vēl nebija piemērojama.

       Tiesas vērtējums
      67      Attiecībā uz šo iebildumu ir jānorāda, ka tiktāl, ciktāl Direktīvā 93/38 atšķirībā no citām direktīvām, uz kurām Komisija
         atsaucas šajā sakarā, nav noteikts precīzs termiņš, kurā pretendents, kura kandidatūra vai kura piedāvājums ir ticis noraidīts,
         būtu jāinformē par atteikuma iemesliem – tās 41. panta 4. punktā vienīgi ir norādīts, ka šī informācija ir jāsniedz “tūlīt”,
         kā ģenerāladvokāts to ir norādījis savu secinājumu 27. punktā, – nevar tikt atbalstīta tāda šīs tiesību normas interpretācija,
         saskaņā ar kuru tiktu uzskatīts, ka līgumslēdzēja subjektam minētā informācija būtu jāsniedz piecpadsmit dienu laikā pēc tam,
         kad ir saņemts rakstisks pretendenta lūgums.

      68      Tomēr ir jāprecizē, ka, pieprasot, lai līgumslēdzēja subjekts pieprasīto informāciju sniedz “tūlīt”, Kopienu likumdevējs tam
         ir noteicis rūpības pienākumu, kas, pirmkārt, izpaužas kā pienākums attiecībā uz veidu, nevis attiecībā uz rezultātu. Līdz
         ar to katrā attiecīgā gadījumā, kā arī ievērojot attiecīgā publiskā iepirkuma līguma konkrētās pazīmes un tā sarežģītību,
         ir jāizvērtē, vai attiecīgais līgumslēdzēja subjekts ir sniedzis minēto informāciju, ievērojot nepieciešamo rūpību. Apstāklis,
         ka šī informācija ir jāsniedz, pirms ir beidzies noteiktais termiņš lēmuma, ar kuru tikusi noraidīta kandidatūra vai piedāvājums,
         apstrīdēšanai, kas nozīmē, ka līdz ar to pretendentam ir iespējas izmantot tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir tā rīcībā,
         lai kontrolētu lēmuma likumību tiesā, ir uzskatāms vienīgi par pazīmju kopumu, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai līgumslēdzēja
         subjekts ir ievērojis rūpības pienākumu, kas tam ir noteikts, piemērojot Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktu, un tas pats
         par sevi šajā sakarā nav uzskatāms par pietiekamu pierādījumu.

      69      Ja, kā tas ir šajā gadījumā, Grieķijas Republika piekrīt, ka informācija pretendentam, kura piedāvājums ir ticis noraidīts,
         par šiem atteikuma iemesliem tika sniegta novēloti, tomēr apstiprina, ka šī informācija tika sniegta atbilstoši Direktīvas 93/38
         41. panta 4. punkta noteikumiem, šai dalībvalstij ir jāiesniedz pierādījumi, ka pastāv objektīvi apstākļi, kas var pamatot
         minētās informācijas novēlotu sniegšanu un var padarīt pieņemamu termiņu, kas ir pagājis no pretendenta lūguma saņemšanas
         brīža līdz līgumslēdzēja subjekta atbildei.

      70      Tomēr jākonstatē, ka izņemot argumentu, saskaņā ar kuru aizritējušais laiks nav traucējis attiecīgajam pretendentam likumīgi
         aizstāvēt savas tiesības tiesā, Grieķijas Republika nenorāda konkrētus apstākļus, kas varētu pamatot pieteikuma atteikuma
         iemeslu novēlotu sniegšanu vai norādīt iemeslus, kādēļ šajā gadījumā divu mēnešu termiņš būtu jāuzskata par tādu, kas atbilst
         jēdzienam “tūlīt” Direktīvas 93/38 41. panta 4. punkta izpratnē.

      71      Līdz ar to ir jāuzskata, ka otrais Komisijas norādītais iebildums ir pamatots.

      72      Līdz ar to ir jāuzskata, ka, nepamatoti kavējoties atbildēt uz pretendenta lūgumu sniegt precizējumus par viņa piedāvājuma
         noraidīšanas iemesliem, Grieķijas Republika nav izpildījusi tai Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā norādītos pienākumus.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      73      Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr atbilstoši šī paša reglamenta 69. panta
         3. punkta pirmajai daļai, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt,
         ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā Grieķijas Republikai
         un Komisijai spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās
         izdevumus pats.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
      1)      nepamatoti kavējoties atbildēt uz pretendenta lūgumu sniegt precizējumus par viņa piedāvājuma noraidīšanas iemesliem, Grieķijas
            Republika nav izpildījusi Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras,
            kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Komisijas
            2001. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK, 41. panta 4. punktā norādītos pienākumus;
      2)      pārējā daļā prasību noraidīt;
      3)      Grieķijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – grieķu.


Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2002. gada 28.februārī. # Atlantic Container Line AB un citi pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Konkurence. # Lieta T-395/94.