title: Apvienotās lietas no C-128/07 līdz C-131/07: Tiesas (septītā palāta) rīkojums 2008. gada 16. janvārī ( Commissione tributaria provinciale di Latina (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Angelo Molinari (C-128/07), Giovanni Galeota (C-129/07), Salvatore Barbagallo  (C-130/07), Michele Ciampi (C-131/07)/ Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina (Direktīva 76/207/EEK — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Atlīdzība sakarā ar darba attiecību izbeigšanu — Nodokļu priekšrocība, ko piešķir dažādos vecumos atkarībā no darba ņēmēju dzimuma)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/10

         Tiesas (septītā palāta) rīkojums 2008. gada 16. janvārī (Commissione tributaria provinciale di Latina (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Angelo Molinari (C-128/07), Giovanni Galeota (C-129/07), Salvatore Barbagallo (C-130/07), Michele Ciampi (C-131/07)/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina

   (Apvienotās lietas no C-128/07 līdz C-131/07) (1)

   (Direktīva 76/207/EEK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Atlīdzība sakarā ar darba attiecību izbeigšanu - Nodokļu priekšrocība, ko piešķir dažādos vecumos atkarībā no darba ņēmēju dzimuma)
   (2008/C 92/16)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione tributaria provinciale di Latina
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Angelo Molinari (C-128/07), Giovanni Galeota (C-129/07), Salvatore Barbagallo (C-130/07), Michele Ciampi (C-131/07)

      Atbildētājs: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria provinciale di Latina — Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.), un Padomes Direktīvas 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (OV L 6, 24. lpp.) interpretācija — Sprieduma lietā C-207/04 Vergani interpretācija un piemērojamība — Samazinātas nodokļa likmes piemērošana summām, kuras saņemtas darba attiecību izbeigšanās dēļ, lai veicinātu darba attiecību izbeigšanu ar darbiniekiem, kuri ir sasnieguši konkrētu vecumu — Nodokļa priekšrocība, ko piešķir darbiniekiem dažādos vecumos atkarībā no to dzimuma
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Pēc 2005. gada 21. jūlija sprieduma lietā C-207/04 Vergani pasludināšanas, no kura izriet, ka ar Kopeinu tiesībām nav saderīga valsts tiesību norma, attiecīgās dalībvalsts iestādēm ir pienākums veikt vispārējus vai konkrētus pasākumus, lai tās teritorijā nodrošinātu Kopienu tiesību izpildi, tajā pašā laikā minētajām iestādēm saglabājas diskrecionārā vara izlemt, kādus pasākumus veikt, lai nodrošinātu valsts tiesību atbilstību Kopienu tiesībām un pilnībā īstenot tiesības, kuras personām izriet no Kopienu tiesībām. Gadījumā, ja tiek atzīta Kopienu tiesībām pretēja diskriminācija tiktāl, ciktāl nav veikti atbilstīgi uz vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanu vērsti pasākumi, valsts tiesai ir pienākums nepiemērot jebkādu diskriminējošu tiesību normu, nelūdzot vai negaidot to, lai likumdevējs šo tiesību normu vispirms atceļ, un attiecībā uz personām, kuras ir nostādītas neizdevīgākā situācijā, valsts tiesai ir jāpiemēro tas pats tiesību regulējums, kāds tiek piemērots citas kategorijas personām.

               2)

               Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā atkāpe nav piemērojama tādam nodokļu pasākumam kā 1986. gada 22. decembra Republikas Prezidenta dekrēta Nr. 917, kā to groza 1997. gada 2. septembra Likuma-dekrēts Nr. 314, 17. panta 4.a punktam.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 30. jūnijā lietā T-439/03 Ulrike Eppe pret Eiropas Parlamentu (Vispārējs konkurss — Nepielaišana pārbaudījumiem — Nepieciešamā profesionālā pieredze)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/38

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 30. jūnijā
   lietā T-439/03 Ulrike Eppe pret Eiropas Parlamentu (1)

   (Vispārējs konkurss - Nepielaišana pārbaudījumiem - Nepieciešamā profesionālā pieredze)
   (2005/C 217/85)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-439/03 Ulrike Eppe, ar dzīvesvietu Hanoverē (Vācija), ko pārstāv V. Klebers [W. Klöber], advokāts, pret Eiropas Parlamentu (pārstāvji — J. de Vahters [J. de Wachter] un N. Lorencs [N. Lorenz], kas norādīja adresi Luksemburgā) par lūgumu atcelt, pirmkārt, konkursa EUR/A/167/02 atlases komisijas 2003. gada 28. aprīļa lēmumu un, otrkārt, iecēlējinstitūcijas 2003. gada 17. septembra lēmumu Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši F. Deuss [F. Dehousse] un D. Švābi [D. Šváby], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 30. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, ieskaitot tos, kas radušies sakarā ar pagaidu noregulējumu.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta C-485/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. septembrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/9

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. septembrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-485/11)
   2011/C 355/15
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bordes un G. Braun)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, ieviešot papildu maksājumu elektronisko komunikāciju operatoriem ar 2009. gada 5. marta Likuma Nr. 2009-258 par audivizuālo komunikāciju (1) 33. pantu, Francijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (2) 12. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai Komisija apšauba Vispārējā nodokļu kodeksa [Code général des impôts] 302.a KH panta, kas tika ieviests ar 2009. gada 5. marta Likuma Nr. 2009-258 par audiovizuālo komunikāciju un jaunu valsts televīzijas pakalpojumu 33. pantu, saderību ar iepriekš minēto “atļauju izsniegšanas” direktīvu. Nosakot maksājumu uzņēmumiem, kas izmanto elektronisko komunikāciju tīklu vai sniedz elektronisko komunikāciju pakalpojumus saskaņā ar vispārēju atļauju, atbildētāja esot pārkāpusi it īpaši direktīvas 12. pantu. Komisija apstrīd valsts iestāžu argumentu, saskaņā ar kuru šis pants attiecas vienīgi uz maksājumiem, kādus valsts var noteikt “attiecībā uz” licences izsniegšanu vai procesu, kas ir saistīts ar atļauju izsniegšanas elektronisko komunikāciju operatoriem procedūru. Saskaņā ar prasītājas teikto, minētā panta mērķis faktiski ir paredzēt jebkāda veida “administratīvu” maksājumu, proti, tādu, kas ir saistīts ar atļauju shēmas pārvaldības, kontroles un piemērošanas kopējām izmaksām, un nevis tādu, kas ir saistīts tikai ar atļaujas izsniegšanas izmaksām.

      (1)  JORF [Francijas Republikas Oficiālais Vēstnesis], Nr. 0056, 4321. lpp.

      (2)  OV L 108, 21. lpp.


title: Lieta T-503/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-32/12 Marcuccio /Komisija 2013. gada 19. septembrī iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/49

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-32/12 Marcuccio/Komisija 2013. gada 19. septembrī iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-503/13 P)
   2013/C 325/79
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2013. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-32/12 Marcuccio/Komisija;

               —

               nodot attiecīgo lietu atpakaļ pirmās instances tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Civildienesta tiesas Reglamenta 14. panta prettiesiskums minētā 14. panta tautoloģiskas un nesaskanīgas, kā arī nepareizas, kļūdainas, nepilnīgas un nesaprātīgas interpretācijas un piemērošanas dēļ, kas ir radījis likumā noteikto tiesību uz pieeju tiesai principa, kas tostarp paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, acīmredzamu pārkāpumu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots absolūts pamatojuma trūkums sakarā ar izmeklēšanas neveikšanu, imperatīvu, tautoloģisku un pretrunīgu vērtējumu, faktu sagrozīšanu un deformēšanu, kā arī kļūda tiesību piemērošanā, tostarp acīmredzami kļūdainas faktu novērtēšanas dēļ.


title: Lieta T-107/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 16. aprīlī ierosinājis Francisco Rossi Ferreras par Civildienesta tiesas 2007. gada 1. februāra spriedumu lietā F-42/05 Rossi Ferreras /Komisija

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/20

         Apelācija, ko 2007. gada 16. aprīlī ierosinājis Francisco Rossi Ferreras par Civildienesta tiesas 2007. gada 1. februāra spriedumu lietā F-42/05 Rossi Ferreras/Komisija
   (Lieta T-107/07 P)
   (2007/C 129/35)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Francisco Rossi Ferreras, Luksemburga (Luksemburgas Lielhercogiste) (pārstāvis — F. Frabetti, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 1. februāra spriedumu lietā F-42/05;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus pirmajā instancē un tādējādi pamatā prasību lietā F-42/05 atzīt par pieņemamu un pamatotu;

               —

               pakārtoti — nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               —

               lemt par izmaksām, tiesāšanās izdevumiem un samaksu par pakalpojumiem un piespriest Komisijai tos atlīdzināt.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzībā tās iesniedzējs lūdz atcelt Civildienesta tiesas spriedumu, ar ko ir noraidīta prasība atcelt viņa karjeras attīstības ziņojumu attiecībā uz laika posmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, kā arī piespriest Komisijai atlīdzināt viņam nodarīto kaitējumu.
   Apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs norāda, ka, izskatot abus pirmajā instancē norādītos pamatus, Civildienesta tiesa ir pieļāvusi vairākas juridiskas kļūdas.


title: Lieta C-278/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu — Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH / Günter Guni un trekking.at Reisen GmbH

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu — Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH/Günter Guni un trekking.at Reisen GmbH

   (Lieta C-278/08)
   (2008/C 223/46)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberster Gerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH

      Atbildētāji: Günter Guni un trekking.at Reisen GmbH

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās Direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (1), 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīme tiek izmantota veidā, kāds ir atļauts tikai preču zīmes īpašniekam, ja preču zīme vai līdzīgs apzīmējums (piemēram, vārdiskas un grafiskas preču zīmes vārdiskā sastāvdaļa) meklētājprogrammā tiek reģistrēta kā atslēgvārds un līdz ar to, ievadot meklētājā preču zīmi vai tai līdzīgo apzīmējumu kā atslēgvārdu, ekrānā parādās identisku vai līdzīgu preču vai pakalpojumu reklāma?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                           A)

                           Vai preču zīmes īpašnieka ekskluzīvās tiesības tiek pārkāptas, ja meklējamais vārds, kas ir identisks preču zīmei, tiek izmantots identisku preču vai pakalpojumu reklamēšanai, neatkarīgi no tā, vai izvietotā reklāma parādās atlases rezultātos vai no tiem telpiski nodalītā reklāmas laukā un vai tā apzīmēta kā “sponsorētā norāde”?

                           B)

                           Vai apzīmējuma, kas ir identisks preču zīmei, izmantošana attiecībā uz līdzīgām precēm vai pakalpojumiem vai arī apzīmējuma, kas ir līdzīgs preču zīmei, izmantošana attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem nerada sajaukšanas iespēju, ja reklāma tiek apzīmēta kā “sponsorēta norāde” un/vai parādās nevis atlases rezultātos, bet gan no tiem telpiski nodalītā reklāmas laukā?

      (1)  OV 1989, L 40, 1. lpp.


title: Lieta C-44/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. janvārī iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) – The Scotch Whisky Association, The Registered Office/Michael Klotz

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. janvārī iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) – The Scotch Whisky Association, The Registered Office/Michael Klotz

   (Lieta C-44/17)
   (2017/C 121/20)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: The Scotch Whisky Association, The Registered Office

      Atbildētājs: Michael Klotz

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai “[reģistrētas stipro alkoholisko dzērienu ģeogrāfiskās izcelsmes norādes] netiešs komerciāls lietojums” saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 110/2008 (1) 16. panta a) punktu ir saistīts ar prasību, lai reģistrēta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde tiktu lietota identiskā vai fonētiski un/vai vizuāli līdzīgā formā, vai arī ir pietiekami, ka strīdīgais apzīmējuma elements mērķsabiedrībā izraisa kaut kādas asociācijas ar reģistrēto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi vai ģeogrāfiskās izcelsmes teritoriju?
               Ja ir pietiekami ar pēdējo minēto, vai pārbaudē, vai pastāv “netiešs komerciāls lietojums”, nozīme ir arī tam, kādā vidē ir integrēts strīdīgais apzīmējuma elements, vai arī šī vide nevar novērst reģistrētas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes netiešu komerciālu lietojumu arī tad, ja pie strīdīgā apzīmējuma elementa ir norāde par produkta patieso izcelsmi?

               2)

               Vai “asociācijas” ar reģistrētu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 110/2008 16. panta b) punktu ir saistītas ar prasību, lai starp reģistrēto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un strīdīgo apzīmējuma elementu pastāvētu fonētiska un/vai vizuāla līdzība, vai arī ir pietiekami, ka strīdīgais apzīmējuma elements mērķsabiedrībā izraisa kaut kādas asociācijas ar reģistrēto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi vai ģeogrāfiskās izcelsmes teritoriju?
               Ja ir pietiekami ar pēdējo minēto, vai pārbaudē, vai pastāv “asociācijas”, nozīme ir arī tam, kādā vidē ir integrēts strīdīgais apzīmējuma elements, vai arī šī vide nevar novērst ļaunprātīgas asociācijas, ko izraisa strīdīgais apzīmējuma elements, arī tad, ja pie strīdīgā apzīmējuma elementa ir norāde par produkta patieso izcelsmi?

               3)

               Vai pārbaudē, vai pastāv “cita nepareiza vai maldīga norāde” Regulas Nr. 110/2008 16. panta c) punkta izpratnē, nozīme ir arī tam, kādā vidē ir integrēts strīdīgais apzīmējuma elements, vai arī šī vide nevar novērst maldīgu norādi arī tad, ja pie strīdīgā apzīmējuma elementa ir norāde par produkta patieso izcelsmi?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Regulas (EK) Nr. 110/2008 par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1576/89 (OV L 39, 16. lpp.).


title: Lieta T-26/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. februārī — LIPOR pret Komisiju

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/40

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. februārī — LIPOR pret Komisiju
   (Lieta T-26/07)
   (2007/C 82/89)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LIPOR — Serviço Intermunicipalizado de Gestão de Resíduos do Grande Porto, Gondomara, Portugāle (pārstāvji — P. Pinheiro, M. Gorjão-Henriques un F. Quintela, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 17. oktobra Lēmuma C(06)5008, kas adresēts Portugāles Republikai, 1. pantu, ciktāl tajā nolemts, ka kopējais Kohēzijas fonda atbalsts, kas piešķirts, pamatojoties uz Komisijas 1993. gada 7. decembra Lēmumu C(93)3347/3 final, 1994. gada 21. decembra Lēmumu C(94)3721 final/3 un 1996. gada 17. decembra Lēmumu C(96)3923 final, kas apvienoti 1998. gada 28. jūlija lēmumā C(98)2283/f, tiek samazināts par EUR 1 511 591 un šai dalībvalstij uzdots atmaksāt šo summu;

               —

               tādēļ, ka ar to tiek pārkāpts samērīguma princips, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu, ciktāl ar to tiek uzdots veikt finanšu korekciju 100 % apmērā attiecībā uz līgumiem, kurus prasītāja noslēgusi ar IDAD, un ciktāl ar to minētajai dalībvalstij tiek uzdots atmaksāt EUR 458 683;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti — tādēļ, ka ar to tiek pārkāpts samērīguma princips, daļēji atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu attiecībā uz līgumiem, ko prasītāja noslēgusi ar Hidroprojecto;

               —

               arī pakārtoti — gadījumā, ja tiktu uzskatīts, ka Lipor nav izpildījusi visas Direktīvas 92/50/EK prasības — atzīt, ka, nosakot finanšu korekciju 100 % apmērā attiecībā uz līgumu, kas noslēgti ar Hidroprojecto, finansēšanu, Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz pieļautajām tiesību kļūdām, acīmredzamām kļūdām vērtējumā, nepietiekamu un kļūdainu pamatojumu un samērīguma principa pārkāpumu.
   Attiecībā uz līgumu, kas noslēgts ar Hidroprojecto 1989. gadā, prasītāja apgalvo, ka Komisija pieļāvusi kļūdu vērtējumā, novērtēdama līguma D bloka vērtību.
   Attiecībā uz līgumu, ko tās pašas puses noslēdza 1997. gadā, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā, neizprazdama, ka šie līgumi daļēji bija 1989. gadā noslēgtā līguma konkretizēšana un daļēji — secīgi šī līguma pagarinājumi, kurus prasīja projekta attīstība. Tā arī pārmet, ka Komisija uzskatījusi, ka šie līgumi bija jāpiešķir, izmantojot atklātu procedūru. Pēc prasītājas domām, pat tad, ja tiktu uzskatīts, ka šie līgumi bija neatkarīgi no 1989. gada līguma un ka tie pārsniedz Direktīvā 92/50 noteikto robežvērtību līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai, izmantojot tajā noteiktās procedūras, tiem bija piemērojams šīs Direktīvas 11. pantā noteiktais izņēmums.
   Attiecībā uz 1995. gada 28. marta un 28. aprīļa līgumiem, kurus arī noslēgušas tās pašas puses, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatīdama tos par vienu līgumu un par 1989. gada līguma pagarinājumu un secinādama, ka līguma slēgšanas tiesību piešķiršana bija jāveic, izmantojot atklātu procedūru. Tā apgalvo, ka patiesībā runa ir par līgumiem, kas noslēgti dažādos datumos. Viens no tiem ir noslēgts pēc konkursa ar slēgtu procedūru, bet otrs nesasniedza robežvērtību, lai to pakļautu Direktīvā paredzētajām procedūrām. Jebkurā gadījumā abi līgumi tika noslēgti saskaņā ar Portugāles tiesībām brīdī, kad Direktīva 92/50 vēl nebija transponēta valsts tiesībās.
   Visbeidzot, attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti 1999. gadā ar IDAD, prasītāja, lai arī atzīdama, ka Komisija var tos izskatīt kopā, lai noteiktu to attiecīgās vērtības un iespējamo pakļaušanu atklātu procedūru regulējošām normām, izskaidro iemeslus, kuru dēļ tā noslēdza atsevišķus līgumus, un apgalvo, ka IDAD ir publisko tiesību subjekts un tādējādi līgumslēdzēja iestāde Direktīvas 92/50 izpratnē. Tā uzskata, ka Komisijai bija jāņem vērā šie iemesli, nenolemjot par finanšu korekciju 100 % apmērā. Pēc prasītājas domām, ar šo korekciju tiek pārkāpts samērīguma princips.


title: Lieta F-110/15: Civildienesta tiesas 2016. gada 3. maija rīkojums – Grzebielec/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/50

         Civildienesta tiesas 2016. gada 3. maija rīkojums – Grzebielec/Komisija
   (Lieta F-110/15) (1)

   (2016/C 222/81)
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 328, 05.10.2015., 36. lpp.


title: Lieta C-363/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā ( VAT and Duties Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust plc , The Association of Investment Trust Companies / The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs (Sestā PVN direktīva — 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts — Atbrīvojums — Kopīgi ieguldījumu fondi — Jēdziens — Dalībvalstu noteikta definīcija — Diskrecionārā vara — Robežas — Nemainīga kapitāla fondi)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/8

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā (VAT and Duties Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust plc, The Association of Investment Trust Companies/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-363/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts - Atbrīvojums - Kopīgi ieguldījumu fondi - Jēdziens - Dalībvalstu noteikta definīcija - Diskrecionārā vara - Robežas - Nemainīga kapitāla fondi)
   (2007/C 199/12)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   VAT and Duties Tribunal, London
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust plc, The Association of Investment Trust Companies

      Atbildētāja: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, London — 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Atbrīvojuma no nodokļa piemērojamība kopīgu ieguldījumu fondu pārvaldei — “Slēgta” tipa kopīgu ieguldījumu fondu — tādu kā investīciju kompānijas, kurām nav pienākuma atpirkt savu akcionāru akcijas (investment trust companies) — ietveršana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “kopīgi ieguldījumu fondi” ietver kopīgus nemainīga kapitāla ieguldījumu fondus — tādus kā Investment Trust Companies (investīciju trasta kompānijas);

               2)

               13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts Sestajā direktīvā 77/388 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm tiek piešķirtas pilnvaras definēt to teritorijā atrodošos fondus, kas atbilst jēdzienam “kopīgi ieguldījumu fondi” šajā tiesību normā paredzētā nodokļa atbrīvojuma saņemšanai. Tomēr, īstenojot šīs pilnvaras, dalībvalstīm ir jāievēro gan ar minēto tiesību normu sasniedzamais mērķis, kas ir ieguldītājiem atvieglot veikt vērtspapīru ieguldījumus ar ieguldījumu uzņēmumu palīdzību, gan arī nodokļu neitralitātes princips no PVN iekasēšanas viedokļa saistībā ar tādu kopīgu ieguldījumu fondu, kas konkurē ar citiem kopīgiem ieguldījumu fondiem, — kā tādiem, uz kuriem attiecas Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvas 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 9. marta Direktīvu 2005/1/EK, piemērošanas joma, — pārvaldi;

               3)

               Sestās direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunktam ir tieša iedarbība tādā nozīmē, ka uz to nodokļu maksātājs var atsaukties valsts tiesā, lai vērstos pret valsts tiesiskā regulējuma, kas nav saderīgs ar šo tiesību normu, piemērošanu.

      (1)  OV C 271, 29.10.2005.


title: lieta T-320/00: Pirmās instances tiesas  2005. gada 14. decembra  spriedums —  CD Cartondruck  pret Padomi un Komisiju (Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Kopienas banānu importa režīma neatbilstība Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) noteikumiem — Amerikas Savienoto Valstu pretpasākumi papildu muitas nodevu formā, ko tās ar PTO atļauju piemēro importam no Kopienas — PTO Strīdu noregulēšanas iestādes lēmums — Tiesiskās sekas — Kopienas atbildība, ja tās iestādes nav rīkojušās nelikumīgi — Cēloņsakarība — Neparasti un īpaši zaudējumi)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/24

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 14. decembra spriedums — CD Cartondruck pret Padomi un Komisiju
   (lieta T-320/00) (1)

   (Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība - Kopienas banānu importa režīma neatbilstība Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) noteikumiem - Amerikas Savienoto Valstu pretpasākumi papildu muitas nodevu formā, ko tās ar PTO atļauju piemēro importam no Kopienas - PTO Strīdu noregulēšanas iestādes lēmums - Tiesiskās sekas - Kopienas atbildība, ja tās iestādes nav rīkojušās nelikumīgi - Cēloņsakarība - Neparasti un īpaši zaudējumi)
   (2006/C 48/44)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CD Cartondruck AG, Obersluma (Vācija), (pārstāvji — sākotnēji H.-J. Niemeyer un W. Berg, pēc tam W. Berg, avocats)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J. Huber un S. Marquardt, pārstāvji) un Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji B. Jansen un S. Fries, pēc tam P. Kuijper un S. Fries, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas, iespējams, radušies papildu muitas nodevu dēļ, ko Amerikas Savienotās Valstis atskaitīja no prasītāja apdrukātu saliekamu kartona kārbu importa ar Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) Strīdu noregulēšanas iestādes atļauju, tai konstatējot, ka Kopienas banānu importa režīms neatbilst Līguma par PTO izveidošanu pielikumā esošajiem līgumiem un memorandiem.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes un Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 09.12.2000.


title: Lieta C-460/09 P: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Inalca SpA — Industria Alimentari Carni, Cremonini SpA /Eiropas Komisija (Apelācija — Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība — Pārkāpumu konstatēšana saistībā ar kompensācijām par liellopu gaļas eksportu uz Jordāniju — OLAF izmeklēšana — OLAF secinājumu paziņošana valsts iestādēm — Garantiju nodrošināšana — Lūgums atlīdzināt ar to saistītos izdevumus — Cēloņsakarība — Pretapelācija — Noilguma termiņš — Termiņa sākums)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Inalca SpA — Industria Alimentari Carni, Cremonini SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-460/09 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība - Pārkāpumu konstatēšana saistībā ar kompensācijām par liellopu gaļas eksportu uz Jordāniju - OLAF izmeklēšana - OLAF secinājumu paziņošana valsts iestādēm - Garantiju nodrošināšana - Lūgums atlīdzināt ar to saistītos izdevumus - Cēloņsakarība - Pretapelācija - Noilguma termiņš - Termiņa sākums)
   2013/C 114/03
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Inalca SpA — Industria Alimentari Carni, Cremonini SpA (pārstāvji — F. Sciaudone un C. D'Andria, avvocati)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un P. Rossi)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 4. septembra rīkojumu lietā T-174/06 Inalca un Cremonini/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību saistībā ar ārpuslīgumisko atbildību par tā kaitējuma atlīdzību, kas apelācijas sūdzības iesniedzējas esot nodarīts pēc tam, kad Itālijas iestādēm tika paziņoti secinājumi, kas saistībā ar prasītāju turēšanu aizdomās izriet no izmeklēšanas, ko veica Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), lai pārbaudītu noteiktu kompensāciju par liellopu gaļas eksportu uz Jordāniju tiesiskumu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               noraidīt galveno apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību;

               2.

               Inalca SpA — Industria Alimentari Carni un Cremonini SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar galveno apelāciju;

               3.

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar pretapelāciju.

      (1)  OV C 24, 30.1.2010.


title: Lieta C-108/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 23. februārī ierosinājusi Ferrero Deutschland GmbH par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 15. decembra spriedumu lietā T-310/04 Ferrero Deutschland GmbH /Iekšejā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Cornu SA Fontain

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/4

         Apelācija, ko 2007. gada 23. februārī ierosinājusi Ferrero Deutschland GmbH par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 15. decembra spriedumu lietā T-310/04 Ferrero Deutschland GmbH/Iekšejā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Cornu SA Fontain

   (Lieta C-108/07 P)
   (2007/C 129/05)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ferrero Deutschland GmbH (pārstāvis — M. Schaeffer, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Cornu SA Fontain

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 15. decembra spriedumu lietā T-314/04 Ferrero Deutschland/ITSB — Cornu SA Fontain;

               —

               piespriest ITSB un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas pamatojumam norāda vienu apelācijas pamatu, atsaucoties uz to, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa Kopienu tiesības, precīzāk, ka tā nepareizi interpretēja Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Saistībā ar to, iesniedzēja min sekojošus piecus argumentus.
   Pirmkārt, Pirmās instances tiesa neņēma vērā faktu, ka attiecīgos sālītos un saldos produktus ražo un izplata attiecīgā apjomā tie paši uzņēmumi, tai skaitā persona, kas iestājusies lietā. Otrkārt, Pirmās instances tiesa pieļāva tiesību kļūdu, uzskatot, ka attiecīgām precēm ir tikai neliela līdzība, turpretim, šajā gadījumā, varētu konstatēt vismaz vidēju līdzības pakāpi. Treškārt, Pirmās instances tiesa pieļāva tiesību kļūdu, piedēvējot preču zīmēm “Ferrero ”un “Ferro ”tikai “zināmu līdzības pakāpi”, turpretim no argumentiem, kurus Pirmās instances tiesa pati norāda savā spriedumā, vajadzētu secināt, ka šīm preču zīmēm ir vidēja vai pat augsta līdzības pakāpe. Ceturtkārt, Pirmās instances tiesa nepietiekami ņēma vērā dokumentus, kurus iesniedza apelācijas sūdzības iesniedzēja, lai izceltu preču zīmes “Ferrero ”augsto atšķirību. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa sajaukšanas iespējas izvērtējumā pieļāva tiesību kļūdu, neņemot vērā daudzus faktorus, kas minēti Regulas (EK) Nr. 40/94 septītajā apsvērumā.

      (1)  OV 1994 L 11, 1. lpp.


title: Lieta T-385/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūlijā — BP Products North America /Padome

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/32

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūlijā — BP Products North America/Padome
   (Lieta T-385/11)
   2011/C 282/64
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BP Products North America, Inc. (Naperville, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — H.-J. Prieß un B. Sachs, advokāti, un C. Farrar, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 5. maija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 443/2011 (1) 2. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 5. maija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 444/2011 (2) 2. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti antidempinga un kompensācijas maksājumu regulas, attiecinot Padomes Regulas (EK) Nr. 598/2009 un Padomes Regulas (EK) Nr. 599/2009 par Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas importu (3) uz biodīzeļdegvielas produktiem, uz kuriem sākotnēji neattiecās antidempinga un kompensācijas maksājumu regulas, nevis veicot “de novo” izmeklēšanu, kaut gan maisījumi, kuri tagad ir pakļauti Padomes Īstenošanas regulai (ES) Nr. 444.2011, tika tieši izslēgti no Padomes Regulas (EK) Nr. 598/2009 un Padomes Regulas (EK) Nr. 599/2009 piemērošanas jomas.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā saistībā ar faktu vērtējumu, konkrētāk, saistībā ar to, ka zemākas koncentrācijas biodīzeļdegvielas produkti (kas nav pakļauti nevienam maksājumam) nevar tikt konvertēti augstākas koncentrācijas produktos (kas ir pakļauti maksājumam), līdz ar ko apiešana nav faktiski iespējama, un saistībā ar apiešanu, kuru it kā veikusi prasītāja, ir pieļautas acīmredzamas kļūdas prasītājas eksporta ekonomiskajos pamatojumos.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskās formas prasības, nesniedzot pietiekamu pamatojumu Padomes Īstenošanas regulai (ES) Nr. 444/2011 saistībā ar galīgo maksājumu piemērošanu attiecībā uz biodīzeļdegvielas maisījumiem, kuru koncentrācija ir 20 % vai mazāka.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Eiropas Savienības tiesību nediskriminācijas un labas pārvaldības principi, nepiešķirot prasītājai maksājumu likmi, kas piemērojama “sabiedrībām, kas sadarbojas”, kaut gan prasītāja patiešām sadarbojās.

      (1)  Padomes 2011. gada 5. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 443/2011, ar ko galīgo kompensācijas maksājumu, kurš ar Regulu (EK) Nr. 598/2009 noteikts Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas importam, piemēro arī biodīzeļdegvielas importam, kas sūtīts no Kanādas un kam ir vai nav deklarēta izcelsme Kanādā, ar ko importētai biodīzeļdegvielai maisījumā, kurā Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas saturs nepārsniedz 20 masas %, piemēro arī galīgo kompensācijas maksājumu, kas noteikts ar Regulu (EK) Nr. 598/2009, un ar ko izbeidz izmeklēšanu par importu, kas sūtīts no Singapūras (OV 2011 L 122, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 5. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 444/2011, ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kurš ar Regulu (EK) Nr. 599/2009 noteikts Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas importam, piemēro arī biodīzeļdegvielas importam, kas sūtīts no Kanādas un kam ir vai nav deklarēta izcelsme Kanādā, ar ko importētai biodīzeļdegvielai maisījumā, kurā Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas saturs nepārsniedz 20 masas %, piemēro arī galīgo antidempinga maksājumu, kas noteikts ar Regulu (EK) Nr. 599/2009, un ar ko izbeidz izmeklēšanu par importu, kas sūtīts no Singapūras (OV 2011 L 122, 12. lpp.).

      (3)  Padomes 2009. gada 7. jūlijs Regula (EK) Nr. 598/2009, ar ko piemēro galīgo kompensācijas maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas importu (OV 2009 L 179, 1. lpp.) un Padomes 2009. gada 7 jūlijs Regula (EK) Nr. 599/2009, ar ko piemēro galīgo kompensācijas maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes biodīzeļdegvielas importu (OV 2009 L 179, 26. lpp.).


title: Lieta T-71/10 R II: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 8. aprīļa rīkojums — Xeda International/Komisija (Pagaidu noregulējums — Direktīva 91/414/EEK — Lēmums par difenilamīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā — Cits pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/21

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 8. aprīļa rīkojums — Xeda International/Komisija

   (Lieta T-71/10 R II)
   (Pagaidu noregulējums - Direktīva 91/414/EEK - Lēmums par difenilamīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā - Cits pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   2011/C 152/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Xeda International SA (Saint-Andiol, Francija) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Ondrusek un F. Wilman, kuriem palīdz J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advokāti)

      Priekšmets

   Pieteikums par Komisijas 2009. gada 30. novembra Lēmuma 2009/859/EK neiekļaut difenilamīnu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un atsaukt atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kuros ir minētā viela (OV L 314, 79. lpp.), piemērošanas apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-425/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte Suprema di Cassazione (Itālija) 2006. gada. 16. oktobra rīkojumu — Ministero dell'economia e delle finanze pret likvidējamo Part Service Srl

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte Suprema di Cassazione (Itālija) 2006. gada. 16. oktobra rīkojumu — Ministero dell'economia e delle finanze pret likvidējamo Part Service Srl

   (Lieta C-425/06)
   (2006/C 326/59)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte suprema di cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ministero dell'economia e delle finanze

      Atbildētājs: likvidējamā Part Service Srl, in liquidazione

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesību ļaunprātīgas izmantošanas jēdziens, kas atbilstoši Eiropas Kopienu Tiesas spriedumā lietā C-255/02 ir definēts kā darījumi, kuru galvenais mērķis ir nodokļu priekšrocību iegūšana, atbilst definīcijai — darījumi, kas tiek veikti tikai nolūkā gūt nodokļu priekšrocības, bez cita saimnieciska mērķa, vai arī tas ir plašāks, vai šaurāks nekā šī definīcija?

               2)

               Vai aplikšanas ar PVN nolūkā par tiesību (vai juridisko formu) ļaunprātīgu izmantošanu, kā rezultātā rodas Kopienas pašu ieņēmumu no PVN zudums, var uzskatīt tādu gadījumu, kurā izpirkumnomas vienošanās (locazione finanziaria), finansēšanas, apdrošināšanas un starpniecības līgumi ir noslēgti atsevišķi, kā rezultātā tikai atlīdzībai, kas tiek samaksāta par preču lietošanas tiesību piešķiršanu, piemēro PVN, bet līzinga līgumā saskaņā ar praksi un valsts tiesību interpretāciju iekļauj finansēšanu, tādējādi piemērojot atlīdzībai PVN pilnā apmērā?


title: Lieta T-181/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. aprīlī – L’Oréal/EUIPO – Guinot (“MASTER PRECISE”)

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/27

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. aprīlī – L’Oréal/EUIPO – Guinot (“MASTER PRECISE”)
   (Lieta T-181/16)
   (2016/C 222/34)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: L’Oréal (Parīze, Francija) (pārstāvji – T. de Haan un P. Péters, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Guinot SAS (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MASTER PRECISE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 567 203

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 23. februāra lēmums lietā R 2911/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas piektajā padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar tās 75. pantu, pārkāpums.


title: Lieta C-341/12 P: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. marta rīkojums — Mizuno KK /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Kopienas preču zīme — Grafiska preču zīme, kas ietver burtu “G” un abu dzimumu simbolus — Grafiskas preču zīmes, kas ietver burtu “G” un simbolu “+” , īpašnieka iebildumi — Apelāciju padomes atteikums veikt reģistrāciju)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/46

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. marta rīkojums — Mizuno KK/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-341/12 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Kopienas preču zīme - Grafiska preču zīme, kas ietver burtu “G” un abu dzimumu simbolus - Grafiskas preču zīmes, kas ietver burtu “G” un simbolu “+”, īpašnieka iebildumi - Apelāciju padomes atteikums veikt reģistrāciju)
   2013/C 225/79
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mizuno KK (pārstāvji — T. Raab un H. Lauf, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-101/11 Mizuno/ITSB — Golfino (“G”), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 15. decembra lēmumu lietā R 821/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Mizuno KK un Golfino AG — Grafisks apzīmējums, kas ietver burtu “G” un abu dzimumu simbolus — Sajaukšanas iespēja ar grafisku preču zīmi, kas ietver burtu “G” un simbolu “+” — Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Mizuno KK atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012


title: Lieta T-109/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Škugor  u.c./Eiropas Savienība

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/38

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Škugor u.c./Eiropas Savienība
   (Lieta T-109/14)
   2014/C 142/50
   Tiesvedības valoda – horvātu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Davor Škugor (Sisaka, Horvātija), Ivan Gerometa (Vrsar, Horvātija), Kristina Samardžić (Splita, Horvātija), Sandra Cindrić (Karlovaca, Horvātija), Sunčica Gložinić (Varaždina, Horvātija), Tomislav Polić (Kaštelnovi, Horvātija) un Vlatka Pižeta (Varaždina) (pārstāvis – Mato Krmek, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienība

      Prasītāju prasījumi:

               —

               spriedumā atzīt, ka Eiropas Savienībai ir jāatlīdzina kaitējums, kas prasītājiem nodarīts ar to, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi tai Pievienošanās akta 36. pantā noteikto pienākumu pārraudzīt Līguma par Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai izpildi daļā, kas attiecas uz tiesu izpildītāja profesijas ieviešanu Horvātijas Republikas tiesu sistēmā (minētā akta VII pielikuma 1. punkts);

               —

               jautājuma par prasījumu apmēru izskatīšanu atlikt līdz brīdim, kad šis spriedums stāsies likumīgā spēkā;

               —

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt līdz nākamajam spriedumam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza šādus pamatus.

               1.

               Neliedzot atcelt sarunu par pievienošanos Eiropas Savienībai laikā Horvātijas Republikas pieņemto tiesisko regulējumu, ar kuru ieviesta un reglamentēta tiesu izpildītāja profesija, Eiropas Komisija neesot izpildījusi Pievienošanās akta, kas ir Horvātijas Republikas ar Eiropas Savienības dalībvalstīm noslēgtā Līguma par pievienošanos Eiropas Savienībai (Narodne novine – Međunarodni ugovori [Oficiālais Vēstnesis – starptautiskie nolīgumi] Nr. 2/12; [OV 2013, L 300, 7. lpp.]) neatņemama sastāvdaļa, 36. pantā noteiktos pienākumus (attiecībā uz minētā akta VII pielikuma 1. punktu). Pievienošanās akta 36. pantā Komisijai ir noteikts pienākums pārraudzīt (monitoring) visas saistības, ko Horvātijas Republika ir uzņēmusies sarunās par pievienošanos Eiropas Savienībai, tādējādi arī Horvātijas Republikas tiesisko apņemšanos ieviest tiesu izpildītāja profesiju un radīt visus vajadzīgos nosacījumus šīs profesijas pilnīgai iekļaušanai Horvātijas tiesību sistēmā ne vēlāk kā līdz 2012. gada 1. janvārim. Tomēr Eiropas Komisija neesot tiesīga piekrist saistību, kuras Horvātijas Republika šādi uzņēmusies, vienpusējai grozīšanai.

               2.

               Ar šo pārkāpumu Eiropas Komisija esot tieši nodarījusi kaitējumu prasītājiem, kuri bija izraudzīti tiesu izpildītāju amatu ieņemšanai un tiesiski paļāvās, ka darbu uzsāks 2012. gada 1. janvārī.

               3.

               Nepildot savus pienākumus, Komisija esot acīmredzami un rupji pārkāpusi tai piekrītošās rīcības brīvības robežas un, tādējādi pievildama prasītāju (izraudzīto tiesu izpildītāju amatu kandidātu) tiesisko paļāvību, tiem nodarījusi ievērojamu mantisku un nemantisku kaitējumu, kas Eiropas Savienībai ir jāatlīdzina saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu.


title: Lieta T-269/12: Prasība, kas celta 2012. gada 18. jūnijā — Makro autoservicio mayorista /Komisija

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/30

         Prasība, kas celta 2012. gada 18. jūnijā — Makro autoservicio mayorista/Komisija
   (Lieta T-269/12)
   2012/C 243/52
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Makro autoservicio mayorista, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — P. De Baere un P. Muñiz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 18. janvāra Lēmumu C(2010) 22, galīgā redakcija, kurā ievedmuitas pēcmuitošanas iegrāmatošana konkrētajā gadījumā atzīta par attaisnotu un šīs ievedmuitas atlaišana par neattaisnotu (REM 02/08), kas prasītājai paziņots 2012. gada 19. aprīlī;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ievedmuita tika iegrāmatota, pārkāpjot Kopienas Muitas kodeksa (KMK) (1) 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, jo atbildētāja esot kļūdaini uzskatījusi, ka antidempinga pasākumi, kas veikti pret importu no trešām valstīm, automātiski ir piemērojami ES-Turcijas muitas savienībā brīvā apritē esošajām precēm, un tādēļ atbildētāja kļūdas dēļ neesot informējusi uzņēmējus, ka attiecīgā antidempinga regula tāpat bija piemērojama ES-Turcijas muitas savienībā brīvā apritē esošajām precēm. Pakārtoti, Turcijas iestādes esot pieļāvušas kļūdu, apstiprinot, ka trešo valstu izcelsmes precēm piemērotie antidempinga maksājumi nebija piemērojami ES-Turcijas muitas savienībā brīvā apritē esošajām precēm. Turklāt arī Spānijas muitas iestādes esot pieļāvušas kļūdu, jo tās pieņēma, ka precēm ar A.TR sertifikātu nav piemērojami nekādi papildu maksājumi vai tirdzniecības aizsardzības pasākumi, un neinformēja uzņēmējus, ka viņu imports no Turcijas var tikt pakļauts tirdzniecības pasākumiem, pat ja šādas preces atrodas brīvā apritē.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           persona, kurai ir jāveic maksājums un kura rīkojās labticīgi un saskaņā ar visiem spēkā esošajos tiesību aktos par muitas deklarāciju paredzētajiem noteikumiem, nevarēja saprātīgi pamanīt kompetento muitas iestāžu pieļauto kļūdu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           uz prasītāju attiecas izņēmuma gadījums KMK 239. panta izpratnē un ka viņu nevar saistīt ar krāpšanu vai klaju nolaidību atbilstoši KMK 239. pantam.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta T-274/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 24. oktobra spriedums — Ritek un Prodisc Technology pret Padomi (Dempings — Taivānas izcelsmes ierakstāmi kompaktdiski — Dempinga starpības noteikšana — Asimetriskās aprēķina metodes izvēle — Eksporta cenu shēmas atšķirība atkarībā no pircējiem, reģioniem un laikposmiem — Tā sauktā reducēšanas līdz nullei tehnika)

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/11

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 24. oktobra spriedums — Ritek un Prodisc Technology pret Padomi
   (Lieta T-274/02) (1)

   (Dempings - Taivānas izcelsmes ierakstāmi kompaktdiski - Dempinga starpības noteikšana - Asimetriskās aprēķina metodes izvēle - Eksporta cenu shēmas atšķirība atkarībā no pircējiem, reģioniem un laikposmiem - Tā sauktā “reducēšanas līdz nullei” tehnika)
   (2006/C 310/18)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Ritek Corp., Sjiņdžu [Hsin Chu], Taivāna, Prodisc Technology Inc., Taibejas rajons [Taipei Hsien], Taivāna, (pārstāvji — sākotnēji K. Adamantopuls [K. Adamantopoulos], V. Akritidis [V. Akritidis] un D. de Notariss [D. De Notaris], advokāti, pēc tam Adamantopuls un Dž. Brentons [J. Branton], solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Markuarts [S. Marquardt], pārstāvis, un G. Berišs [G. Berrisch], advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Šarfs [T. Scharf] un S. Mīnija [S. Meany],)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Padomes 2002. gada 13. jūnija Regulu (EK) Nr. 1050/2002, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu [nodevu] un galīgi iekasē pagaidu maksājumu [nodevu], kurš uzlikts par Taivānas izcelsmes ierakstāmu kompaktdisku importu (OV L 160, 2. lpp.).
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Ritek Corp. un Prodisc Technology Inc. sedz pašas savus, kā arī Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 289, 23.11.2002.


title: Lieta C-460/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 31. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Valériane SNC/Ministre de l'Action et des Comptes Publics

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 31. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Valériane SNC/Ministre de l'Action et des Comptes Publics

   (Lieta C-460/17)
   (2017/C 347/16)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Valériane SNC

      Atbildētāja: Ministre de l'Action et des Comptes Publics

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 1977. gada 17. maija Sestās PVN direktīvas (1) 17. panta, kura normas būtībā tika iekļautas 2006. gada 28. novembra Direktīvas par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (2) 168. pantā, noteikumi jāinterpretē tādējādi, ka, lai nodokļu maksātājam atteiktu īstenot tiesības no pievienotās vērtības nodokļa, ar ko tiek aplikts tā darījums, atskaitīt nodokli, kas uzrādīts rēķinos par tādām precēm vai pakalpojumiem, par ko nodokļu pārvalde konstatējusi, ka tie faktiski nav piegādāti vai sniegti, jebkurā gadījumā ir jānoskaidro, vai nodokļu maksātājs zināja vai tam būtu vajadzējis zināt, ka minētais darījums ir saistīts ar pievienotās vērtības nodokļa izkrāpšanu, neatkarīgi no tā, vai krāpšanu organizējis rēķina izsniedzējs, tā saņēmējs vai trešā persona?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV, L 145, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV, L 347, 1. lpp.).


               7.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/26

         EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 26. jūlija prasība pret Lihtenšteinu
   (Lieta E-9/10)
   2010/C 271/06
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāvēja Xavier Lewis un Markus Schneider, rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, 2010. gada 26. jūlijā EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Lihtenšteinu.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka:

               1)

               nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot iestādei par visiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai pilnībā savos tiesību aktos ieviestu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu VII pielikuma 1. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva Nr. 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2007. gada 5. decembra Regulu (EK) Nr. 1430/2007, ar ko groza II un III pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un ar Komisijas 2008. gada 31. jūlija Regulu (EK) Nr. 755/2008, ar ko groza II pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Lihtenšteinas Firstiste nav pildījusi saistības noteiktajā termiņā saskaņā ar Direktīvas 63. panta 1. punktu un EEZ 7. pantu;

               2)

               Lihtenšteinas Firstiste sedz tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Pieteikumā iztirzā to, ka Lihtenšteina nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes argumentētu atzinumu par nepieņemtiem pasākumiem vai nepaziņošanu iestādei par visiem pasākumiem, kas nepieciešami, lai pilnībā ieviestu EEZ aktu, kas atbilst Eiropas Savienības Direktīvai 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kurā izdarīti grozījumi.

               —

               Lihtenšteinas neīstenotie pasākumi attiecas uz tādu profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kas iegūtas EEZ valstīs amatu jomā.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde apgalvo, ka tā no Lihtenšteinas nav saņēmusi informāciju, kurā norādīts, ka tiesību akts ir pilnībā transponēts valsts tiesību aktos. Iestādei arī nav citas informācijas, saskaņā ar kuru varētu izdarīt atbilstošus secinājumus

               —

               Lihtenšteinas valdība nav apstrīdējusi savu kavēšanos saistībā ar akta pilnīgu īstenošanu.


title: Lieta C-263/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. maijā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — Ainārs Rēdlihs/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. maijā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — Ainārs Rēdlihs/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-263/11)
   2011/C 226/31
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

      Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ainārs Rēdlihs

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai fiziskā persona, kura iegādājusies preces (mežu) personiskām vajadzībām un veic preču piegādi, lai novērstu nepārvaramas varas (piemēram, vētras) rezultātā radušās sekas, Direktīvas 2006/112/EK (1) 9. panta 1. punkta un Sestās direktīvas 77/388/EEK (2) 4. panta 1. un 2. punkta izpratnē ir pievienotās vērtības nodokļa maksātāja, kurai ir pienākums maksāt pievienotās vērtības nodokli? Citiem vārdiem — vai šāda preču piegāde ir saimnieciskā darbība minēto Eiropas Savienības tiesību normu izpratnē?

               2)

               Vai samērīguma principam atbilstošs ir regulējums, ka par nereģistrēšanos ar pievienotās vērtības nodokli apliekamo personu reģistrā var uzlikt soda naudu parasti maksājamā nodokļa apmērā no piegādāto preču vērtības, kaut arī nodoklis šai personai nebūtu jāmaksā arī tad, ja viņa šajā reģistrā būtu reģistrējusies?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-117/12: Prasība, kas celta 2012. gada 14. martā — ANKO /Komisija

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 14. martā — ANKO/Komisija
   (Lieta T-117/12)
   2012/C 138/35
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — V. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, apturot tādu naudas summu izmaksu, kuras prasītājai piešķirtas attiecībā uz projektiem PERFORM un OASIS, Komisija ir pārkāpusi savas līgumsaistības;

               —

               piespriest Komisijai no šīs prasības paziņošanas dienas samaksāt prasītājai saistībā ar projektu PERFORM naudas summu EUR 637 117,17 apmērā, kurai pieskaitīti galvenā līguma II pielikuma II.5. noteikuma 5. punktā paredzētie procenti;

               —

               uzdot Komisijai atzīt, ka prasītājai nav jāatmaksā naudas summa EUR 56 390,00 apmērā, kas prasītājai samaksāta attiecībā uz projektu OASIS; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas atbildību LESD 272. panta izpratnē saistībā ar šādiem līgumiem: a) Nr. 215952, lai izpildītu projektu “A soPhisticatEd multi-paRametric system FOR the continuous effective assessment and Monitoring of motor status in Parkinson’s disease and other neurodegenerative diseases (PERFORM)”, un b) Nr. 215754, lai izpildītu projektu “Open architecture for Accessible Services Integration and Standardisation (OASIS)”.
   It īpaši prasītāja apgalvo, ka, lai arī tā ir pilnībā un pienācīgi izpildījusi savas līgumsaistības, Komisija bez tiesībām to darīt, un pārkāpjot iepriekš minētos līgumus un labas ticības principu, ir apturējusi samaksas veikšanu prasītājai. Tādējādi prasītāja uzskata, pirmkārt, ka Komisijai ir jāuzdod samaksāt prasītājai saistībā ar projektu PERFORM naudas summa EUR 637 117,17 apmērā, kurai pieskaitīti galvenā līguma II pielikuma II.5. noteikuma 5. punktā paredzētie procenti, un, otrkārt, ka ir jāatzīst, ka prasītājai nav jāatmaksā naudas summa EUR 56 390,00 apmērā, kuru tā bija saņēmusi attiecībā uz projektu OASIS.


title: Lieta C-548/16: Tiesas priekšsēdētaja 2017. gada 5. jūlija rīkojums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – État belge/Biologie Dr Antoine SPRL

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/28

         Tiesas priekšsēdētaja 2017. gada 5. jūlija rīkojums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – État belge/Biologie Dr Antoine SPRL

   (Lieta C-548/16) (1)

   (2017/C 300/34)
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta T-556/17: Prasība, kas celta 2017. gada 17. augustā – Staropilsen/EUIPO – Pivovary Staropramen (“STAROPILSEN; STAROPLZEN”)

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/43

         Prasība, kas celta 2017. gada 17. augustā – Staropilsen/EUIPO – Pivovary Staropramen (“STAROPILSEN; STAROPLZEN”)
   (Lieta T-556/17)
   (2017/C 347/56)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Staropilsen s. r. o. (Pilsen, Čehijas Republika) (pārstāvis – A. Kodrasová, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Pivovary Staropramen s. r. o. (Prāga, Čehijas Republika)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “STAROPILSEN; STAROPLZEN” – reģistrācijas pieteikums Nr. 9 034 893

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. jūnija lēmums lietā R 236/2017-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-435/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. septembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — ACI Adam BV u.c./Stichting de Thuiskopie u. c.

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. septembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — ACI Adam BV u.c./Stichting de Thuiskopie u. c.
   (Lieta C-435/12)
   2012/C 399/18
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Kasācijas sūdzības iesniedzējas: ACI Adam BV, Alpha International BV, AVC Nederland BV, BAS Computers & Componenten BV, Despec BV, Dexxon Data Media and Storage BV, Fuji Magnetics Nederland, Imation Europe BV, Maxell Benelux BV, Philips Consumer Electronics BV, Sony Benelux BV, Verbatim GmbH

   Atbildētājas kasācijas tiesvedībā: Stichting de Thuiskopie, Stichting Onderhandelingen Thuiskopie vergoeding

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai autortiesību direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts — attiecīgā gadījumā saistībā ar tās 5. panta 5. punktu — ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais izņēmums no autortiesībām attiecas uz reprodukcijām, kuras atbilst šajā pantā minētajām prasībām, neatkarīgi no tā, vai darba, kura reprodukcijas ir izgatavotas, eksemplāri attiecīgās fiziskās personas rīcībā ir nonākuši likumīgi, — t.i., nepārkāpjot tiesību subjekta autortiesības —, vai arī šis izņēmums attiecas tikai uz reprodukcijām, kuras ir ņemtas no darbiem, kuri izgatavoti no eksemplāriem, kas attiecīgās fiziskās personas rīcībā ir nonākuši, nepārkāpjot autortiesības?

               2)

                           a)

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, kāda norādīta iepriekš minētā jautājuma beigās, vai trīspakāpju testa piemērošana saskaņā ar autortiesību direktīvas 5. panta 5. punktu var novest pie tā, ka izņēmuma piemērošanas joma saskaņā ar 5. panta 2. punktu tiek paplašināta, vai arī tā piemērošana var novest pie tā, ka tiek ierobežots izņēmuma tvērums?

                           b)

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir, kā norādīts šā jautājuma beigās, vai valsts tiesību noteikums, kā rezultātā par reprodukcijām, ko fiziska persona izgatavo privātai lietošanai un ne tiešiem, ne arī netiešiem komerciāliem mērķiem, tiek iekasēta taisnīga atlīdzība neatkarīgi no tā, vai saskaņā ar autortiesību direktīvas 5. panta 2. punktu ir atļauta attiecīgo reprodukciju izgatavošana — un šis noteikums neierobežo tiesību subjekta tiesības noteikt aizliegumu un tā tiesības uz zaudējumu atlīdzību — ir pretrunā autortiesību direktīvas 5. pantam vai kādam citam Eiropas tiesību noteikumam?
                           Vai atbildot uz šo jautājumu, ņemot vērā trīspakāpju testu saskaņā ar autortiesību direktīvas 5. panta 5. punktu, ir nozīme tam, ka tehniskās ierīces, lai vērstos pret kopiju neatļautu izgatavošanu personiskai lietošanai, (vēl) nav pieejamas?

               3)

               Vai piemērošanas direktīva (1) ir jāizraugās tādā tiesvedībā kā šī, kurā — pēc tam, kad dalībvalsts pamatojoties uz autortiesību direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu, tādu datu nesēju izgatavotājiem un importētājiem, kuri ir atbilstoši un paredzēti darbu reproducēšanai, ir uzlikusi taisnīgas atlīdzības samaksas pienākumu un noteikusi, ka [šī] taisnīgā atlīdzība ir jāsamaksā šīs valsts noteiktai organizācijai, kura ir pilnvarota iekasēt un sadalīt taisnīgo atlīdzību, — persona, kurai ir samaksas pienākums, pieprasa, lai tiesa, ņemot vērā konkrētus apstākļus, par kuriem ir strīds un kuriem ir nozīme taisnīgas atlīdzības noteikšanā, pieņem nelabvēlīgu konstatējošu spriedumu attiecībā uz minēto organizāciju, kura to pārsūdz?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.).


title: Lieta C-45/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. janvārī iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) — Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés/Radia Hadj Ahmed

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. janvārī iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) — Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés/Radia Hadj Ahmed

   (Lieta C-45/12)
   2012/C 109/11
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

      Atbildētājs: Radia Hadj Ahmed

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tad, ja trešās valsts valstspiederīgā (šajā gadījumā, Alžīrijas pilsone) mazāk kā pirms pieciem gadiem ir ieguvusi uzturēšanās atļauju dalībvalstī (šajā gadījumā, Beļģijā), lai dzīvotu kopā — bez laulības vai reģistrētām partnerattiecībām — ar citas dalībvalsts pilsoni (šajā gadījumā, Francijas pilsoni), ar kuru tai ir kopīgs bērns (Francijas pilsonis), šai valstspiederīgajai ir rationae personae piemērojama Regula Nr. 1408/71 (1) kā darba ņēmēja — ES pilsoņa ģimenes loceklei, lai viņa varētu saņemt garantētos ģimenes pabalstus par citu bērnu, trešās valsts valstspiederīgo (šajā gadījumā, Alžīrijas pilsoni), kaut arī viņa ar bērna, kurš ir Francijas pilsonis, tēvu kopā vairs nedzīvo?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts noliedzoši, vai pirmajā jautājumā aprakstītajos apstākļos un tādēļ, ka šīs trešās valsts valstspiederīgās mājsaimniecībā ietilpst bērns ar Francijas pilsonību, viņai pašai vai viņas bērnam, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, rationae personae ir piemērojama Regula Nr. 1408/71 kā darba ņēmēja — ES pilsoņa ģimenes loceklei, lai viņa varētu saņemt garantētos ģimenes pabalstus par bērnu, kas ir Alžīrijas pilsonis?

               3)

               Ja uz abiem iepriekšējiem jautājumiem tiktu atbildēts noliedzoši, vai pirmajā jautājumā aprakstītajos apstākļos trešās valsts valstspiederīgajai saskaņā ar Direktīvas 2004/38 (2) 13. panta 2. punktu un 14. pantu, lasot tos kopā ar EKL 12. pantu (tagadējais LESD 18. pants) ir piemērojama tāda pati attieksme kā pilsoņiem tik ilgi, kamēr viņai nav atņemtas uzturēšanās tiesības, tādējādi izslēdzot, ka Beļģija viņai var izvirzīt nosacījumu par uzturēšanās ilgumu, lai saņemtu garantētos ģimenes pabalstus, pie kam ja šis nosacījums netiek izvirzīts pilsoņiem?

               4)

               Ja uz iepriekšējiem jautājumiem tiktu atbildēts noliedzoši, vai pirmajā jautājumā aprakstītajos apstākļos šī trešās valsts valstspiederīgā kā ES pilsoņa māte atbilstoši ES Pamattiesību hartas 21. pantam var pretendēt uz vienlīdzīgu attieksmi, tādējādi izslēdzot, ka Beļģija viņai var izvirzīt nosacījumu par uzturēšanās ilgumu, lai saņemtu garantētos ģimenes pabalstus par citu viņas bērnu, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, ja šis nosacījums par uzturēšanās ilgumu netiek izvirzīts saistībā ar bērnu, kam ir ES pilsonība?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta T-18/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. janvārī – DMC/ITSB – Etike’ International (“De Giusti Orgoglio”)

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/26

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. janvārī – DMC/ITSB – Etike’ International (“De Giusti Orgoglio”)
   (Lieta T-18/16)
   (2016/C 090/35)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DMC Srl (San Vendemiano, Itālija) (pārstāvis – B. Osti, avvocato)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Etike’ International Srl (Baronissi, Itālija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “De Giusti Orgoglio” – reģistrācijas pieteikums Nr. 9 499 468

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 5. novembra lēmums lietā R 1764/2013–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu kā faktiski un tiesiski nepamatotu;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus ar procentiem;

               —

               uzlikt pienākumu izmantot lietas materiālus iebildumu procesā Nr. B 001757973 un apelācijas procesā R 1764/2013–5.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 7. oktobra lietā C-255/01 (Symvoulio tis Epikrateias lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu) Panagiotis Markopoulos u.c. pret Ypourgos Anaptyxis, Soma Orkoton Elegkton (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Astotā Direktīva 84/253/EEK — 11. un 15. pants — Personu apstiprināšana grāmatvedības obligāto revīziju veikšanai — Iespēja apstiprināt personas, kuras nav nokārtojušas profesionālās gatavības pārbaudījumu — Nosacījumi citu dalībvalstu pilsoņu apstiprināšanai)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 7. oktobra
   lietā C-255/01 (Symvoulio tis Epikrateias lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu) Panagiotis Markopoulos u.c. pret Ypourgos Anaptyxis, Soma Orkoton Elegkton (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Astotā Direktīva 84/253/EEK - 11. un 15. pants - Personu apstiprināšana grāmatvedības obligāto revīziju veikšanai - Iespēja apstiprināt personas, kuras nav nokārtojušas profesionālās gatavības pārbaudījumu - Nosacījumi citu dalībvalstu pilsoņu apstiprināšanai)
   (2004/C 300/02)
   tiesvedības valoda - grieķu
   Lietā C-255/01 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2001. gada 12. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2001. gada 3. jūlijā tiesvedībā Panagiotis Markopoulos u.c. pret Ypourgos Anaptyxis, Soma Orkoton Elegkton, piedaloties Georgios Samothrakis u.c. un Christos Panagiotidis, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesneši R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, S. von Bahr un K. Schiemann (referents), ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 7. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Padomes 1984. gada 10. aprīļa Astotās Direktīvas 84/253/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz personu apstiprināšanu grāmatvedības dokumentu obligāto revīziju veikšanai, 15. pants visām dalībvalstīm ļauj apstiprināt personas, kas atbilst šajā pantā noteiktajiem nosacījumiem, proti, kuras attiecīgajā dalībvalstī ir kvalificējušās 1. panta 1. punktā noteikto dokumentu obligāto revīziju veikšanai un kuras to veica līdz iepriekš 15. pantā noteiktajam datumam, neuzliekot tām par pienākumu iepriekš nokārtot profesionālās gatavības pārbaudījumu.
               Tomēr minētais 15. pants iestājas pret to, ka dalībvalsts izmanto šajā pantā noteiktās tiesības pēc viena gada termiņa izbeigšanās, skaitot no to valsts tiesību normu spēkā stāšanās datuma, ar ko transponē minēto direktīvu, kas ir datums, kurš nedrīkst būt vēlāks par 1990. gada 1. janvāri.

               2)

               Astotās Direktīvas 84/253 11. pants uzņemošajai dalībvalstij ļauj apstiprināt grāmatvedības obligāto revīziju veikšanai speciālistus, kas jau ir apstiprināti citā dalībvalstī, neuzliekot tām par pienākumu nokārtot profesionālās gatavības pārbaudījumu, ja konkrētās uzņemošās dalībvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar minēto direktīvu atzīst viņu kvalifikāciju par līdzvērtīgu tai kvalifikācijai, ko pieprasa šo iestāžu valsts tiesību akti.

      (1)  OV C 289, 13.10.2001.


title: Lieta T-93/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/64

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-93/07) (1)

   (2008/C 301/121)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta T-342/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. augustā — Hartmann /ITSB — Mölnlycke Health Care ( “MESILETTE” )

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/49

      Prasība, kas celta 2010. gada 23. augustā — Hartmann/ITSB — Mölnlycke Health Care (“MESILETTE”)
      (Lieta T-342/10)
      ()
      (2010/C 288/92)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Paul Hartmann AG (Heidenheim, Vācija) (pārstāvis — N. Aicher, lawyer)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Mölnlycke Health Care AB (Gēteborga, Zviedrija)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1222/2009-2 un

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “MESILETTE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6494025

         Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītāja

         Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskas preču zīmes “MEDINETTE” reģistrācija Nr. 1033551 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; starptautiskas vārdiskas preču zīmes “MEDINETTE” reģistrācija Nr. 486204 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

         Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini novērtējusi sajaukšanas iespēju, it īpaši apzīmējumu līdzību


title: Lieta C-83/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. oktobra spriedums ( Juzgado de lo Mercantil n °1 de Pontevedra (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez/Air France (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gaisa transports — Regula (EK) Nr. 261/2004 — 2. panta l) apakšpunkts — Kompensācija pasažieriem lidojuma atcelšanas gadījumā — Jēdziens “atcelšana” — 12. pants — Jēdziens “turpmāka kompensācija” — Kompensācija saskaņā ar valsts tiesību aktiem)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/4

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. oktobra spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 1 de Pontevedra (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez/Air France

   (Lieta C-83/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 2. panta l) apakšpunkts - Kompensācija pasažieriem lidojuma atcelšanas gadījumā - Jēdziens “atcelšana” - 12. pants - Jēdziens “turpmāka kompensācija” - Kompensācija saskaņā ar valsts tiesību aktiem)
   2011/C 355/06
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Pontevedra

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez

      Atbildētāja: Air France

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Mercantil de Pontevedra –Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr 295/91 (OV L 46, 1. lpp.) 2. panta [l]) punkta, 8., 9. un 12. panta interpretācija — Jēdziens “lidojuma atcelšana” — Tehniskas problēmas — Jēdziens “turpmāka kompensācija” — Tiesības uz kompensāciju saskaņā ar valsts tiesībām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 2. panta l) punktā ietvertais jēdziens “atcelšana” pamatlietā izskatāmajā situācijā ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neattiecas tikai uz iespējamību, ka attiecīgā lidmašīna vispār neveic izlidošanu, bet attiecas arī uz situāciju, kad šī lidmašīna ir izlidojusi, bet kāda iemesla dēļ vēlāk ir bijusi spiesta atgriezties izlidošanas lidostā un kad minētās lidmašīnas pasažieri tikuši pārcelti uz citiem lidojumiem;

               2)

               Regulas Nr. 261/2004 12. pantā minētais jēdziens “turpmāka kompensācija” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj valsts tiesai piespriest maksāt kompensāciju apstākļos, kas noteikti Konvencijā par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju vai valsts tiesību aktos, par zaudējumiem, tai skaitā morālo kaitējumu, kas radušies gaisa transporta līguma neizpildes rezultātā. Savukārt šis jēdziens “turpmāka kompensācija” nevar būt juridiskais pamats, lai valsts tiesa piespriestu gaisa pārvadātājam atlīdzināt pasažieriem, kuru lidojums kavējies vai ticis atcelts, izdevumus, kas viņiem radušies tādēļ, ka minētais pārvadātājs nav pildījis šīs regulas 8. un 9. pantā paredzētos pienākumus attiecībā uz atbalsta sniegšanu un aprūpi.

      (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta T-55/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. janvārī — Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen /ITSB ( “Lembergerland” )

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/16

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. janvārī — Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen/ITSB (“Lembergerland”)
   (Lieta T-55/14)
   2014/C 78/32
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen eG (Vaihingen an der Enz, Vācija) (pārstāvis — H. Steffan, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju padomes 2013. gada 14. novembra lēmumu lietā R 566/2013-1 attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 11 134 947;

               —

               saistībā ar Apelāciju padomes 2013. gada 14. novembra lēmumu lietā R 566/2013-1 uzlikt atbildētājam par pienākumu reģistrēt reģistrācijai pieteikto preču zīmi;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Lembergerland” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 134 947

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta j) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-75/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, Christopher Mellor/Secretary of State for Communities and Local Government (Direktīva 85/337/EEK — Projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Pienākums publiskot lēmuma neveikt projekta novērtējumu pamatojumu)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/11

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, Christopher Mellor/Secretary of State for Communities and Local Government
   (lieta C-75/08) (1)

   (Direktīva 85/337/EEK - Projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Pienākums publiskot lēmuma neveikt projekta novērtējumu pamatojumu)
   2009/C 153/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Christopher Mellor, The Queen

      Atbildētājs: Secretary of State for Communities and Local Government

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (Civil Division) — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) 4. panta interpretācija — Pienākums darīt zināmu sabiedrībai lēmuma nepakļaut novērtējumam projektu, kas ietilpst direktīvas II pielikumā uzskaitītajās klasēs, pamatojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā netiek prasīts, lai pašā lēmumā, kurā ir secināts, ka šīs direktīvas II pielikumā ietvertam projektam nav jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, būtu ietverti iemesli, kuru dēļ kompetentā iestāde ir nolēmusi, ka šāds novērtējums nav nepieciešams. Tomēr, ja ieinteresētā persona to lūdz, kompetentajai administratīvajai iestādei, atbildot uz iesniegto lūgumu, ir pienākums informēt šo personu par iemesliem, kuru dēļ šis lēmums ir ticis pieņemts, vai sniegt atbilstošo informāciju un dokumentāciju;

               2)

               ja dalībvalsts lēmumā nepiemērot Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, II pielikumā ietilpstošam projektam ietekmes uz vidi novērtējumu saskaņā ar šīs direktīvas 5.–10. pantu ir norādīti iemesli, kuri ir šī lēmuma pieņemšanas pamatā, šis lēmums ir uzskatāms par pietiekami pamatotu, ja tajā norādītie iemesli papildus tai informācijai, kas jau ir sniegta ieinteresētajām personām un vajadzības gadījumā papildināta ar nepieciešamo papildu informāciju, kas valsts kompetentajai iestādei ir jāsniedz pēc ieinteresēto personu lūguma, ļauj šīm personām izvērtēt prasības par šo lēmumu celšanas lietderīgumu.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta T-238/09: Prasība, kas celta 2009. gada 23. jūnijā — Sniace/Komisija

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/28

         Prasība, kas celta 2009. gada 23. jūnijā — Sniace/Komisija
   (Lieta T-238/09)
   2009/C 193/44
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sniace, SA, Madride (Spānija) (pārstāvis — F. J. Moncholí Fernández, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pieņemt izskatīšanā un atzīt par pamatotu šo prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar EKL 230. pantu;

               —

               atcelt un atzīt par spēkā neesošu 2009. gada 10. marta lēmuma 1. panta otro daļu, kurā par nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīts šāds valsts atbalsts, ko Spānijas iestādes sniegušas Sniace: i) 1996. gada 8. martā noslēgtā vienošanās starp Sniace un Tesorería General de la Seguridad Social par parādsaistību termiņa pagarināšanu; ii) 1993. gada 5. novembrī starp Sniace un FOGASA noslēgtās vienošanās izpilde un iii) 1995. gada 31. oktobrī noslēgtā vienošanās starp Sniace un FOGASA;

               —

               atcelt un atzīt par spēkā neesošu 2009. gada 10. marta lēmuma 2. pantu un 3. panta otro daļu, kurā Spānijai noteikts pienākums:

                           i)

                           tūlītēji un faktiski atgūt sniegto atbalstu no saņēmējas kopā ar atbilstošajiem procentiem, un

                           ii)

                           divu mēnešu laikā informēt Komisiju par kopsummu, lēmuma izpildei veiktajiem un paredzētajiem pasākumiem un dokumentāru pierādījumu, kas apliecinātu, ka saņēmējai ir noteikts pienākums atmaksāt atbalstu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā prasībā tiek apstrīdēts Komisijas 2009. gada 10. marta Lēmums C (2009) 1479 galīgā red., par pasākumu Nr. C5/2000 (ex NN 118/1997), ko Spānija veikusi par labu prasītājai (SNIACE), un grozījumiem Komisijas 1998. gada 28. oktobra Lēmumā 1999/395/EK. Šajā lēmumā par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīts valsts atbalsts, ko SNIACE snieguši Fondo de Garantía Salarial (FOGASA) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS), pamatojoties uz to, ka vienošanās par parādu atmaksu, kas noslēgtas starp to un FOGASA, kā arī vienošanās par parādsaistību termiņa pagarināšanu, ko SNIACE noslēgusi ar TGSS, neesot ievēroti tirgus nosacījumi attiecībā uz piemērojamo procentu likmi (1).
   Apstrīdētajā lēmumā par nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīts prasījumu otrajā daļā norādītais atbalsts.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja, pirmkārt, apgalvo, ka, izvērtējot šajā lietā aplūkotās vienošanās un secinot, ka nedz FOGASA, nedz TGSS nerīkojās tā, kā to būtu darījis privāts kreditors, Komisija piemērojamos tiesību aktus esot interpretējusi nepareizi. Prasītāja šajā sakarā norāda, ka atbildētājas nostāja esot balstīta uz privāta kreditora BANESTO stāvokļa salīdzināšanu ar FOGASA stāvokli, no BANESTO rīcības nepamatoti vispārinot privāta kreditora rīcību.
   Prasītāja apgalvo, ka publiska kreditora statusā tā katrā ziņā esot rīkojusies gluži tāpat, kā to darījusi BANESTO.
   Turklāt SNIACE apgalvo, ka neesot izpildīts pamatojuma norādīšanas pienākums. Konkrēti tā norāda, ka Komisija nekādi nepamatojot “konkurences izkropļošanas draudus”, kuriem ir izšķiroša nozīme, lai atbalstu uzskatītu par valsts atbalstu.

      (1)  Skat. 1999. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C-342/96 Spānija/Komisija (Recueil, I-2459. lpp.), 2007. gada 22. novembra spriedumu lietā C-525/04 P Spānija/Komisija (Krājums, I-9947. lpp.) un 2004. gada 21. oktobra spriedumu lietā T-36/99 Lentzig/Komisija (Krājums, II-3597. lpp).


title: Lieta T-49/10: Prasība, kas celta 2010. gada 5. februārī — Footwear /ITSB — Reno Schuhcentrum ( swiss cross FOOTWEAR )

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/56

         Prasība, kas celta 2010. gada 5. februārī — Footwear/ITSB — Reno Schuhcentrum (“swiss cross FOOTWEAR”)
   (Lieta T-49/10)
   2010/C 100/82
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Footwear Co. Ltd (Chai Wan, Honkonga, Ķīna) (pārstāvji — G. Griss un C. Loidl, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Reno Schuhcentrum GmbH (Thaleischweiler–Fröschen, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 4. decembra lēmumu lietā R 1705/2008-4;

               —

               pilnībā noraidīt iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. un 28. klasē;

               —

               uzdot ITSB reģistrēt reģistrācijai pieteikto preču zīmi;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies procesā Anulēšanas nodaļā un Apelāciju padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “swiss cross FOOTWEAR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. un 28. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 686 549)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Reno Schuhcentrum GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiska preču zīme “criss cross” Nr. 30 229 875 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 18., 25. un 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo neesot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).