title: Lieta T-245/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. aprīlī — Uzina Metalurgica Moldoveneasca/Komisija

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. aprīlī — Uzina Metalurgica Moldoveneasca/Komisija
      (Lieta T-245/19)
      (2019/C 230/68)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Uzina Metalurgica Moldoveneasca OAO (Rîbnița, Moldova) (pārstāvji: P. Vander Schueren un E. Gergondet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību atzīt par pieņemamu;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas Regulu (ES) 2019/159 (2019. gada 31. janvāris) (1), ciktāl tā attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas Īstenošanas regula 2019/159 ir balstīta uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ar to, piemērojot galīgos aizsardzības pasākumus pret Moldovas izcelsmes importu, lai gan no piemērošanas jomas esot izslēgti līdzvērtīgi importi, kuru izcelsme ir Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstis, esot pārkāpti vienlīdzības un nediskriminācijas principi.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot galīgos aizsardzības pasākumus pret Moldovas izcelsmes importu, lai gan imports no jaunattīstības valstīm kā Moldova būtu jāizslēdz no šādu pasākumu piemērošanas jomas, ar Komisijas Īstenošanas regulu 2019/159 tiekot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2015/478 (2015. gada 11. marts) (2) 18. pants.

                  3.

                  Ar trešo pamatu, pakārtoti, tiek apalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības principus, pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi Regulas 2015/478 16. pantu, neizvērtējot, vai nosacījumi aizsardzības pasākumu noteikšanai ir izpildīti katrai atsevišķajai preču kategorijai, kuras veido attiecīgo preci.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja pieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, esot pārkāpusi savu rūpības pienākumu un esot pārkāpusi Regulas 2015/478 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 16. pantu, uzskatot, ka ražojuma importa pieaugums Eiropas Savienībā attaisno aizsardzības pasākumu noteikšanu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, konstatējot, ka pastāv nopietna kaitējuma draudi, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, esot pārkāpusi labas pārvaldības principu, esot pārkāpusi savu rūpības pienākumu un esot rīkojusies pretēji Regulas 2015/478 5. panta 2. punktam, 9. panta 2. punktam un 16. pantam.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un esot pārkāpusi Regulas 2015/478 16. pantu, jo tā neesot pierādījusi, ka importa pieaugums bija tāds, kas draudēja radīt nopietnu kaitējumu Eiropas Savienības rūpniecībai, un neesot apsvērusi citus faktorus, ar kuriem varētu pamatot apgalvotos nopietna kaitējuma draudus.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas Īstenošanas Regulu 2019/159 tiekot pārkāpts Regulas 2015/478 16. pants, jo atbildētāja neesot bijusi pietiekami kompetenta un rīkojusies pārkāpjot Regulas 2015/478 5. panta 1. punktu, kad tā pēc savas ierosmes esot uzsākusi izmeklēšanu, kuras rezultātā tika pieņemta Komisija Īstenošanas Regula 2019/159.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi prasītāja tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, neizpaužot būtisku informāciju attiecībā uz importa attīstību un kaitējuma Eiropas Savienības rūpniecībai situāciju.

         (1)  Komisijas Īstenošanas Regulu (EU) 20019/159 (2019. gada 31. janvāris), ar ko nosaka galīgos aizsardzības pasākumus pret konkrētu tērauda ražojumu importu (OV L 31, 1.2.2019. 27. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2015/478 (2015. gada 11. marts) par kopīgiem importa noteikumiem (OJ L 83, 27.3.2015, 16. lpp.).


title: Lieta T-266/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. aprīlī — gastivo portal/EUIPO — La Fourchette (Dakšas uz zaļa fona attēlojums)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. aprīlī — gastivo portal/EUIPO — La Fourchette (Dakšas uz zaļa fona attēlojums)
      (Lieta T-266/19)
      (2019/C 230/69)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: gastivo portal GmbH (Seefeld, Vācija) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch, N. Willich un N. Achilles, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrā procesa Apelācijas padomē dalībniece: La Fourchette SAS (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Dakšas uz zaļa fona attēlojums) reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 474 356

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 20. februāra lēmums lietā R 1213/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas prasītājai ir pamatoti radušies Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 46. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-267/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. aprīlī — gastivo portal/EUIPO — La Fourchette (Dakšas uz zaļa fona attēlojums)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. aprīlī — gastivo portal/EUIPO — La Fourchette (Dakšas uz zaļa fona attēlojums)
      (Lieta T-267/19)
      (2019/C 230/70)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: gastivo portal GmbH (Brēmene, Vācija) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch, N. Willich un N. Achilles, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrā procesa Apelācijas padomē dalībniece: La Fourchette SAS (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Dakšas uz zaļa fona attēlojums) reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 474 356
      Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 20. februāra lēmums lietā R 1211/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas prasītājai ir pamatoti radušies Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 46. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-294/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. maijā — Vanhoudt un citi/EIB

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. maijā — Vanhoudt un citi/EIB
      (Lieta T-294/19)
      (2019/C 230/71)
      Tiesvedības valoda: angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luksemburga) un deviņi citi prasītāji (pārstāvji: A. Haines, Barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EIB 2019. gada 31. janvāra lēmumu, ar ko atsaka prasītājiem izmaksāt kompensāciju par viņu nekompensētajiem zaudējumiem un atsaka iepazīstināt ar SPAC simulācijas rīku un tā rezultātiem;

                  —

                  tālāk, vai alternatīvi, izdot rīkojumu EIB kompensēt prasītājiem par viņu nekompensētajiem zaudējumiem, kas radušies un kurus izraisījis EIB lēmums nepaziņot SPAC simulācijas rīku un/vai tā rezultātus;

                  —

                  izdot rīkojumu EIB darīt zināmu SPAC aktuāro simulācijas rīku un tā rezultātus izdrukas no aktuārām simulācijām veidā, lai prasītāji varētu novērtēt savus nekompensētos izdevumus un tādējādi to kompensācijas pasākumu piemērotību vai nepiemērotību, kurus EIB viņiem nodrošināja pēc viņu pensijas un atalgojuma reformas;

                  —

                  piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savu prasījumu saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu atbalstam prasītāji norāda četrus pamatus un citus pamatus, kas norādīti tālāk saistībā ar lūgumu Tiesai izdot rīkojumu iesniegt minēto simulācijas rīku un tā rezultātus.

                  1.

                  Prasības atcelt tiesību aktu pirmajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Saprašanās memoranda un tā pavadvēstules, kurus 2009. gada 18. maijā parakstīja EIB un tās personāla pārstāvji, 9., 10. un 14.–18. punkti.

                  2.

                  Prasības atcelt tiesību aktu otrajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips.

                  3.

                  Prasības atcelt tiesību aktu trešajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, laba pārvaldība un pārskatāmība.

                  4.

                  Prasības atcelt tiesību aktu ceturtajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāpta piekļuve personas datiem.

            Saistībā ar prasību iesniegt minēto simulācijas rīku un tā rezultātus, prasītāji tālāk norāda šādus argumentus.

                  —

                  EIB neesot paziņojusi par SPAC aktuārās simulācijas rīku, tādējādi pārkāpjot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41., 42. un 47. pantu un LESD 15. panta 1. un 3. punktu;

                  —

                  EIB neievēro prasītāju tiesības uz piekļuvi saviem personas datiem, pārkāpjot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2018/1725 14. un 17. pantu. (1)

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.).


title: Lieta T-299/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. maijā — VG/Komisija

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/58

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. maijā — VG/Komisija
      (Lieta T-299/19)
      (2019/C 230/72)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: VG (pārstāvis: L. Levi, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 6. marta lēmumu, kas pieņemts, izpildot Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-314/16 un T-435/16 VG/Komisija, ciktāl ar to ir atteikts nodot prasītājam konkrētus personas datus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono novērtēts 20 000 euro apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu vienīgu pamatu, apgalvojot, ka ir pārkāpts LESD 266. pants un Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra sprieduma VG/Komisija (T-314/16 un T-435/16, EU:T:2018:841) res judicata spēks.
      Prasītājs lūdz atlīdzināt arī morālo kaitējumu, kas nodarīts ar 2019. gada 6. marta lēmumā noteikto atteikumu.


title: Lieta T-305/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. maijā — Welmax +/EUIPO — Valmex Medical Imaging (“welmax”)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/59

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. maijā — Welmax +/EUIPO — Valmex Medical Imaging (“welmax”)
      (Lieta T-305/19)
      (2019/C 230/73)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Welmax + sp. z o.o. sp.k. (Poznaņa, Polija) (pārstāvis: M. Machyński, radca prawny)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Valmex Medical Imaging GmbH (Augsburg, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “welmax” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 342 786

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 22. marta lēmums lietā R 2245/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu un taisīt spriedumu pēc lietas būtības;

                  —

                  pasludināt aizmugurisku spriedumu tiesību aktos paredzētajos gadījumos;

                  —

                  piespriest Birojam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas saistīti ar pārstāvību tiesvedībā atbilstoši attiecīgajām tiesību normām.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Kļūda faktu konstatējumos, uz kuriem esot balstīts [apstrīdētais] lēmums, ciktāl esot pieņemts, ka lēmums, pret kuru atbilstoši attiecīgajām tiesību normām var tikt izvirzīti iebildumi, prasītājai oficiāli tika paziņots 2018. gada 20. jūlijā (it kā ar kurjerpastu), lai gan minētā lēmuma saturs prasītājai esot ticis paziņots 2018. gada 21. septembrī — tikai pēc iepriekšējas e-pasta sarakstes un pēc tam, kad prasītāja bija iesniegusi Biroja darbiniekam atbilstošu pieprasījumu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 68. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 68. panta 1. punkta, to aplūkojot kopsakarā ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2018/625 23. panta 3. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-307/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. maijā — SQlab/EUIPO (“Innerbarend”)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. maijā — SQlab/EUIPO (“Innerbarend”)
      (Lieta T-307/19)
      (2019/C 230/74)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SQlab GmbH (Taufkirchen, Vācija) (pārstāvis: A. Koelle, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Innerbarend” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 442 635

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 18. marta lēmums lietā R 2180/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pamatotu un Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Innerbarend” būtu reģistrējama attiecībā uz 12. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-308/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. maijā — BU/Komisija

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/61

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. maijā — BU/Komisija
      (Lieta T-308/19)
      (2019/C 230/75)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: BU (pārstāvis: E. Bonanni, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 11. janvāra lēmumu, ar kuru Komisija nolēma izveidot jaunu ārstu komisiju jauna atzinuma sniegšanai par paziņoto prasītāja arodslimības pasliktināšanos;

                  —

                  noteikt, ka lēmums par paziņoto arodslimības pasliktināšanos ir jāpieņem, pamatojoties uz atzinumu, ko jau 2014. gada 8. janvārī paudusi iepriekšējā ārstu komisija, attiecīgi abstrahējoties no normas, kura ir ietverta Noteikumu par Eiropas Kopienu ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem, kas bija spēkā līdz 2006. gada 1. janvārim (REG), 12. pantā, kā tas ir atzīts pilnvarā, kas ir labota 2019. gada 11. janvārī, lai piespriestu Komisijai samaksāt summu 639 431,37 EUR apmērā, no kuras 98 372,51 EUR jau izmaksāti kā atlīdzība, kas ir paredzēta REG 14. pantā vai kādā normā, kurā ir paredzēts līdzīgs pienākums;

                  —

                  piespriest Komisijai samaksāt 5000 EUR par katru nokavēto mēnesi pasākuma izpildē;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt 100 000 EUR, jo tā prettiesiski ir izdevusi 2018. gada 25. janvāra pilnvaru Nr. 3, neievērojot spriedumus lietās T-551/16 un T-212/01;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt 50 000 EUR, jo tā nav piemērojusi tabulu izraudzīto un izraugāmo ārstu honorāriem;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt 100 000 EUR par nepamatotu kavēšanos administratīvā posma pabeigšanā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt 1 000 000 EUR par ārsta AB, kā iecēlējinstitūcijai tieši pakļauta darbinieka, kas nav neatkarīgs, necienīgu rīcību saistībā ar aprakstīto viņa apšaubāmo izturēšanos;

                  —

                  un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājs būtībā lūdz sodīt Komisiju par to, ka tā nav pieņēmusi lēmumu samaksāt summu 639 421,37 EUR apmērā, no kuras 98 372,51 EUR jau bija samaksāti un kura veido atlīdzību, kas ir paredzēta REG 14. pantā, ņemot vērā ārstu komisijas 2014. gada 8. janvāra atzinumu, atbilstoši 2000. gada 7. jūnija paziņojumam par arodslimības pasliktināšanos.
      Prasības pamatojumam prasītājs norāda uz:

                  1.

                  LESD 266. panta pārkāpumu un pienākuma izpildīt spriedumu neizpildi, jo Komisija nav izpildījusi spriedumus lietās T-212/01 un T-551/16 saistībā ar kļūdainu invaliditātes šī vārda tiešā nozīmē un REG 14. pantā paredzētās atlīdzības sajaukšanu.

                  2.

                  Pilnvaru nepareizu izmantošanu šajā gadījumā.

                  3.

                  Civildienesta noteikumu 73. panta pārkāpumu un Eiropas Savienības judikatūras par ārstu komisijas darbību neievērošanu.

                  4.

                  Saprātīga tiesvedības ilguma principa pārkāpumu.


title: Lieta T-312/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. maijā — Wilhelm Sihn jr./EUIPO — Golden Frog (“CHAMELEON”)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/63

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. maijā — Wilhelm Sihn jr./EUIPO — Golden Frog (“CHAMELEON”)
      (Lieta T-312/19)
      (2019/C 230/76)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wilhelm Sihn jr. GmbH & Co. KG (Niefern-Öschelbronn, Vācija) (pārstāvis: H. Twelmeier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Golden Frog GmbH (Meggen, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CHAMELEON” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 12 567 269

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 7. marta lēmums lietā R 1551/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt Wilhelm Sihn jr. GmbH & Co. KG tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest Golden Frog GmbH, ja tā iestājas lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 27. panta 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-314/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. maijā — Fundación Tecnalia Research & Innovation/Komisija

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/64

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. maijā — Fundación Tecnalia Research & Innovation/Komisija
      (Lieta T-314/19)
      (2019/C 230/77)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fundación Tecnalia Research & Innovation (Donostija-Sansevastjana, Spānija) (pārstāvji: P. Palacios Pesquera un M. Ríus Coma, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt izskatīšanā šo prasību un tajā izklāstītos apstrīdēšanas pamatus;

                  —

                  atzīt šajā prasībā izklāstītos apstrīdēšanas pamatus un līdz ar to:

                              a)

                              atzīt, ka nav iemesla izbeigt projektu BreadGuard, un tādēļ ir jāizbeidz attiecīgais inter partes process;

                              b)

                              pakārtoti — uzdot Komisijai gan samaksāt summas, kas pienākas par TECNALIA faktiski paveiktajiem darbiem, gan vairs neprasīt atmaksāt projektam BreadGuard piešķirtā atbalsta summas, kuras TECNALIA ir saņēmusi šā projekta īstenošanai;

                              c)

                              pakārtotāk — atcelt lēmumu par [projekta] izbeigšanu un uzdot atsākt inter partes procesu, līdz tiks novērsti trūkumi, ko TECNALIA konstatējusi un darījusi zināmus prasībā;

                              d)

                              katrā ziņā — atzīt, ka nav konstatējams, ka TECNALIA būtu pieļāvusi rupju nolaidību profesionālajā darbībā;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Pētniecības un inovācijas ģenerāldirektorātam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir par lēmumu inter partes procesā saistībā ar projekta FP7-KBBE-2013-613647 BREADGUARD dotāciju nolīgumu, par kuru tika iesniegts Request for Redress [lūgums izdarīt labojumus], kas savukārt tika noraidīts ar 2019. gada 22. marta paziņojumu.
      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats, ka TECNALIA neesot neizpildījusi dotāciju nolīgumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka dotāciju nolīgums esot ticis izmantots ļaunprātīgi, jo vainošana šā nolīguma II.38.1.(b), [II].38.1.(c), II.38.1.(f) un II.38.1.(l) punkta pārkāpumā esot notikusi, neskatoties uz to, ka ir pierādīts, ka TECNALIA nav neizpildījusi dotāciju nolīguma noteikumus saistībā ar katru no visām neatbilstībām un katru no visiem pārkāpumiem, kas tai inkriminēti nolēmumā par [projekta] izbeigšanu.

                  2.

                  Otrais pamats, ka esot ticis ļaunprātīgi piemērots dotāciju nolīguma II.38. punkts.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka — atzīstot, ka TECNALIA ir pieļāvusi rupju nolaidību profesionālajā darbībā — esot ļaunprātīgi piemērots dotāciju nolīguma II.38.1.(l). punkts.

                  3.

                  Trešais pamats, ka esot ticis ļaunprātīgi piemērots dotāciju nolīguma II pielikuma II.38.1.(l) punkts.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka — uzdodot izbeigt projektu BreadGuard tāpēc, ka atbildība tiek inkriminēta visam Konsorcijam kopumā — esot ļaunprātīgi piemērots dotāciju nolīguma II.38. punkts.

                  4.

                  Ceturtais pamats, ka esot pārkāpts dotāciju nolīguma II pielikuma II.23.5. punkts.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka esot pārkāpti projekta BreadGuard dotāciju nolīguma II pielikuma noteikumi, jo Eiropas Komisija nav norādījusi to neatkarīgo ekspertu identitāti, kuri ir parakstījuši ekspertīzes atzinumus, ar kuriem ir pamatots apstrīdētais lēmums, tādējādi nedodot iespēju TECNALIA tos apstrīdēt.

                  5.

                  Piektais pamats, ka viena no saņēmējiem veiktajai faktu atzīšanai neesot nozīmes.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka neesot nozīmes secinājumiem, ko saistībā ar inter partes procesu ir paudusi Kaseles Universitāte kā viens no projektu BreadGuard un FoodWatch labuma guvējiem.


title: Lieta T-419/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija rīkojums — Crédit agricole un Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/65

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija rīkojums — Crédit agricole un Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija
      (Lieta T-419/18) (1)

      (2019/C 230/78)
      Tiesvedības valoda — franču
      Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 319, 10.9.2018.


title: Lieta T-699/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. maija rīkojums — Apera Capital Master/EUIPO — Altera Capital (“APERA CAPITAL”)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/66

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. maija rīkojums — Apera Capital Master/EUIPO — Altera Capital (“APERA CAPITAL”)
      (Lieta T-699/18) (1)

      (2019/C 230/79)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 44, 4.2.2019.


               14.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/29

         Reikjavīkas apgabaltiesas (Héraðsdómur Reykjavíkur) 2017. gada 30. jūnija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Fjarskipti hf. v Síminn hf.

   (Lieta E-6/17)
   (2017/C 429/13)
   Ar 2017. gada 30. jūnija vēstuli, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2017. gada 19. jūlijā, Reikjavīkas apgabaltiesa (Héraðsdómur Reykjavíkur) EBTA Tiesai iesniedza lūgumu, sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Fjarskipti hf. v Síminn hf. par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai EEZ līgums tiek efektīvi īstenots, ja fiziska vai juridiska persona kādā no EBTA valstīm spēj atsaukties uz līguma 54. pantu valsts tiesā, lai pieprasītu kompensāciju par minētajā pantā izteikto aizliegumu neievērošanu?

               2.

               Vai novērtējot to, vai ir izpildīti nosacījumi par kompensācijas pieprasījumu saistībā ar konkurences noteikumu pārkāpumiem, ir nozīme tam, vai kompetentās iestādes ir sniegušas galīgo nolēmumu par EEZ līguma 54. panta pārkāpumu?

               3.

               Vai ir jāuzskata par prettiesisku peļņas normas samazināšanu un EEZ līguma 54. panta pārkāpumu, ja dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums vairumtirdzniecības tirgū saviem konkurentiem piemēro pabeigšanas tarifus tādā veidā, ka dominējošā uzņēmuma mazumtirdzniecības nodaļa nevarētu gūt peļņu no telefona zvanu pārdošanas savā sistēmā, ja tai būtu jāsedz izmaksas ar tādiem pašiem pārdošanas nosacījumiem, kad dominējošam uzņēmumam pašam ir jāiegādājas zvana pabeigšana no konkurentiem par augstāku cenu, nekā cena, par kuru tas pārdod zvanu pabeigšanu šiem konkurentiem?

               4.

               Vai apstāklis, ka uzņēmumam ir dominējošs stāvoklis attiecīgajā vairumtirdzniecības tirgū, ir pietiekams, lai to atzītu par vainīgu prettiesiskā peļņas normas samazināšanā un EEZ līguma 54. panta pārkāpšanā, vai arī uzņēmumam būtu jābūt dominējošam stāvoklim arī attiecīgajā mazumtirdzniecības tirgū?


title: Lieta T-667/17: Prasība, kas celta 2017. gada 21. septembrī – Alkarim for Trade and Industry/Padome

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 21. septembrī – Alkarim for Trade and Industry/Padome
   (Lieta T-667/17)
   (2017/C 437/41)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alkarim for Trade and Industry LLC (Tal Kurdi, Sīrija) (pārstāvji – J.-P. Buyle un L. Cloquet, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2017. gada 10. jūlija Lēmumu (KĀDP) 2017/1245, ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 10. jūlija Īstenošanas regulu (ES) 2017/1241, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē, tostarp prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda faktu vērtējumā, ciktāl Padome nekādi neesot pierādījusi, ka prasītāja ir starptautiski atzīts Sīrijas konglomerāts.
               Prasītāja apgalvo, ka šis pilnībā kļūdainais apgalvojums atklājot vairākas saturiskas neprecizitātes Padomes pieejā.
               Turklāt prasītāja uzskata, ka tā esot pierādījusi, ka tā nav liela sabiedrība, bet gan atbilst maza vai vidēja uzņēmuma definīcijai atbilstoši Eiropas Savienības tiesību aktiem, un ka tai neesot nekādas starptautiskas reputācijas.
               Tā arī uzskata, ka Padome neesot ņēmusi vērā ne 2017. gada 6. aprīļa spriedumu Alkarim for Trade and Industry/Padome (T-35/15, nav publicēts, EU:T:2017:262), ne arī 2017. gada 11. maija spriedumu Abdulkarim/Padome (T–304/15, nav publicēts, EU:T:2017:327), kuros Vispārējā tiesa atcēla sankcijas pret prasītāju un Wael Abdulkarim Padomes pieļauto acīmredzamo kļūdu vērtējumā dēļ.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots vispārīgā samērīguma principa pārkāpums, ciktāl:

                           —

                           apstrīdēto pasākumu rezultātā tikšot pārtraukta prasītājas starptautiskā tirdzniecība, ņemot vērā to, ka būtiska daļa darījumu tai ir ar Eiropas piegādātājiem un klientiem;

                           —

                           turklāt apstrīdēto pasākumu rezultātā daudzi agrākie un tagadējie līgumi nepamatoti zaudēšot savu spēku, tādējādi nepamatoti izraisot prasītājas līgumisko un kvazidelikta rakstura atbildību attiecībā pret tās klientiem un līgumslēdzējām pusēm. Prasītāja uzskata, ka šādas sankcijas ir pilnībā nesamērīgas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots nesamērīgs tiesību uz īpašumu un tiesību veikt profesionālo darbību pārkāpums, jo Padome ar noteiktajām sankcijām nenovēršami esot apdraudējusi prasītājas tiesības uz īpašumu, kā arī tās tiesības veikt saimniecisko darbību, kas ir pretēji Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas pirmajam papildprotokolam. Prasītāja uzskata, ka tai nevar tikt liegts brīvi rīkoties ar savu īpašumu un ekonomisko brīvību, kas pamatojot strīdīgo pasākumu, ciktāl tie uz to attiecas, atcelšanu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana, jo Padomes veiktajiem pasākumiem neesot nekādas ietekmes uz Sīrijas režīmu un prasītāja vienmēr esot bijusi neatkarīga no valdošajām aprindām. Līdz ar to tā uzskata, ka Padomes noteiktās sankcijas neesot ne pamatotas, ne arī attiecībā uz tām ir iesniegti pierādījumi, un tās neattiecas uz Sīrijas režīmu, bet gan vienīgi uz prasītāju tādu iemeslu dēļ, par kuriem tā nezina.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 296. panta otrajā daļā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka pamatojums, ko Padome sniegusi attiecībā uz apstrīdētajiem pasākumiem, esot eliptisks un tajā neesot atsauces uz nevienu konkrētu atbilstošu pierādījumu, kas ļautu prasītājai saprast, kādēļ tā tiek uzskatīta par “starptautiski atzītu Sīrijas konglomerātu, kas ir saistīts ar Wael Abdulkarim, kurš ir iekļauts sarakstā kā svarīgs uzņēmējs, kas darbojas Sīrijā.”


title: Lieta T-628/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. novembra spriedums – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (“BiancalunA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BiancalunA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “bianca” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Preču identiskums — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. novembra spriedums – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (“BiancalunA”)
   (Lieta T-628/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BiancalunA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “bianca” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Preču identiskums - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   (2017/C 437/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Frame Srl (San Giuseppe Vesuviano, Itālija) (pārstāvji – E. Montelione, M. Borghese, un R. Giordano, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Bonne)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Ochtrup, Vācija) (pārstāvis – P. Lange, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 7. augusta lēmumu lietā R 2720/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bianca-Moden un Frame

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2015. gada 7. augusta lēmumu lietā R 2720/2014-5;

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Frame Srl tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Bianca-Moden GmbH & Co. KG sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 7, 11.1.2016.


title: Lieta T-698/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. oktobrī – Man Truck & Bus/EUIPO – Halla Holdings (“MANDO”)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. oktobrī – Man Truck & Bus/EUIPO – Halla Holdings (“MANDO”)
   (Lieta T-698/17)
   (2017/C 437/42)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Man Truck & Bus AG (Minhene, Vācija) (pārstāvis – C. Röhl, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Halla Holdings Corp. (Yongin-si, Koreja)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MANDO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 276 144

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 13. jūlija lēmums lietā R 1919/2016–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakspunkta pārkāpums.


title: Lieta C-389/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Padomes lēmums, ar ko ir atļauts sākt sarunas par pārskatīto Lisabonas vienošanos par cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm — LESD 3. panta 1. punkts — Savienības ekskluzīvā kompetence — Kopējā tirdzniecības politika — LESD 207. panta 1. punkts — Intelektuālā īpašuma komerciālie aspekti

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/2

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-389/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Padomes lēmums, ar ko ir atļauts sākt sarunas par pārskatīto Lisabonas vienošanos par cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm - LESD 3. panta 1. punkts - Savienības ekskluzīvā kompetence - Kopējā tirdzniecības politika - LESD 207. panta 1. punkts - Intelektuālā īpašuma komerciālie aspekti)
   (2017/C 437/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropa Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre, J. Guillem Carrau, B. Hartmann, A. Lewis un M. Kocjan)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Balta un F. Florindo Gijón)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji – J. Etienne, A. Neergaard un R. Passos)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Hedvábná un K. Najmanová, M. Smolek un J. Vláčil), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un J. Techert), Grieķijas Republika (pārstāvis – M. Tassopoulou), Spānijas Karaliste (pārstāvis – M. A. Sampol Pucurull), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas, F. Fize, B. Fodda un D. Segoin), Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato), Ungārija (pārstāvji – M. Bóra, M. Z. Fehér un G. Koós), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman, M. Gijzen un B. Koopman), Austrijas Republika (pārstāvji – C. Pesendorfer), Portugāles Republika (pārstāvji – M. Figueiredo, L. Inez Fernandes un M. L. Duarte), Slovākijas Republika (pārstāvis – M. Kianička), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – C. Brodie un D. Robertson)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Padomes 2015. gada 7. maija lēmumu 8512/15, ar ko atļauj sākt sarunas par pārskatīto Lisabonas vienošanos par cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm saistībā ar jautājumiem, kuri ietilpst Eiropas Savienības kompetencē;

               2)

               Lēmuma 8512/15 iedarbība tiek atstāta spēkā līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kas nepārsniedz sešus mēnešus, skaitot no šā sprieduma pasludināšanas datuma, tiks pieņemts Eiropas Savienības Padomes lēmums, kas pamatots ar LESD 207. un 218. pantu;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika, Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Ungārija, Nīderlandes Karaliste, Austrijas Republika, Portugāles Republika, Slovākijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kā arī Eiropas Parlaments savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta C-558/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-607/16 OZ/Eiropas Investīciju banka 2017. gada 22. septembrī iesniedza OZ

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-607/16 OZ/Eiropas Investīciju banka 2017. gada 22. septembrī iesniedza OZ

   (Lieta C-558/17 P)
   (2017/C 437/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: OZ (pārstāvis – B. Maréchal, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu lietā T-607/16;

               —

               atcelt EIB priekšsēdētāja Dr. Werner Hoyer2015. gada 16. oktobra lēmumu, kas ir pieņemts atbilstoši procedūrai par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā, kura pēc OZ2015. gada 20. maija pieteikuma tika uzsākta pret viņas priekšnieku F, attiecībā uz ko tika veikta Izmeklēšanas komitejas pārbaude, un atcelt 2015. gada 14. septembra ziņojumu saistībā ar OZ iesniegto pieteikumu, ar kuru tika noraidīta OZ sūdzība un kurā bija ietvertas neatbilstošas rekomendācijas;

               —

               piešķirt kompensāciju par medicīnas pakalpojumu izmaksām, kas radās OZ nodarītā kaitējuma dēļ, pirmkārt, summu EUR 977 apmērā (ieskaitot PVN) par izmaksām, kas radušās uz šo brīdi, un, otrkārt, provizorisku summu EUR 5 850 apmērā par medicīnas pakalpojumu izmaksām nākotnē;

               —

               piešķirt atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu EUR 20 000 apmērā;

               —

               atlīdzināt juridisko pakalpojumu izmaksas šajā tiesvedībā par summu EUR 35 100 (ieskaitot PVN);

               —

               piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas tiesvedībā un Vispārējā tiesā;

               —

               uzdot EIB atsākt procedūru par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā un/vai uzdot EIB priekšsēdētājam pieņemt jaunu lēmumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Tiesai ir jāatceļ Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūlija spriedums OZ/Eiropas Investīciju banka (lieta T-607/16), kurā Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt EIB priekšsēdētāja 2015. gada 16. oktobra lēmumu, kas ir pieņemts saistībā ar procedūru par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā, kas ar OZ2015. gada 20. maija pieteikumu par cieņas ievērošanu darbā tika uzsākta attiecībā uz F par apgalvojumiem par seksuālu uzmākšanos, ko izmeklēja Izmeklēšanas komiteja, un atcelt Izmeklēšanas komitejas 2015. gada 14. septembra ziņojumu saistībā ar OZ2015. gada 20. maijā iesniegto pieteikumu par cieņas ievērošanu darbā (turpmāk tekstā attiecīgi – “lēmums un ziņojums”).
   Lieta ir saistīta ar OZ izvirzītajiem apgalvojumiem par seksuālu uzmākšanos, kas ir izvirzīti pret priekšnieku F, laikposmā no 2011. līdz 2014. gadam, kas noveda pie tā, ka OZ2015. gada 20. maijā ierosināja formālu cieņas ievērošanas darbā procedūru.
   Saskaņā ar cieņas ievērošanas darbā procedūru Izmeklēšanas komiteja 2014. gada 14. septembrī pieņēma ziņojumu, balstoties uz kuru Eiropas Investīciju bankas priekšsēdētājs pieņēma 2015. gada 16. oktobra lēmumu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka (i) izmeklēšanas procedūrā tika pieļauti vairāki pārkāpumi, it īpaši saistībā ar OZ tiesībām uz taisnīgu tiesu un taisnīgu uzklausīšanu (kā tās ir paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā) un (ii) gan ziņojumā, gan lēmumā ir ietverti vairāki elementi, kuri ne tikai nav atbilstoši OZ sūdzības par seksuālu uzmākšanos izskatīšanai, kuri skar OZ privāto dzīvi un tādējādi būtu izņemami no tiem, vai arī nav atbilstoši un pārsniedz izmeklēšanas apmēru.
   Pēc nesekmīga mēģinājuma rast izlīgumu šajā strīdā, tostarp pēc samierināšanās procedūras uzsākšanas, pamatojoties uz Eiropas Investīciju bankas Civildienesta noteikumu 41. pantu (tās nesekmīgais iznākums tika konstatēts 2016. gada 22. aprīlī), OZ, izmantojot advokāta Me Benoit Maréchal pārstāvniecību, cēla prasību Eiropas Savienības Civildienesta tiesā par lēmuma un ziņojuma atcelšanu.
   Ar 2017. gada 13. jūlija spriedumu Vispārējā tiesa šo prasību noraidīja. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Eiropas Investīciju banka nav pieļāvusi pārkāpumus pret OZ seksuālās uzmākšanās izmeklēšanas procedūrā un noraidīja prasību par zaudējumu atlīdzību.

      OZ iesniedz šo apelācijas sūdzību pamatojoties uz Vispārējās tiesas izdarīto Eiropas Savienības tiesību pārkāpumu un vēlas pierādīt EIB atbildību.

               —

               Pirmais pamats: procedūras par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā un ECPAK 6. panta, un Hartas 47. panta pārkāpums, OZ tiesību uz taisnīgu tiesu un taisnīgu uzklausīšanu princips atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam ir ticis pārkāpts, izmeklējot pieteikumu saistībā ar seksuālo uzmākšanos.

               —

               Otrais pamats: ECPAK 8. panta un Hartas 7. panta pārkāpums: neatbilstošu informācijas un komentāru iekļaušana ziņojumā un EIB priekšsēdētāja lēmumā – OZ tiesību uz privāto dzīvi pārkāpums.

               —

               Trešais pamats: pārkāpums saistībā ar liegumu piekļūt tiesai, jo Vispārējā tiesa nelēma balstoties uz iesniegtajiem faktiem un juridisko pamatu.


title: Lieta C-195/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Amtsgericht Kehl (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess I Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Transports — Vadītāja apliecība — Direktīva 2006/126/EK — 2. panta 1. punkts — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — “Vadītāja apliecības” jēdziens — Sertifikāts par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību eksāmenu (CEPC), kas tā īpašniekam dod tiesības vadīt transportlīdzekli dalībvalsts teritorijā, kura to ir izsniegusi, pirms galīgās vadītāja apliecības izdošanas — Situācija, kurā CEPC īpašnieks vada transportlīdzekli citā dalībvalstī — Pienākums atzīt CEPC — CEPC īpašniekam noteiktās sankcijas par transportlīdzekļa vadīšanu ārpus tās dalībvalsts teritorijas, kas ir izsniegusi minēto CEPC — Samērīgums

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/8

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. oktobra spriedums (Amtsgericht Kehl (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess I

   (Lieta C-195/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Transports - Vadītāja apliecība - Direktīva 2006/126/EK - 2. panta 1. punkts - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - “Vadītāja apliecības” jēdziens - Sertifikāts par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību eksāmenu (CEPC), kas tā īpašniekam dod tiesības vadīt transportlīdzekli dalībvalsts teritorijā, kura to ir izsniegusi, pirms galīgās vadītāja apliecības izdošanas - Situācija, kurā CEPC īpašnieks vada transportlīdzekli citā dalībvalstī - Pienākums atzīt CEPC - CEPC īpašniekam noteiktās sankcijas par transportlīdzekļa vadīšanu ārpus tās dalībvalsts teritorijas, kas ir izsniegusi minēto CEPC - Samērīgums)
   (2017/C 437/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Kehl

      Pamatlietas puse

      I

      Piedaloties: Staatsanwaltschaft Offenburg

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīvas 2006/126/EK par vadītāju apliecībām 2. panta 1. punkts, kā arī LESD 18., 21., 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šī dalībvalsts var atteikties atzīt citā dalībvalstī izsniegtu sertifikātu, kas apliecina tā īpašnieka vadīšanas tiesības, ja šis sertifikāts neatbilst šajā direktīvā paredzētā vadītāja apliecības parauga prasībām, pat ja minētā sertifikāta īpašnieks ir izpildījis minētajā direktīvā paredzētās prasības vadītāja apliecības izsniegšanai;

               2)

               Direktīvas 2006/126 2. panta 1. punkts, kā arī LESD 21., 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tas, ka dalībvalsts nosaka sankciju personai, kura, lai gan atbilst šajā direktīvā paredzētajām vadītāja apliecības izsniegšanas prasībām, vada mehānisko transportlīdzekli tās teritorijā bez minētajā direktīvā paredzētā vadītāja apliecības parauga prasībām atbilstošas vadītāja apliecības un kura, gaidot, kad cita dalībvalsts izsniegs šādu vadītāja apliecību, var vienīgi pierādīt savas vadīšanas tiesības, kas iegūtas minētajā citā dalībvalstī, ar tās izsniegtu pagaidu sertifikātu, ar nosacījumu, ka šī sankcija nav nesamērīga ar attiecīgo faktu nopietnību. Šajā ziņā iesniedzējtiesai, novērtējot attiecīgās personas izdarītā pārkāpuma smagumu un tai uzliktā soda bargumu, kā iespējams atbildību mīkstinošs apstāklis ir jāņem vērā tas, ka attiecīgā persona ir ieguvusi vadīšanas tiesības citā dalībvalstī, ko apliecina minētās citas dalībvalsts sertifikāts un kas principā pirms tā derīguma termiņa beigām pēc attiecīgās personas pieprasījuma tiks nomainīts pret Direktīvā 2006/126 paredzētā vadītāja apliecības parauga prasībām atbilstošu vadītāja apliecību. Šai tiesai ir arī saistībā ar tās analīzi jāpārbauda, kādus faktiskus draudus ceļu satiksmei attiecīgā persona ir radījusi tās teritorijā.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta T-42/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – De Nicola/Padome un Eiropas Savienības Tiesa Ārpuslīgumiskā atbildība — Civildienests — EIB personāls — Norādes saistībā ar lāzerterapiju — Pamattiesību hartas 47. pants — Saprātīgs termiņš — Noteikumu par lietas taisnīgu izskatīšanu neievērošana — Mantiskais kaitējums — Morālais kaitējums — Prasītāja prasījumi lietā, kas tiek izskatīta Civildienesta tiesā — Daļēja lietas nodošana Vispārējai tiesai

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – De Nicola/Padome un Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta T-42/16) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Civildienests - EIB personāls - Norādes saistībā ar lāzerterapiju - Pamattiesību hartas 47. pants - Saprātīgs termiņš - Noteikumu par lietas taisnīgu izskatīšanu neievērošana - Mantiskais kaitējums - Morālais kaitējums - Prasītāja prasījumi lietā, kas tiek izskatīta Civildienesta tiesā - Daļēja lietas nodošana Vispārējai tiesai)
   (2017/C 437/32)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksembrurga) (pārstāvji – sākotnēji L. Isola un G. Isola, vēlāk G. Ferabecoli, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – E. Rebasti un M. Veiga) un Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – sākotnēji J. Inghelram, P. Giusta un L. Tonini Alabiso, vēlāk J. Inghelram)

      Priekšmets

   Prasība saskaņā ar LESD 268. pantu atlīdzināt prasītāja iespējami ciestos zaudējumus, kas nodarīti, pirmkārt, tādēļ, ka Savienības likumdevējs pieņēmis konkrētas norādes attiecībā uz lāzerterapiju, otrkārt, tādēļ, ka Eiropas Civildienesta tiesā un Vispārējā tiesā tiesvedības par viņa prasību atlīdzināt medicīniskos izdevumus saistībā ar lāzerterapiju ilgums bija pārmērīgs, treškārt, tādēļ, ka šīs tiesvedības, iespējams, nebija taisnīgas, un, ceturtkārt, tādēļ, ka Civildienesta tiesa un Vispārējā tiesa ir likušas viņam celt virkni prasību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Carlo De Nicola sedz tiesāšanās izdevumus šajā instancē gan Eiropas Civildienesta tiesā, gan Eiropas Savienības Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015 (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-82/15).


title: Lieta T-703/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. oktobrī – Kipra/EUIPO – Papouis Dairies (“Papouis Halloumi”)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. oktobrī – Kipra/EUIPO – Papouis Dairies (“Papouis Halloumi”)
   (Lieta T-703/17)
   (2017/C 437/43)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji – V. Marsland, Solicitor, un S. Malynicz, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Papouis Dairies LTD (Nikosija, Kipra)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības krāsaina grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Papouis Halloumi” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 176 344

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 3. augusta lēmums lietā R 2924/2014-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-562/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 25. septembrī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Nestrade S.A./Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) un Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 25. septembrī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Nestrade S.A./Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) un Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

   (Lieta C-562/17)
   (2017/C 437/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nestrade S.A.

      Atbildētājas: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) un Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai varētu tikt precizēta Petroma judikatūra (lieta C-271/12) (1) tādā nozīmē, ka tā pieļauj PVN summu atmaksu, ko lūdz uzņēmums, kurš nav reģistrēts Savienībā, lai gan valsts nodokļu administrācija jau pieņēmusi lēmumu par šīs atmaksas atteikšanu tādēļ, ka uzņēmums nav sniedzis atbildi uz informācijas pieprasījumu attiecībā uz nodokļa maksātāja reģistrācijas numura norādīšanu, ņemot vērā, ka konkrētajā laikā iestādes rīcībā bija minētā informācija, ko pieteicējs bija iesniedzis, atbildot uz citiem pieprasījumiem?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai varētu uzskatīt, ka Senatex judikatūras (lieta C-518/14) (2) piemērošanas atpakaļejošs spēks prasa, lai administratīvais akts, ar kuru atteikts atmaksāt attiecīgās PVN summas, tiktu atcelts, ņemot vērā, ka ar minēto aktu vienīgi tiek apstiprināts iepriekšējais administratīvais lēmums par nodokļa atmaksas atteikšanu, kurš ir kļuvis galīgs un kuru AEAT ir pieņēmusi, izmantojot procedūru, kas atšķiras no tiesību aktos šādiem gadījumiem paredzētās procedūras, turklāt ierobežojot atmaksas pieteicēja tiesības tādējādi, kas tas nevar izmantot savas tiesības uz aizstāvību?

      (1)  Spriedums, 2013. gada 8. maijs, Petroma Transports u.c., C-271/12, EU:C:2013:297.

      (2)  Spriedums, 2016. gada 15. septembris, Senatex, C-518/14, EU:C:2016:691.


title: Lieta T-99/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – De Nicola/Eiropas Savienības Tiesa Ārpuslīgumiskā atbildība — Civildienests — EIB personāls — Psiholoģiska vardarbība — Noteikumu par lietas taisnīgu izskatīšanu neievērošana — Pamattiesību hartas 47. pants — Saprātīgs termiņš — Prasījumi par kaitējuma atlīdzību, kas izvirzīti Civildienesta tiesas izskatīšanā esošas prasības ietvaros — Daļēja lietas nodošana Vispārējai tiesai

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – De Nicola/Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta T-99/16) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Civildienests - EIB personāls - Psiholoģiska vardarbība - Noteikumu par lietas taisnīgu izskatīšanu neievērošana - Pamattiesību hartas 47. pants - Saprātīgs termiņš - Prasījumi par kaitējuma atlīdzību, kas izvirzīti Civildienesta tiesas izskatīšanā esošas prasības ietvaros - Daļēja lietas nodošana Vispārējai tiesai)
   (2017/C 437/33)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvji – sākotnēji L. Isola un G. Isola, vēlāk G. Ferabecoli, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – sākotnēji J. Inghelram, P. Giusta un L. Tonini Alabiso, vēlāk J. Inghelram)

      Priekšmets

   Prasība saskaņā ar LESD 268. pantu atlīdzināt prasītāja iespējami ciestos zaudējumus, kas nodarīti, pirmkārt, tādēļ, ka pret viņu, no vienas puses, tika vērsta psiholoģiska vardarbība no Eiropas investīciju bankas (EIB) puses, un, no otras puses, tiesvedības Eiropas Civildienesta tiesā un Vispārējā tiesā, kurās prasītājs bija lietas dalībnieks, iespējams, nebija taisnīgas, un, otrkārt, šīs tiesvedības bija pārmērīgi ilgas.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Carlo De Nicola sedz tiesāšanās izdevumus šajā instancē gan Eiropas Civildienesta tiesā, gan Eiropas Savienības Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015 (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-100/15).


title: Lieta C-575/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. septembrī iesniedza Conseil d’État (Francija) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l’Action et des Comptes publics

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. septembrī iesniedza Conseil d’État (Francija) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l’Action et des Comptes publics

   (Lieta C-575/17)
   (2017/C 437/23)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

      Atbildētājs: Ministre de l’Action et des Comptes publics

      Prejudiciālie jautājumi

               1o

               Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 56. un 58. pants, kas ir kļuvuši par Eiropas Savienības darbības līguma 63. un 65. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka neizdevīgās sekas naudas plūsmai, kas tiek radītas ar ieturējumu ienākumu gūšanas vietā no dividendēm, kas izmaksātas nerezidentēm sabiedrībām, kuras darbojas ar zaudējumiem, lai gan no rezidentēm sabiedrībām, kas darbojas ar zaudējumiem, iekasē nodokļus par dividendēm, ko tās saņem, tikai tajā finanšu gadā, kurā tās atsāk strādāt ar peļņu, pati par sevi ir atšķirīga attieksme, kas ir kvalificējama par kapitāla brīvas aprites ierobežojumu?

               2o

               Vai šo iespējamo kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, kas minēts iepriekšējā jautājumā, attiecībā uz Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 56. un 58. panta, kas kļuvuši par Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. un 65. pantu, prasībām var uzskatīt par attaisnotu ar nepieciešamību nodrošināt nodokļu iekasēšanas efektivitāti, jo nerezidentes sabiedrības nav pakļautas Francijas nodokļu administrācijas pārbaudēm, vai ar nepieciešamību saglabāt nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījumu starp dalībvalstīm?

               3o

               Gadījumā, ja apstrīdētais ieturējums ienākumu gūšanas vietā var principā tikt pieļauts attiecībā uz kapitāla brīvu apriti:

                           —

                           vai šīs tiesību normas ir pretrunā ieturējumam ienākumu gūšanas vietā no dividendēm, ko rezidente sabiedrība izmaksā citas dalībvalsts rezidentei sabiedrībai, kura darbojas ar zaudējumiem, ja pēdējā minētā pārtrauc savu darbību, neatsākot strādāt ar peļņu, lai gan rezidentei sabiedrībai šādā situācijā dividendes faktiski netiek apliktas ar nodokļiem?

                           —

                           vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja pastāv tādi nodokļu piemērošanas noteikumi, ar kuriem ir paredzēta atšķirīga attieksme pret dividendēm atkarībā no tā, vai tās izmaksātas rezidentiem vai nerezidentiem, ir jāsalīdzina katram no tiem uzliktais faktiskais nodokļu slogs saistībā ar šīm dividendēm, kura dēļ kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas izriet no tā, ka šajos noteikumos tikai nerezidentiem ir izslēgta iespēja atskaitīt izdevumus, kas ir tieši saistīti ar pašu dividenžu saņemšanu, varētu tikt uzskatīts par attaisnotu ar piemērojamo nodokļu likmju starpību starp aplikšanu ar nodokļiem atbilstoši vispārējām tiesību normām rezidentiem nākamajā finanšu gadā un ieturējumu ienākumu gūšanas vietā no dividendēm, kas izmaksātas nerezidentiem, ja ar šādu starpību kompensē nodokļa bāzes starpību attiecībā uz samaksāto nodokļa summu?


title: Lieta T-708/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. oktobrī – OPS Újpest/Komisija

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/36

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. oktobrī – OPS Újpest/Komisija
   (Lieta T-708/17)
   (2017/C 437/44)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis – L. Szabó, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt – atzīt, ka Komisijas 2011. gada 20. jūlija Lēmumā SA. 29432 – CP 290/2009 – Ungārija – “Atbalsts darba ņēmēju ar invaliditāti nodarbinātībai, kas esot nelikumīgs tiesiskā regulējuma diskriminējošā rakstura dēļ” un Komisijas 2017. gada 25. janvāra Lēmumā SA.45498 (FC/2016) – “OPS Újpest-lift Kft. sūdzība par valsts atbalstu, kas laikā no 2006. līdz 2012. gadam piešķirts uzņēmumiem, kuri nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti” (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”) valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu;

               —

               pakārtoti – atzīt, ka apstrīdētie lēmumi nav prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) par zaudējumu atlīdzību, kura ar numuru 28. P. 21.072/2016 (vēlāk – 28. P 21.143/2017) tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), jo tā savu prasījumu balsta uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, nevis uz LESD 107. panta 3. punkta pārkāpumu;

               —

               gadījumā, ja apstrīdētie lēmumi būtu kvalificējami kā prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, atzīt apstrīdētos lēmumus par spēkā neesošiem, jo ar Ungārijas iestāžu piešķirto atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts.

      Pamati un galvenie argumenti

   Katra savas prasības prasījuma pamatojumam prasītāja norāda vienu pamatu.

               1.

               Pirmā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu; šī iemesla dēļ šie lēmumi nav juridiski saistoši akti attiecībā uz prasību atlīdzināt zaudējumus, kuru prasītāja pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) ir cēlusi Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija).

               2.

               Otrā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos Komisija ir atzinusi valsts atbalsta saderību nevis, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu, uz kuru atsaucas prasītāja, bet gan, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punktu. Līdz ar to šiem lēmumiem nav nozīmes saistībā ar prasījuma, kas izvirzīts prasībā par zaudējumu atlīdzību, kura tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), juridisko pamatojumu un tie nav prasītājai juridiski saistoši akti.

               3.

               Trešā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka apstrīdētie lēmumi nav spēkā, jo Ungārijas iestādes ir piešķīrušas nelikumīgu atbalstu, ar kuru tiek pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un par kuru atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam bija jāinformē Komisija. Lai pamatotu atbalsta nelikumību, prasītāja atsaucas uz Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu, kā minēts [LESD] 107. panta 1. punktā (1), un uz Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (2).

      (1)  OV 2016, C 262, 1. lpp.

      (2)  OV 2008, L 214, 3. lpp.


title: Lieta T-144/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. novembra spriedums – Mundipharma/EUIPO – Multipharma (“MULTIPHARMA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MULTIPHARMA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MUNDIPHARMA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/29

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. novembra spriedums – Mundipharma/EUIPO – Multipharma (“MULTIPHARMA”)
   (Lieta T-144/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MULTIPHARMA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MUNDIPHARMA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 437/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mundipharma AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis – F. Nielsen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. Kunz)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Multipharma SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – P. Goldenbaum un I. Rohr, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 2950/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Mundipharma un Multipharma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 2950/2014–1;

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Mundipharma AG tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas Mundipharma radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē;

               3)

               Multipharma SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta T-709/17: Prasība, kas celta 2017. gada 13. oktobrī – M-Sasz/Komisija

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 13. oktobrī – M-Sasz/Komisija
   (Lieta T-709/17)
   (2017/C 437/45)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (Pēča, Ungārija) (pārstāvis – L. Szabó, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt – atzīt, ka Komisijas 2011. gada 20. jūlija Lēmumā SA.29432 — CP 290/2009 – Ungārija – “Atbalsts darba ņēmēju ar invaliditāti nodarbinātībai, kas esotnelikumīgs tiesiskā regulējuma diskriminējošā rakstura dēļ” un Komisijas 2017. gada 25. janvāra Lēmumā SA.45498 (FC/2016) – “OPS Újpest-lift Kft. sūdzība par valsts atbalstu, kas laikā no 2006. līdz 2012. gadam piešķirts uzņēmumiem, kuri nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti” (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”), valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu;

               —

               pakārtoti – atzīt, ka apstrīdētie lēmumi nav prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) par zaudējumu atlīdzību, kura ar numuru 23. P. 25.843/2016 tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), un ka šī iemesla dēļ prasītāja netiek skarta tieši un individuāli, jo tā savu prasījumu balsta uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, nevis uz LESD 107. panta 3. punkta pārkāpumu;

               —

               gadījumā, ja apstrīdētie lēmumi būtu kvalificējami kā prasītājai juridiski saistoši akti tās celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, atzīt apstrīdētos lēmumus par spēkā neesošiem, jo ar Ungārijas iestāžu piešķirto atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts.

      Pamati un galvenie argumenti

   Katra savas prasības prasījuma pamatojumam prasītāja norāda vienu pamatu.

               1.

               Pirmā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos valsts atbalsta saderība nav atzīta, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu; šī iemesla dēļ šie lēmumi nav juridiski saistoši akti attiecībā uz prasību atlīdzināt zaudējumus, kuru prasītāja pret Emberi Erőforrások Minisztériuma (Cilvēkresursu ministrija, Ungārija) ir cēlusi Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija).

               2.

               Otrā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Apstrīdētajos lēmumos Komisija ir atzinusi valsts atbalsta saderību nevis, pamatojoties uz LESD 107. panta 1. punktu, uz kuru atsaucas prasītāja, bet gan, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punktu. Līdz ar to šiem lēmumiem nav nozīmes saistībā ar prasījumu, kas izvirzīts prasībā par zaudējumu atlīdzību, kura tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), un tie nav prasītājai juridiski saistoši akti.

               3.

               Trešā prasījuma juridiskais pamatojums

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka apstrīdētie lēmumi nav spēkā, jo Ungārijas iestādes ir piešķīrušas nelikumīgu valsts atbalstu, ar kuru tiek pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un par kuru atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam bija jāinformē Komisija. Lai pamatotu atbalsta nelikumību, prasītāja atsaucas uz Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu, kā minēts [LESD] 107. panta 1. punktā (1), un uz Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (2).

      (1)  OV 2016, C 262, 1. lpp.

      (2)  OV 2008, L 214, 3. lpp.


title: Lieta C-590/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Henri Pouvin, Marie Dijoux, Pouvin laulātā/Electricité de France (EDF)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Henri Pouvin, Marie Dijoux, Pouvin laulātā/Electricité de France (EDF)

   (Lieta C-590/17)
   (2017/C 437/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Henri Pouvin, Marie Dijoux, Pouvin laulātā

      Atbildētāja: Electricité de France (EDF)

      Prejudiciālie jautājumi

               1.o

               Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda sabiedrība kā sabiedrība EDF, kad tā piešķir darba ņēmējam hipotekāru aizdevumu, kas pieder pie atbalsta pasākumu kopuma īpašuma iegādei un kuru ir tiesības saņemt tikai sabiedrības personāla locekļiem, rīkojas kā piegādātāja vai pārdevēja?

               2.o

               Vai iepriekš minētās direktīvas 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda sabiedrība kā sabiedrība EDF, kad tā piešķir hipotekāru aizdevumu darba ņēmēja dzīvesbiedram, kurš nav minētās sabiedrības personāla loceklis, bet ir solidārs līdzaizņēmējs, rīkojas kā piegādātāja vai pārdevēja?

               3.o

               Vai iepriekš minētās direktīvas 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas sabiedrības kā sabiedrība EDF darba ņēmējs, kurš ar to noslēdz līgumu par šādu hipotekāro aizdevumu, rīkojas kā patērētājs?

               4.o

               Vai iepriekš minētās direktīvas 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šī darba ņēmēja dzīvesbiedrs, kurš saņem to pašu aizdevumu nevis kā sabiedrības darba ņēmējs, bet kā solidārs līdzaizņēmējs, rīkojas kā patērētājs?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-467/15 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika Apelācija — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Itālijas Republika piešķīrusi piena ražotājiem — Atbalsta shēma, kas saistīta ar piena nodevas atmaksu — Nosacījumu lēmums — Lēmums, ko Eiropas Savienības Padome pieņēmusi, pamatojoties uz LESD 108. panta 2. punkta trešo daļu — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 1. panta b) un c) punkts — Pastāvošs atbalsts — Jauns atbalsts — Jēdzieni — Pastāvoša atbalsta grozīšana, pārkāpjot nosacījumu, kas nodrošina atbalsta saderību ar iekšējo tirgu

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-467/15 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Itālijas Republika piešķīrusi piena ražotājiem - Atbalsta shēma, kas saistīta ar piena nodevas atmaksu - Nosacījumu lēmums - Lēmums, ko Eiropas Savienības Padome pieņēmusi, pamatojoties uz LESD 108. panta 2. punkta trešo daļu - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. panta b) un c) punkts - Pastāvošs atbalsts - Jauns atbalsts - Jēdzieni - Pastāvoša atbalsta grozīšana, pārkāpjot nosacījumu, kas nodrošina atbalsta saderību ar iekšējo tirgu)
   (2017/C 437/03)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci un P. Němečková)

      Otra lietas dalībniece: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, piedaloties S. Fiorentino un P. Grasso)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 24. jūnija sprieduma Itālija/Komisija (T-527/13, EU:T:2015:429) rezolutīvās daļas 1), 2) un 4) punktu atcelt;

               2)

               Itālijas Republikas celto prasību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā lietā T-527/13 noraidīt;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

      (1)  OV C 406, 7.12.2015.


title: Lieta C-595/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Apple Sales International, Apple Inc., Apple retail France EURL/likvidējamās sabiedrības eBizcuss.com (eBizcuss) maksātnespējas administratore MJA

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Apple Sales International, Apple Inc., Apple retail France EURL/likvidējamās sabiedrības eBizcuss.com (eBizcuss) maksātnespējas administratore MJA

   (Lieta C-595/17)
   (2017/C 437/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Apple Sales International, Apple Inc., Apple retail France EURL

      Atbildētāja: likvidējamās sabiedrības eBizcuss.com (eBizcuss) maksātnespējas administratore MJA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 44/2001 (1) 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai, kas izskata prasību par zaudējumu atlīdzību, kuru izplatītājs cēlis pret piegādātāju, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 102. pantu, piemērot jurisdikcijas noteikšanas klauzulu, kas paredzēta starp pusēm noslēgtajā līgumā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Regulas Nr. 44/2001 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai, kas izskata prasību par zaudējumu atlīdzību, ko izplatītājs cēlis pret piegādātāju, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 102. pantu, piemērot jurisdikcijas noteikšanas klauzulu, kas paredzēta starp pusēm noslēgtajā līgumā, tostarp gadījumā, kad šajā klauzulā nav ietverta tieša atsauce uz strīdiem par atbildību, kas radusies konkurences tiesību pārkāpuma dēļ?

               3)

               Vai Regulas Nr. 44/2001 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai, kas izskata prasību par zaudējumu atlīdzību, ko izplatītājs cēlis pret piegādātāju, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 102. pantu, nepiemērot jurisdikcijas noteikšanas klauzulu, kas paredzēta starp pusēm noslēgtajā līgumā, gadījumā, kad valsts vai Eiropas [Savienības] konkurences iestāde nav konstatējusi nekādu konkurences tiesību pārkāpumu?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.).


title: Lieta C-201/16: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Majid Shiri, pazīstams arī kā Madzhdi Shiri Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (ES) Nr. 604/2013 — Dalībvalsts, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, noteikšana — 27. pants — Tiesību aizsardzības līdzeklis — Pārbaudes tiesā apjoms — 29. pants — Termiņš pārsūtīšanas veikšanai — Pārsūtīšanas neveikšana noteiktajā termiņā — Atbildīgās dalībvalsts pienākumi — Atbildības nodošana — Atbildīgās dalībvalsts lēmuma nepieciešamība

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/9

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Majid Shiri, pazīstams arī kā Madzhdi Shiri

   (Lieta C-201/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 604/2013 - Dalībvalsts, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, noteikšana - 27. pants - Tiesību aizsardzības līdzeklis - Pārbaudes tiesā apjoms - 29. pants - Termiņš pārsūtīšanas veikšanai - Pārsūtīšanas neveikšana noteiktajā termiņā - Atbildīgās dalībvalsts pienākumi - Atbildības nodošana - Atbildīgās dalībvalsts lēmuma nepieciešamība)
   (2017/C 437/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Majid Shiri, pazīstams arī kā Madzhdi Shiri

      Piedaloties: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 29. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja pārsūtīšana nav veikta šīs regulas 29. panta 1. un 2. punktā paredzētajā sešu mēnešu termiņā, atbildība pilnībā pāriet uz pieprasījumu iesniegušo dalībvalsti, un nav vajadzīgs, lai atbildīgā dalībvalsts atteiktos uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu;

               2)

               Regulas Nr. 604/2013 27. panta 1. punkts, aplūkojot to kopsakarā ar šīs regulas preambulas 19. apsvērumu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja rīcībā ir jābūt ātram un efektīvam tiesību aizsardzības līdzeklim, kurš viņam ļauj atsaukties uz minētās regulas 29. panta 1. un 2. punktā paredzētā sešu mēnešu termiņa beigšanos, kas notikusi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas. Tiesības, kuras tādā valsts tiesiskajā regulējumā, kāds ir aplūkots pamatlietā, ir atzītas šādam pieteikuma iesniedzējam – atsaukties uz apstākļiem, kas radušies pēc šī lēmuma pieņemšanas, – prasībā, kura ir vērsta pret to, atbilst šim pienākumam paredzēt efektīvu un ātru tiesību aizsardzības līdzekli.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-596/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

   (Lieta C-596/17)
   (2017/C 437/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS

      Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2011. gada 21. jūnija Direktīva 2011/64/ES (1), ņemot vērā tās 2., 3. un 4. pantā ietvertās tabakas izstrādājumu definīcijas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek regulētas arī cenas tabakas izstrādājumiem iepakojumos?

               2)

               Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai 2011. gada 21. jūnija direktīvas 15. pants, ciktāl tajā ir noteikts brīvas cenas noteikšanas tabakas izstrādājumiem princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir aizliegts noteikums par šo izstrādājumu cenas noteikšanu par 1 000 vienībām vai 1 000 gramiem, kas izraisa to, ka tabakas izstrādājumu ražotājiem tiek liegts variēt savas cenas atkarībā no iespējamām atšķirībām šo izstrādājumu iepakojumu izmaksās?

      (1)  Padomes 2011. gada 21. jūnija Direktīva 2011/64/ES par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm (OV L 76, 24. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-593/15 P un C-594/15 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Slovākijas Republika/Eiropas Komisija Apelācija — Eiropas Savienības pašu resursi — Lēmums 2007/436/EK — Dalībvalstu finansiālā atbildība — Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem — Pienākums pārskaitīt Eiropas Komisijai zaudējumiem atbilstošo summu — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Eiropas Komisijas vēstule — “Apstrīdama tiesību akta” jēdziens

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedums – Slovākijas Republika/Eiropas Komisija
   (Apvienotās lietas C-593/15 P un C-594/15 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības pašu resursi - Lēmums 2007/436/EK - Dalībvalstu finansiālā atbildība - Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem - Pienākums pārskaitīt Eiropas Komisijai zaudējumiem atbilstošo summu - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Eiropas Komisijas vēstule - “Apstrīdama tiesību akta” jēdziens)
   (2017/C 437/04)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Slovākijas Republika (pārstāve – B. Ricziová)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Caeiros, A. Tokár, G.-D. Balan un Z. Malůšková)

      Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un T. Müller), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un K. Stranz), Rumānija (pārstāvji – R.-H. Radu, M. Chicu un A. Wellman)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               Slovākijas Republika sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika un Rumānija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta C-600/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Giudice di pace di Roma (Itālija) – Pina Cipollone/Ministero della Giustizia

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. oktobrī iesniedza Giudice di pace di Roma (Itālija) – Pina Cipollone/Ministero della Giustizia

   (Lieta C-600/17)
   (2017/C 437/27)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Giudice di pace di Roma

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Pina Cipollone

      Atbildētāja: Ministero della Giustizia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, strādājot savā amatā, prasītāja miertiesnese ietilpst jēdzienā “noteikta laika darba ņēmējs” Direktīvas 2003/88 (1) 1. panta 3. punkta un 7. panta izpratnē, lasot tos kopsakarā ar Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70 (2), 2. klauzulu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktu?

               2)

               Vai – gadījumā, ja uz 1. jautājumu atbildams apstiprinoši – Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70, 4. klauzulas piemērošanas kontekstā parastais jeb t.s. “togato” [proti, kvalificēts un amatā patstāvīgi iecelts] tiesnesis var tikt uzskatīts par pastāvīgu darba ņēmēju, kas ir salīdzināms ar noteikta laika darba ņēmēju miertiesnesi?

               3)

               Vai – gadījumā, ja uz 2. jautājumu atbildams apstiprinoši – parasto tiesnešu pieņemšanas pastāvīgā darbā procedūras atšķirība no atlases procedūrām, kas likumā noteiktas miertiesnešu pieņemšanai darbā uz noteiktu termiņu, ir objektīvs iemesls Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70, 4. klauzulas 1. un/vai 4. punkta izpratnē, lai attaisnotu, ka – “dzīvajās tiesībās”, kas rodamas Corte di Cassazione Apvienotās palātas spriedumā Nr. 13721/2017 un Consiglio di Stato2017. gada 8. aprīļa atzinumā Nr. 464/2017 – miertiesnešiem, kā tas ir uz noteiktu laiku nodarbinātās prasītājas gadījumā, netiek piemēroti tādi paši darba nosacījumi kā salīdzināmajiem uz nenoteiktu laiku nodarbinātajiem parastajiem tiesnešiem, kā arī lai attaisnotu, ka netiek veikti minētā pamatnolīguma, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70/EK, 5. klauzulā minētie preventīvie un soda pasākumi uz noteiktu laiku slēgtu darba līgumu ļaunprātīgas izmantošanas izskaušanai un netiek pieņemtas šo pasākumu īstenošanai vajadzīgās valsts tiesību normas, jo Itālijas tiesiskajā regulējumā, pat ne konstitucionālajā, nav tiesību normu, kas leģitimētu vai nu diskrimināciju darba nosacījumu ziņā, vai absolūtu aizliegumu pārvērst miertiesnešu darba tiesiskās attiecības pastāvīgās darba attiecībās, ņemot vērā arīdzan valsts leģislatīvo precedentu (Likumu Nr. 217/1974), kurā jau bija paredzēts pielīdzināt goda tiesnešu (konkrēti vice pretori onorari jeb lietas pirmajā instancē vienpersoniski izskatošo tiesnešu vietnieku) darba nosacījumus un pārvērst viņu darba tiesiskās attiecības pastāvīgās?

               4)

               Vai – lai kā arī būtu atbildams uz pārējiem jautājumiem – tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktam un Eiropas Savienības tiesībās rodamajam neatkarīgas un objektīvas tiesas jēdzienam ir pretrunā, ka miertiesnesis – kurš in abstracto ir ieinteresēts lietas izspriešanā par labu prasītājai, kuras vienīgā nodarbošanās ir tieši tādu pašu tiesneša amata pienākumu pildīšana – varētu aizstāt tiesu, kuras piekritībā Itālijā ir izspriest darba strīdus vispār vai strīdus, kuros iesaistīti parastie tiesneši un kas izriet no tā, ka augstākās instances tiesa – Corte di Cassazione Apvienotā palāta – ir atteikusies nodrošināt pieprasīto un Eiropas Savienības tiesībās aizsargāto tiesību aizsardzību, šādi liekot tiesai, kuras piekritībā loģiski būtu izskatīt šo jautājumu (proti, Tribunale del lavoro [darba lietu tiesai] vai Tribunale amministrativo regionale [reģionālajai administratīvajai tiesai]) pēc pieprasījuma noliegt, ka lieta ir tās piekritībā vai pakļautībā, lai arī pašas šīs tiesības – proti, samaksa par ikgadējo atvaļinājumu, kas tiek prasīta prasībā – izriet no Eiropas Savienības tiesībām, kas ir saistošas Itālijas valsts tiesībām un pārākas pār tām? Gadījumā ja Tiesa konstatētu Hartas 47. panta pārkāpumu, tiek turklāt lūgts norādīt, kādi tiesībaizsardzības līdzekļi valsts tiesībās ir izmantojami, lai novērstu to, ka Savienības primāro tiesību normas pārkāpuma gadījumā valsts tiesību sistēmā tiek pilnībā liegta iespēja izskatāmās lietas apstākļos aizsargāt pamattiesības, kas Savienības tiesībās tiek garantētas.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).


title: Lieta T-754/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Oakley/EUIPO – Xuebo Ye (Pārtrauktas elipses attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēlots siluets pārtrauktas elipses formā, reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlota elipse — Relatīvi atteikuma pamati — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/29

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. novembra spriedums – Oakley/EUIPO – Xuebo Ye (Pārtrauktas elipses attēls)
   (Lieta T-754/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēlots siluets pārtrauktas elipses formā, reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlota elipse - Relatīvi atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts))
   (2017/C 437/35)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Oakley, Inc. (Foothill Ranch, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – E. Ochoa Santamaría un V. Rodríguez Pombo, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Xuebo Ye (Wenzhou, Ķīna)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 31. augusta lēmumu lietā R 2608/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Oakley un Xuebo Ye.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 31. augusta lēmumu lietā R 2608/2015-4 daļā, kurā ir atstāts spēkā Iebildumu nodaļas lēmums un noraidīti iebildumi, ciktāl tie ir balstīti uz pamatu, kas paredzēts Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā (tagad – Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 14. jūnija Regulas (EK) 2017/1001 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts);

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta C-602/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. oktobrī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/Beļģijas valsts

text:
               18.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 437/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. oktobrī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/Beļģijas valsts
   (Lieta C-602/17)
   (2017/C 437/28)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Liège

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Benoît Sauvage, Kristel Lejeune

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālais jautājums

   Vai starp Beļģiju un Luksemburgas Lielhercogisti 1970. gada 17. septembrī noslēgtās Konvencijas par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu 15. panta 1. punkts, ko interpretē tādējādi, ka ar to var ierobežot ienākumu gūšanas valsts tiesības uzlikt nodokli atlīdzībai, ko ir guvis Beļģijā rezidējošs darba ņēmējs, kas ir nodarbināts pie Luksemburgas darba devēja, samērīgi ar Luksemburgas teritorijā veikto darbu un ko interpretē tādējādi, ka ar to piešķir nodokļu uzlikšanas tiesības rezidences valstij attiecībā uz pārējām atlīdzībām, kas gūtas par ārpus Luksemburgas teritorijas veikto darbu, un ko interpretē kā prasību pēc darba ņēmēja pastāvīgas fiziskas atrašanās ikdienā darba devēja darba vietā, lai gan netiek apstrīdēts, ka darba ņēmējs tur regulāri dodas saskaņā ar elastīgu tiesas vērtējumu, pamatojoties uz objektīviem un pārbaudāmiem faktiem, un ko interpretē kā tiesām noteiktu pienākumu izvērtēt abās valstīs katru dienu veikto darba pienākumu esamību un nozīmīgumu, lai noteiktu to samērīgi atbilstošo daļu no 220 darba dienām, ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. pantam tādējādi, ka ar to tiek radīti ar nodokļiem saistīti šķēršļi, kas kavē pārrobežu darbību, un tas ir pretrunā vispārējam tiesiskās noteiktības principam, jo ar to neparedz stabilu un drošu režīmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļiem visām atlīdzībām, ko Beļģijas rezidents guvis atbilstoši līgumam ar darba devēju, kura faktiskās vadības centrs atrodas Luksemburgas Lielhercogistē, un tas ir pakļauts nodokļu dubultās uzlikšanas riskam attiecībā uz visiem ienākumiem vai to daļu, kā arī neprognozējamam nodokļu režīmam bez jebkādas tiesiskās noteiktības?