title: Lieta T-540/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija (Šķīrējklauzula — Aizdevuma līgums “Electricity Distribution Project” Nr. 20948 — Līguma neizpilde — Avansu atmaksa — Nokavējuma procenti — Aizmuguriska lietas izskatīšana)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija
      (Lieta T-540/17) (1)

      (Šķīrējklauzula - Aizdevuma līgums “Electricity Distribution Project” Nr. 20948 - Līguma neizpilde - Avansu atmaksa - Nokavējuma procenti - Aizmuguriska lietas izskatīšana)
      (2019/C 255/41)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji: sākotnēji P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones un J. Shirran, pēc tam F. Oxangoiti Briones, J. Klein un J. Shirran, kuriem palīdz D. Arts, advokāts, un T. Cusworth, solicitor)

         Atbildētāja: Sīrijas Arābu Republika

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt naudas summas, kuras tā ir parādā saistībā ar aizdevuma līgumu “Electricity Distribution Project” Nr. 20948 un kurām pieskaitīti nokavējuma procenti.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Investīciju banka (EIB), naudas summas 52 657 141,77 euro apmērā.

                  2)

                     Par minēto naudas summu, proti, par pamatsummām un līgumiskajiem procentiem, un par laikposmu no 2017. gada 9. augusta līdz samaksas dienai ir aprēķināmi nokavējuma procenti — pēc metodes, kas paredzēta 2001. gada 5. februārī starp EIB un Sīrijas Arābu Republiku noslēgtā un ar 2003. gada 3. oktobra, 2006. gada 28. februāra, 2007. gada 9. maija un 8. oktobra un 2017. gada 9. augusta vēstulēm grozītā aizdevuma līguma “Electricity Distribution Project” Nr. 20948 3. panta 2. punktā.

                  3)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Sīrijas Arābu Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 369, 30.10.2017.


title: Lieta T-541/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija (Šķīrējklauzula — Aizdevuma līgums “Electricity Transmission Project” Nr. 20868 — Līguma neizpilde — Avansu atmaksa — Nokavējuma procenti — Aizmuguriska lietas izskatīšana)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija
      (Lieta T-541/17) (1)

      (Šķīrējklauzula - Aizdevuma līgums “Electricity Transmission Project” Nr. 20868 - Līguma neizpilde - Avansu atmaksa - Nokavējuma procenti - Aizmuguriska lietas izskatīšana)
      (2019/C 255/42)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji: sākotnēji P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones un J. Shirran, pēc tam F. Oxangoiti Briones, J. Klein un J. Shirran, kuriem palīdz D. Arts, advokāts, un T. Cusworth, solicitor)

         Atbildētāja: Sīrijas Arābu Republika

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt naudas summas, kuras tā ir parādā saistībā ar aizdevuma līgumu “Electricity Transmission Project” Nr. 20868 un kurām pieskaitīti nokavējuma procenti.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Investīciju banka (EIB), naudas summas 38 934 400,51 euro un 3 383 971,66 Šveices franku (CHF) apmērā.

                  2)

                     Par minētajām naudas summām, proti, par pamatsummu un līgumiskajiem procentiem, un par laikposmu no 2017. gada 9. augusta līdz samaksas dienai ir aprēķināmi nokavējuma procenti — pēc metodes, kas paredzēta 2000. gada 14. decembrī starp EIB un Sīrijas Arābu Republiku noslēgtā un 2004. gada 20. decembrī grozītā aizdevuma līguma “Electricity Transmission Project” Nr. 20868 3. panta 2. punktā.

                  3)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Sīrijas Arābu Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 369, 30.10.2017.


title: Lieta T-614/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Bonnafous/EACEA (Civildienests — Līgumdarbinieki — Atlaišana pārbaudes laika beigās — Parastie pārbaudes laika nosacījumi — Psiholoģiska vardarbība — Labas pārvaldības princips — Rūpības pienākums — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības tikt uzklausītam — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Atbildība)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/34

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Bonnafous/EACEA
      (Lieta T-614/17) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - Atlaišana pārbaudes laika beigās - Parastie pārbaudes laika nosacījumi - Psiholoģiska vardarbība - Labas pārvaldības princips - Rūpības pienākums - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības tikt uzklausītam - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Atbildība)
      (2019/C 255/43)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laurence Bonnafous (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

         Atbildētājs:“Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras” izpildaģentūra (pārstāvji: H. Monet un V. Kasparian, pārstāvji, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt EACEA2016. gada 14. novembra lēmumu par prasītājas atlaišanu, kā arī 2017. gada 2. jūnija lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītājas sūdzība, un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai esot radušies šo lēmumu rezultātā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Laurence Bonnafous atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 374, 6.11.2017.


title: Lieta T-616/17 RENV: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. jūnija spriedums — Siragusa/Padome (Civildienests — Ierēdņi — Dienesta attiecību izbeigšanās — Pieteikums atļaut pensionēties — Civildienesta noteikumu grozīšana pēc pieteikuma iesniegšanas — Iepriekšējā lēmuma atsaukšana — Atbildība)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/34

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. jūnija spriedums — Siragusa/Padome
      (Lieta T-616/17 RENV) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Dienesta attiecību izbeigšanās - Pieteikums atļaut pensionēties - Civildienesta noteikumu grozīšana pēc pieteikuma iesniegšanas - Iepriekšējā lēmuma atsaukšana - Atbildība)
      (2019/C 255/44)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Sergio Siragusa (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: T. Bontinck un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji M. Bauer un M. Veiga, pēc tam M. Bauer un R. Meyer)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji M. Rantala un Í. Ní Riagáin Düro, pēc tam — I. Lázaro Betancor un C. González Argüelles)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Padomes 2014. gada 12. novembra lēmumu par Padomes iepriekšējā lēmuma, ar kuru tika apmierināts prasītāja 2013. gada 11. jūlija pieteikums atļauj priekšlaicīgi pensionēties, atsaukšanu, un, otrkārt, atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts ar šo lēmumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Padomes 2014. gada 12. novembra lēmumu par Padomes iepriekšējā lēmuma, ar kuru tika apmierināts Sergio Siragusa 2013. gada 11. jūlija pieteikums atļauj priekšlaicīgi pensionēties, atsaukšanu.

                  2)

                     Padome samaksā Sergio Siragusa summu 5 000 EUR apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus, sākot no šī sprieduma pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai, kas aprēķināti atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālas banka (ECB) ir noteikusi savām galvenajām kapitāla refinansēšanas operācijām, to palielinot par diviem procentpunktiem.

                  3)

                     Prasību par zaudējumu atlīdzību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Sergio Siragusa tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies lietās F-124/15 un T-678/16 P.

                  5)

                     Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, ieskaitot tos, kas radušies lietās F-124/15 un T-678/16 P.

         (1)  OV C 414, 14.12.2015. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-124/15 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta T-43/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Transportlīdzeklis “VW Bus T 5”) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots transportlīdzeklis “VW Bus T 5” — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāls raksturs — Informēts lietotājs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/35

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Transportlīdzeklis “VW Bus T 5”)
      (Lieta T-43/18) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots transportlīdzeklis “VW Bus T 5” - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāls raksturs - Informēts lietotājs - Atšķirīgs kopējais iespaids - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 255/45)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorfa, Vācija (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Volkswagen AG (Volfsburga, Vācija) (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2017. gada 21. novembra lēmumu lietā R 1204/2016-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Rietze un Volkswagen.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Rietze GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta T-191/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Transportlīdzeklis “VW Caddy Maxi”) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots transportlīdzeklis “VW Caddy Maxi” — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas pamats — Individuāls raksturs — Informēts lietotājs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēja pierādīšanas pienākums — Prasības saistībā ar agrāka dizainparauga attēlu)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/36

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Transportlīdzeklis “VW Caddy Maxi”)
      (Lieta T-191/18) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots transportlīdzeklis “VW Caddy Maxi” - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas pamats - Individuāls raksturs - Informēts lietotājs - Atšķirīgs kopējais iespaids - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēja pierādīšanas pienākums - Prasības saistībā ar agrāka dizainparauga attēlu)
      (2019/C 255/46)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorfa, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Volkswagen AG (Volfsburga, Vācija) (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 1203/2016-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Rietze un Volkswagen.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Rietze GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-192/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Rietze/Volkswagen (Transportlīdzeklis “VW Caddy”) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo transportlīdzekli “VW Caddy” — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāls raksturs — Informēts lietotājs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēja pierādīšanas pienākums — Prasības saistībā ar agrāka dizainparauga attēlu)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Rietze/Volkswagen (Transportlīdzeklis “VW Caddy”)
      (Lieta T-192/18) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo transportlīdzekli “VW Caddy” - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāls raksturs - Informēts lietotājs - Atšķirīgs kopējais iespaids - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēja pierādīšanas pienākums - Prasības saistībā ar agrāka dizainparauga attēlu)
      (2019/C 255/47)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorfa, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

         Atbildētāja: Volkswagen AG (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Volkswagen AG (Wolfsburga, Vācija) (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 1244/2016–3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Rietze un Volkswagen.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Rietze GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-209/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Porsche/EUIPO — Autec (Mehāniskie transportlīdzekļi) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots mehāniskais transportlīdzeklis — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāla rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Porsche/EUIPO — Autec (Mehāniskie transportlīdzekļi)
      (Lieta T-209/18) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots mehāniskais transportlīdzeklis - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 255/48)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Autec AG (Nirnberga, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 19. janvāra lēmumu lietā R 945/2016-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Autec AG un Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-210/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Porsche/EUIPO — Autec (Automašīnas) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlota automašīna — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāla rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/38

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Porsche/EUIPO — Autec (Automašīnas)
      (Lieta T-210/18) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlota automašīna - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 255/49)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Autec AG (Nirnberga, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 19. janvāra lēmumu lietā R 941/2016-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Autec AG un Dr.Ing. h.c. F. Porsche AG.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-220/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Torrefazione Caffè Michele Battista/EUIPO — Battista Nino Caffè (“Battistino”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “Battistino” — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BATTISTA” — Daļējas spēkā neesamības atzīšana — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. punkts))

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Torrefazione Caffè Michele Battista/EUIPO — Battista Nino Caffè (“Battistino”)
      (Lieta T-220/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “Battistino” - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BATTISTA” - Daļējas spēkā neesamības atzīšana - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. punkts))
      (2019/C 255/50)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Torrefazione Caffè Michele Battista Srl (Triggiano, Itālija) (pārstāvji: V. Franchini, F. Paesan un R. Bia, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Battista Nino Caffè Srl (Triggiano, Itālija) (pārstāvis: D. Russo, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 400/2017-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Battista Nino Caffè un Torrefazione Caffè Michele Battista.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2018. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 400/2017-5.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     EUIPO un Battista Nino Caffè Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         (1)  OV C 190, 4.6.2018.


title: Lieta T-221/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Torrefazione Caffè Michele Battista/EUIPO — Battista Nino Caffè (“BATTISTINO”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “BATTISTINO” — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BATTISTA” — Atzīšana par spēkā neesošu — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. punkts))

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Torrefazione Caffè Michele Battista/EUIPO — Battista Nino Caffè (“BATTISTINO”)
      (Lieta T-221/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “BATTISTINO” - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BATTISTA” - Atzīšana par spēkā neesošu - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. punkts))
      (2019/C 255/51)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Torrefazione Caffè Michele Battista Srl (Triggiano, Itālija) (pārstāvji: V. Franchini, F. Paesan un R. Bia, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Battista Nino Caffè Srl (Triggiano, Itālija) (pārstāvis: D. Russo, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 402/2017-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Battista Nino Caffè un Torrefazione Caffè Michele Battista.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2018. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 402/2017-5.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     EUIPO un Battista Nino Caffè Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         (1)  OV C 190, 4.6.2018.


title: Lieta T-229/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. jūnija spriedums — Biolatte/EUIPO (“Biolatte”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Biolatte” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. jūnija spriedums — Biolatte/EUIPO (“Biolatte”)
      (Lieta T-229/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Biolatte” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 255/52)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Biolatte Oy (Turku, Somija) (pārstāvis: J. Ikonen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un H. O’Neill)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 6. februāra lēmumu lietā R 351/2017-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Biolatte” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Biolatte Oy atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 190, 4.6.2018.


title: Lieta T-338/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — UE/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — UE/Komisija
      (Lieta T-338/19)
      (2019/C 263/58)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: UE (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 1. augusta lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja lūgums atzīt arodslimību;

                  —

                  ja nepieciešams, atcelt Komisijas 2019. gada 5. marta lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja 2018. gada 5. novembra sūdzība;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda tā laikposma saprātīguma interpretācijā, kurā tika iesniegts lūgums par arodslimības atzīšanu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību uz aizstāvību un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.


title: Lieta T-345/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Santini/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/51

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Santini/Parlaments
      (Lieta T-345/19)
      (2019/C 263/59)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Giacomo Santini (Trento, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018 un katrā ziņā:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta izmaksātās mūža pensijas atkārtotu noteikšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītāja tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesību aktiem, kuri bija spēkā pirms palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt prasītājam visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas un kas palielinātas atbilstoši monetārajai revalvācijai, un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz summas samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājam;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Parlamenta Prezidijam rezervētās kompetences pārkāpumu.
                  Prasītājs norāda uz Eiropas mūža pensijas pārrēķina prettiesiskumu, ciktāl tas ir veikts vienpusēji, ar atpakaļejošu spēku un neatgriezeniski, pamatojoties uz (neesošo) automātisku Deputātu palātas Lēmuma Nr. 14/2018 piemērošanu, Eiropas Parlamenta Prezidijam, kam savukārt ir rezervēta jebkāda kompetence šajā jomā, nepieņemot nekādu iepriekšēju lēmumu (saskaņā ar Eiropas Parlamenta iekšējā Reglamenta 25. pantu).

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz Eiropas Parlamenta iekšējā regulējuma pārkāpumu
                  Prasītājs norāda uz Eiropas mūža pensijas pārrēķina prettiesiskumu, ciktāl ar to ir pārkāpts Noteikumu par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām, kas bija spēkā līdz 2009. gadam, III pielikuma 1. pants. Kad Eiropas Parlamenta deputāta pilnvaru termiņš ir beidzies, uz viņa sociālo nodrošinājumu tiek pilnībā attiecināti nosacījumi, kas tobrīd ir paredzēti attiecībā uz Itālijas Parlamenta deputātiem. Iespējami grozījumi šajos nosacījumos pēc vairākiem gadiem nevar ar atpakaļejošu spēku ietekmēt situāciju, ko Eiropas Parlaments jau ir noteicis un apstiprinājis saskaņā ar nosacījumiem, kuri bija spēkā brīdī, kad radās tiesības, jo Deputātu palātai no šī brīža vairs nav nekādu pilnvaru šajā ziņā.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz Deputātu nolikuma 28. panta pārkāpumu.
                  Prasītājs norāda uz Eiropas mūža pensijas pārrēķina prettiesiskumu, ciktāl ar to ir pārkāpts Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma 28. pants un tā Īstenošanas noteikumu 75. un 76. pants, kuros ir noteikts, ka atalgojums, kas ir iegūts pirms jaunā nolikuma stāšanās spēkā, ir galīgs un tiek izmaksāts atbilstoši tobrīd paredzētajiem nosacījumiem. Prasītājs uzskata, ka no šiem aizsardzības noteikumiem nevar atkāpties, vēl jo mazāk ar vienkāršu Deputātu palātas Prezidija lēmumu, kam ir atpakaļejošs spēks un kas ir neatgriezenisks, pretējā gadījumā šie noteikumi būtu pārkāpti, kā arī būtu pārkāpta šo subjektu tiesiskā paļāvība, ka in peius netiks grozīta mūža pensija un tās apmērs, pat ar atpakaļejošu spēku un piemērojot atšķirīgu aprēķina sistēmu, kas patvaļīgi ir ieviesta a posteriori.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz samazināšanas pasākuma sodošo raksturu un uz likumības, atpakaļejoša spēka aizlieguma un nediskriminācijas principu pārkāpumu.
                  Prasītājs norāda uz mūža pensijas pārrēķina prettiesiskumu, ciktāl tam ir sodošs raksturs un tas ir diskriminējošs attiecībā tikai uz vienu subjektu kategoriju (bijušie Eiropas Parlamenta deputāti no Itālijas), un tas veido pilnībā simbolisku politiska rakstura iejaukšanos, kas nav saistīta ar objektīviem mērķiem radīt ietaupījumus; ciktāl mūža pensijas pārrēķins, kas a posteriori ir veikts atbilstoši atšķirīgiem noteikumiem un ar neatgriezeniskām sekām, rada nepamatotu atšķirīgu attieksmi pret bijušajiem citu dalībvalstu Eiropas Parlamenta deputātiem, kā arī bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri ir ievēlēti pēc 2009. gada, un visiem citiem iedzīvotājiem kopumā, kam nav ticis piemērots nekāds šāda veida atalgojuma samazinājums.

                  5.

                  Piektais pamats attiecas uz Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 1. papildprotokola 1. panta pārkāpumu.
                  Prasītājs uzskata, ka mūža pensija ir ekonomiska rakstura pabalsts, kas ir kļuvis par daļu no to Parlamenta deputātu individuālā kapitāla, kuri to saņem vai kuri ir izpildījuši prasības tā saņemšanai nākotnē. Tās pēkšņa samazināšana, it īpaši, ja tā notiek pēc šīs pensijas pārrēķināšanas, kas ir veikta ar atpakaļejošu spēku, izmantojot dažādus izmaksas kritērijus, kurus vienpusēji un patvaļīgi ir noteikusi Deputātu palāta, faktiski ir līdzvērtīga nodokļu uzlikšanai deputātu individuālajam kapitālam, ko var paredzēt tikai ar likumu un kas katrā ziņā bija jāpamato ar konkrētām sabiedrības interesēm, kuras šajā gadījumā nav ne minētas, ne arī pastāv, ņemot vērā, ka šī mūža pensiju pārskatīšana neradīs nekādus konkrētus ietaupījumus.

                  6.

                  Sestais pamats attiecas uz paļāvības, tiesiskās drošības un iegūto tiesību aizsardzības principu pārkāpumu.
                  Prasītājs norāda uz prettiesiskumu, kas ir pieļauts, acīmredzami pārkāpjot tiesiskās drošības, kā arī tiesiskās paļāvības un iegūto tiesību aizsardzības principus. Viņš uzskata, ka mūža pensijas tiek pārrēķinātas ar atpakaļejošu spēku, a posteriori paredzot atšķirīgu metodoloģiju [mūža] pensijas noteikšanai, no kuras izriet ievērojams (šajā gadījumā pensiju samazinot par 50 %), galīgs un neatgriezenisks samazinājums pēc tam, kad tās saņēmējs ir ieguvis tiesības uz to ilgu laiku pirms minētā lēmuma pieņemšanas. Šādā veidā radikāli tiek pievilta adresātu dabiskā un tiesiskā paļāvība, ka pensija ir efektīva un noturīga laikā, lai gan nav nekāda atbilstoša iemesla, kas pamatotu tik radikālu un neatgriezenisku ietekmi uz stāvokli, kas jau ir iegūts un jau ilgu laiku noslēdzies.

                  7.

                  Septītais pamats attiecas uz saprātīguma, vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un solidaritātes principu pārkāpumu.
                  Prasītājs norāda uz pasākuma prettiesiskumu, ciktāl tas ir veikts, nenorādot šī pasākuma iemeslus un mērķus, tādējādi pārsniedzot izņēmuma gadījuma un saskaņotības robežas un nonākot acīmredzamā pretrunā vienlīdzības un saprātīguma principam.

                  8.

                  Astotais pamats attiecas uz saprātīguma, samērīguma, vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un solidaritātes principu pārkāpumu.
                  Prasītājs norāda uz attiecīgā pasākuma prettiesiskumu, ciktāl tas ir pretrunā saprātīguma, samērīguma, solidaritātes un vienlīdzīgas attieksmes principiem, jo: 1) ar atpakaļejošu spēku paredz iemaksu sistēmu attiecībā uz subjektiem, kuriem mūža pensija ir piešķirta ilgu laiku pirms Deputātu palātas Lēmuma Nr. 14/2018, pat vēl ilgu laiku pirms tam, kad stājās spēkā iemaksu sistēma, veicot tā saukto Dini reformu (1996); 2) groza to iemaksu juridisko statusu, kas iekasētas no bijušajiem deputātiem, neko turklāt nenosakot saistībā ar tiešajiem nodokļiem, kurus Deputātu palāta ieturējusi kā nodokļa aizstājēju; 3) paredz iemaksu sistēmas piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, kas tomēr nekādā veidā nav saistīta ar iemaksām nedz noteikumu, nedz mērķu ziņā; 4) neracionāli un kļūdaini ir piemēroti pārveides koeficienti un varbūtēji aprēķina kritēriji, sasaistot tos ar jau zināmu pagātni, nevis ar nākotni; 5) tas neatbilst skaidrajai gribai mūža pensijas saskaņot ar publiskā sektora darbinieku sociālā nodrošinājuma pabalstiem, jo patiesībā runa ir par cita veida maksājumiem.


title: Lieta C-387/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. maijā iesniedza Raad van State (Beļģija) — RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. maijā iesniedza Raad van State (Beļģija) — RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest
      (Lieta C-387/19)
      (2019/C 270/21)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

      Atbildētājs: Vlaams Gewest

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (1) 57. panta 4. punkta c) un g) apakšpunkts, lasot kopsakarā ar 6. un 7. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauta tāda piemērošana, saskaņā ar kuru ekonomikas dalībniekam pēc savas ierosmes ir jāsniedz pierādījumi par pasākumiem, ko tas ir veicis, lai pierādītu savu uzticamību;

                  2.

                  Ja tas tā ir, vai šādi interpretētais Direktīvas 2014/24/ES 57. panta 4. punkta c) un g) apakšpunkts, lasot kopsakarā ar 6. un 7. punktu, ir tieši piemērojams?

         (1)  OV 2014, L 94, 65. lpp.


title: Lieta C-388/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. maijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — MK/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. maijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — MK/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Lieta C-388/19)
      (2019/C 270/22)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: MK
      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālais jautājums

      Vai EKL 12., 56., 57. un 58. panta (tagad — LESD 18., 63., 64. un 65. pants) noteikumi, aplūkojot tos kopā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā šajā lietā apstrīdētais (ar 1988. gada 30. novembra Dekrētlikumu Nr. 442-A/88, redakcijā, kas izriet no 2001. gada 27. decembra Likuma Nr. 109-B/2001, pieņemtā Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares [Iedzīvotāju ienākuma nodokļa kodekss] 43. panta 2. punkts), ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2007. gada 31. decembra Likumu Nr. 67-A/2007, iekļaujot Iedzīvotāju ienākuma nodokļa kodeksa 72. pantā 7. un 8. punktu (tagad 9. un 10. punkts), lai ļautu iespēju, ka kapitāla pieaugums no kādā dalībvalstī (Portugāle) esošu nekustamo īpašumu atsavināšanas, ko guvis citas Eiropas Savienības dalībvalsts (Francija) rezidents, pēc šā nodokļu maksātāja izvēles netiktu aplikts ar nodokli, kas ir lielāks par to, ar kādu saistībā ar šo pašu darījumu tiktu aplikts kapitāla pieaugums, ko guvis šo nekustamo īpašumu atrašanās vietas valsts rezidents?


title: Lieta C-392/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — VG Bild-Kunst/Stiftung Preußischer Kulturbesitz

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — VG Bild-Kunst/Stiftung Preußischer Kulturbesitz
      (Lieta C-392/19)
      (2019/C 270/23)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: VG Bild-Kunst
      Atbildētāja: Stiftung Preußischer Kulturbesitz

         Prejudiciālais jautājums

      Vai brīvi pieejamā tīmekļvietnē ar tiesību subjekta piekrišanu esoša darba iegulšana trešās personas tīmekļvietnē, izmantojot kadrēšanu, ir uzskatāma par darba izziņošanu sabiedrībai Direktīvas 2001/29/EK (1) 3. panta 1. punkta izpratnē, ja tā notiek, apejot aizsardzības pasākumus pret kadrēšanu, kurus ir veicis vai ierosinājis tiesību subjekts?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-403/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. maijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Générale SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. maijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Générale SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Lieta C-403/19)
      (2019/C 270/25)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Société Générale SA
      Atbildētājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 56. pantu, kas kļuvis par Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. pantu, apstāklis, ka šī lēmuma 5. punktā atgādināto noteikumu piemērošana, lai kompensētu dubultu nodokļu uzlikšanu dividendēm, ko sabiedrībai, kas maksā sabiedrību ienākuma nodokli dalībvalstī, kurā tā ir rezidente, izmaksā sabiedrība, kas ir rezidente citā dalībvalstī, uz kuru attiecas nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā sakarā ar šīs valsts kompetences īstenošanu nodokļu jomā, var radīt nelabvēlīgu situāciju attiecībā pret darījumiem ar ārvalstu sabiedrību vērtspapīriem, ko veic sabiedrības, kas maksā sabiedrību ienākuma nodokli pirmajā valstī, nozīmē, ka tā var, izvēloties kompensēt nodokļu dubulto uzlikšanu, iet tālāk par atteikšanos no nodokļu ieņēmumiem, ko tā gūtu, apliekot ar sabiedrību ienākuma nodokli minētās dividendes?


title: Lieta C-441/19 PPU: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) — TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) — TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Lieta C-441/19 (PPU))
      (2019/C 270/27)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TQ
      Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2008/115/EK (1) (turpmāk tekstā — “Atgriešanas direktīva”) 10. pants, to skatot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 4. un 24. pantu, Atgriešanas direktīvas 22. apsvērumu un 5. panta a) punktu, kā arī Direktīvas 2011/95/ES (2) (turpmāk tekstā — “Kvalifikācijas direktīva”) 15. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirms noteikt atgriešanās pienākumu nepilngadīgam ārzemniekam bez pavadības, dalībvalstij ir jāpārliecinās un jānoskaidro, vai izcelsmes valstī visādā ziņā principā eksistē un ir pieejamas atbilstīgas uzņemšanas iespējas?

                  2)

                  Vai Atgriešanas direktīvas 6. panta 1. punkts, to skatot kopā ar Hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, atzīstot likumīgu uzturēšanos savā teritorijā, dalībvalsts nav tiesīga nodalīt personas pēc vecuma, ja tiek konstatēts, ka nepilngadīgs ārzemnieks bez pavadības nevar saņemt nedz bēgļa, nedz alternatīvo statusu?

                  3)

                  Vai Atgriešanas direktīvas 6. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad nepilngadīgs ārzemnieks bez pavadības nepilda savu atgriešanās pienākumu un dalībvalsts konkrēti nerīkojas vai nerīkosies, lai pārietu pie izraidīšanas, atgriešanās pienākums ir jāatceļ un līdz ar to ir jāatzīst likumīga uzturēšanās? Vai Atgriešanas direktīvas 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad attiecībā uz nepilngadīgu ārzemnieku bez pavadības tiek pieņemts atgriešanas lēmums, kam neseko izraidīšanas darbības līdz brīdim, kad nepilngadīgais ārzemnieks bez pavadības ir sasniedzis 18 gadu vecumu, var uzskatīt, ka ir pārkāpti lojālas sadarbības princips un Kopienas lojalitātes princips?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta C-445/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. jūnijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) — Viasat Broadcasting UK Ltd pret TV2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. jūnijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) — Viasat Broadcasting UK Ltd pret TV2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste
      (Lieta C-445/19)
      (2019/C 270/28)
      Tiesvedības valoda — dāņu

         Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Atbildētājas: TV2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesas pienākums likt atbalsta saņēmējam samaksāt nelikumīgā atbalsta procentus (skat. spriedumu lietā CELF (1)) ir piemērojams arī tādā situācijā kā šajā lietā, kurā nelikumīgais valsts atbalsts bija kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu, kas vēlāk tika atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, un apstiprinājums tika piešķirts, pamatojoties uz visa sabiedrisko pakalpojumu uzņēmuma vispārējā finansiālā stāvokļa novērtējumu, tostarp tā kapitalizāciju?

                  2)

                  Vai valsts tiesas pienākums likt atbalsta saņēmējam samaksāt nelikumīgā atbalsta procentus (skat. spriedumu lietā CELF) attiecas arī uz summām, kas tādos apstākļos kā šajā lietā tiek pārskaitītas no atbalsta saņēmēja ar to saistītajiem uzņēmumiem saskaņā ar publisko tiesību pienākumu, bet kas saskaņā ar Komisijas galīgo lēmumu ir klasificētas kā priekšrocība atbalsta saņēmējam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē?

                  3)

                  Vai valsts tiesas pienākums likt atbalsta saņēmējam samaksāt nelikumīgā atbalsta procentus (skat. spriedumu lietā CELF) attiecas arī uz valsts atbalstu, ko atbalsta saņēmējs tādos apstākļos kā šajā lietā ir saņēmis no valsts kontrolēta uzņēmuma, ņemot vērā, ka tā līdzekļi ir daļēji iegūti no atbalsta saņēmēja pakalpojumu pārdošanas?

         (1)  Tiesas spriedums, 2008. gada 12. februāris, C-199/06, CELF un Ministre de la Culture et de la Communication, EU:C:2008:79.


title: Lieta C-475/19 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 10. aprīļa spriedumu lietā T-229/17 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/25

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 10. aprīļa spriedumu lietā T-229/17 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-475/19 P)
      (2019/C 270/29)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, pārstāvis, M. Kottmann, M. Winkelmüller, F. van Schewick, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Somijas Republika

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 10. aprīļa spriedumu lietā T-229/17 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija;

                  2.

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/133 (2017. gada 25. janvāris) par atsauces uz saskaņoto standartu EN 14342:2013 “Koka grīdas un parkets. Īpašības, atbilstības novērtēšana un marķēšana” saglabāšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ar ierobežojumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011 (1);

                  3.

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/145 (2017. gada 25. janvāris) par to, lai atsauci uz saskaņoto standartu EN 14904:2006 “Sporta laukumu segumi — Segumi universālām sporta zālēm — Specifikācija”Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī saglabātu ar ierobežojumiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011 (2);

                  4.

                  atcelt Komisijas 2017. gada 10. marta, 2017. gada 11. augusta, 2017. gada 15. decembra un 2018. gada 9. marta paziņojumus saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 305/2011, ar ko nosaka saskaņotus būvizstrādājumu tirdzniecības nosacījumus un atceļ Padomes Direktīvu 89/106/EEK, īstenošanu (3), ciktāl tajos ir atsauces uz saskaņotajiem standartiem EN 14342:2013 un EN 14904:2006;

                  5.

                  attiecīgi pakārtoti attiecībā uz prasījumu 2., 3. un 4. punktu nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai,

                  6.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.
      Pirmkārt, ar pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā Vācijas Federatīvās Republikas prasījumi atcelt apstrīdētos paziņojumus ir atzīti par nepieņemamiem, esot pārkāpta LESD 263. panta pirmā daļa. Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi, ka apstrīdēto paziņojumu mērķis ir radīt saistošas tiesiskas sekas, kuras nav identiskas apstrīdēto lēmumu tiesiskajām sekām.
      Otrkārt, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 305/2011 18. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 17. panta 5. punktu. Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi, ka Komisijai ir bijuši gan pilnvaras, gan pienākums ar šiem paziņojumiem noteikt kādu no Vācijas Federatīvās Republikas ierosinātajiem pasākumiem.
      Treškārt, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 305/2011 18. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 3. panta 1. un 2. punktu, kā arī 17. panta 3. punktu. Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi, ka Komisijai ir bijis pienākums šajos paziņojumos izvērtēt, vai strīdīgie standarti apdraud būvēm izvirzīto pamatprasību izpildi.

         (1)  OV 2017, L 21, 113. lpp.

         (2)  OV 2017, L 22, 62. lpp.

         (3)  OV 2017, C 76, 32. lpp; OV 2017, C 267, 16. lpp.; OV 2017, C 435, 41. lpp.; OV 2018, C 92, 139. lpp.


title: Lieta C-498/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 27. jūnijā Rumānija iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 30. aprīļa rīkojumu lietā T-530/18 Rumānija/Komisija

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 27. jūnijā Rumānija iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 30. aprīļa rīkojumu lietā T-530/18 Rumānija/Komisija
      (Lieta C-498/19 P)
      (2019/C 270/30)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: C.-R. Canțăr, E. Gane, O.-C. Ichim, M. Chicu)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību, pilnībā atceļot Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-530/18, taisot jaunu spriedumu lietā T-530/18 un apmierinot prasību daļēji atcelt [Komisijas] Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/873 (2018. gada 13. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1):

                              a)

                              pilnībā attiecībā uz 1.a apakšpasākumu (13 184 846,61 EUR attiecībā uz 2015. un 2016. gadu)

                              b)

                              pilnībā attiecībā uz 3.a, 5.a, 3.b un 4.b apakšpasākumu (45 532 000,96 EUR attiecībā uz 2014., 2015. un 2016. gadu) un, pakārtoti, daļēji attiecībā uz laikposmu pirms 2015. gada 19. septembra (21 315 857,50 EUR)
                              vai

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību, pilnībā atceļot Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-530/18 un nosūtīt lietu T-530/18 atpakaļ Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai, kura, veicot pārskatīšanu, apmierinātu atcelšanas prasību un daļēji atceltu iepriekš minēto Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/873 (2018. gada 13. jūnijs);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  A.

                     LESD 263. un 297. panta, kā arī tiesiskās drošības principa pārkāpums

                              i.

                                 Vispārējā tiesa esot sniegusi kļūdainu juridisku novērtējumu par paziņojuma pilnīgumu un pareizību un esot kļūdaini klasificējusi Komisijas sniegto paziņojumu kā tādu, kas var izraisīt LESD 263. pantā paredzētā termiņa tecējuma sākšanos. Šāda Vispārējās tiesa pieeja esot pretrunā tiesiskās drošības principam.

                              Rumānija uzskata, ka jebkādu kļūdu pastāvēšana attiecībā uz tāda lēmuma būtiskajiem elementiem, kāds ir Lēmums 2018/873, var apdraudēt paziņojumu un rada nopietnus jautājumus saistībā ar tiesiskās drošības principu. Līdz ar to pietiek, ka pastāv tādas kļūdas, kādas ir konstatējusi Vispārējā tiesa, lai Komisijas veiktais paziņojums neizraisītu LESD 263. pantā paredzētā termiņa tecējuma sākšanos.
                              Vispārējā tiesa kā minimālas kvalificēja atšķirības starp Lēmuma 2018/873 publicēto versiju un paziņoto versiju, balstoties uz faktu, ka tas netraucē lēmuma teksta saprotamībai, jo jēdziens “apmērs” var atbilst tikai korekcijas jēdzienam “paredzamā summa”. Tā kā šāda veida korekcijas nepastāv, Rumānija apgalvo, ka Vispārējās tiesas juridiskā argumentācija ir kļūdaina, tā traucē lēmuma teksta saprotamībai un tā paziņošana ir apdraudēta.

                              ii.

                                 Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu LESD 263. panta interpretācijā, to lasot kopā ar 297. pantu, jo neņēma vērā sekas, kādas ir Lēmuma 2018/873 publicēšanai OV no informācijas efektivitātes un tiesiskās drošības principa viedokļa.

                              Ievērojot LESD 263. panta sesto daļu, tiesību celt prasību izmantošanas jomā nozīme ir apstrīdētā Eiropas Savienības tiesību akta satura zināšanai, nevis brīdim, kad tas ir stājies spēkā/radījis juridiskas sekas.
                              Brīdis, kad sāk skaitīt 2 mēnešu termiņu tāda akta atcelšanas prasības iesniegšanai, kāds ir Lēmums 2018/873, kurš ir jāpaziņo, bet kurš — saskaņā ar tā autora pastāvīgo un ilglaicīgo praksi — arī tiek publicēts OV, ir tā publicēšanas brīdis, kuram pieskaita Vispārējās tiesas Reglamenta 59. pantā paredzētās 14 dienas.
                              Šāds risinājums ir jo vairāk vajadzīgs, ņemot vērā konkrētos apstākļus, kādos Lēmums 2018/873 tika paziņots Rumānijas iestādēm un publicēts — apstākļus, kas norāda uz atšķirībām starp būtiskajiem lēmuma elementiem tā paziņotajā un publicētajā tekstā.

                              iii.

                                 Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, uzskatot, ka viena no Rumānijas norādītajām neatbilstībām (saistībā ar korekciju veidu — “paredzamā summa” pret “vienotas likmes summu”) ir nenozīmīga kļūda formulējumā, kas ir pieļauta paziņotajā un publicētajā tekstā, bet kas nav pieļauta nedz administratīvajā procesā, nedz kopsavilkuma ziņojumā, un kas nerada sajukumu par korekcijas raksturu.

                              iv.

                                 Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 263. pantu, atzīstot par nenozīmīgām un neefektīvām atšķirības starp to paziņoto un OV publicēto Lēmuma 2018/873 normu tekstu, kuras attiecas uz citām Eiropas Savienības dalībvalstīm, ņemot vērā prasītājas dalībvalsts priviliģēto statusu.

                  B.

                     Sacīkstes principa pārkāpums, arī saistībā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantu

                  Rumānija apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi sacīkstes principu, nesniedzot Rumānijas iestādēm iespēju paust nostāju par Komisijas paziņoto informāciju atbildē uz Savienības Vispārējās tiesas uzdoto jautājumu, kas ir informācija, kas pamatoja prasības kā nepieņemamas noraidīšanu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2018/873 (2018. gada 13. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2018, L 152, 29. lpp.).


title: Lieta T-488/18: Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūnijā — XC/Komisija

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/29

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūnijā — XC/Komisija
      (Lieta T-488/18)
      (2019/C 270/31)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: XC (pārstāvis: C. Bottino, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 270. pantam atcelt tiesību aktu, ar kuru prasītājs ir izslēgts no atklātā konkursa EPSO/AD/338/17;

                  —

                  atbilstoši LESD 263. panta 4. punktam atcelt Eiropas Komisijas lēmumu C(2018) 3969;

                  —

                  atbilstoši LESD 270. pantam atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/356/18 rezerves sarakstu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus tādā apmērā, kādu Vispārējā tiesa atzītu par taisnīgu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs norāda:
      Par prasījumu atbilstoši LESD 270. pantam atcelt tiesību aktu, ar kuru prasītājs ir izslēgts no atklātā konkursa EPSO/AD/338/17:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Civildienesta noteikumu III pielikuma 3. un 7. panti, kā tie ir interpretēti it īpaši spriedumos T-361/10 Pachitis/Komisija un T-587/16 HM/Komisija.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka — pēc prasītāja uzskatiem — e-tray pārbaudījuma sagatavošanas procedūra ir atlases komisijas darba konfidencialitātes pienākuma, kurš paredzēts Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pantā, pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka EPSO paredzētā e-tray pārbaudījuma norises kārtība prasītājam esot radījusi netiešu diskrimināciju invaliditātes dēļ un tas esot pienākuma nodrošināt reasonable adjustement [saprātīgu pielāgošanos] pārkāpums.
                  Par prasījumu atbilstoši LESD 263. panta 4. punktam atcelt Eiropas Komisijas lēmumu C(2018) 3969:

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti principi, kas definēti spriedumos T-516/14 Alexandrou/Komisija un C-491/15 P Typke/Komisija.
                  Par prasījumu atbilstoši LESD 270. pantam atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/356/18 rezerves sarakstu:

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka EPSO neesot kompetences, jo tā nav nosūtījusi atlases komisijai pārskatīšanas pieteikumu konkursa Vispārīgo noteikumu 4.2.2. punkta izpratnē vai arī ir aizstājusi šīs komisijas lēmumu un pamatojumu ar savējo.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Civildienesta noteikumi un Direktīvas normas saistībā ar diskrimināciju invaliditātes dēļ.


title: Lieta C-474/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. jūnijā iesniedza Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Zviedrija) — Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. jūnijā iesniedza Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Zviedrija) — Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening
      (Lieta C-474/19)
      (2019/C 288/41)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening

         Atbildētāja: Länsstyrelsen i Västra Götalands län, U.T.B.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (1) 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta valsts prakse, saskaņā ar kuru aizliegums attiecas tikai uz tām sugām, kas ir uzskaitītas Direktīvas 2009/147 1. pielikumā vai ir pakļautas noteiktam riskam, vai ilgtermiņā cieš no populācijas samazināšanās?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2009/147 5. panta a) līdz d) apakšpunktā, kā arī Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2) 12. panta a) līdz c) apakšpunktā ietvertie vārdi “apzināta nonāvēšana/traucēšana/iznīcināšana” ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauta valsts prakse, saskaņā ar kuru, ja pasākumu mērķis acīmredzami nav sugas nonāvēšana vai traucēšana (piemēram, mežsaimniecības pasākumi vai zemes attīstīšana), ir jāpastāv riskam, ka pasākumi apdraudēs sugas aizsardzības statusu, lai pasākumiem piemērotu aizliegumu?

                  3)

                  Ja atbilde uz kādu no otrā jautājuma daļām ir tāda, ka ir jāizvērtē kaitējums kādā līmenī, kas nav individuālais līmenis, lai varētu piemērot šo aizliegumu, vai ir jāveic novērtējums par kādu no šādiem līmeņiem vai kādā no šiem līmeņiem:

                              a.

                              konkrēta ģeogrāfiski ierobežota populācijas daļa saskaņā ar a) apakšpunktu, piemēram, reģiona, dalībvalsts vai Eiropas Savienības robežās;

                              b.

                              attiecīgā lokālā populācija (bioloģiski izolēta no citām sugas populācijām);

                              c.

                              attiecīgā metapopulācija;

                              d.

                              visa sugas populācija attiecīgajā sugas bioģeogrāfiskā reģiona daļā?

                  4)

                  Vai jēdziens “noplicināšana vai iznīcināšana” attiecībā uz Direktīvas 92/43 12. panta d) punktā minēto dzīvnieku vairošanās areālu ir interpretējams tādējādi, ka ar to tiek izslēgta valsts prakse, kas nozīmē, ka, neraugoties uz piesardzības pasākumiem, attiecīgās sugas dzīvotnes nepārtraukta ekoloģiskā funkcionalitāte (continuous ecological functionality, CEF) tiek zaudēta kaitējuma, iznīcināšanas vai noplicināšanas dēļ (tieši vai netieši, individuāli vai kumulatīvi), un tādējādi aizliegums tiek piemērots tikai tad, ja attiecīgās sugas aizsardzības statuss kādā no 3. jautājumā minētajiem līmeņiem visticamāk pasliktināsies?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir noliedzoša, proti, lai varētu piemērot aizliegumu, tiek novērtēts cita līmeņa kaitējums, nevis tas, kas attiecas uz dzīvotni konkrētajā platībā, vai ir jāveic novērtējums par kādu no šādiem līmeņiem vai kādā no šiem līmeņiem:

                              a.

                              konkrēta ģeogrāfiski ierobežota populācijas daļa saskaņā ar a) apakšpunktu, piemēram, reģiona, dalībvalsts vai Eiropas Savienības robežās;

                              b.

                              attiecīgā lokālā populācija (bioloģiski izolēta no citām sugas populācijām);

                              c.

                              attiecīgā metapopulācija;

                              d.

                              visa sugas populācija attiecīgajā sugas bioģeogrāfiskā reģiona daļā?
                              2. un 4. jautājums, ko uzdeva mark- och miljödomstolen (Zemes un vides tiesa, Zviedrija), ietver jautājumu par to, vai direktīvu stingro aizsardzību vairs nepiemēro sugām, attiecībā uz kurām ir sasniegts direktīvas mērķis (labvēlīgs aizsardzības statuss).

         (1)  OV 2010, L 20, 7. lpp.

         (2)  OV 1992, L 206, 7. lpp.


title: Lieta C-651/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā un 2019. gada 15. janvārī iesniedza Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama (Horvātija) — QB, RA/Jadransko osiguranje d.d

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā un 2019. gada 15. janvārī iesniedza Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama (Horvātija) — QB, RA/Jadransko osiguranje d.d
      (Lieta C-651/18)
      (2019/C 295/02)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: QB un RA

         Atbildētājs: Jadransko osiguranje d.d
      Ar 2019. gada 11. jūlija rīkojumu Tiesa (devītā palāta) atzina, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2018. gada 30. jūlija un 2019. gada 15. janvāra lēmumiem iesniegusi Općinski građanski sud u Zagrebu (Zagrebas rajona civillietu tiesa), ir acīmredzami nepieņemams.


title: Lieta C-800/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 19. decembrī Haskovo Chamber of Commerce and Industry iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-122/17 Devin/EUIPO — Haskovo

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 19. decembrī Haskovo Chamber of Commerce and Industry iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-122/17 Devin/EUIPO — Haskovo
      (Lieta C-800/18 P)
      (2019/C 295/03)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (pārstāvji: I. Pakidanska un D. Dimitrova, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Devin AD, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 11. jūlija rīkojumu Tiesa (devītā palāta) apelācijas sūdzību noraidīja kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu un nosprieda, ka Haskovo Chamber of Commerce and Industry ir jāsedz savi tiesāšanas izdevumi.


title: Lieta C-170/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. februārī CheapFlights International Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 11. decembra spriedumu lietā T-565/17 CheapFlights International/EUIPO — Momondo Group

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. februārī CheapFlights International Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 11. decembra spriedumu lietā T-565/17 CheapFlights International/EUIPO — Momondo Group
      (Lieta C-170/19 P)
      (2019/C 295/04)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: CheapFlights International Ltd (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 10. jūlija rīkojumu Tiesa (astotā palāta) ir atzinusi apelācijas sūdzību par acīmredzami nepamatotu.


title: Lieta C-196/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 27. februārī UC iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 14. decembra spriedumu lietā T-572/17 UC/Parlaments

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 27. februārī UC iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 14. decembra spriedumu lietā T-572/17 UC/Parlaments
      (Lieta C-196/19 P)
      (2019/C 295/05)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: UC (pārstāve: A. Tymen, advokāte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments
      Ar 2019. gada 23. jūlija rīkojumu Tiesa (astotā palāta) apelācijas sūdzību noraidīja.


title: Lieta C-300/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. aprīlī iesniedza Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Spānija) — UQ/Marclean Technologies, S.L.U.

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. aprīlī iesniedza Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Spānija) — UQ/Marclean Technologies, S.L.U.
      (Lieta C-300/19)
      (2019/C 295/06)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UQ

         Atbildētāja: Marclean Technologies, S.L.U.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 98/59/EK (1998. gada 20. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (1) 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) un ii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka 30 vai 90 dienu atsauces periods, kas noteikts, lai varētu uzskatīt, ka ir notikusi kolektīvā atlaišana, vienmēr ir jārēķina līdz datumam, kurā notikusi tiesvedībā aplūkotā individuālā atlaišana?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) un ii) punkts var tikt interpretēti tādējādi, ka 30 vai 90 dienu atsauces periods, kas noteikts, lai varētu uzskatīt, ka ir notikusi kolektīvā atlaišana, var tikt rēķināts no datuma, kurā notikusi tiesvedībā aplūkotā individuālā atlaišana, pat tad, ja šīs vēlākās darba tiesisko attiecību izbeigšanas nav uzskatāmas par krāpnieciskām?

                  3)

                  Vai ir pieļaujama tāda Padomes Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) un ii) punktā paredzēto atsauces periodu interpretācija, kas ļauj ņemt vērā 30 vai 90 dienu laikā notikušos atlaišanas vai darba tiesisko attiecību izbeigšanas gadījumus, ja tiesvedībā aplūkotā atlaišana ir notikusi šo periodu laikā?

         (1)  OV 1998, L 225, 16. lpp.


title: Lieta C-359/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. maijā Meblo Trade d.o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 5. marta spriedumu lietā T-263/18 Meblo Trade/EUIPO — Meblo Int

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/4

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. maijā Meblo Trade d.o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 5. marta spriedumu lietā T-263/18 Meblo Trade/EUIPO — Meblo Int
      (Lieta C-359/19 P)
      (2019/C 295/07)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Meblo Trade d.o.o. (pārstāvji: A. Ivanova, адвокат)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Meblo Int, proizvodnja izdelkov za spanje d.o.o.

      Ar 2019. gada 10. jūlija rīkojumu Tiesa (palāta, kas nosaka, vai apelācijas sūdzības var tikt izskatītas) nosprieda, ka apelācijas sūdzība nevar tikt izskatīta un Meblo Trade d.o.o. jāsedz savi tiesāšanās izdevumi.


title: Lieta C-393/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. maijā iesniedza Apelativen sad — Plovdiv (Bulgārija) — kriminālprocess pret OM

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. maijā iesniedza Apelativen sad — Plovdiv (Bulgārija) — kriminālprocess pret OM
      (Lieta C-393/19)
      (2019/C 295/08)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Apelativen sad — Plovdiv

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      OM

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka negatīvi ietekmēta vispārējo interešu un prasības aizsargāt tiesības uz īpašumu līdzsvara dēļ nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Bulgārijas Republikas Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss, NK) 242. panta 8. punkts, saskaņā ar kuru kontrabandas lielā apmērā izdarīšanai izmantots transportlīdzeklis, kas pieder trešajai personai, kura nav zinājusi, tai nebūtu bijis jāzina vai tā nebūtu varējusi zināt, ka tās darbinieks izdara noziedzīgu nodarījumu, ir jākonfiscē par labu valstij?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā NK 242. panta 8. punkts, saskaņā ar kuru transportlīdzekli, kas pieder citai personai, nevis tai, kura ir izdarījusi noziedzīgo nodarījumu, var konfiscēt, nenodrošinot īpašniekam tiešu piekļuvi tiesām sava viedokļa izteikšanai?


title: Lieta C-414/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. maijā iesniedza Amtsgericht Erding (Vācija) — E. M., M. S./Eurowings GmbH

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. maijā iesniedza Amtsgericht Erding (Vācija) — E. M., M. S./Eurowings GmbH
      (Lieta C-414/19)
      (2019/C 295/09)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Erding

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: E. M., M. S.

         Atbildētāja: Eurowings GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, nosakot attālumu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. panta 1. punktu, tāda lidojuma gadījumā, kas sastāv no vairākiem posmiem, ir jāņem vērā arī tie iepriekšējie savienotie reisi, kurus nav skāris traucējums, kas radies tiem sekojošajā reisā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-480/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūnijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūnijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
      (Lieta C-480/19)
      (2019/C 295/10)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: E

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauta tāda valsts interpretācija, saskaņā ar kuru ienākumi, ko Somijā dzīvojoša fiziska persona saņem no citā Savienības dalībvalstī reģistrēta, saskaņā ar statūtiem dibināta pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmuma PVKIU direktīvas 2009/65/EK (1) (PVKIU fonds ieguldījumu sabiedrības formā) izpratnē, piemērojot ienākuma nodokli, nevar tikt pielīdzināti ienākumiem, kas tiek saņemti no saskaņā ar līgumtiesībām dibināta Somijas ieguldījumu fonda šīs pašas direktīvas izpratnē (PKVIU fonds līguma formā) tāpēc, ka citā dalībvalstī esošā PKVIU juridiskā forma neatbilst Somijas ieguldījumu fonda juridiskajai struktūrai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (OV 2009, L 302, 32. lpp.).


title: Lieta C-484/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūnijā iesniedza Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) — Lexel

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūnijā iesniedza Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) — Lexel
      (Lieta C-484/19)
      (2019/C 295/11)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Lexel AB

         Atbildētāja: Skatteverket

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar LESD 49. pantu ir saderīgi tas, ka Zviedrijas sabiedrībai tiek atteikta to procentu atskaitīšana, kas ir maksāti sabiedrībai, kas ietilpst tanī pašā saistīto uzņēmumu grupā un kas ir rezidente citā dalībvalstī, pamatojoties uz to, ka par galveno parādsaistību iemeslu ir uzskatāms tas, ka saistīto uzņēmumu grupa saņemtu būtisku nodokļu atvieglojumu, pieņemot, ka šāds nodokļu atvieglojums nepastāvētu, ja abas iesaistītās būtu bijušas Zviedrijas sabiedrības, jo šajā gadījumā uz tām būtu attiecināmi noteikumi par pārvedumiem grupas ietvaros?


title: Lieta C-486/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūnijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) — Syyttäjä un Tulli

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūnijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) — Syyttäjä un Tulli
      (Lieta C-486/19)
      (2019/C 295/12)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: A un B
      Atbildētājas apelācijas tiesvedībā: Syyttäjä un Tulli

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj piespriest kriminālsodu fiziskai personai, kura rīkojas ar nodokli apliekama uzņēmuma vārdā, par to, ka tā nav izpildījusi ar akcīzes nodokli, ko iekasē par saldējuma izstrādājumiem, saistītus pienākumus, ja citu uzņēmumu, kuru darbība ir saistīta ar līdzīgiem izstrādājumiem, atbrīvojums no nodokļa būtu uzskatāms par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tāda valsts nodokļu sistēma attiecībā uz akcīzes nodokli saldumiem, kāda bija spēkā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas laikā, bija atbilstīga selektivitātes kritērijam kā “valsts atbalsta” jēdziena elementam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē?


title: Lieta C-500/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Puls 4 TV GmbH & Co. KG/YouTube LLC un Google Austria GmbH

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Puls 4 TV GmbH & Co. KG/YouTube LLC un Google Austria GmbH
      (Lieta C-500/19)
      (2019/C 295/13)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēja: Puls 4 TV GmbH & Co. KG

         Atbildētājas revīzijas tiesvedībā: YouTube LLC, Google Austria GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2000/31/EK (1) 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiešsaistes video koplietošanas platformas pārvaldītājs kā mitināšanas pakalpojuma sniedzējs uzņemas aktīvu lomu, kas izraisa atbildības privilēģijas zaudējumu, papildus citu veidotā satura glabāšanas vietu nodrošināšanai, veicot vai lietotājam piedāvājot šādas papildu darbības:

                              —

                              videomateriālu ieteikšana pēc tēmas;

                              —

                              meklēšanas atvieglošana apmeklētājiem pēc nosaukuma vai satura informācijas, izmantojot elektronisku satura rādītāju, turklāt ar iespēju lietotājam nosaukumus vai satura informāciju pašam noteikt iepriekš;

                              —

                              tiešsaistes norāžu par pakalpojuma izmantošanu nodrošināšana (“Palīdzība”);

                              —

                              ar lietotāja piekrišanu, lietotāja augšupielādētā videomateriāla savienošana ar reklāmu (kas tomēr nav platformas pārvaldītāja pašreklāma), lietotājam izvēloties mērķauditoriju?

                  2)

                  Vai valsts tiesiskais regulējums, — saskaņā ar kuru mitināšanas pakalpojuma sniedzēja (starpnieka), kam ir aktīva loma kā savu lietotāju izdarītu tiesību pārkāpumu atbalstītājam, pienākums atturēties no nelikumīgas darbības pastāv tikai ar nosacījumu, ka atbalstītājs ir apzināti veicinājis lietotāja tiesību pārkāpuma izdarīšanu, — atbilst Direktīvas 2004/48/EK (2) 11. panta pirmajam teikumam, vai arī šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis pret atbalstītājiem vērstus tiesību īpašnieka prasījumus par atturēšanos no nelikumīgas darbības nedrīkst pakļaut nosacījumam par apzinātu lietotāja izdarīta tiesību pārkāpuma veicināšanu?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2000/31/EK 12.–14. panta noteikumi par starpnieku atbildību ir jāvērtē kā horizontālie atbildības ierobežojumi, kas ir piemērojami par labu katram starpniekam, kuram ir neitrāla loma, ja tā darbība no autortiesību viedokļa ir kvalificējama kā paša veikta izziņošana?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 3. punkts (arī 12. panta 3. punkts un 13. panta 2. punkts), Direktīvas 2001/29/EK (3) 8. panta 3. punkts un Direktīvas 2004/48/EK 11. panta trešais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka mitināšanas pakalpojuma sniedzēja (starpnieka), kam ir neitrāla loma, atbildības privilēģija saskaņā ar Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punktu pastāv arī pret to vērsta prasījuma par atturēšanos no nelikumīgas darbības gadījumā un vai tādēļ šādam starpniekam adresēts tiesas rīkojums par atturēšanos no nelikumīgas darbības ir pieļaujams tikai tad, ja tas faktiski zina par nelikumīgo darbību vai informāciju, vai arī šāds tiesas rīkojums par atturēšanos no nelikumīgas darbības ir pieļaujams jau tad, ja mitināšanas pakalpojuma sniedzējs pēc konkrēta brīdinājuma saņemšanas, saturu, kas ir apstrīdēts kā kontrafakts, nekavējoties neizņem vai neliedz tam pieeju un pārkāpums tiesvedībā apstiprinās?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV 2000, L 178, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-514/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Union des industries de la protection des plantes/Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Union des industries de la protection des plantes/Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail
      (Lieta C-514/19)
      (2019/C 295/14)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Union des industries de la protection des plantes

         Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail

         Pārējie lietas dalībnieki: Association Générations futures, Union nationale de l’apiculture française (UNAF), Syndicat national de l’apiculture

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Ja valsts pasākums, kura mērķis ir ierobežot aktīvo vielu izmantošanu un kas ir formāli paziņots Komisijai, pamatojoties uz Direktīvas 2015/1535/ES (2015. gada 9. septembris) (1) 5. pantu, tomēr iesniedzot pierādījumus, kas liek dalībvalstij uzskatīt, ka viela var radīt nopietnu risku cilvēku vai dzīvnieku veselībai vai videi un ka, ņemot vērā spēkā esošo regulējumu, šo risku var apmierinoši ierobežot tikai ar dalībvalsts veiktiem pasākumiem, kas ir izklāstīti pietiekami skaidri, lai Komisija nevarētu kļūdīties, saistot paziņojuma pamatojumu ar Regulu Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) (2), — vai Eiropas Komisijai ir jāuzskata šis paziņojums par tādu, kas iesniegts saskaņā ar minētās regulas 69. un 71. pantā paredzēto procedūru, un attiecīgajā gadījumā jāveic papildu izmeklēšanas pasākumi vai pasākumi, kas gan atbilst šī regulējuma prasībām, gan kuros ir atbildēts uz minētās dalībvalsts paustajām bažām?

                  2)

                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai Īstenošanas regulas Nr. 2018/783 (3), 2018/784 (4) un 2018/785 (5) (2018. gada 29. maijs), ar kurām ir aizliegta vielu tiametoksama, klotianidīna un imidakloprīda lietošana sākot no 2018. gada 19. decembra, izņemot pastāvīgajās siltumnīcās audzēto kultūru apstrādei augiem, kas visu dzīves ciklu atrodas šādā siltumnīcā, ir jāuzskata par pasākumiem, kas īstenoti, atbildot uz Francijas 2017. gada 2. februārī pausto lūgumu par tādu augu aizsardzības līdzekļu izmantošanas vispārēju aizliegumu, kuri satur vienu vai vairākas neonikotinoīdu grupas vielas, un sēklu, kas apstrādātas ar šīm vielām, izmantošanas aizliegumu?

                  3)

                  Ja atbilde uz pēdējo minēto jautājumu ir apstiprinoša, ko var darīt dalībvalsts, kas Komisijai, pamatojoties uz Regulas Nr. 1107/2009 69. pantu, ir lūgusi veikt pasākumus, lai ierobežotu vai aizliegtu tādu augu aizsardzības līdzekļu lietošanu, kas satur vienu vai vairākas neonikotinoīdu grupas vielas, un sēklu, kas apstrādātas ar šiem līdzekļiem, izmantošanu, ja tās lūgums ir apmierināts tikai daļēji, ierobežojot nevis visu neonikotinoīdu grupas vielu, bet gan triju no tām izmantošanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/783 (2018. gada 29. maijs), ar ko attiecībā uz darbīgās vielas imidakloprīda apstiprināšanas nosacījumiem groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 132, 31. lpp.).

         (4)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/784 (2018. gada 29. maijs), ar ko attiecībā uz darbīgās vielas klotianidīna apstiprināšanas nosacījumiem groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 132, 35. lpp.).

         (5)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/785 (2018. gada 29. maijs), ar ko attiecībā uz darbīgās vielas tiametoksama apstiprināšanas nosacījumiem groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 132, 40. lpp.).


title: Lieta C-91/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem — LESD 110. pants — Direktīva 92/83/EEK — Direktīva 92/84/EEK — Regula (EK) Nr. 110/2008 — Samazinātas akcīzes nodokļa likmes piemērošana nacionālo produktu, kas tiek apzīmēti kā tsipouro un tsikoudia, ražošanai)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/14

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
      (Lieta C-91/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem - LESD 110. pants - Direktīva 92/83/EEK - Direktīva 92/84/EEK - Regula (EK) Nr. 110/2008 - Samazinātas akcīzes nodokļa likmes piemērošana nacionālo produktu, kas tiek apzīmēti kā tsipouro un tsikoudia, ražošanai)
      (2019/C 305/17)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Kyratsou un F. Tomat)

         Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji: M. Tassopoulou un D. Tsagkaraki)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Grieķijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai noteikti:

                              —

                              ar Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 19. un 21. pantu kopsakarā ar šīs direktīvas 23. panta 2. punktu, jo tā ir pieņēmusi un atstājusi spēkā tiesību aktus, saskaņā ar kuriem destilēšanas uzņēmumu, kas saukti par “regulārajiem destilētājiem”, ražotajiem tsipouro un tsikoudia ir piemērojama pazemināta akcīzes nodokļa likme 50 % apmērā no parastās valstī noteiktās nodokļa likmes, un

                              —

                              ar Direktīvas 92/83 19. un 21. pantu kopsakarā ar tās 22. panta 1. punktu un Padomes Direktīvas 92/84/EEK (1992. gada 19. oktobris) par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu 3. panta 1. punktu, jo tā ir pieņēmusi un atstājusi spēkā tiesību aktus, saskaņā ar kuriem, ievērojot tajos minētos nosacījumus, mazo destilētāju, kas saukti par “neregulārajiem destilētājiem”, ražotajiem tsipouro un tsikoudia ir piemērojama ievērojami pazemināta akcīzes nodokļa likme.

                  2)

                  Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta T-502/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūlijā — Corneli/ECB

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūlijā — Corneli/ECB
      (Lieta T-502/19)
      (2019/C 312/32)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francesca Corneli (Velletri, Itālija) (pārstāvji: M. Condinanzi, L. Boggio un F. Ferraro, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu, pirms tam atzīstot to par prettiesisku;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; un

                  —

                  noteikt procesa organizatoriskos pasākumus, saskaņā ar kuriem Vispārējā tiesā ir jāiesniedz pārsūdzētā tiesību akta un pēc tā pieņemtā lēmuma par pagarinājumu attiecīgās pilnās versijas.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Centrālās bankas Padomes 2019. gada 1. janvāra Lēmumu ECB-SSM-2019-ITCAR-11, kas pieņemts, pamatojoties uz Uzraudzības valdes lēmuma projektu saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (1) 26. panta 8. punktu atbilstoši 1993. gada 1. septembra Leģislatīvā dekrēta Nr. 385 (turpmāk tekstā — “TUB”) 69.q, 70. un 98. pantu, ar kuriem transponē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES 29. pantu kopsakarā ar Regulas (ES) 1024/2013 9. panta 2. punktu, ar kuru izraudzītas Banca Carige S.p.A., ar juridisko adresi Dženovā, administratīvās un kontroles struktūras un tās attiecīgi aizstātas ar trijiem ārkārtas komisāriem un ar uzraudzības komiteju triju locekļu sastāvā.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips, Direktīvas 2014/59/ES (2) 28. un 29. pants un TUB 69.q un nākamie panti.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka ar agrīnas intervences pasākumiem ir prasīts, lai pasākumi tiktu veikti pakāpeniski, kas šajā gadījumā nebija ievērots. Tādējādi paredzētais pasākums par lielāku iejaukšanos ir prettiesisks un nav spēkā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot norādīts pamatojums attiecībā uz samērīguma un pakāpeniskuma prasībām, kas ir izvirzītas ar agrīnas intervences pasākumu vispārējo sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Direktīvas 2014/59/ES 29. panta pēdējais teikums un valsts iestāžu labas pārvaldības princips.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka, par pagaidu administratoriem ieceļot valdes locekļus, kuri bija iepriekšējā valdē, neesot izpildīts interešu konflikta novēršanas pienākums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts TUB 70. pants, esot nepareizi izmantotas pilnvaras, kā arī neesot norādīts pamatojums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka ārkārtas administrācija, kas izveidota, reaģējot uz smagiem pārkāpumiem un nelikumībām, padara pasākumu par pretrunīgu un nekonsekventu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas normas par akcionāra tiesībām, kas ietvertas Direktīvā (ES) 1132/2017 (3) un Itālijas Civilkodeksā, ar ko arī ir īstenoti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un Itālijas Konstitūcijā noteiktie pamatprincipi īpašuma aizsardzības, ietaupījumu un privātās ekonomiskās iniciatīvas jomā, kā arī pilsoņa pašnoteikšanās personiskajās izvēlēs.

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2017/1132 (2017. gada 14. jūnijs) attiecībā uz sabiedrību tiesību dažiem aspektiem (OV 2017, L 169, 46. lpp.).