title: Lieta C-132/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 13. februāra rīkojumu lietā T-725/14 Aalberts Industries/Eiropas Savienība 2015. gada 19. martā iesniedza Eiropas Savienības Tiesa

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 13. februāra rīkojumu lietā T-725/14 Aalberts Industries/Eiropas Savienība 2015. gada 19. martā iesniedza Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta C-132/15 P)
   (2015/C 205/19)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – A. V. Placco un E. Beysen)

      Pārējie lietas dalībnieki: Aalberts Industries NV, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 13. februāra rīkojumu lietā T-725/14 Aalberts Industries/Eiropas Savienība, ciktāl ar to ir noraidītas Eiropas Savienības Tiesas (turpmāk tekstā – “Tiesa”) abas prasījuma daļas Vispārējai tiesai atbilstoši tās Reglamenta 114. pantam un ir apmierināta Eiropas Komisijas (turpmāk tekstā – “Komisija”) izvirzītā iebilde par nepieņemamību;

               —

               apmierināt abas minētās prasījuma daļas un tādējādi, taisot galīgo nolēmumu lietā, atzīt Aalberts Industries NV prasību par zaudējumu atlīdzību par nepieņemamu, ciktāl tā ir vērsta pret Tiesu (kā Savienības pārstāvi);

               —

               piespriest Aalberts Industries NV atlīdzināt Tiesas tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar 2015. gada 13. februāra rīkojumu Eiropas Savienības Vispārējā tiesa noraidīja prasījumus, kurus Tiesa atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 114. pantam bija iesniegusi lietā T-725/14 Aalberts Industries/Eiropas Savienība. Šīs iestādes prasījumi bija vērsti uz to, lai Aalberts Industries NV prasība tiktu atzīta par nepieņemamu, ciktāl tā bija vērsta pret Tiesu kā Eiropas Savienības pārstāvi, jo prasība bija arī vērsta pret Komisiju šādā pašā statusā. Prasības mērķis bija panākt Savienības ārpuslīgumiskās atbildības atzīšanu un saņemt atlīdzību par zaudējumiem, kuri, kā tā apgalvo, tai ir radušies tādēļ, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi saprātīgu termiņu, izskatot lietu T-385/06 Aalberts Industries u.c./Komisija. Minētajā rīkojumā Vispārējā tiesa, atšķirībā no Tiesas nostājas un piekrītot Komisijas paustajam, atzina, ka minētajā lietā Eiropas Savienība ir jāpārstāv Tiesai un nevis Komisijai.
   Tiesa tādēļ vēršas Eiropas Savienības Tiesā ar apelācijas sūdzību atbilstoši tās Statūtu 56. pantam un lūdz rīkojumu atcelt, ciktāl ar to ir noraidīti Tiesas prasījumi. Savas apelācijas sūdzības atbalstam Tiesa, pirmkārt, norāda normu par Savienības pārstāvību tās tiesās neņemšanu vērā un, otrkārt, pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.

         Pirmā pamata saistībā ar normu par Savienības pārstāvību tās tiesās neņemšanu vērā
       ietvaros Tiesa norāda, ka, tā kā nevienā tiesību normā nav skaidri reglamentēta Savienības pārstāvība tās tiesu iestādēs lietās, kas ierosinātas atbilstoši LESD 268. pantam par Savienības ārpuslīgumisko atbildību, šādas pārstāvības noteikumi ir jāsecina no vispārējiem principiem, kas piemērojami tiesu darbībai, īpaši pareizas tiesvedības principa un tiesas objektivitātes un neatkarības principiem.
   Šim pirmajam Tiesas izvirzītajam pamatam ir divas daļas, proti, par pareizas tiesvedības principa prasību neievērošanu un tiesas objektivitātes un neatkarības principu neievērošanu.
   Pirmā pamata ietvaros Tiesa norāda, ka Vispārējās tiesas secinājums, ka Tiesa pārstāv Savienību iepriekš minētās prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros, ir acīmredzami balstīts uz judikatūru, kura izriet no sprieduma Werhahn Hansamühle u.c./Padome un Komisija (63/72–69/72, EU:C:1973:121; turpmāk tekstā – “spriedums Werhahn u.c.”). No minētās judikatūras izriet, ka gadījumā kad Kopienai, tagadējai Savienībai, ir jāatbild lietā par kādas no tās iestādēm darbībām, to Savienības tiesās pārstāv tā iestāde vai iestādes, kurām tiek pārmesta prasības pamatā esošā darbība. Tiesa norāda, ka šis risinājums nav piemērojams šajā lietā, jo, ņemot vērā vairākus apstākļus, tādējādi rastos situācija, kas būtu pretrunā pareizas tiesvedības prasībai, kas, kā skaidri izriet no sprieduma Werhahn u.c. teksta, ir tā pamatā. Šajā kontekstā Tiesa arī pakārtoti norāda, ka nav ievērota LESD 317. panta pirmā daļa un Regulas Nr. 966/2012 (1) 53. panta 1. punkts, pamatojoties uz kuriem Vispārējai tiesai bija jāatzīst princips, ka tāda zaudējumu atlīdzība, kāda tiek prasīta šajā lietā, ir jāveic no Komisijas daļas Savienības budžetā.
   Pirmā pamata otrās daļas ietvaros Tiesa, atsaucoties uz ECT 2008. gada 10. jūlija spriedumu Mihalkov/Bulgārija (lieta Nr. 67719/01), norāda, ka, atzīstot, ka Aalberts Industries celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību Savienība ir jāpārstāv Tiesai, Vispārējā tiesa nav ievērojusi tiesas objektivitātes un neatkarības prasības. Tā kā šajā lietā, pirmkārt, atbildības pamatā esošais fakts ir radies tiesas funkcijas pildoša tiesas sastāva darbības dēļ, un, otrkārt, tiesas sastāvs, kam lieta jāizskata i) ietilpst tajā pašā tiesu iestādē (Vispārējā tiesa), kurā ietilpa tiesas sastāvs, kuram tiek pārmests atbildību izraisījušais fakts, ii) ir atbildētājas lietā (Tiesas) neatņemama sastāvdaļa, un tiesas sastāvā ietilpstošie tiesneši ir ar to saistīti profesionālām saiknēm, nav izpildītas iepriekš minētās prasības un vēl jo vairāk tādēļ – kā Vispārējā tiesa atzinusi –, ka tāda zaudējumu atlīdzība, kāda tiek prasīta, esot jāveic no Tiesas daļas budžetā.
   Turpinājumā Tiesa
         otrā pamata
       ietvaros norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā
         nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu
      , jo nav konkrēti atspēkoti Tiesas Vispārējā tiesā izvirzītie argumenti par virknes Eiropas Savienības Tiesas spriedumu – tostarp spriedumu Groupe Gascogne/Komisija (C-58/12 P, EU:C:2013:770), Gascogne Sack/Komisija (C-40/12 P, EU:C:2013:768) un Kendrion/Komisija (C-50/12 P, EU:C:2013:771) – piemērošanas jomu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.).


title: Lieta T-543/12: Prasība, kas celta 2012. gada 18. decembrī — Grau Ferrer /ITSB — Rubio Ferrer ( “Bugui va” )

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 18. decembrī — Grau Ferrer/ITSB — Rubio Ferrer (“Bugui va”)
   (Lieta T-543/12)
   2013/C 55/31
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Xavier Grau Ferrer (Caldes de Montbui, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Pārējie procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieki: Juan Cándido Rubio Ferrer (Xeraco, Spānija) un Alberto Rubio Ferrer (Xeraco)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 11. oktobra lēmumu lietās R 274/2011-4 un R 520/2011-4 saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu, kā arī 76. pantu, līdz ar to pilnībā atsakot Kopienas grafiskas preču zīmes Nr. 7 338 031“Bugui va” reģistrāciju attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem (31., 35. un 39. klasē);

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 87. panta 2. punktam

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: Juan Cándido Rubio Ferrer un Alberto Rubio Ferrer

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kura ietver vārdisku elementu “Bugui va”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 31., 35. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7 338 031

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītājs

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme, kura ietver vārdisku elementu “Bugui”, un Kopienas grafiska preču zīme, kura ietver vārdisku elementu “BUGUI De la huerta a casa FRUITS FROM THE SPANISH VEGETABLE GARDEN”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 31., 32. un 39. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un pilnībā noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta, 75. un 76. panta, kā arī Regulas Nr. 2868/95 48. noteikuma pārkāpums


title: Lieta T-517/09: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. novembra spriedums – Alstom/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Spēka transformatoru tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana – Uzņēmuma jēdziens – Vainojamība pārkāpjošā rīcībā – Prezumpcija par mātesuzņēmuma faktiski īstenotu izšķirošu ietekmi uz tā meitasuzņēmuma rīcību – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/26

      Vispārējās tiesas 2014. gada 27. novembra spriedums – Alstom/Komisija
      (Lieta T-517/09) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Spēka transformatoru tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana - Uzņēmuma jēdziens - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Prezumpcija par mātesuzņēmuma faktiski īstenotu izšķirošu ietekmi uz tā meitasuzņēmuma rīcību - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2015/C 016/43)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Alstom (Levallois-Perret, Francija) (pārstāvji – J. Derenne un A. Müller-Rappard, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji A. Bouquet, N. von Lingen un K. Mojzesowicz, vēlāk A. Bouquet, K. Mojzesowicz un P. Van Nuffel)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 7. oktobra Lēmumu C(2009) 7601, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.129 – Spēka transformatori)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Komisijas 2009. gada 7. oktobra Lēmumu C(2009) 7601, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.129 – Spēka transformatori), ciktāl tas attiecas uz Alstom;

                  2)

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 51, 27.2.2010.


title: Lieta C-165/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 5. februāra spriedumu lietā T-500/12 Ryanair Ltd./Eiropas Komisija 2015. gada 9. aprīlī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 5. februāra spriedumu lietā T-500/12 Ryanair Ltd./Eiropas Komisija 2015. gada 9. aprīlī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-165/15 P)
   (2015/C 205/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn, D. Grespan, T. Maxian Rusche, B. Stromsky)

      Pārējie lietas dalībnieki: Ryanair Ltd., Īrija, Aer Lingus Ltd.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 5. februāra spriedumu lietā T-500/12 Ryanair/Komisija, ciktāl ar to ir atcelts Komisijas 2012. gada 25. jūlija Lēmums 2013/199/ES par valsts atbalsta lietu SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Diferencētas avioceļojumu nodokļa likmes, ko piemērojusi Īrija (1), ciktāl ar šo lēmumu ir uzdots no saņēmējiem atgūt atbalstu par summu, kas minētā lēmuma 70. apsvērumā ir noteikta EUR 8 apmērā par katru pasažieri, un

               —

               noraidīt prasību atcelt Komisijas 2012. gada 25. jūlija Lēmumu 2013/199/ES par valsts atbalsta lietu SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Diferencētas avioceļojumu nodokļa likmes, ko piemērojusi Īrija;

               —

               piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevums;
               pakārtoti,

                           —

                           nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                           —

                           atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu apelācijas pamatu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, izveidojot jaunu ekonomisko testu, kuru piemēro, nosakot summas, kādas ir atgūstamas no valsts atbalsta saņēmējiem, kurš izpaužas kā nodokļu pasākums, ar kuru nosaka zemāku likmi, salīdzinot ar standarta likmi, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 108. panta 3. punktu un Regulas Nr. 659/1999 (2) 14. pantu.

      (1)  OV L 119, 30. lpp.

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EKL 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-129/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums ( Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg (Reģionālā atbalsta shēma — Ieguldījumi lauksaimniecības produktu pārstrādei un tirdzniecībai — Komisijas lēmums — Nesaderīgums ar iekšējo tirgu — Nesaderīga atbalsta atcelšana — Atbalsta piešķiršanas brīdis — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/13

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums (Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg

   (Lieta C-129/12) (1)

   (Reģionālā atbalsta shēma - Ieguldījumi lauksaimniecības produktu pārstrādei un tirdzniecībai - Komisijas lēmums - Nesaderīgums ar iekšējo tirgu - Nesaderīga atbalsta atcelšana - Atbalsta piešķiršanas brīdis - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips)
   2013/C 156/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Magdeburg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Komisijas 1998. gada 20. maija Lēmuma 1999/183/EK par valsts atbalstu Vācijas lauksaimniecības produktu pārstrādei un tirdzniecībai, ko Vācija var piešķirt, pamatojoties uz esošajām reģionālā atbalsta shēmām (OV L 60, 61. lpp.), interpretācija — Vācijas pienākums atcelt esošās valsts atbalsta shēmas, kas neatbilst Komisijas paziņojumā par šāda veida valsts atbalstu noteiktajam ietvaram — Šāda pienākuma piemērojamība laikā — Attiecīgās dalībvalsts iespēja neatcelt attiecīgo valsts atbalstu attiecībā uz ieguldījumiem, kas ir ieplānoti pirms lēmuma transponēšanas termiņa beigām un pirms dalībvalsts ieceres atcelt valsts atbalstu šādiem ieguldījumiem publicēšanas, ja attiecīgais ieguldījums ir veikts pēc lēmuma transponēšanas

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1998. gada 20. maija Lēmuma 1999/183/EK par valsts atbalstu Vācijas lauksaimniecības produktu pārstrādei un tirdzniecībai, ko Vācija var piešķirt, pamatojoties uz esošajām reģionālā atbalsta shēmām, 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka tiek piešķirts atbalsts ieguldījumiem attiecībā uz labības malšanu, par kuriem saistošs lēmums veikt ieguldījumus ir pieņemts, pirms beidzies termiņš, kurš Vācijas Federatīvajai Republikai noteikts, lai izpildītu šo lēmumu, vai pirms šajā ziņā īstenoto pasākumu publicēšanas Bundessteuerblatt, lai gan ieguldījuma līdzekļu piegāde, kā arī dotācijas noteikšana un izmaksa ir notikusi vienīgi pēc minētā termiņa beigām vai pēc minētās publikācijas, ja brīdis, kurā ieguldījuma dotācija tiek uzskatīta par piešķirtu, ir vienīgi pēc minētā termiņa beigām. Iesniedzējtiesai ir jānosaka brīdis, kurā tāda ieguldījuma dotācija, par kādu ir runa pamatlietā, ir jāuzskata par piešķirtu, ņemot vērā visus valsts tiesībās izvirzītos nosacījumus attiecīgā atbalsta saņemšanai un nodrošinot, ka Lēmuma 1999/183/EK 2. panta 1. punktā minētais aizliegums netiek apiets.

      (1)  OV C 174, 16.6.2012.


title: Lieta T-338/17: Prasība, kas celta 2017. gada 30. maijā – Air France/Komisija

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/46

         Prasība, kas celta 2017. gada 30. maijā – Air France/Komisija
   (Lieta T-338/17)
   (2017/C 277/69)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société Air France (Tremblay-en-France, Francija) (pārstāvji – A. Wachsmann un S. Thibault-Liger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               galvenokārt, pamatojoties uz LESD 263. pantu, pilnībā atcelt Komisijas 2017. gada 17. marta Lēmumu C(2017) 1742, final, Lieta COMP/39258 – Kravu aviopārvadājumi, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, kā arī atcelt motīvu daļu, uz ko balstīta tā rezolutīvā daļa, atbilstoši tās pirmajam, otrajam un trešajam pamatam;

               —

               pakārtoti, ja Vispārējā tiesa pilnībā neatceļ Lēmumu C(2017) 1742, final, atbilstoši pirmajam, otrajam un trešajam pamatam:

                           —

                           pirmkārt,

                                       —

                                       atcelt Lēmuma C(2017) 1742, final, 1. panta pirmās daļas 1. punkta c) apakšpunktu, 2. punkta c) apakšpunktu, 3. punkta c) apakšpunktu un 4. punkta c) apakšpunktu, ciktāl vienotais un turpinātais pārkāpums, kurā vaino prasītāju, ir balstīts uz Lufthansa sniegtiem pierādījumiem saistībā ar tās pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda, un motīvu daļu, kas ir tā pamatā, atcelt lēmuma 3. panta b) punktu, ciktāl ar to prasītājai tiek uzlikts naudas sods kopsummā EUR 182 920 000, un lēmuma 4. pantu un līdz ar to, pamatojoties uz LESD 261. pantu, samazināt šī naudas soda apmēru atbilstoši tās pirmajam pamatam;

                                       —

                                       atcelt Lēmuma C(2017) 1742, final, 1. panta pirmās daļas 1. punkta c) apakšpunktu, 2. punkta c) apakšpunktu, 3. punkta c) apakšpunktu un 4. punkta c) apakšpunktu, ciktāl ar tiem no vienotā un turpinātā pārkāpuma, kurā vaino prasītāju, ir izslēgtas aviokompānijas, kas ir minētas lēmuma motīvu daļā kā tādas, kas ir bijušas iesaistītas praksē, kas ir saistīta ar šo pārkāpumu, un motīvu daļu, kas ir to pamatā, kā arī atcelt lēmuma 3. panta b) apakšpunktu, ciktāl ar to prasītājai tiek uzlikts naudas sods kopsummā EUR 182 920 000, un lēmuma 4. pantu un līdz ar to, pamatojoties uz LESD 261. pantu, samazināt šī naudas soda apmēru atbilstoši tās otrajam pamatam;

                                       —

                                       atcelt Lēmuma C(2017) 1742, final, 1. panta pirmās daļas 2. punkta c) apakšpunktu un 3. punkta c) apakšpunktu, ciktāl ar tiem ir konstatēts, ka vienotā un turpinātā pārkāpumā, kurā vaino prasītāju, ietilpst EEZ ienākošie kravu pārvadājumu pakalpojumi (EEZ inbound lidojumi) un motīvu daļu, kas ir to pamatā, kā arī atcelt lēmuma 3. panta b) punktu, ciktāl ar to prasītājai tiek uzlikts naudas sods kopsummā EUR 182 920 000, un lēmuma 4. pantu un līdz ar to, pamatojoties uz LESD 261. pantu, samazināt šī naudas soda apmēru atbilstoši tās trešajam pamatam;

                           —

                           otrkārt, atcelt Lēmuma C(2017) 1742, final, 1. panta pirmās daļas 1. punkta c) apakšpunktu, 2. punkta c) apakšpunktu, 3. punkta c) apakšpunktu un 4. punkta c) apakšpunktu, ciktāl ar tiem ir konstatēts, ka atteikums piemērot komisijas maksu kravu tranzītpārvadājumiem veido atsevišķu konstatētā vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļu, kurā vaino prasītāju, un motīvu daļu, kas ir to pamatā, kā arī atcelt lēmuma 3. panta b) apakšpunktu, ciktāl ar to prasītājai tiek uzlikts naudas sods kopsummā EUR 182 920 000, un lēmuma 4. pantu un līdz ar to, pamatojoties uz LESD 261. pantu, samazināt šī naudas soda apmēru atbilstoši tās ceturtajam pamatam;

                           —

                           un, treškārt, atcelt Lēmuma C(2017) 1742, final, 3. panta b) apakšpunktu, ciktāl ar to prasītājai tiek uzlikts naudas sods kopsummā EUR 182 920 000 tādēļ, ka ar šo naudas sodu, kura aprēķinā ir ietverti tarifi un 50 % no tās ienākošajiem ieņēmumiem (EEZ inbound ieņēmumi), (atbilstoši tās piektajam pamatam) ir pārvērtēts prasītājai pārmestā pārkāpuma smagums (atbilstoši tās sestajam pamatam), tajā ir konstatēts kļūdains pārkāpuma ilgums (atbilstoši tās septītajam pamatam) un piemērots nepietiekams naudas soda samazinājums atbilstoši regulatīvajiem režīmiem (atbilstoši tās astotajam pamatam), kā arī motīvu daļu, kas ir to pamatā, un samazināt šo naudas sodu līdz atbilstošam apmēram, pamatojoties uz LESD 261. pantu;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots 2002. gada Paziņojuma par iecietību un tajā ietverto tiesiskās paļāvības, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpums starp Air France-KLM un Lufthansa, kas skar pierādījumu pieņemamību, kas ir iesniegti saistībā ar Lufthansa pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda. Šis pamats ir iedalīts četrās daļās:

                           —

                           pirmā daļa ir par pirmā pamata pieņemamību;

                           —

                           otrā daļa ir par Lufthansa piemērotā atbrīvojuma no naudas soda atsaukšanu;

                           —

                           trešā daļa ir par pierādījumu nepieņemamību, kas ir iesniegti saistībā ar Lufthansa pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda;

                           —

                           ceturtā daļa ir par to, ka pierādījumu, kas ir iesniegti saistībā ar Lufthansa pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda, nepieņemamības rezultātā katrā ziņā lēmums būtu jāatceļ.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde un vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un aizsardzības pret Komisijas patvaļīgu iejaukšanos principu pārkāpums saistībā ar to, ka no lēmuma rezolutīvās daļas ir izslēgtas aviosabiedrības, kas ir piedalījušās praksē. Šis pamats ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           pirmā daļa ir par argumentu, atbilstoši kuram nav norādīts pamatojums tam, kādēļ no lēmuma rezolutīvās daļas ir izslēgtas aviosabiedrības, kas ir piedalījušās praksē;

                           —

                           otrā daļa ir par argumentu, atbilstoši kuram ar aviosabiedrību, kas ir piedalījušās praksē, izslēgšanu no lēmuma rezolutīvās daļas ir pieļauti vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumi un aizsardzības pret Komisijas patvaļīgu iejaukšanos principa pārkāpums.

               3.

               Trešais pamats ir par ienākošo lidojumu EEZ iekļaušanu vienotajā un turpinātajā pārkāpumā, ar ko esot pārkāpti noteikumi, ar kuriem ierobežo Komisijas teritoriālo kompetenci. Šis pamats ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           pirmā daļa attiecas uz faktu par to, ka prakse saistībā ar ienākošajiem lidojumiem EEZ neesot īstenotas EEZ;

                           —

                           otrā daļa: Komisija nav pierādījusi, ka EEZ iekšienē būtu radušās ievērojamas sekas saistībā ar praksi, kas attiecas uz ienākošajiem lidojumiem EEZ.

               4.

               Ceturtais pamats ir par pretrunām pamatojumā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kas ir pieļauta konstatējumā, ka atteikums piemērot komisijas maksu kravu tranzītpārvadājumiem veidojot atsevišķu konstatētā vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļu. Šis pamats ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           pirmā daļa, atbilstoši kurai minētajā konstatējumā esot pieļautas pretrunas tā pamatojumā;

                           —

                           otrā daļa, atbilstoši kurai minētajā konstatējumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               5.

               Piektais pamats ir par ienākumu no pārdošanas vērtības neprecizitāti, kas ir ņemta vērā, lai aprēķinātu Air France uzlikto naudas sodu, un tas ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           pirmā daļa attiecas uz faktu, ka tarifu iekļaušana ienākumu no pārdošanas vērtībā balstoties uz pretrunu pamatojumā, vairākām kļūdām tiesību piemērošanā un vienu acīmredzamu kļūdu vērtējumā;

                           —

                           otrā daļa attiecas uz faktu, ka ar 50 % ienākošo ieņēmumu EEZ iekļaušanu ienākumu no pārdošanas vērtībā esot pārkāptas 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un princips non bis in idem.

               6.

               Sestais pamats ir par pārkāpuma smaguma kļūdainu novērtējumu un tas ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           pirmā daļa attiecas uz argumentu, atbilstoši kuram prakses smaguma pārvērtēšana balstoties uz vairākām acīmredzamām kļūdām vērtējumā un sodu samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu;

                           —

                           otrā daļa attiecas uz argumentu, atbilstoši kuram prakses smaguma pārvērtēšana izrietot no tā, ka pārkāpuma priekšmetā ir iekļauti sakari, kas attiecas uz darbību īstenošanu ārpus EEZ, pārkāpjot noteikumus par Komisijas teritoriālo kompetenci.

               7.

               Septītais pamats ir par kļūdu pārkāpuma ilguma noteikšanā.

               8.

               Astotais pamats ir par pamatojuma nenorādīšanu un nepietiekamu samazinājumu 15 % apmērā, ko Komisija ir piešķīrusi atbilstoši regulatīvajiem režīmiem.


title: Lieta T-154/10: Prasība, kas celta 2010. gada 2. aprīlī — Francija/Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/43

      Prasība, kas celta 2010. gada 2. aprīlī — Francija/Komisija
      (Lieta T-154/10)
      (2010/C 161/69)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha un J. Gstalter)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 26. janvāra Lēmumu C(2010) 133 galīga red., ar kuru par valsts atbalstu, kas ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu, ir atzīts netiešais neierobežotais galvojums par labu La Poste [Pasts], kas izriet no Francijas tiesību normām par tiesiskajām sekām, ko rada tā rūpnieciska un komerciāla rakstura valsts uzņēmumam pielīdzinātas publisko tiesību juridiskas personas statuss [valsts atbalsts Nr. C 56/2007 (ex E 15/2005)].
      Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, kas balstīti uz:

                  —

                  kļūdu tiesību piemērošanā, jo Komisija neesot juridiski pietiekami pierādījusi valsts atbalsta esamību. Komisija neesot ievērojusi noteikumus par pierādīšanu valsts atbalsta jomā nedz attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, nedz attiecībā uz pierādīšanas apjomu;

                  —

                  kļūdām faktos un tiesību piemērošanā, jo Komisija esot izdarījusi pieņēmumu par netieša neierobežota galvojuma esamību par labu La Poste;

                  —

                  priekšrocības jēdziena LESD 107. panta 1. punkta izpratnē nepareiza piemērošana. Proti, no vienas puses, Komisija esot kļūdaini secinājusi, ka galvojuma esamība radot priekšrocību La Poste un, no otras puses, Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka La Poste pozitīvā novērtējuma pamatā esot apgalvotā galvojuma esamība.


title: Lieta C-421/14: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums (Juzgado de Primera Instancia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Primus SA/Jesús Gutiérrez García Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 93/13/EEK — Līgumi, kas noslēgti starp komersantiem un patērētājiem — Negodīgi līguma noteikumi — Hipotekārā aizdevuma līgums — Procedūra, vēršot piedziņu uz ķīlas priekšmetu — Noilguma termiņš — Valstu tiesu ierosme — Res judicata spēks

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums (Juzgado de Primera Instancia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Primus SA/Jesús Gutiérrez García

   (Lieta C-421/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 93/13/EEK - Līgumi, kas noslēgti starp komersantiem un patērētājiem - Negodīgi līguma noteikumi - Hipotekārā aizdevuma līgums - Procedūra, vēršot piedziņu uz ķīlas priekšmetu - Noilguma termiņš - Valstu tiesu ierosme - Res judicata spēks)
   (2017/C 104/16)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Banco Primus SA

      Atbildētājs: Jesús Gutiérrez García

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts pārejas noteikums kā 2013. gada 14. maija Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (Likums 1/2013 par ķīlas devēju aizsardzības stiprināšanas pasākumiem, parādu restrukturizāciju un sociālo īri) ceturtais pārejas noteikums, saskaņā ar kuru patērētāji, pret kuriem piedziņas vēršanas uz ķīlas priekšmetu procedūra tikusi uzsākta, bet nav tikusi pabeigta pirms šī likuma, kurā šī tiesību norma ietilpst, stāšanās spēkā, var īstenot savas tiesības iebildumu celšanai pret šo piespiedu izpildi, pamatojoties uz to, ka līguma noteikumi ir negodīgi, viena mēneša laikā, sākot no nākamās dienas pēc tās, kad publicēts šis likums;

               2)

               Direktīva 93/13 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta valsts tiesību norma, kas izriet no 207. panta 2000. gada 7. janvāra Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil (Likums 1/2000 par Civilprocesa kodeksu), kurā grozījumi izdarīti ar 2013. gada 14. maija Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (Likums 1/2013 par ķīlas devēju aizsardzības stiprināšanas pasākumiem, parādu restrukturizāciju un sociālo īri), pēc tam ar 2013. gada 28. jūnija Real Decreto-ley 7/2013, de medidas urgentes de naturaleza tributaria, presupuestarias y de fomento de la investigación, el desarrollo y la innovación (Karaļa dekrētlikums 7/2013 par steidzamiem nodokļu un finanšu pasākumiem un pētījumu, attīstības un inovāciju veicināšanu), savukārt vēl pēc tam – ar 2014. gada 5. septembra Real Decreto-ley 11/2014, de medidas urgentes en materia concursal (Karaļa dekrētlikums 11/2014 par steidzamiem pasākumiem maksātnespējas gadījumā), ar kuru valsts tiesai tiek aizliegts pēc savas ierosmes atkārtoti izvērtēt līguma noteikumu ļaunprātīgo raksturu, ja tā jau ir lēmusi par visu līguma noteikumu likumību šīs direktīvas kontekstā lēmumā, kas ieguvis res judicata spēku;
               Savukārt, ja ir viens vai vairāki līguma noteikumi, kuru iespējami ļaunprātīgais raksturs vēl nav ticis vērtēts iepriekšējās strīdīgā līguma pārbaudes tiesā laikā, kuras rezultātā ir ticis pieņemts lēmums ar res judicata spēku, Direktīva 93/13 ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kurā patērētājs regulāri vēršas ar blakusprasību, pēc lietas dalībnieku pieprasījuma vai pēc savas ierosmes ir jāvērtē – tiklīdz šīs tiesas rīcībā ir šim nolūkam vajadzīgais juridiskais un faktiskais pamatojums – to iespējamais ļaunprātīgais raksturs;

               3)

               Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkts un 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           starp komersantu un patērētāju noslēgta līguma noteikuma iespējami ļaunprātīgā rakstura vērtējums nozīmē noteikt, vai tas rada ievērojamu nelīdzsvarotību pušu tiesībās un pienākumos, kas izriet no līguma, un tas notiek par sliktu patērētājam. Šis vērtējums ir jāveic, ņemot vērā valsts tiesību normas, kas ir piemērojamas, ja nepastāv pušu vienošanās, un tiesiskajā regulējumā paredzētos līdzekļus, kas ir patērētāja rīcībā, lai izbeigtu šāda veida negodīgo noteikumu izmantošanu, ņemot vērā preču vai pakalpojumu raksturu, attiecībā uz ko aplūkotais līgums ir noslēgts, kā arī atsaucoties uz visiem apstākļiem tā slēgšanas brīdī;

                           —

                           ja iesniedzējtiesa uzskata, ka līguma noteikums, kāds aplūkots pamatlietā par likumisko procentu aprēķina veidu, nav formulēts skaidrā un saprotamā valodā šīs direktīvas 4. panta 2. punkta izpratnē, tādā gadījumā tai ir jāizvērtē, vai šis noteikums ir negodīgs minētās direktīvas 3. panta 1. punkta izpratnē. Šajā vērtējumā minētajai tiesai tostarp ir jāsalīdzina šajā noteikumā paredzētais likumisko procentu likmju aprēķina veids un no šīs likmes izrietošā faktiskā summa ar parasti izmantoto aprēķina veidu un procentu likmi, kas noteikta likumā, kā arī ar procentu likmi, kas tika piemērota tirgū dienā, kad pamatlietā aplūkotais līgums tika noslēgts, tādai aizdevuma summai un ilgumam, kas atbilst aplūkotajā aizdevuma līgumā minētajai, un,

                           —

                           runājot par noteikuma par līguma pirmstermiņa izbeigšanu parādnieka saistību neievērošanas noteiktā laikposmā dēļ iespējamo ļaunprātīgo raksturu, šai tiesai tostarp ir jāpārbauda, vai komersantam dotā iespēja pieprasīt visas aizdevuma summas atmaksu ir atkarīga no tā, ka patērētājs nav izpildījis vienu no saviem pienākumiem, kam ir būtiska nozīme attiecīgajās līgumattiecībās, vai šī iespēja ir paredzēta gadījumos, kad šādai līguma neizpildei ir pietiekami nopietns raksturs attiecībā pret aizdevuma ilgumu un summu, vai šī iespēja ietver atkāpi no attiecīgajā jomā piemērojamajām vispārīgo tiesību normām, vai šī iespēja ietver atkāpi no vispārīgo tiesību normām attiecīgajā jomā, ja īpašu līgumtiesību normu nav un ja valsts tiesībās ir paredzēti adekvāti un efektīvi līdzekļi, kas ļautu patērētājam, kam tiek piemērots šāds līguma noteikums, novērst šīs aizdevuma atmaksas pieprasīšanas sekas;

               4)

               Direktīva 93/13 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tiesai interpretēt tādu valsts tiesību normu par kredītlīgumu pirmstermiņa izbeigšanu kā Likuma Nr. 1/2000 693. panta 2. punkts, kurā grozījumi izdarīti ar Likumu Nr. 7/2013, tāpēc ka valsts tiesai, kura konstatējusi šāda līguma noteikuma ļaunprātīgo raksturu, ir aizliegts to atzīt par spēkā neesošu un no tās atkāpties, ja faktiski komersants to nav piemērojis, bet ir ievērojis šajās valsts tiesību normās izvirzītos nosacījumus.

      (1)  OV C 421, 24.11.2014.


title: Lieta T-98/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. februārī  – Société Générale /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/36

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. februārī – Société Générale/Komisija
   (Lieta T-98/14)
   2014/C 142/47
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société générale SA (Parīze, Francija) (pārstāvji – P. Zelenko, J. Marthan un D. Kupka, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2. panta c) punktu Eiropas Komisijas 2013. gada 4. decembra Lēmumā C(2013) 8512, galīgā redakcija, lietā EIRD, ciktāl ar to tiek uzlikts naudas sods Société Générale;

               —

               samazināt ar šo lēmumu Société Générale uzliktā naudas soda apmēru līdz atbilstošam apmēram;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot pārdošanas apmēru vērtības aprēķina metodi, ciktāl apstrīdētajā lēmumā noteiktās vērtības, pamatojoties uz minēto metodi, neatainojot banku, pret kurām sākta izmeklēšana, stāvokli, ko tās ieņem tirgū, kurā noticis pārkāpums, pārkāpuma izdarīšanas laikposmā (pirmā daļa). Prasītāja norāda, ka Komisija tādējādi ir pārkāpusi savu pienākumu ievērot pienācīgu rūpību (otrā daļa) un vienlīdzīgas attieksmes principu (trešā daļa) un tiesiskās paļāvības principu (ceturtā daļa).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pamatojums attiecībā uz tās metodes izvēli, ko Komisija ir piemērojusi, lai aprēķinātu banku īstenotā pārdošanas apmēra vērtību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējai tiesai vajadzēja izmantot savu neierobežoto kompetenci, lai samazinātu prasītājai uzliktā naudas soda apmēru līdz atbilstošam apmēram, kas atainotu banku, pret kurām sākta izmeklēšana, stāvokli attiecīgajā tirgū.


title: Lieta C-539/16: Tiesas 2017. gada 30. jūnija rīkojums (Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Richard Rodriguez Serin/HOP!-Regional

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/27

         Tiesas 2017. gada 30. jūnija rīkojums (Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Richard Rodriguez Serin/HOP!-Regional

   (Lieta C-539/16) (1)

   (2017/C 300/33)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta T-447/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. septembra rīkojums – Indecopi/EUIPO – Synergy Group (“PISCO SOUR”)

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/33

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. septembra rīkojums – Indecopi/EUIPO – Synergy Group (“PISCO SOUR”)
   (Lieta T-447/15) (1)

   (2016/C 410/48)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 320, 28.9.2015.


title: Lieta T-164/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra rīkojums — Kitou /EDAU (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Regula (EK) Nr. 45/2001 — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/22

         Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra rīkojums — Kitou/EDAU
   (Lieta T-164/09) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Regula (EK) Nr. 45/2001 - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 55/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Erasmia Kitou (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) (pārstāvji — H. Hijmans un V. Pérez Asinari)

      Priekšmets

   EDAU 2009. gada 3. februāra lēmuma, kas pieņemts lietā 2008-0600 par Kitou sūdzību par Eiropas Kopienu Komisijas ieceri izpaust personas datus, atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību izbeigt pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 153, 4.7.2009.


title: Lieta F-112/05: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 23. aprīļa spriedums — Bain  u.c./Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Atalgojums — Korekcijas koeficients — Atalgojuma daļas pārnešana ārpus dienesta vietas — Pensijas — Pārkāpuma procedūra — Pirmās instances tiesas Reglamenta piemērošana laikā — Atalgojuma lapa — Iebilde par prettiesiskumu)

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/38

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 23. aprīļa spriedums — Bain u.c./Komisija
   (Lieta F-112/05) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Atalgojums - Korekcijas koeficients - Atalgojuma daļas pārnešana ārpus dienesta vietas - Pensijas - Pārkāpuma procedūra - Pirmās instances tiesas Reglamenta piemērošana laikā - Atalgojuma lapa - Iebilde par prettiesiskumu)
   (2008/C 142/71)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Neil Bain, Brisele (Beļģija), Obhijit Chatterjee, Brisele (Beļģija), Richard Fordham, Bergena (Nīderlande), Roger Hurst, Bergena (Nīderlande) (pārstāvis — N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. V. Joris un M. D. Martin)
   Priekšmets
   Atcelt prasītāju algas paziņojumus par 2005. gada februāri, martu un aprīli, kā arī visus turpmākos algas paziņojumus, ciktāl tajos piemērotas Regulas Nr. 723/2004, ar ko groza Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, iespējami prettiesiskas tiesību normas par ierēdņa atalgojuma daļas pārnešanu ārpus dienesta vietas (agrāk T-419/05).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 48, 25.2.2006., 36. lpp. (lieta sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-419/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta C-652/11 P: Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 11. aprīļa spriedums — Mindo Srl /Eiropas Komisija (Apelācija — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Itālijas jēltabakas iepirkšanas un pirmapstrādes tirgus — Solidārā parādnieka veikta naudas soda samaksa — Interese celt prasību — Pierādīšanas pienākums)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/11

         Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 11. aprīļa spriedums — Mindo Srl/Eiropas Komisija
   (Lieta C-652/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegta vienošanās - Itālijas jēltabakas iepirkšanas un pirmapstrādes tirgus - Solidārā parādnieka veikta naudas soda samaksa - Interese celt prasību - Pierādīšanas pienākums)
   2013/C 156/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mindo Srl (pārstāvji — G. Mastrantonio, C. Osti un A. Prastaro, advokāti)

      Otrs lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan un L. Malferrari, pārstāvji, kam palīdz F. Ruggeri Laderchi un R. Nazzini, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācija par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-19/06 Mindo/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa nosprieda, ka nav jālemj par prasību daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmumu C(2005) 4012, galīgā redakcija, attiecībā uz procedūru saskaņā ar EK līguma 81. panta piemērošanu (lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija) par aizliegtu vienošanos ar mērķi noteikt cenas, kas maksājamas ražotājiem un citiem starpniekiem, un sadalīt piegādātājus Itālijas jēltabakas tirgū, kā arī atcelt vai samazināt prasītājai noteikto naudas sodu — Prasītājas maksātnespējas procesa uzsākšana tiesvedības laikā — Intereses celt prasību zudums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-19/06 Mindo/Komisija;

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 49, 18.02.2012.


title: Tiesas spriedums (Virspalāta) 2004. gada 16. novembrī lietā C-245/02 (Korkein oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Anheuser-Busch Inc. pret Budějovický Budvar, národní podnik (Līgums par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu — TRIPS līguma 2. panta 1. punkts, 16. panta 1. punkts un 70. pants — Preču zīme — Preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību apjoms — Šķietamā apzīmējuma kā komercnosaukuma izmantošana)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Virspalāta)
   2004. gada 16. novembrī
   lietā C-245/02 (Korkein oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Anheuser-Busch Inc. pret Budějovický Budvar, národní podnik (1)

   (Līgums par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu - TRIPS līguma 2. panta 1. punkts, 16. panta 1. punkts un 70. pants - Preču zīme - Preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību apjoms - Šķietamā apzīmējuma kā komercnosaukuma izmantošana)
   (2005/C 6/08)
   tiesvedības valoda - somu
   Lietā C-245/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Korkein oikeus (Somija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 3. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 5. jūlijā tiesvedībā Anheuser-Busch Inc. pret Budějovický Budvar, národní podnik, Tiesa (Virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātas priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans (referents), A. Rosas un palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta, tiesneši C. Gulmann un R. Schintgen, tiesnese N. Colneric, un tiesneši S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues un K. Schiemann, ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretāre M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 16. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Līgums par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām (TRIPS līgums), kas ietverts Līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu 1 C pielikumā, kurš Kopienu vārdā apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK, panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē, ir piemērojams konflikta gadījumā starp preču zīmi un apzīmējumu, kas varētu tai kaitēt, ja minētais konflikts ir sācies pirms TRIPS līguma piemērošanas brīža, bet turpinās pēc tā;

               2)

               komercnosaukums var veidot apzīmējumu TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē; šī noteikuma mērķis ir piešķirt preču zīmes īpašniekam ekskluzīvas tiesības aizliegt trešām personām lietot apzīmējumu, ja attiecīgā lietošana kaitē vai varētu kaitēt preču zīmes funkcijai, jo īpaši tās pamatfunkcijai, kas ir - garantēt patērētajiem preces izcelsmi;
               TRIPS līguma 17. pantā paredzēto izņēmumu mērķis tostarp ir - ļaut trešajām personām lietot preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, lai norādītu savu komercnosaukumu, taču tikai tad, ja šī lietošana norit saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās;

               3)

               komercnosaukums, kas nav ne reģistrēts, ne iegūts lietošanas rezultātā dalībvalstī, kurā ir reģistrēta preču zīme un kurā ir pieprasīta tās aizsardzība attiecībā uz komercnosaukumu, var tikt kvalificēts kā agrāk pastāvējušas tiesības TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešā teikuma nozīmē, ja komercnosaukuma īpašniekam ir tiesības, kas ietilpst TRIPS līguma piemērošanas jomā un kas radušās laikā pirms preču zīmes, ar kuru tas atrodas konflikta situācijā, un kas tam ļauj lietot preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu.

      (1)  OV C 219, 14.9.2002.


title: Lieta C-632/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 30. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – Costin Popescu/Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 30. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – Costin Popescu/Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

   (Lieta C-632/15)
   (2016/C 068/29)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casație și Justiție

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Costin Popescu

      Atbildētāji: Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/126/EK (1) normas ļauj Rumānijas valstij attiecībā uz mopēdu vadītājiem, kuriem ir oficiāls dokuments, ar ko tiem bija piešķirtas vadīšanas tiesības pa publiskajiem ceļiem pirms 2013. gada 19. janvāra, paredzēt pienākumu – lai varētu vadīt mopēdus arī pēc minētās dienas – saņemt vadītāja apliecību, nokārtojot pārbaudes/eksāmenus, kas ir līdzīgi tiem, kādi paredzēti attiecībā uz pārējiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīva 2006/126/EK par vadītāju apliecībām (OV L 403, 18. lpp.).


title: Lieta T-570/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. februāra spriedums — Oetker Nahrungsmittel /ITSB ( “La qualité est la meilleure des recettes” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “La qualité est la meilleure des recettes” reģistrācijas pieteikums — Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/22

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. februāra spriedums — Oetker Nahrungsmittel/ITSB (“La qualité est la meilleure des recettes”)
   (Lieta T-570/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “La qualité est la meilleure des recettes” reģistrācijas pieteikums - Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 93/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (Bielefeld, Vācija) (pārstāvis — F. Graf von Stosch, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — K. Klüpfel un A. Schifko)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB paplašinātās Apelācijas padomes 2011. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 1798/2010-G attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “La qualité est la meilleure des recettes” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 13, 14.1.2012.


title: Lieta T-199/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 15. janvāra rīkojums — Ziegler /Komisija (Pagaidu noregulējums — Konkurence — Naudas soda samaksa — Bankas garantija — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/38

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 15. janvāra rīkojums — Ziegler/Komisija
   (Lieta T-199/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Naudas soda samaksa - Bankas garantija - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2009/C 69/87)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ziegler SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — J.-L. Lodomez un J. Lodomez, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Bouquet un O. Beynet, pēc tam A. Bouquet un N. von Lingen)
   Priekšmets
   Pieteikums par Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma C(2008) 926 (galīgā red.) par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi) piemērošanas apturēšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-622/16: Prasība, kas celta 2016. gada 31. augustā – sheepworld/EUIPO (“Alles wird gut”)

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 31. augustā – sheepworld/EUIPO (“Alles wird gut”)
   (Lieta T-622/16)
   (2016/C 383/32)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: sheepworld AG (Ursensollen, Vācija) (pārstāvis – S. von Rüden, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Alles wird gut” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 170 062

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 16. jūnija lēmums lietā R 212/2016–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-127/17: Prasība, kas celta 2017. gada 10. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/22

         Prasība, kas celta 2017. gada 10. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-127/17)
   (2017/C 151/30)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Hottiaux un W. Mölls)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, izvirzot transporta uzņēmumiem prasību par īpašas atļaujas iegūšanu noteiktu publisko ceļu lietošanai, Polijas Republika nav izpildījusi Padomes 1996. gada 25. jūlija Direktīvas 96/53/EK, ar kuru paredz noteiktu Kopienā izmantotu transportlīdzekļu maksimālos pieļaujamos gabarītus iekšzemes un starptautiskajos autopārvadājumos, kā arī šo transportlīdzekļu maksimālo pieļaujamo masu starptautiskajos autopārvadājumos (1), 3. un 7. pantā paredzētos pienākumus saistībā ar šīs direktīvas I pielikuma 3.1. un 3.4. punktu;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija pārmet Polijas Republikai, ka tādu transportlīdzekļu satiksme, kuri atbilst maksimāli pieļaujamajam ass svaram, kas Direktīvas 96/53/EK I pielikuma 3.1. un 3.4. punktā ir noteikts 10 t (nevelkoša ass) un 11,5 t (velkoša ass), ir ierobežota gandrīz 97 % no Polijas teritorijā esošajiem publiskajiem ceļiem, kas esot pretēji šīs direktīvas 3. pantam. Šis ierobežojums izrietot no šādu divu faktoru kombinācijas:

               1)

               transportlīdzekļu ar maksimāli pieļaujamo ass svaru līdz 11,5 t satiksme ir atļauta vienīgi uz ceļiem, kas veido daļu no Eiropas transporta tīkla (TEN-T) un dažiem citiem valsts ceļiem (Ustawa o drogach publicznych [Likums par publiskiem ceļiem], 41. panta 2. punkts), un

               2)

               ir noteikta prasība par īpašas atļaujas iegūšanu, kas dod tiesības pārvietoties pa citiem ceļiem (Ustawa Prawo o ruchu drogowym [Likums par ceļu satiksmi], 64. un nākamie panti).

         Komisija vēl pārmet Polijas Republikai, ka tā esot nepareizi interpretējusi Direktīvas 96/53/EK 7. pantu. Polijas Republikas ieskatā šis noteikums dalībvalstij ļauj atkāpties no direktīvas 3. pantā paredzētā vispārīgā principa, ierobežojot tādu transportlīdzekļu satiksmi, kuru velkošās ass svars ir 11,5 t. Lai gan ir tiesa, ka 7. panta otrajā daļā ir norādīti konkrēti tādu vietu piemēri, kurās var likumīgi tikt ierobežota transportlīdzekļu satiksme (pilsētu centros, mazos ciematos vai īpašas nozīmes dabas objektos), šis noteikums attiecoties tikai uz ierobežojumiem attiecībā uz noteiktiem ceļiem vai inženiertehniskiem objektiem noteiktos ceļa posmos. Komisijas ieskatā dalībvalsts nevar pamatoti atsaukties uz iespēju noteikt izņēmumus, lai tie attiektos teju uz 97 % no tās ceļu tīkla.
   Turklāt saskaņā ar Likuma par ceļu satiksmi 64. panta 1. punktu (2), lai varētu pārvietoties pa ceļiem, kas nav daļa no TEN-T, t.i., teju pa 97 % ceļu, kas veido publisko ceļu tīklu, par attiecīgajiem transportlīdzekļiem kompetentajās iestādēs esot jāiesniedz pieteikums un jāsaņem īpaša atļauja, kas radot šādas grūtības:

               —

               sarežģītas administratīvas formalitātes, kuru dēļ ir jāsazinās ar dažādām administratīvām iestādēm;

               —

               atļaujas derīguma ģeogrāfiskais apgabals ir ierobežots, tādēļ transporta uzņēmumiem par katru maršrutu esot jāpieprasa vairākas atļaujas;

               —

               nepieciešamais laiks atļaujas iegūšanai un tās izmaksas.

         Visbeidzot, pamatojoties uz iepriekš minētā Likuma par ceļu satiksmi 64. panta 2. punktu, IV kategorijas atļaujas transportlīdzekļu, kuru ass/velkošā ass ir 11,5 t, satiksmei pa valsts ceļiem nevar tikt izmantotas dalītu kravu pārvadāšanai.
   Direktīvā 96/53/EK transportlīdzekļu pārvietošanās brīvības jomā neesot pieļauti šāda veida šķēršļi un apgrūtinājumi. Uzņēmumam, kas nepiekrīt šādiem nosacījumiem, varot tikt aizliegts pārvietoties pa ceļiem. Šāds regulējums esot pretrunā Direktīvas 96/53/EK 3. pantam, kurā atbilstoši tajā paredzētajiem nosacījumiem dalībvalstis nedrīkst “noraidīt vai aizliegt” savā teritorijā lietot starptautiskā satiksmē transportlīdzekļus, kas atbilst šīs direktīvas I pielikumā paredzētajam maksimāli pieļaujamam svaram.

      (1)  OV 1996, L 235, 59. lpp.

      (2)  Polijas Republikas Sejma priekšsēdētāja 2012. gada 30. augusta paziņojums saistībā ar likuma Prawo o ruchu drogowym [Likums par ceļu satiksmi] konsolidētās redakcijas izsludināšanu, Dz. U. 2012, poz. 1137.


title: Lieta T-565/15: Prasība, kas celta 2015. gada 28. septembrī – Excalibur City/ITSB – Ferrero (“MERLIN’S KINDERWELT”)

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/66

         Prasība, kas celta 2015. gada 28. septembrī – Excalibur City/ITSB – Ferrero (“MERLIN’S KINDERWELT”)
   (Lieta T-565/15)
   (2015/C 398/80)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Excalibur City s.r.o. (Znojmo, Čehijas Republika) (pārstāvis – E. Engin-Deniz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Ferrero SpA (Alba, Itālija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “MERLIN’S KINDERWELT” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 201 969

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 9. jūlija lēmums lietā R 1538/2014-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-283/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 29. janvāra spriedums — Fon Wireless /ITSB — nfon ( “nfon” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “nfon” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “fon” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “FON” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Prasība grozīt lēmumu)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 29. janvāra spriedums — Fon Wireless/ITSB — nfon (“nfon”)
   (Lieta T-283/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “nfon” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “fon” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “FON” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Prasība grozīt lēmumu)
   2013/C 71/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fon Wireless Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — sākotnēji F. Brandolini Kujman, vēlāk L. Montoya Terán, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: nfon AG (Minhene, Vācija) (pārstāvis — S. Schweyer, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 18. marta lēmumu lietā R 1017/2009-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Fon Wireless Ltd un nfon AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 18. marta lēmumu lietā R 1017/2009-4 tādējādi, ka nfon AG apelācijas sūdzība, kas iesniegta Apelāciju padomē, tiek noraidīta;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Fon Wireless Ltd tiesāšanās izdevumus;

               3)

               nfon sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta C-118/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 26. janvāra spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL/Administración del Estado (Dalībvalstu procesuālā autonomija — Līdzvērtības princips — Prasība sakarā ar valsts atbildību — Savienības tiesību pārkāpums — Konstitūcijas pārkāpums)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/4

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 26. janvāra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL/Administración del Estado

   (Lieta C-118/08) (1)

   (Dalībvalstu procesuālā autonomija - Līdzvērtības princips - Prasība sakarā ar valsts atbildību - Savienības tiesību pārkāpums - Konstitūcijas pārkāpums)
   2010/C 63/06
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Transportes Urbanos y Servicios Generales, SAL

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo (Spānija) — Dalībvalsts izdarīts indivīdiem Kopienu tiesībās piešķirto tiesību pārkāpums — Pienākums atlīdzināt zaudējumus — Dalībvalsts konstitūcijai pretrunā esošs akts un Kopienu tiesībām pretrunā esošs akts — Līdzvērtības un efektivitātes principi

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības ir pretrunā tādas dalībvalsts tiesību normas piemērošanai, ar kuru prasība sakarā ar valsts atbildību, kas pamatota ar Savienības tiesību pārkāpumu, kurš izdarīts ar valsts tiesību aktu un kurš konstatēts ar Tiesas spriedumu atbilstoši EKL 226. pantam, var tikt apmierināta tikai tādā gadījumā, ja prasītājs iepriekš ir izmantojis visus valsts tiesību aizsardzības līdzekļus, kas vērsti uz administratīvā akta, kas rada kaitējumu un kas pieņemts, pamatojoties uz šo tiesību aktu, spēkā esamības apstrīdēšanu, ja šāds pats noteikums nav piemērojams prasībai sakarā ar valsts atbildību, kas pamatota ar Konstitūcijas pārkāpumu, kurš izdarīts ar šo pašu tiesību aktu un kuru konstatējusi kompetentā valsts tiesa.

      (1)  OV C 128, 24.05.2008.


title: Lieta C-318/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 11. marta rīkojumu lietā T-347/14 Yanukovych/Padome 2016. gada 2. jūnijā iesniedza Ukraina

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 11. marta rīkojumu lietā T-347/14 Yanukovych/Padome 2016. gada 2. jūnijā iesniedza Ukraina
   (Lieta C-318/16 P)
   (2017/C 006/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ukraina (pārstāvis – M. Kostytska, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Viktor Viktorovych Yanukovych, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
   Ar 2016. gada 5. oktobra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) apelācijas sūdzību atzina par nepieņemamu.


title: Lieta T-516/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 30. jūnija spriedums – CW/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā — Līdzekļu iesaldēšana — Prasītāja vārda iekļaušana, balstoties uz jaunu pamatojumu pēc iepriekšējo līdzekļu iesaldēšanas pasākumu atcelšanas — Tiesības uz īpašumu — Samērīgums — Kļūda faktos — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Ārpuslīgumiskā atbildība — Cēloņsakarība

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 30. jūnija spriedums – CW/Padome
   (Lieta T-516/13) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā - Līdzekļu iesaldēšana - Prasītāja vārda iekļaušana, balstoties uz jaunu pamatojumu pēc iepriekšējo līdzekļu iesaldēšanas pasākumu atcelšanas - Tiesības uz īpašumu - Samērīgums - Kļūda faktos - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Ārpuslīgumiskā atbildība - Cēloņsakarība)
   (2016/C 305/34)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CW (pārstāvis – A. Tekari, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – G. Étienne un M. Bishop)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes 2013. gada 30. jūlija Īstenošanas lēmumu 2013/409/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV 2013, L 204, 52. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt zaudējumus, ko prasītājs esot cietis

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               CW sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: Lieta C-348/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 23. marta rīkojums ( Tribunal d'instance de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Thomson Sales Europe SA/Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières) (Reglamenta 92. panta 1. punkts un 103. panta 1. punkts — Acīmredzama nepieņemamība — Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa — Jebkādas pamatotas šaubas kliedējoša atbilde — Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Spēkā esamības novērtējums — Kopējā tirdzniecības politika — Dempings — Taizemē ražotu televizoru imports — Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veiktās izmeklēšanas spēkā esamība — Regulu (EK) Nr. 710/95 un Nr. 2584/98 spēkā esamība)

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/4

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 23. marta rīkojums (Tribunal d'instance de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Thomson Sales Europe SA/Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)

   (Lieta C-348/11) (1)

   (Reglamenta 92. panta 1. punkts un 103. panta 1. punkts - Acīmredzama nepieņemamība - Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa - Jebkādas pamatotas šaubas kliedējoša atbilde - Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Spēkā esamības novērtējums - Kopējā tirdzniecības politika - Dempings - Taizemē ražotu televizoru imports - Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veiktās izmeklēšanas spēkā esamība - Regulu (EK) Nr. 710/95 un Nr. 2584/98 spēkā esamība)
   2012/C 235/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal d'instance de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Thomson Sales Europe SA

      Atbildētāja: Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal d'instance de Paris — Padomes 1995. gada 27. marta Regulas Nr. 710/95, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu par Malaizijas, Ķīnas Tautas Republikas, Korejas Republikas, Singapūras un Taizemes izcelsmes krāsu televīzijas uztvērēju importam un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu (OV L 73, 3. lpp.) spēkā esamība — Padomes 1998. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2584/98, ar ko groza iepriekš minēto Regulu (EK) Nr. 710/95 (OV L 324, 1. lpp.), spēkā esamība — Regulas, saskaņā ar kurām, aprēķinot vidējo svērto dempinga starpību, piemēro reducēšanas līdz nullei metodi — Izmeklēšanas, ko Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) veicis jautājumā par televizoru izcelsmi, spēkā esamība

      Rezolutīvā daļa:

   Izskatot ceturto un piekto jautājumu, nav konstatēts nekas, kas spētu ietekmēt Padomes 1995. gada 27. marta Regulas Nr. 710/95 ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu par Malaizijas, Ķīnas Tautas Republikas, Korejas Republikas, Singapūras un Taizemes izcelsmes krāsu televīzijas uztvērēju importam un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu, un Padomes 1998. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2584/98, ar ko groza Regulu Nr. 710/95, spēkā esamību.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta C-399/15 P: Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 12. jūlija spriedums – Vichy Catalán, SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Hijos de Rivera, SA Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Termiņš prasības celšanai — Neparedzēti apstākļi — Tiesas Reglamenta 181. pants — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/12

         Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 12. jūlija spriedums – Vichy Catalán, SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Hijos de Rivera, SA

   (Lieta C-399/15 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Termiņš prasības celšanai - Neparedzēti apstākļi - Tiesas Reglamenta 181. pants - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2016/C 343/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vichy Catalán, SA (pārstāvis – R. Bercovitz Álvarez, abogado)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas), Hijos de Rivera, SA (pārstāve – C. Sueiras Villalobos, abogada)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Vichy Catalán SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Hijos de Rivera SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 406, 07.12.2015.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 14. februārī lietā T-406/03 Nicolas Ravailhe pret Eiropas Savienības Reģionu komiteju (Ierēdņi — Iepriekšēja administratīva procedūra — Nepieņemamība)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/35

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 14. februārī
   lietā T-406/03 Nicolas Ravailhe pret Eiropas Savienības Reģionu komiteju (1)

   (Ierēdņi - Iepriekšēja administratīva procedūra - Nepieņemamība)
   (2005/C 143/66)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-406/03 Nikolā Ravejs [Nicolas Ravailhe], bijušais Eiropas Savienības Reģionu komitejas pagaidu darbinieks, ar dzīvesvietu Amjēnā [Amiens] (Francija), ko pārstāv J.-P. Brodskis [J.-P. Brodsky], pret Eiropas Savienības Reģionu komiteju, ko pārstāv P. Servila [P. Cervilla], kam palīdz B. Vēgenbaurs [B. Wägenbaur], advokāts, par prasību, kas pamatā saistīta ar pilnvarotās iestādes atteikumu noslēgt darba līgumus, lai prasītāju atjaunotu darbā Eiropas Savienības Reģionu komitejā kā pagaidu darbinieku un atjaunotu viņam pagaidu darbinieka statusam atbilstošās tiesības, un, pakāroti, pabalsta piešķiršanu, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši F. Deuss [F. Dehousse] un D. Švābi [D. Šváby], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 14. februārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasība noraidāma kā nepieņemama;

               2)

               katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 47, 21.02.2004.


title: lieta T-484/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko François Pilat iesniedza 2004. gada 9. decembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/31

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko François Pilat iesniedza 2004. gada 9. decembrī
   (lieta T-484/04)
   (2005/C 57/53)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 9. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla François Pilat, Honfleur (Francija), kuru pārstāv Jean François Péricaud, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei un Eiropas Kopienu Komisijai solidāri prasītājam izmaksāt EUR 377 253, vai pakārtoti EUR 325 579 un jebkurā gadījumā piespriest likumā paredzētos procentus par laika posmu no prasības iesniegšanas brīža;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei un Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti, ko izvirza prasītājs, ir identiski tiem, ko izmanto prasītāji lietā T-440/03 (1), Arizmendi u.c. pret Padomi un Komisiju.

      (1)  OV C 59, 06.03.04, 31. lpp.


title: Lieta C-260/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. maijā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Lielbritānija) — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/The Rank Group PLC

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. maijā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Lielbritānija) — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/The Rank Group PLC

   (Lieta C-260/10)
   ()
   2010/C 209/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      The Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Lielbritānija)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Atbildētājs: The Rank Group plc

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Gadījumā, ja dalībvalsts, īstenojot savu diskrecionāro varu atbilstoši Sestās PVN direktīvas (1) 13. panta B daļas f) apakšpunktam, ir aplikusi ar PVN noteiktus azartspēlēm paredzēto iekārtu veidus (“azartspēļu iekārtas, uz kurām attiecas III daļa”), bet ir saglabājusi spēkā atbrīvojumu no nodokļa attiecībā uz citām šādām iekārtām (tostarp fiksēto likmju derību termināliem [fixed odds betting terminals], “FOBT”) un ja tiek apgalvots, ka dalībvalsts tādējādi esot pārkāpusi nodokļu neitralitātes principu, vai, salīdzinot azartspēļu iekārtas, uz kurām attiecas III daļa, ar FOBT, ir i) izšķiroša nozīme vai ii) kāda nozīme apstāklim, ka

                           a)

                              FOBT sniedz iespēju veikt darbības, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir uzskatāmas par “derībām” (vai darbības, ko attiecīgais regulators, īstenojot savas regulatora pilnvaras, ir gatavs uzskatīt par “derībām” saskaņā ar valsts tiesību aktiem), un

                           b)

                           azartspēļu iekārtas, uz kurām attiecas III daļa, sniedz iespēju veikt darbības, uz kurām saskaņā ar valsts tiesību aktiem attiecas cita klasifikācija, proti, “azartspēles”,

                     un ka uz azartspēlēm un derībām attiecas atšķirīgi reglamentējoši režīmi saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem attiecībā uz azartspēļu kontroli un reglamentēšanu? Ja tas tā ir, kādas atšķirības starp attiecīgajiem reglamentējošajiem režīmiem ir jāņem vērā valsts tiesai?

               2)

               Nosakot, vai nodokļu neitralitātes princips prasa piemērot vienādu nodokļu režīmu 1. jautājumā minētajiem iekārtu veidiem (FOBT un azartspēļu iekārtas, uz kurām attiecas III daļa), kāds abstrakcijas līmenis ir jāizmanto valsts tiesai, nosakot, vai preces ir līdzīgas? It īpaši cik liela mērā ir jāņem vērā šādi aspekti:

                           a)

                           līdzības un atšķirības maksimāli pieļaujamajos likmju un laimestu apmēros starp FOBT un azartspēļu iekārtām, uz kurām attiecas III daļa;

                           b)

                           tas, ka uz FOBT var spēlēt tikai noteiktā veida vietās, attiecībā uz kurām ir izsniegta licence derību organizēšanai un kuras atšķiras no vietām, attiecībā uz ko ir izsniegta licence azartspēlēm, un turklāt atšķiras tām piemērojamie regulatīvie ierobežojumi (lai gan FOBT un ne vairāk kā divas azartspēļu iekārtas, uz kurām attiecas III daļa, var tikt izvietotas spēlēšanai vienā un tajā paša vietā, attiecībā uz kuru ir izsniegta licence derībām);

                           c)

                           tas, ka laimesta laimēšanas iespējas uz FOBT ir tieši saistītas ar publicētajām fiksētajām izredzēm, savukārt laimēšanas iespējas uz azartspēļu iekārtām, uz kurām attiecas III daļa, noteiktos gadījumos varētu tikt mainītas ar ierīci, kas noteiktā termiņā nodrošina konkrētu ieņēmumu procentuālo sadalījumu starp uzņēmēju un spēlētāju;

                           d)

                           līdzības un atšķirības formātos, kas pieejami FOBT un azartspēļu iekārtās, uz kurām attiecas III daļa;

                           e)

                           līdzības un atšķirības starp FOBT un azartspēļu iekārtām, uz kurām attiecas III daļa, mijiedarbībā, kas varētu notikt starp spēlētāju un iekārtu;

                           f)

                           tas, vai vairākums personu, kas spēlē, izmantojot iekārtas, zina par iepriekš minētajiem aspektiem vai uzskata to par tādiem, kuriem ir kāda nozīme, vai par svarīgiem;

                           g)

                           vai atšķirības PVN režīmā ir attaisnojamas ar kādu no iepriekš minētajiem aspektiem?

               3)

               Gadījumā, ja dalībvalsts, īstenojot savu diskrecionāro varu atbilstoši Sestās PVN direktīvas 13. panta B daļas f) apakšpunktam, ir atbrīvojusi no PVN azartspēles, bet ir aplikusi ar PVN noteiktu azartspēlēm izmantojamo iekārtu kategoriju:

                           a)

                           vai principā pastāv pienācīgās rūpības aizstāvība, ko dalībvalsts var izmantot pret apgalvojumu, ka šī dalībvalsts esot pārkāpusi nodokļu neitralitātes principu; un

                           b)

                           ja atbilde uz a) apakšpunktā ietverto jautājumu ir apstiprinoša, kādiem faktoriem ir nozīme, nosakot, vai dalībvalsts var izmantot minēto aizstāvību?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.)


title: Lieta C-25/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. janvārī iesniedza Budapest Környéki Törvényszék (Ungārija) – krimināllieta pret Balogh István

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. janvārī iesniedza Budapest Környéki Törvényszék (Ungārija) – krimināllieta pret Balogh István

   (Lieta C-25/15)
   (2015/C 127/15)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Budapest Környéki Törvényszék

      Lietas dalībnieks pamatlietā

   Tiesājamais: Balogh István

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīvas 2010/64/ES (1) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā 1. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru “ar šo direktīvu paredz noteikumus attiecībā uz tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera izpildes procesā”, ir interpretējams tādējādi, ka Ungārijas tiesām šī direktīva ir jāpiemēro arī īpašajās tiesvedībās [1998. gada Kriminālprocesa likuma Nr. XIX (a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény) XXIX nodaļa], proti, ka Ungārijas tiesībās paredzētās īpašās tiesvedības ietilpst jēdzienā “kriminālprocess”, vai arī ar šo jēdzienu jāsaprot tikai tiesvedības, kuru beigās tiek pieņemti galīgi nolēmumi par tiesājamo kriminālatbildību?

      (1)  OV L 280, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (2017. gada 31. marts) lietā E-13/16 – EBTA Uzraudzības iestāde/Islande (EBTA dalībvalsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2000/30/EK – Tehniskās pārbaudes uz ceļiem)

text:
               13.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/16

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2017. gada 31. marts)
   lietā E-13/16
   EBTA Uzraudzības iestāde/Islande

      (EBTA dalībvalsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2000/30/EK – Tehniskās pārbaudes uz ceļiem)

   (2017/C 224/07)
   Lietā E-13/16, EBTA Uzraudzības iestāde/Islande – PIETEIKUMS ar lūgumu atzīt, ka Islande nav izpildījusi savas saistības, kas izriet no tiesību akta, kas minēts EEZ līguma XIII pielikuma 17.h punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 6. jūnija Direktīva 2000/30/EK par Kopienā izmantotu komerciālo transportlīdzekļu tehniskām pārbaudēm uz ceļiem), jo nav ieviesusi tehniskās pārbaudes uz ceļiem, kuras paredzētas minētā tiesību akta 3. panta 1. punktā, tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents), 2017. gada 31. martā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar šo tiesa:

               1.

               atzīst, ka Islande nav izpildījusi savas saistības, kuras izriet no tiesību akta, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma II nodaļas 17.h punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 6. jūnija Direktīva 2000/30/EK par Kopienā izmantotu komerciālo transportlīdzekļu tehniskām pārbaudēm uz ceļiem), kurš pielāgots Līgumam saskaņā ar tā 1. protokolu, jo līdz noteiktajam termiņam nav ieviesusi tehniskās pārbaudes uz ceļiem, kas paredzētas minētā tiesību akta 3. panta 1. punktā;

               2.

               uzdod Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-331/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 8. maija spriedums — Yoshida Metal Industry /ITSB — Pi-Design u.c. (trijstūrainas virsmas ar melnās krāsas punktiem attēls) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme, kuru veido virsmas ar melnās krāsas punktiem attēls — Preces forma, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa)

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/10

         Vispārējās tiesas 2012. gada 8. maija spriedums — Yoshida Metal Industry/ITSB — Pi-Design u.c. (trijstūrainas virsmas ar melnās krāsas punktiem attēls)
   (Lieta T-331/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme, kuru veido virsmas ar melnās krāsas punktiem attēls - Preces forma, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa)
   2012/C 184/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (Tsubame-shi, Japāna) (pārstāvji — S. Verea, K. Muraro un M. Balestriero, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Pārējās procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces: Pi-Design AG (Triengen, Šveice); Bodum France (Neuilly-sur-Seine, Francija) un Bodum Logistics A/S (Billund, Dānija) (pārstāvis — H. Pernez, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1235/2008-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S, no vienas puses, un Yoshida Metal Industry Co. Ltd, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1235/2008-1;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Yoshida Metal Industry Co. Ltd tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.


               28.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/27

      Markedsrådet konsultējoša atzinuma pieprasījums EBTA tiesai pēc tiesas 2004. gada 7. jūlija lēmuma Pedicel AS v Sosial-og helsedirektoratet lietā
   (Lieta E-4/04)
   (2005/C 103/13)

      Markedsrådet (Tirgus padome), Oslo, Norvēģija, konsultējošu atzinumu EBTA tiesai Pedicel AS v Sosial-og helsedirektoratet lietā pieprasīja ar 2004. gada 7. jūlija lēmumu, ko tiesas kancelejā saņēma 2004. gada 9. jūlijā, par šādiem jautājumiem.

               1.

               Tā kā vīns nav iekļauts produktu sarakstā EEZ līguma 8. panta, 3. punktā:
               vai līgums, ieskaitot 18. un 23. pantu, sal. ar 47. protokolu, ir saprotams tā, ka 11. un/vai 36. pants attiecas arī uz vīnu?

               2.

               Vai EEZ līguma 11. pants un/vai 36. pants ir saprotami tā, ka tie ir attiecināmi uz valsts tiesību aktiem, kuros ietilpst vispārīgi alkoholisko dzērienu reklamēšanas aizliegumi, tādi kā akta par alkoholisko dzērienu tirdzniecību 9.–2. nodaļas u.c.?

               3.

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai šādus aizliegumus var saglabāt, neskatoties uz sabiedrības rūpēm par veselību un, ja tā, vai tas ir saskaņā ar EEZ likuma proporcionalitātes principiem?
               Atbildot uz šiem jautājumiem, jānorāda, kādā mērā vispārīgā piesardzības principa piemērošana šajā jomā ir saskaņā ar EBTA tiesas/Eiropas Kopienu Tiesas praksi.


title: Lieta C-556/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums ( Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TDC A/S / Teleklagenævnet Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/19/EK — 2. panta a) punkts — Piekļuve īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītām iekārtām, kā arī to izmantošanai — 5., 8., 12. un 13. pants — Valsts regulatīvo iestāžu kompetence — Pienākums attiecībā uz piekļuvi īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītām iekārtām, kā arī to izmantošanai — Uzņēmums ar būtisku ietekmi konkrētā tirgū — Atzarkabelis no sadales punkta pieejas tīklā līdz tīkla pieslēguma punktam galalietotāja telpās — Pienākuma izpildīt pamatotus lūgumus par piekļuvi īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītām iekārtām un atļaut to izmantošanu samērīgums — Direktīva 2002/21/EK — 8. pants — Valsts regulatīvo iestāžu uzdevumu izpildes vispārīgie mērķi

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/7

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TDC A/S/Teleklagenævnet

   (Lieta C-556/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/19/EK - 2. panta a) punkts - Piekļuve īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītām iekārtām, kā arī to izmantošanai - 5., 8., 12. un 13. pants - Valsts regulatīvo iestāžu kompetence - Pienākums attiecībā uz piekļuvi īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītām iekārtām, kā arī to izmantošanai - Uzņēmums ar būtisku ietekmi konkrētā tirgū - Atzarkabelis no sadales punkta pieejas tīklā līdz tīkla pieslēguma punktam galalietotāja telpās - Pienākuma izpildīt pamatotus lūgumus par piekļuvi īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītām iekārtām un atļaut to izmantošanu samērīgums - Direktīva 2002/21/EK - 8. pants - Valsts regulatīvo iestāžu uzdevumu izpildes vispārīgie mērķi)
   2014/C 282/09
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: TDC A/S

      Atbildētāja: Teleklagenævnet

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK, 2. panta a) punkts, 8. un 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulatīvā iestāde ir tiesīga, pamatojoties uz pienākumu izpildīt pamatotus lūgumus par piekļuvi īpašiem tīkla elementiem un ar to saistītajām iekārtām un atļaut to izmantošanu, uzlikt elektronisko komunikāciju operatoram ar būtisku ietekmi konkrētā tirgū pienākumu pēc konkurējošu operatoru lūguma ierīkot atzarkabeli, kura garums nepārsniedz 30 metrus, no sadales punkta pieejas tīklā līdz tīkla pieslēguma punktam galalietotāja telpās, ja vien šis pienākums ir pamatots ar konstatētās problēmas raksturu, ir samērīgs un attaisnots, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 8. panta 1. punktā izklāstītos mērķus, un tas jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               Direktīvas 2002/19, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 8. un 12. pants, tos lasot kopsakarā ar tās 13. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulatīvā iestāde, kad tā grasās kādam elektronisko komunikāciju operatoram ar būtisku ietekmi tirgū uzlikt pienākumu ierīkot atzarkabeļus, lai šim tīklam pievienotu galalietotāju, jāņem vērā attiecīgā operatora sākotnēji veiktais ieguldījums un ierīkošanas izmaksas atgūt ļaujošas cenu kontroles esamība.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Lieta T-215/07 R: Pagaidu noregulējuma tiesneša 2007. gada 15. novembra rīkojums — Donnici /Parlaments (Pieteikums par pagaidu noregulējumu — Eiropas Parlamenta lēmums — Pilnvaru pārbaude — Eiropas Parlamenta deputāta pilnvaru atņemšana valsts vēlēšanu tiesiskā regulējuma piemērošanas rezultātā — Lūgums apturēt piemērošanu — Pieņemamība — Fumus boni juris — Steidzamība — Interešu izsvēršana)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/16

         Pagaidu noregulējuma tiesneša 2007. gada 15. novembra rīkojums — Donnici/Parlaments
   (Lieta T-215/07 R)
   (Pieteikums par pagaidu noregulējumu - Eiropas Parlamenta lēmums - Pilnvaru pārbaude - Eiropas Parlamenta deputāta pilnvaru atņemšana valsts vēlēšanu tiesiskā regulējuma piemērošanas rezultātā - Lūgums apturēt piemērošanu - Pieņemamība - Fumus boni juris - Steidzamība - Interešu izsvēršana)
   (2008/C 8/31)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Beniamino Donnici, Castrolibero (Itālija) (pārstāvji — M. Sanino, G. M. Roberti, I. Perego un P. Salvatore, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — H. Krück, N. Lorenz un A. Caiola, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītāju: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia, pārstāvis, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Achille Occhetto, Roma (Itālija) (pārstāvji — P. De Caterini un F. Paola, avocats)
   Priekšmets
   Lūgums apturēt Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. maija Lēmuma [2007/2121(REG)] par Beniamino Donnici pilnvaru izvērtēšanu piemērošanu līdz brīdim, kad Pirmās instances tiesa pieņems nolēmumu pamata lietā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. maija Lēmuma [2007/2121(REG)] par Beniamino Donnici pilnvaru izvērtēšanas piemērošana ir apturēta;

               2)

               Lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta F-83/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. februāra spriedums — Bodson u.c./EIB (Civildienests — EIB personāls — Darba attiecību līgumiskais raksturs — Darba samaksa — EIB prēmiju sistēmas reforma)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/26

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. februāra spriedums — Bodson u.c./EIB
   (Lieta F-83/12) (1)

   (Civildienests - EIB personāls - Darba attiecību līgumiskais raksturs - Darba samaksa - EIB prēmiju sistēmas reforma)
   2014/C 85/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Jean-Pierre Bodson u.c. (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — L. Levi, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji — C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams un G. Nuvoli, P. E. Partsch, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt lēmumus piešķirt prasītājiem prēmiju, piemērojot jauno izstrādes sistēmu, kas izriet no administrācijas padomes 2010. gada 14. decembra lēmuma un vadības komitejas 2010. gada 9. novembra un 2011. gada 16. novembra lēmumiem, un, otrkārt, arī prasība piespriest atbildētājai samaksāt atalgojuma starpību, kā arī zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               J.–P. Bodson un septiņi citi prasītāji, kuru uzvārdi ir iekļauti pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus paši un atlīdzina Eiropas Investīciju bankas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012., 34. lpp.