title: Lieta C-299/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Icade Promotion Logement SAS/Ministère de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Icade Promotion Logement SAS/Ministère de l'Action et des Comptes publics

      (Lieta C-299/20)
      (2020/C 297/47)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Icade Promotion Logement SAS

         Atbildētāja: Ministère de l'Action et des Comptes publics

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 2006. gada 28. novembra direktīvas (1) 392. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka peļņas daļas aplikšanas ar nodokli režīms tajā ir paredzēts tikai tādiem nekustamā īpašuma nodošanas darījumiem, kuru iegādei ticis piemērots [..] [PVN], bet nodokļu maksātājam, kurš to pārdod tālāk, nav bijis tiesību atskaitīt šo nodokli. Vai arī ar to tiek atļauts piemērot šo režīmu tādiem nekustamā īpašuma nodošanas darījumiem, kuru iegādei nav ticis uzlikts šis nodoklis vai nu tādēļ, ka šī iegāde neietilpst direktīvas piemērošanas jomā, vai arī tādēļ, ka, ietilpstot tās piemērošanas jomā, ir no tās izslēgta?

                  2)

                  Vai 2006. gada 28. novembra direktīvas 392. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas izslēdz peļņas daļas aplikšanas ar nodokli režīma piemērošanu apbūves zemesgabalu nodošanas darījumiem operācijām šādos divos gadījumos:

                              —

                              ja šie zemesgabali, kas iegādāti neapbūvēti, laikposmā starp to iegādi un tālākpārdošanu, ko veic nodokļu maksātājs, ir kļuvuši par apbūves zemesgabaliem;

                              —

                              ja laikposmā starp to iegādi un tālākpārdošanu, ko veic nodokļu maksātājs, šo zemesgabalu raksturs ir izmainīts, piemēram, tie sadalīti daļās vai notikuši kādi darbi, kas ļauj infrastruktūras tīklu (ceļi, dzeramais ūdens, elektrība, gāze, kanalizācija, telekomunikācijas) ievilkšanu šajos gabalos?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-328/20: Prasība, kas celta 2020. gada 22. jūlijā – Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/36

      Prasība, kas celta 2020. gada 22. jūlijā – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
      (Lieta C-328/20)
      (2020/C 297/48)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Martin un B.-R. Killmann)

         Atbildētāja: Austrijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka, ieviešot pielāgošanas mehānismu, kas attiecas uz ģimenes pabalstu un nodokļa atlaidi par apgādājamu bērnu darba ņēmējiem, kuru bērni pastāvīgi uzturas citā dalībvalstī, Austrijas Republika nav izpildījusi Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) 7. un 67. pantā, kā arī Regulas Nr. 883/2004 4. pantā un Regulas (ES) Nr. 492/2011 (2) 7. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  konstatēt, ka, ieviešot pielāgošanas mehānismu attiecībā uz “Familienbonus Plus”, nodokļa atlaidi vienīgajam apgādniekam, nodokļa atlaidi vientuļam vecākam un nodokļa atlaidi uzturlīdzekļu maksājumiem migrējošiem darba ņēmējiem, kuru bērni pastāvīgi uzturas citā dalībvalstī, Austrijas Republika turklāt nav izpildījusi Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galveni argumenti

      Komisija apgalvo, ka Austrija piešķir personām, kuras strādā Austrijā un kurām ir bērni, bērna kopšanas pabalstu vienreizējas fiksētas summas veidā un ģimenes pabalsta un nodokļa atlaides par apgādājamu bērnu sociālo priekšrocību, kā arī “Familienbonus Plus”, nodokļa atlaidi vienīgajam apgādniekam, nodokļa atlaidi vientuļam vecākam un nodokļa atlaidi uzturlīdzekļu maksājumiem kā nodokļu priekšrocību. Kopš 2019. gada 1. janvāra Austrijas tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka šie valsts pabalsti ir jāpielāgo tās dalībvalsts vispārējam cenu līmenim, kurā bērns pastāvīgi uzturas.

         Pirmais pamats:

      Komisija apgalvo, ka bērna kopšanas pabalsts un nodokļa atlaide par apgādājamu bērnu ir ģimenes pabalsti Regulas Nr. 883/2004 izpratnē. Šīs regulas 7. un 67. pants aizliedz dalībvalstij noteikt, ka ģimenes pabalstu piešķiršana vai apmērs ir atkarīgs no darba ņēmēja ģimenes locekļiem, kuri dzīvo dalībvalstī, kas nodrošina pabalstus. Ieviešot pielāgošanu, Austrija nosaka ģimenes pabalstu par labu bērniem atkarībā no tā, kurā valstī bērni dzīvo. Tādējādi Austrija pārkāpj Regulas Nr. 883/2004 7. un 67. pantu.

         Otrais pamats:

      Komisija arī apgalvo, ka pielāgošana, kā to ir ieviesusi Austrija, nostāda izdevīgākā situācijā tās personas, kuru bērni dzīvo dalībvalstīs ar augstāku cenu līmeni, nekā personas, kuru bērni dzīvo Austrijā, savukārt personas, kuru bērni dzīvo dalībvalstīs ar zemu cenu līmeni, tiek nostādītas neizdevīgākā situācijā. Ieviešot pielāgošanu, Austrija tomēr gaidīja ietaupījumus valsts budžetā, kas var nozīmēt tikai to, ka personas, kuras saņem šādus pabalstus un priekšrocības un kuru bērni dzīvo dalībvalstīs ar zemāku cenu līmeni nekā Austrijā, ir vairāk.
      Pielāgošanas mehānisma rezultātā Austrija tādējādi ir radījusi netiešu diskrimināciju, kaitējot migrējošiem darba ņēmējiem. Nevar paredzēt likumīgu mērķi šīs diskriminācijas attaisnošanai. Līdz ar to attiecībā uz bērna kopšanas pabalstu un nodokļa atlaidi par apgādājamu bērnu Austrija nav ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu, kāds ir paredzēts Regulas Nr. 883/2004 4. pantā un Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punktā, un attiecībā uz “Familienbonus Plus”, nodokļa atlaidi vienīgajam apgādniekam, nodokļa atlaidi vientuļam vecākam un nodokļa atlaidi uzturlīdzekļu maksājumiem – vienlīdzīgas attieksmes principu, kāds ir paredzēts Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punktā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos (OV 2011, L 141, 1. lpp.).


title: Lieta C-331/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 22. jūlijā Volotea, SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 13. maija spriedumu lietā T-607/17 Volotea/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/37

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 22. jūlijāVolotea, SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 13. maija spriedumu lietā T-607/17 Volotea/Komisija
      (Lieta C-331/20 P)
      (2020/C 297/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Volotea, SA (pārstāvji: M. Carpagnano, avvocato, un M. Nordmann, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu;

                  —

                  daļēji atcelt 1. panta 2., 3. un 4. punktu Komisijas 2016. gada 29. jūlija lēmumā par valsts atbalstu SA.33983 (1), kuru Itālija ir īstenojusi, lai sniegtu kompensāciju Sardīnijas lidostām par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, kā arī šajā lēmumā iekļauto rīkojumu atgūt atbalstu, ciktāl tas skar apelācijas sūdzības iesniedzēju.

            Pakārtoti:

                  —

                  atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

            Papildus tam apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Vispārējo tiesu piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, piemērojot valsts atbalsta jēdzienu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Konkrētāk, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi ekonomiskas priekšrocības jēdzienu, pārsniegusi savu kompetenci, aizstājot Eiropas Komisijas argumentāciju, un nepareizi izpratusi selektivitātes, valsts līdzekļu un konkurences izkropļojuma kritērijus.
      Vispārējā tiesa esot kļūdījusies attiecībā uz iespējamību valsts atbalstu attaisnot, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu un Kopienas vadlīnijām par lidostu finansēšanu un valsts atbalstu darbības uzsākšanai aviosabiedrībām, kas veic lidojumus no reģionālām lidostām.
      Vispārējā tiesa, liekot atgūt atbalstu, neesot ņēmusi vērā tiesiskās paļāvības aizsardzības principu; tā esot kļūdījusies attiecībā uz LESD 296. panta 2. punkta pārkāpuma atzīšanu tā iemesla dēļ, ka Eiropas Komisija neesot norādījusi pietiekamu pamatojumu, un neesot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2017/1861 (2016. gada 29. jūlijs) par valsts atbalstu SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itālija – Kompensācija Sardīnijas lidostām par sabiedrisko pakalpojumu saistībām (SGEI) (OV 2017, L 268, 1. lpp.).


title: Lieta C-343/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 23. jūlijā easyJet Airline Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 13. maija spriedumu lietā T-8/18 easyJet Airline/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/38

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 23. jūlijāeasyJet Airline Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 13. maija spriedumu lietā T-8/18 easyJet Airline/Komisija
      (Lieta C-343/20 P)
      (2020/C 297/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: easyJet Airline Co. Ltd (pārstāvji: J. Rivas Andrés, avocat, A. Manzaneque Valverde, abogada)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu un/vai Komisijas 2016. gada 29. jūlija Lēmumu (ES) 2017/1861 (1) par valsts atbalstu SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itālija – Kompensācija Sardīnijas lidostām par sabiedrisko pakalpojumu saistībām (SGEI), ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  pakārtoti – atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību apelācijas instancē un pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, ņemot vērā šādus četrus pamatus.
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda, jo sajaukts novērtējums attiecībā uz diviem valsts atbalsta esamības nosacījumiem (valsts līdzekļi un priekšrocība).
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda, jo tajā ir atzīts, ka šajā lietā nevarēja piemērot TED kritēriju. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka lidostu ekspluatanti nav ievērojamā apmērā ieguldījuši savus naudas līdzekļus un nav rīkojušies kā privāti tirgus ekonomikas dalībnieki. Turklāt pārsūdzētajā spriedumā izklāstītā argumentācija par TED kritērija nepiemērojamību esot pretrunā LESD 345. pantam, vienlīdzīgas attieksmes principam un nediskriminācijas principam, kā arī easyJet tiesībām uz aizstāvību.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda, jo ir secināts, ka lidostu ekspluatanti rīkojās tikai kā Sardīnijas reģiona starpnieki.
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda attiecībā uz to, kā identificēti: i) reģionālās shēmas galasaņēmēji; ii) netiešā priekšrocība un iii) shēmas sekundārā ietekme.

         (1)  OV 2017, L 268, 1. lpp.


title: Lieta T-371/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūnijā – Pollinis France/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūnijā – Pollinis France/Komisija
      (Lieta T-371/20)
      (2020/C 297/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pollinis France (Parīze, Francija) (pārstāvis: C. Lepage, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 8. panta 3. punktu, atcelt klusējot pausto Eiropas Komisijas lēmumu noraidīt atkārtoto pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, kas reģistrēts ar numuru GESTDEM Nr. 2020/0498.

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājai 3 000 EUR tiesāšanās izdevumu segšanai, pamatojoties uz Reglamenta 134. panta 1. punktu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar pārsūdzēto lēmumu ir pārkāpta Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta otrā daļa, jo Eiropas Komisija nav norādījusi iemeslus, kādēļ tā ir piemērojusi izņēmumu – lēmumu pieņemšanas aizsardzību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar pārsūdzēto lēmumu ir pārkāpta Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta otrā daļa, jo šeit prevalējot plašas sabiedrības intereses iepazīties ar pieprasītajiem dokumentiem un ka uz šiem dokumentiem esot jāattiecina plašāka piekļuve, kāda tiek piešķirta “likumdošanas dokumentiem”.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar pārsūdzēto lēmumu ir pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2) 6. panta 1. punkts, jo Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā minētais izņēmums esot jāinterpretē un jāpiemēro šauri – vēl jo vairāk tad, ja pieprasītā informācija attiecas uz emisiju dabas vidē.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).


title: Lieta T-381/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. jūnijā – Datax/REA

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. jūnijā – Datax/REA

      (Lieta T-381/20)
      (2020/C 297/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Datax sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvis: J. Bober, advokāts)

         Atbildētāja: Pētniecības izpildaģentūra

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 13. novembrī pieņemto lēmumu (ARES 2019 7018535 – 13/11/2019), kurā norādīts uz attiecināmo izmaksu daļēju noraidīšanu un ES iemaksas atgūšanu un kurā pieprasīts, lai prasītāja samaksātu līgumsodu;

                  —

                  piespriest Pētniecības izpildaģentūrai (REA) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājas izmaksas saistībā ar tās juridisko pārstāvību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas kļūdas faktisko apstākļu konstatēšanā un ka ir pārkāptas Polijas darba tiesību normas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti Savienības tiesību pamatprincipi, tostarp tiesiskums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja nav pieļāvusi nekādus pārkāpumus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav piemērots samērīguma princips.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka kļūdains ir apgalvojums, ka prasītāja nav izpildījusi dotācijas līgumus.

                  6.

                  Ar sesto pamatu – pakārtoti – tiek apgalvots, ka ar to, ka pārsūdzēto lēmumu pieņēmusi Eiropas Savienības izpildaģentūra REA, nevis Eiropas Komisija, esot pieļauta kļūda.

                  7.

                  Ar septīto pamatu – arī pakārtoti – tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Beļģijas Karalistes tiesību normas.

                  8.

                  Ar astoto pamatu – arī pakārtoti – tiek apgalvots, ka atbildētājas finansiālajiem prasījumiem ir iestājies noilgums.


title: Lieta T-392/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. jūnijā – Flašker/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/40

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. jūnijā – Flašker/Komisija
      (Lieta T-392/20)
      (2020/C 297/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Petra Flašker (Grosuplje, Slovēnija) (pārstāvis: K. Zdolšek, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2020. gada 24. marta lēmumu Lietā SA.43546 – Apgalvots valsts atbalsts uzņēmumam Lekarna Ljubljana, ar ko, neuzsākot formālu izmeklēšanu, tika atzīts, ka pasākumi, par kuriem prasītāja iesniegusi sūdzību, nav uzskatāmi par valsts atbalstu;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā izklāstītajā argumentācijā ir pieļautas būtiskas pretrunas un ka līdz ar to nav izpildīts LESD 296. pantā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, secinādama, ka šie pasākumi ir uzskatāmi par esošu atbalstu, ir pieļāvusi faktu un tiesību kļūdas.

                              —

                              Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisijas lēmums ir balstīts uz neprecīzu un nepilnīgu faktu izklāstu un ka šie fakti juridiskā ziņā ir nepareizi kategorizēti, kas uzskatāms par LESD 107. un 108. panta pārkāpumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka divos pirmajos pamatos izklāstītās faktu un tiesību kļūdas liecina par grūtībām Komisijas veiktajā novērtējumā par šo lietu un par nozīmīgo faktu nepietiekamu pārbaudi pirms lēmuma pieņemšanas, kas esot pietiekams iemesls formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanai. Šīs grūtības vēl vairāk palielināja tas, ka pastāvēja vēl citas, procesuālas grūtības, kas izklāstītas šajā trešajā pamatā. Pastāvot šādām grūtībām, Komisijai esot bijis jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra un, tā kā tā atteicās to darīt, tā neesot ievērojusi prasītājas procesuālās tiesības, kas izriet no LESD 108. panta 2. punkta.


title: Lieta T-404/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. jūnijā – Global Translation Solutions/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/41

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. jūnijā – Global Translation Solutions/Komisija
      (Lieta T-404/20)
      (2020/C 297/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Global Translation Solutions ltd. (Valleta, Malta) (pārstāvis: C. Mifsud-Bonnici, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2020. gada 17. aprīļa lēmumus, pirmkārt, piešķirt izraudzītajam pretendentam līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz daļu Nr. 22 EN>MT iepirkuma procedūrā TRAD19, un, otrkārt, noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas tika iesniegts attiecībā uz daļu Nr. 22, kā arī visus atbildētājas saistītos lēmumus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas 2020. gada 17. aprīļa lēmumi, pirmkārt, piešķirt izraudzītajam pretendentam līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz daļu Nr. 22 EN>MT iepirkuma procedūrā TRAD19, un, otrkārt, noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas tika iesniegts attiecībā uz daļu Nr. 22, esot pretlikumīgi, jo tie esot balstīti uz būtisku un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot standarta novērtējuma skalu tulkojumu pārbaudei.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas 2020. gada 17. aprīļa lēmumi, pirmkārt, piešķirt izraudzītajam pretendentam līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz daļu Nr. 22 EN>MT iepirkuma procedūrā TRAD19, un, otrkārt, noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas tika iesniegts attiecībā uz daļu Nr. 22, esot pretlikumīgi, jo ar standarta novērtējuma skalu esot pārkāpts likums, tostarp, Finanšu regulas (1) 160. panta 1. punkts, un tie esot pretrunā Savienības tiesību vispārējiem principiem, tostarp, publiskā iepirkuma, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas 2020. gada 17. aprīļa lēmumi, pirmkārt, piešķirt izraudzītajam pretendentam līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz daļu Nr. 22 EN>MT iepirkuma procedūrā TRAD19, un, otrkārt, noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas tika iesniegts attiecībā uz daļu Nr. 22, esot pretlikumīgi, jo atbildētāja neesot norādījusi pamatojumu savam lēmumam noraidīt prasītājas pieteikumu, kā prasīts Savienības tiesībās un Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas 2020. gada 17. aprīļa lēmumi, pirmkārt, piešķirt izraudzītajam pretendentam līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz daļu Nr. 22 EN>MT iepirkuma procedūrā TRAD19, un, otrkārt, noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas tika iesniegts attiecībā uz daļu Nr. 22, esot pretlikumīgi, jo atbildētājas rīcība sarakstes ar prasītāju pēc 2020. gada aprīļa laikā it īpaši attiecībā uz tās paskaidrojumiem par standarta novērtējuma skalu un “iepriekš definētām kļūdām” esot pretrunā rūpības pienākuma, labas pārvaldības un publiskā iepirkuma vispārējiem principiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018 L 193, p. 1).


title: Lieta T-415/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – KT/EIB

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/42

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – KT/EIB
      (Lieta T-415/20)
      (2020/C 297/55)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KT (pārstāvis: L. Levi, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību, tostarp tajā iekļauto iebildi par prettiesiskumu, par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  līdz ar to:

                              —

                              atcelt 2020. gada 24. martā pieņemto lēmumu, ar kuru viņai kā disciplinārsods ir piemērota atlaišana no darba svarīga iemesla dēļ bez iepriekšēja uzteikuma, izmaksājot atlaišanas pabalstu;

                              —

                              piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, it īpaši uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpumu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz pārkāpumu tiesību akta autora kompetences neesamības dēļ.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz saprātīga termiņa pārkāpumu, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpumu.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz objektivitātes principa pārkāpumu. Pirmkārt, prasītāja izvirza iebildi par prettiesiskumu, jo Eiropas Investīciju bankas (EIB) Personāla noteikumu 40. pants neatbilstot objektivitātes principam, ciktāl tas attiecas uz objektīvo objektivitāti. Otrkārt, viņa uzskata, ka EIB ieviestajā procedūrā ir pārkāpts objektivitātes princips, ciktāl tas attiecas uz subjektīvo objektivitāti.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un noteikumu par personas datu aizsardzību pārkāpums.

                  6.

                  Sestais pamats attiecas uz samērīguma principa neievērošanu.


title: Lieta T-425/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – KU/EĀDD

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/43

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – KU/EĀDD
      (Lieta T-425/20)
      (2020/C 297/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KU (pārstāvis: R. Wardyn, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EĀDD 2019. gada 17. septembra lēmumu, ar ko tika noraidīts prasītājas lūgums sniegt palīdzību;

                  —

                  atcelt 2020. gada 3. aprīļa lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītājas sūdzība saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

                  —

                  piespriest atbildētājam samaksāt 15 000 EUR kā taisnīgu atlīdzību par uzmākšanos, no kā cietusi prasītāja;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots nepietiekams pamatojums un pierādījumu nepārbaudīšana.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka EĀDD 2019. gada 17. septembra un 2020. gada 3. aprīļa lēmumi neesot pietiekami pamatoti, kas esot pretrunā administrācijas pienākumam pamatot savus lēmumus (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkts un Eiropas labas administratīvās prakses kodeksa 18. pants).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota tiesību kļūda: Civildienesta noteikumu 12.a panta pārkāpums.

                              —

                              EĀDD esot pārkāpis Civildienesta noteikumu 12.a pantu, atsakoties uzskatīt, ka X uzvedība, kas ir atspoguļota prasītājas lūgumā sniegt palīdzību, esot personas aizskaršana darba vietā šī panta izpratnē.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā.

                              —

                              EĀDD esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atsakoties uzskatīt, ka X uzvedība, kas ir atspoguļota prasītājas lūgumā sniegt palīdzību, esot personas aizskaršana darba vietā.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pienākuma sniegt palīdzību neizpilde: Civildienesta noteikumu 24. panta pārkāpums.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka vairāk nekā sešpadsmit mēnešu periods esot nesamērīgs termiņš izmeklēšanas veikšanai un ka EĀDD kopā ar IDOC esot pārkāpuši saprātīga termiņa principu, kā arī neesot izpildījuši pienākumu rīkoties ātri, tādējādi pārkāpjot Civildienesta noteikumu 24. pantu.


title: Lieta T-435/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – JR/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūlijā – JR/Komisija
      (Lieta T-435/20)
      (2020/C 297/57)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: JR (pārstāvji: L. Levi un A. Blot, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  līdz ar to:

                              —

                              atcelt 2020. gada 15. aprīļa lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums pārskatīt atlases komisijas 2019. gada 16. decembra lēmumu neiekļaut prasītāju iekšējā konkursa COM/03/AD/18 (AD6) – 1 – Administratori rezerves sarakstā, un tādējādi vajadzības gadījumā atcelt šo 2019. gada 16. decembra lēmumu;

                              —

                              piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kā arī to noteikumu pārkāpumu, kas regulē atlases komisijas darbu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, kā arī labas pārvaldības principa pārkāpumu.


title: Lieta T-441/20: Prasība, kas celta 2020. gada 10. jūlijā – Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/45

      Prasība, kas celta 2020. gada 10. jūlijā – Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija
      (Lieta T-441/20)
      (2020/C 297/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Jindal Saw Ltd (Ņūdeli, Indija), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Itālija) (pārstāvji: R. Antonini, E. Monard un B. Maniatis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/526 (2020. gada 15. aprīlis), ar ko pēc Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-300/16 atkārtoti nosaka galīgo kompensācijas maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importam attiecībā uz Jindal Saw Limited;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt šīs tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 597/2009 16. panta 1. punkts un ka nav ievērots vispārējais atpakaļejoša spēka aizlieguma princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots vispārējais atpakaļejoša spēka aizlieguma princips un vispārējais tiesiskās noteiktības princips.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 266. un 264. pants.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots samērīguma princips un ka ir pārkāpts LES 5. panta 1. un 4. punkts.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Savienības Muitas kodeksa 103. pants un LESD 296. pants.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija kompetences piemērot reģistrāciju Jindal veiktajam importam un ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 597/2009 24. panta 5. punkts.


title: Lieta T-442/20: Prasība, kas celta 2020.gada 13.jūlijā – Grangé un Van Strydonck/EUIPO – Nema (“âme”)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/46

      Prasība, kas celta 2020.gada 13.jūlijā – Grangé un Van Strydonck/EUIPO – Nema (“âme”)
      (Lieta T-442/20)
      (2020/C 297/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Isaline Grangé (Edegem, Beļģija) un Alizée Van Strydonck (Strombeek-Bever, Beļģija) (pārstāvis – M. De Vroey, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Nema Srl (San Lazzaro di Savena, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: prasītāji Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskā preču zīme “âme” – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 895 139

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 4. jūnija lēmums lietā R 2960/2019-4

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un jebkurai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-443/20: Prasība, kas celta 2020. gada 13. jūlijā – Sanford/EUIPO – Avery Zweckform (“Labels”)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 13. jūlijā – Sanford/EUIPO – Avery Zweckform (“Labels”)
      (Lieta T-443/20)
      (2020/C 297/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sanford LP (Atlanta, Džordžija, Amerikas Savienotās valstis) (pārstāvis – J. Zecher, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Avery Zweckform GmbH (Oberlaindern/Valley, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 141999-0002

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 15. maija lēmums lietā R 2413/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesas ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt otrās procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces 2018. gada 11. decembra apelācijas sūdzību par EUIPO Anulēšanas nodaļas 2018. gada 25. oktobra lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies apelācijas procesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 63. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-440/20: Prasība, kas celta 2020. gada 10. jūlijā – Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 10. jūlijā – Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija
      (Lieta T-440/20)
      (2020/C 297/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Jindal Saw Ltd (Ņūdeli, Indija), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Itālija) (pārstāvji: R. Antonini, E. Monard un B. Maniatis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/527 (2020. gada 15. aprīlis), ar ko pēc Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-301/16 atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importam attiecībā uz Jindal Saw Limited;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1225/2009 10. panta 1. punkts un ka nav ievērots vispārējais atpakaļejoša spēka aizlieguma princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots vispārējais atpakaļejoša spēka aizlieguma princips un vispārējais tiesiskās noteiktības princips.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 266. un 264. pants.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots samērīguma princips un ka ir pārkāpts LES 5. panta 1. un 4. punkts.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Savienības Muitas kodeksa 103. pants un LESD 296. pants.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija kompetences piemērot reģistrāciju Jindal veiktajam importam un ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1225/2009 14. panta 5. punkts.


title: Lieta T-457/20: Prasība, kas celta 2020. gada 13. jūlijā – VeriGraft/EASME

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/47

      Prasība, kas celta 2020. gada 13. jūlijā – VeriGraft/EASME

      (Lieta T-457/20)
      (2020/C 297/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: VeriGraft AB (Gēteborga, Zviedrija) (pārstāvji: P. Hansson un M. Persson, advokāti)

         Atbildētāja: Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūra (EASME)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt un atzīt, ka EASME atgūšanas rīkojums saistībā ar izmaksām 258 588,80 EUR apmērā nav spēkā;

                  —

                  konstatēt un atzīt, ka izmaksas kopsummā 258 588,80 EUR apmērā, ko EASME (pilnībā vai daļēji) ir noraidījusi, ir pieļaujamās izmaksas;

                  —

                  konstatēt un atzīt, ka EASME paziņojums par parādu 106 928,74 EUR apmērā nav spēkā, un

                  —

                  piespriest EASME atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs galvenos pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar atgūšanas rīkojumu esot pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību, proti:

                              —

                              no atgūšanas rīkojuma, t.sk. tā pielikumiem, nav iespējams saprast, kuras tieši izmaksas EASME ir noraidījusi un uz kāda pamata šīs izmaksas ir noraidītas. Līdz ar to esot pārkāptas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību, konkrēti – neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka noraidītās izmaksas esot pieļaujamas saskaņā ar dotāciju nolīgumu, proti:

                              —

                              noraidītās izmaksas katrā ziņā esot pieļaujamas saskaņā ar VERIGRAFT un EASME noslēgtā dotāciju nolīguma noteikumiem, jo tās ir minētas šajā dotāciju nolīgumā un ir norādītas periodiskajos pārskatos, ko apstiprinājusi EASME.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka paziņojums par parādu katrā ziņā neesot spēkā, jo noraidītās VERIGRAFT izmaksas ir pieļaujamas saskaņā ar dotāciju nolīgumu, proti:

                              —

                                 VERIGRAFT faktiskās izmaksas pārsniedzot summu, ko EASME vēlas atgūt ar atgūšanas rīkojumu, un tādējādi paziņojums par parādu katrā ziņā neesot spēkā arī šā iemesla dēļ.


title: Lieta T-464/20: Prasība, kas celta 2020. gada 21. jūlijā – Eggy Food/EUIPO (“YOUR DAILY PROTEIN”)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/48

      Prasība, kas celta 2020. gada 21. jūlijā – Eggy Food/EUIPO (“YOUR DAILY PROTEIN”)
      (Lieta T-464/20)
      (2020/C 297/63)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrük, Vācija) (pārstāvis – J. Eberhardt, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “YOUR DAILY PROTEIN” reģistrācijas pieteikums – Reģistrācijas pieteikums Nr. 17 953 235

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 8. maija lēmums lietā R 2235/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  uzdot publicēt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 17 953 235;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-474/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. jūlijā – LD/Komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/48

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. jūlijā – LD/Komisija
      (Lieta T-474/20)
      (2020/C 297/64)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LD (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt:

                  —

                  2019. gada 20. jūnija lēmumu, ar kuru prasītāja tika izslēgta no dalības konkursa EPSO/AD/371/19 pārbaudījumos Assessment Center;

                  —

                  2019. gada 31. oktobra lēmumu, ar kuru tika noraidīts pārskatīšanas lūgums par izslēgšanu no konkursa EPSO/AD/371/19;

                  —

                  iecēlējinstitūcijas 2020. gada 22. aprīļa lēmumu, ar kuru tika noraidīta administratīvā sūdzība, kas iesniegta atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam.

            Turklāt tā lūdz piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-456/20 LA/Komisija.


title: Tiesas spriedums (2018. gada 16. novembris) lietā E-8/17 – Henrik Kristoffersen pret Norvēģijas slēpošanas federāciju (Norges Skiforbund), kuru atbalsta Norvēģijas Olimpiskā un Paraolimpiskā komiteja (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) (Brīvība sniegt pakalpojumus – EEZ līguma 36. pants – Direktīva 2006/123/EK – Profesionālie sportisti – Sporta asociācijas – Tirdzniecības tiesības – Ierobežojumi – Proporcionalitāte – Piemērotība – Nepieciešamība)

text:
               21.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/9

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2018. gada 16. novembris)
      lietā E-8/17

         Henrik Kristoffersen

      pret
      Norvēģijas slēpošanas federāciju (Norges Skiforbund), kuru atbalsta Norvēģijas Olimpiskā un Paraolimpiskā komiteja (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité)

         (Brīvība sniegt pakalpojumus – EEZ līguma 36. pants – Direktīva 2006/123/EK – Profesionālie sportisti – Sporta asociācijas – Tirdzniecības tiesības – Ierobežojumi – Proporcionalitāte – Piemērotība – Nepieciešamība)

      (2019/C 107/04)
      Lietā E-8/17 Henrik Kristoffersen pret Norvēģijas slēpošanas federāciju (Norges Skiforbund), kuru atbalsta Norvēģijas Olimpiskā un Paraolimpiskā komiteja (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) – Oslo rajona tiesas (Oslo tingrett) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvu 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs (tiesnesis referents) Páll Hreinsson, tiesneši Per Christiansen un Martin Ospelt (ad hoc), 2018. gada 16. novembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

                  1.

                  Juridiskais kritērijs pēc kura novērtē vai valsts mēroga sporta federācijas ieviesta sistēma individuālo sponsorēšanas līgumu iepriekšējai pārbaudei un apstiprināšanai rada ierobežojumu saskaņā ar EEZ līguma 36. pantu ir tas, vai minētā sistēma padara mazāk pievilcīgu sportista brīvības sniegt tirgvedības pakalpojumus īstenošanu.

                  2.

                  Ja šāda sistēma individuālo sponsorēšanas līgumu iepriekšējai pārbaudei un apstiprināšanai rada ierobežojumu, tas pats kritērijs tiks piemērots konkrētā gadījumā, kad tiek noraidīts pieteikums noslēgt individuālo sponsorēšanas līgumu minētās sistēmas ietvaros.

                  3.

                  Sistēma individuālo sponsorēšanas līgumu iepriekšējai pārbaudei un apstiprināšanai, kā arī konkrēts atteikums tās ietvaros, tiks uzskatīti par likumīgiem, ja gan sistēma, gan atteikums ir vērsti uz leģitīmo mērķi, kuru pamato sevišķi svarīgs iemesls saistībā ar sabiedrības interesēm, un ja tie ir piemērojami un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai. Pamatojoties uz šo novērtējumu, sistēmu un konkrēto atteikumu nevar aplūkot nošķirti, bet tie ir jāskata, ņemot vērā viena vai vairāku sportistu vispārējās iespējas iesaistīties individuālā tirgvedības darbībā.

                  4.

                  Konkrētam lēmumam, kas pieņemts saskaņā ar valsts mēroga sporta federācijas sistēmu individuālo sponsorēšanas līgumu iepriekšējai pārbaudei un apstiprināšanai, ir jābūt balstītam uz taisnīgu līdzsvaru starp federācijas un attiecīgā sportista interesēm. Lēmums ir jāpamato un jāpaziņo sportistam saprātīgā termiņā. Turklāt, jābūt pieejamai pārskatīšanas kārtībai, ko veic no federācijas neatkarīga iestāde. Atbilstīgi minētajām procesuālajām garantijām sporta federācija var rīkoties brīvi, vērtējot individuālu sponsorēšanas līgumu pieteikumus. Sekas, kas var rasties šo prasību neievērošanas gadījumā, ir jānosaka valsts tiesai saskaņā ar līdzvērtības un efektivitātes principiem.


title: Norges Høyesterett 2018. gada 19. novembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Fosen-Linjen AS, kuru atbalsta Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), pret AtB AS (Lieta E-7/18)

text:
               21.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/10

         Norges Høyesterett2018. gada 19. novembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Fosen-Linjen AS, kuru atbalsta Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), pret AtB AS

      (Lieta E-7/18)
      (2019/C 107/05)

         Norges Høyesterett (Norvēģijas Augstākā tiesa) ar 2018. gada 19. novembra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2018. gada 19. novembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Fosen-Linjen AS, kuru atbalsta lieta Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), pret AtB, par šādu jautājumu:
      Vai saskaņā ar Tiesiskās aizsardzības līdzekļu direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu jebkuru publiskā iepirkuma noteikumu pārkāpšana pati par sevi ir pietiekama, lai rādītu pamatu atbildībai par pozitīvu līguminteresi?


title: Borgarting lagmannsrett 2018. gada 10. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Andreas Gyrre pretNorvēģijas valdību (Lieta E-1/19)

text:
               16.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/10

         Borgarting lagmannsrett2018. gada 10. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Andreas Gyrre pretNorvēģijas valdību
      (Lieta E-1/19)
      (2019/C 167/06)

         Borgarting lagmannsrett (Borgarting apelācijas tiesa) ar 2018. gada 10. septembra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 3. janvārī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Andreas Gyrre pret Norvēģijas valdību par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem, I pielikuma 9. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz situācijām, kad tirgotājs apgalvo vai kā citādi rada iespaidu, ka ražojumu var pārdot legāli, ja EEZ valstī ir tāda tiesību norma (piemēram, 2006. gada Londonas Olimpisko spēļu un paralimpisko spēļu aktā), ko īsteno saskaņā ar valsts tiesību aktiem un kas paredz, ka šo ražojumu nevar legāli pārdot?

                              a)

                              Vai šo novērtējumu ietekmē tas, ka minēto aizliegumu piemēro EEZ valstī, kurā ražojumu paredzēts izmantot, bet ne valstī, kurā ražojumu pārdod?

                              b)

                              Vai šo novērtējumu ietekmē tas, ja pēc pārdošanas tiek konstatēts, ka aizliegums ir pretrunā EEZ tiesību aktiem?

                  2.

                  Ja konstatējums par to, vai valsts tiesību aktos noteiktais aizliegums ir pretrunā EEZ tiesību aktu noteikumiem, ietekmē novērtējumu atbilstoši Direktīvas 2005/29/EK I pielikuma 9. punktam:

                              a)

                              Vai tādu biļešu tālākpārdošanas aizliegums, piemēram, kā 2006. gada Londonas Olimpisko spēļu un paralimpisko spēļu aktā, ir komercprakses regulējums, kuram piemēro Direktīvu 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem?

                              b)

                              Vai direktīva liedz noteikt tālākpārdošanas aizliegumu valsts mērogā, kā tas paredzēts 2006. gada Londonas Olimpisko spēļu un paralimpisko spēļu aktā, ja šāds aizliegums nodrošina ne tikai patērētāju tiesību aizsardzības apsvērumu, bet arī citu, piemēram, drošības apsvērumu, ievērošanu?

                              c)

                              Ja ir jāpārliecinās par to, vai ierobežojumi attiecībā uz tādu sporta pasākumu biļešu tālākpārdošanu, kā, piemēram, olimpiskās spēles, ir pretrunā pamatbrīvībām saskaņā ar EEZ līgumu, tostarp EEZ līguma 11. un 36. pantu, tad kādi kritēriji valsts tiesai ir jāizmanto par pamatu novērtējumam par to, vai šādi ierobežojumi ir piemēroti un nepieciešami leģitīmu mērķu sasniegšanai, piemēram, patērētāju tiesību aizsardzībai un drošībai?


title: Lieta T-779/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — United Wineries/EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (“VIÑA ALARDE”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VIÑA ALARDE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ALARDE” — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts) — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču identiskums — Apzīmējumu līdzība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — United Wineries/EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (“VIÑA ALARDE”)
      (Lieta T-779/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VIÑA ALARDE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ALARDE” - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts) - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču identiskums - Apzīmējumu līdzība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 172/44)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: United Wineries, SA (Cenicero, Spānija) (pārstāve: J. Oria Sousa-Montes, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Compañía de Vinos Miguel Martín, SL (Cigales, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 25. septembra lēmumu lietā 281/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Compañía de Vinos Miguel Martín un United Wineries.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     United Wineries, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta C-643/17: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 7. marta spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, iepriekš GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība — Regula (EEK) Nr. 2913/92 — 37. pants — Kopienas Muitas kodekss — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 313. pants — Preču statuss muitā — Prezumpcija par preču Kopienas raksturu)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/4

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 7. marta spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, iepriekš GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública
      (Lieta C-643/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - 37. pants - Kopienas Muitas kodekss - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 313. pants - Preču statuss muitā - Prezumpcija par preču Kopienas raksturu)
      (2019/C 148/04)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, iepriekš GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

         Atbildētāja: Fazenda Pública

         Rezolutīvā daļa

      Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 75/98 (1998. gada 12. janvāris), 313. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas preces kā pamatlietā aplūkotās, ko sabiedrības, kuras reģistrētas trešajās valstīs, ir piegādājušas un par ko rēķinus ir izrakstījušas Savienības muitas teritorijā reģistrētai sabiedrībai, lai tās tur varētu tikt izmantotas, ir jāuzskata par tādām, kas ievestas šajā teritorijā atbilstoši Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 82/97 (1996. gada 19. decembris), 37. pantam un kam tādēļ ir piemērojams Regulas Nr. 2454/93, kurā grozījumi izradīti ar Regulu Nr. 75/98, 313. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums, bet Kopienas preču statuss tiek atzīts tikai precēm, par kurām ir iesniegts pierādījums, ka tās ir bijušas pakļautas laišanas brīvā apgrozībā procedūrai Savienības muitas teritorijā.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-693/17 P: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 6. marta spriedums — BMB sp. z o.o./Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Ferrero SpA (Apelācija — Kopienas dizainparaugs — Regula (EK) Nr. 6/2002 — 25. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Spēkā neesamības atzīšanas process — Dizainparaugs, kas attēlo saldumu dražeju trauku — Atzīšana par spēkā neesošu)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/5

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 6. marta spriedums — BMB sp. z o.o./Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Ferrero SpA
      (Lieta C-693/17 P) (1)

      (Apelācija - Kopienas dizainparaugs - Regula (EK) Nr. 6/2002 - 25. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Spēkā neesamības atzīšanas process - Dizainparaugs, kas attēlo saldumu dražeju trauku - Atzīšana par spēkā neesošu)
      (2019/C 148/05)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BMB sp. z o.o. (pārstāvis: K. Czubkowski, radca prawny)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: S. Hanne un D. Walicka), Ferrero SpA (pārstāvis: M. Kefferpütz, Rechtsanwalt)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  BMB sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta C-175/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. februārī Stena Line Scandinavia AB iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-631/15 Stena Line Scandinavia/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/37

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. februārī Stena Line Scandinavia AB iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-631/15 Stena Line Scandinavia/Komisija
      (Lieta C-175/19 P)
      (2019/C 148/34)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Stena Line Scandinavia AB (pārstāvji: L. Sandberg-Mørch, advokat, P. Alexiadis, Solicitor)

         Pārējie lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Föreningen Svensk Sjöfart

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-631/15, ciktāl ar to tikuši noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmais un trešais pamats par Femern Landanlæg labā noteiktajiem pasākumiem; tās otrais un trešais pamats attiecībā uz apgalvojumiem, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā vai ir saskārusies ar nopietnām grūtībām saistībā ar atbalsta stimulējošo ietekmi, hipotētisko scenāriju, uz kuru Komisija bija balstījusies, novērtējot atbalsta nepieciešamību, un secinājumu, ka Femern A/S piešķirtais atbalsts nerada aizliegtus konkurences izkropļojumus.

                  —

                  Piespriest pretējai pusei segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja par pārsūdzēto spriedumu ir izvirzījusi sešus pamatus:

                  —

                  Pirmkārt, pārkāpdama LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un tai nebija nopietnu grūtību atzīt, ka Femern A/S Landanlæg piešķirtās valsts garantijas un valsts aizdevumi Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumiem nevarēja izkropļot konkurenci, jo konkrētais tirgus nav atvērts konkurencei.
                  Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šis Vispārējās tiesas kļūdainais secinājums ir balstīts uz četrām kļūdām tiesību piemērošanā, kas atbilst četriem apakšpamatiem:

                              a)

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Femern A/S Landanlæg piešķirtās valsts garantijas un valsts aizdevumi neietekmē konkurenci, lai gan fiksētais savienojums (ko ekspluatē Femern A/S) un Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumi (ko ekspluatē Femern Landanlæg) kopā veido vienu projektu un valsts garantijas un valsts aizdevumi Femern A/S jau bija tikuši atzīti par iemeslu konkurences izkropļojumiem.

                              b)

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka dzelzceļa infrastruktūras pārvaldības tirgus Dānijā “de lege” nav atvērts konkurencei.

                              c)

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka dzelzceļa infrastruktūras pārvaldības tirgus Dānijā “de facto” nav atvērts konkurencei.

                              d)

                              Dzelzceļa infrastruktūras būvniecības un uzturēšanas tirgi, kuri ir atvērti konkurencei, ir no dzelzceļa infrastruktūras pārvaldības un ekspluatācijas šaurā nozīmē nošķirti tirgi.

                  —

                  Otrkārt, pārkāpdama LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un tā nesaskārās ar nopietnām grūtībām, nosakot, ka Femern A/S Landanlæg piešķirtās valsts garantijas un valsts aizdevumi Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumu finansēšanai nevarēja ietekmētu tirdzniecību starp dalībvalstīm.

                  —

                  Treškārt, pārkāpdama LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un 108. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka iekšzemes savienojumu izmaksas var tikt iekļautas maksimālās pieļaujamās atbalsta intensitātes fiksētajam savienojumam aprēķinā (saderīguma analīzes kontekstā), lai gan, Vispārējās tiesas ieskatā, iekšzemes savienojumiem piešķirtie līdzekļi nav valsts atbalsts.

                  —

                  Ceturtkārt, pārkāpdama LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un 108. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Komisija nav pieļāvusi nekādu kļūdu tiesību piemērošanā un nesastapās ar nopietnām grūtībām, nolemjot, ka atbalstam Femern A/S bija stimulējoša ietekme;

                  —

                  Piektkārt, pārkāpdama LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un 108. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un nesastapās ar nopietnām grūtībām, nolemjot, ka Dānijas iestādes ir iesniegušas atbilstošu hipotētisko scenāriju savam vērtējumam par atbalsta nepieciešamību.

                  —

                  Sestkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Femern A/S piešķirtais atbalsts nerada aizliegtus konkurences izkropļojumus.


title: Lieta C-183/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Fruits de Ponent, S.C.C.L. iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-290/16 Fruits de Ponent/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/38

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Fruits de Ponent, S.C.C.L. iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-290/16 Fruits de Ponent/Komisija
      (Lieta C-183/19 P)
      (2019/C 148/35)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fruits de Ponent, S.C.C.L. (pārstāvji: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset un A. Sellés Marco, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas trešās palātas 2018gada 13. decembra spriedumu lietā T-290/16, Fruits de Ponent/Komisija (1)

                  —

                  galvenokārt — atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajai daļai, ja Tiesa uzskatītu, ka to ļauj tiesvedības stadija: (i) izlemt pirmajā instancē celto prasību un apmierināt šīs lietas dalībnieces prasījumus; un (ii) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs; vai

                  —

                  pakārtoti — ja Tiesa uzskatītu, ka šo prasību tiesvedības stadija izskatīt neļauj: (i) nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai; un (ii) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Pirmkārt, šī lietas dalībniece apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) (2) 39. pants, ciktāl: (i) novērtējot, vai pastāv pietiekami būtisks pārkāpums, Vispārējā tiesa ir piemērojusi nebūtiskus vai neatbilstošus kritērijus; (ii) tā noliedz to, ka, ja Komisija rīkojas, tirgū pastāvot nopietniem traucējumiem KLP ietvaros, tai kā viens no tās mērķiem ir jāņem vērā lauksaimnieku augsta dzīves līmeņa saglabāšana (LESD 39. panta 1. punkta b) apakšpunkts); (iii) tā noliedz to, ka Komisijai ir jāievāc papildus informācija, kas nav tā, kas ir paredzēta tiesiskajā regulējumā; un (iv) apgalvo, ka Komisijai nav jāsavāc informācija par lauksaimniekiem piemērotajām cenām.

                  2.

                  Otrkārt, šī lietas dalībniece uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā: (i) Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus, acīmredzami kļūdaini novērtējot sniegtos pierādījumus; (ii) ir pārkāpusi principus, kas reglamentē pierādīšanas pienākumu, uzskatīdama par pierādītiem noteiktus faktus, lai gan tie bija pretrunā sniegtajiem pierādījumiem; (iii) ir pārkāpusi venire contra factum propium non valet principu, atzīdama par pamatotiem Komisijas apgalvojumus, kuri ir pretrunā atbildēm, kuras šī iestāde ir sniegusi pilsoņiem saistībā ar pārskatāmības principu.

                  3.

                  Treškārt, šī lietas dalībniece apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu ir pārkāpts LESD 296. pants un Hartas 47. pants, ciktāl: (i) nav ņemti vērā šīs lietas dalībnieces argumenti par to, ka Komisijai bija jāsavāc informācija, kas domāta, lai sasniegtu mērķi nodrošināt ražotāju augsta dzīves līmeņa saglabāšanu; un (ii) nav ņemti vērā vai ir sagrozīti šīs lietas dalībnieces argumenti saistībā ar to, ka Komisijai ir jābūt mērķim nodrošināt lauksaimnieku augsta dzīves līmeņa saglabāšanu, tādējādi liedzot tai saņemt tiesas atbildi uz saviem argumentiem.

                  4.

                  Ceturtkārt, šī lietas dalībniece uzskata, ka šajā lietā ir pārkāpts LESD 39. pants un Regulas Nr. 1308/2013 (3) 219. pants, ciktāl krīzes gadījumā atbildība par krīzes ārkārtas mehānisma iedarbināšanu ir vienīgi Komisijai un nevis prasītājiem vai ražotāju apvienībām.

         (1)  EU:T:2018:934

         (2)  OV 2012, C 326, 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 17. decembris) Nr. 1308/2013, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (OV 2013, L 347, 671. lpp.).


title: Lieta C-236/17 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Canadian Solar Emea GmbH u.c./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Dempings — Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) imports — Galīgais antidempinga maksājums — Regula (EK) Nr. 1225/2009 — 3. panta 7. punkts — 9. panta 4. punkts — Regulas (ES) Nr. 1168/2012 piemērojamība laikā)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Canadian Solar Emea GmbH u.c./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
      (Lieta C-236/17 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) imports - Galīgais antidempinga maksājums - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 3. panta 7. punkts - 9. panta 4. punkts - Regulas (ES) Nr. 1168/2012 piemērojamība laikā)
      (2019/C 187/10)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, iepriekš Csi Solar Power (China) Inc. (pārstāvji: J. Bourgeois un A. Willems, advokāti, kā arī S. De Knop, M. Meulenbelt un B. Natens, advocaten)

         Pārejās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: H. Marcos Fraile, pārstāve, kurai palīdz N. Tuominen, avocată), Eiropas Komisija (pārstāvji: N. Kuplewatzky, J.-F. Brakeland un T. Maxian Rusche)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd un Csi Solar Power Group Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar galveno apelācijas sūdzību.

                  3)

                  Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar galveno apelācijas sūdzību sedz pati.

                  4)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību.

                  5)

                  Eiropas Savienības Padome savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību sedz pati.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-311/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. aprīlī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) — BONVER WIN, a. s./Ministerstvo financí

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. aprīlī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) — BONVER WIN, a. s./Ministerstvo financí
      (Lieta C-311/19)
      (2019/C 213/18)
      Tiesvedības valoda — čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BONVER WIN, a. s.

         Atbildētājs: Ministerstvo financí

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. un nākamie panti ir piemērojami valsts tiesību aktiem (saistošs vispārpiemērojams tiesību akts pašvaldības dekrēta veidā), kuros ir aizliegts konkrēts pakalpojums vienā pašvaldības daļā, tikai tādēļ, ka daži no pakalpojuma sniedzēja klientiem, uz kuriem attiecas šie tiesību akti, var būt no vai ir no citas Eiropas Savienības dalībvalsts?
                  Ja tā, vai vienkāršs apgalvojums par klientu no citas dalībvalsts iespējamo esamību ir pietiekams, lai varētu piemērot LESD 56. pantu, vai arī pakalpojuma sniedzējam ir jāpierāda faktiskā pakalpojuma sniegšana klientiem, kuri ir no citas dalībvalsts?

                  2)

                  Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, ir nozīme, ka:

                              a)

                              iespējamais pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums gan ģeogrāfiski, gan pēc būtības ir ievērojami ierobežots (de minimis izņēmuma iespējama piemērošana);

                              b)

                              nešķiet, ka valsts tiesību akti juridiski vai faktiski atšķirīgi reglamentē to pakalpojumu sniedzēju situāciju, kuri sniedz pakalpojumus galvenokārt citu Savienības dalībvalstu pilsoņiem, no vienas puses, un to pakalpojumu sniedzēju situāciju, kas koncentrējas uz vietējo klientu loku, no otras puses?


title: Lieta C-348/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. aprīlī Drex Technologies SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedumu lietā T-414/16 Drex Technologies/Padome

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. aprīlī Drex Technologies SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedumu lietā T-414/16 Drex Technologies/Padome
      (Lieta C-348/19 P)
      (2019/C 213/20)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Drex Technologies SA (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā, atcelt 2019. gada 28. februāra spriedumu (T-414/16);

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (1) un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Vispārējai tiesai neievērojot Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un faktu sagrozīšana, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka tā nav atbalstījusi Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot atzinusi par nelikumīgām Lēmuma 2013/255/KĀDP 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Maklouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2011/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.).


title: Lieta C-297/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V./Kreis Nordfriesland

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V./Kreis Nordfriesland
      (Lieta C-297/19)
      (2019/C 230/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V.

         Atbildētājs: Kreis Nordfriesland

         Pieaicinātā persona: Deich- und Hauptsielverband Eiderstedt, Körperschaft des öffentlichen Rechts

         Lietas dalībnieks: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai jēdziens “apsaimniekošana” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/35/EK (2004. gada 21. aprīlis) par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (turpmāk tekstā — “UHRL”) (1) I pielikuma trešās daļas otrā ievilkuma izpratnē aptver darbības, kas ir ciešā saistībā ar tiešu lauksaimniecības produkcijas iegūšanu?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              b)

                              Ar kādiem nosacījumiem saskaņā ar biotopu uzskaiti vai mērķa dokumentiem apsaimniekošanas veids ir uzskatāms par “normālu”UHRL izpratnē?

                              c)

                              Kāds laika periods ir attiecināms uz jautājumu par to, vai apsaimniekošana atbilst veidam, kā to “iepriekš” veikuši īpašnieki vai uzņēmēji UHRL izpratnē?

                              d)

                              Vai uz jautājumu par to, vai apsaimniekošana atbilst veidam, kā to iepriekš veikuši īpašnieki vai uzņēmēji UHRL izpratnē, var atbildēt neatkarīgi no biotopu uzskaites, respektīvi, mērķa dokumentiem?

                  2)

                  Vai darbība, kas tiek veikta, pamatojoties uz likumā noteikto funkciju deleģēšanu sabiedrības interesēs, tiek uzskatīta par “profesionālo darbību”UHRL 2. panta 7. punkta izpratnē?

         (1)  OV 2004, L 143, 56. lpp.


title: Lieta T-795/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. maija spriedums — Moreira/EUIPO — Da Silva Santos Júnior (“NEYMAR”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NEYMAR” — Atzīšana par spēkā neesošu — Ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. maija spriedums — Moreira/EUIPO — Da Silva Santos Júnior (“NEYMAR”)
      (Lieta T-795/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NEYMAR” - Atzīšana par spēkā neesošu - Ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 230/40)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Carlos Moreira (Guimarães, Portugāle) (pārstāvis: T. Soares Faria, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un H. O’Neill)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Neymar Da Silva Santos Júnior (Barselona, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji T. de Haan, H. Abraham un P. Péters, vēlāk T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 6. septembra lēmumu lietā R 80/2017–2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Da Silva Santos Júnior k-gu un Moreira k-gu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Carlos Moreira atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 63, 19.2.2018.


title: Lieta C-324/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — eurocylinder systems AG/Hauptzollamt Hamburg

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — eurocylinder systems AG/Hauptzollamt Hamburg
      (Lieta C-324/19)
      (2019/C 255/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: eurocylinder systems AG

         Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai ir spēkā Padomes Regula (EK) Nr. 926/2009 (2009. gada 24. septembris), ar ko piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts tādu konkrētu dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu importam, kā izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā (1)?

         (1)  OV 2009, L 262, 19. lpp..


title: Lieta T-355/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. jūnijā — CE/Reģionu komiteja

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. jūnijā — CE/Reģionu komiteja
      (Lieta T-355/19)
      (2019/C 255/69)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: CE (pārstāvis: M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

         Atbildētāja: Reģionu komiteja

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt 2019. gada 16. aprīļa lēmumu un, pakārtoti, 2019. gada 16. maija lēmumu;

                  —

                  piespriest atlīdzināt mantisko kaitējumu EUR 19 200 (bez PVN) apmērā un atlīdzināt morālo kaitējumu EUR 83 208,24 apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot nepareizi izmantota procedūra un pārkāpts Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. un 49. pants, kā arī Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu IX pielikuma 23. un 24. pants.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz godīgiem un taisnīgiem darba apstākļiem un labas pārvaldības princips, kā arī jebkāda veida personas aizskaršanas darba vietā aizliegums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta būtiska neprecizitāte un acīmredzama kļūda vērtējumā.


title: Lieta C-38/17: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 5. jūnija spriedums (Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — GT/HS (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju aizsardzība — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — Direktīva 93/13/EEK — 3. panta 1. punkts — 4. panta 2. punkts — 6. panta 1. punkts — Ārvalsts valūtā izteikts aizdevuma līgums — Naudas summai, kas patērētājam piešķirta valsts valūtā, piemērojamā valūtas maiņas kursa paziņošana pēc līguma noslēgšanas)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/3

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 5. jūnija spriedums (Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — GT/HS
      (Lieta C-38/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Direktīva 93/13/EEK - 3. panta 1. punkts - 4. panta 2. punkts - 6. panta 1. punkts - Ārvalsts valūtā izteikts aizdevuma līgums - Naudas summai, kas patērētājam piešķirta valsts valūtā, piemērojamā valūtas maiņas kursa paziņošana pēc līguma noslēgšanas)
      (2019/C 263/03)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Budai Központi Kerületi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: GT

         Atbildētājs: HS

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 3. panta 1. punkts, 4. panta 2. punkts un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kā to interpretējusi šīs dalībvalsts augstākā tiesa, saskaņā ar kuru par spēkā neesošu nav atzīstams tāds ārvalsts valūtā izteikts aizdevuma līgums, kurā, pat ja tajā ir precizēta valsts valūtā izteiktā summa, kas atbilst patērētāja lūgumam piešķirt finanšu līdzekļus, nav norādīts valūtas maiņas kurss, kas piemērojams šai summai, lai noteiktu galīgo aizdevuma summu ārvalsts valūtā, vienlaikus vienā no tā noteikumiem paredzot, ka šo kursu aizdevējs noteiks atsevišķā dokumentā pēc līguma noslēgšanas,

                  —

                  ja šis noteikums ir formulēts skaidri un saprotami, kā noteikts Direktīvas 93/13 4. panta 2. punktā, tādā ziņā, ka kārtība, kādā aprēķināma šādi veiktā aizdevuma kopsumma, kā arī piemērojamais valūtas kurss ir norādīti pārskatāmi, lai pietiekami informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, pamatojoties uz konkrētiem un saprotamiem kritērijiem, varētu novērtēt viņam no līguma izrietošās ekonomiskās sekas, it īpaši aizņēmuma kopējās izmaksas, vai, ja atklājas, ka minētais noteikums nav formulēts skaidri un saprotami,

                  —

                  ja minētais noteikums nav negodīgs šīs direktīvas 3. panta 1. punkta izpratnē, vai, ja tas tāds ir, attiecīgais līgums var pastāvēt bez tā Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkta izpratnē.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-58/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums (Justice de Paix du canton de Visé (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Michel Schyns/Belfius Banque SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 2008/48/EK — Pienākumi pirms līguma noslēgšanas — 5. panta 6. punkts — Kreditora pienākums sameklēt visiederīgāko kredītu — 8. panta 1. punkts — Kreditora pienākums atturēties no aizdevuma līguma noslēgšanas, ja tam ir šaubas par patērētāja kredītspēju — Kreditora pienākums novērtēt kredīta lietderīgumu)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums (Justice de Paix du canton de Visé (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Michel Schyns/Belfius Banque SA
      (Lieta C-58/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2008/48/EK - Pienākumi pirms līguma noslēgšanas - 5. panta 6. punkts - Kreditora pienākums sameklēt visiederīgāko kredītu - 8. panta 1. punkts - Kreditora pienākums atturēties no aizdevuma līguma noslēgšanas, ja tam ir šaubas par patērētāja kredītspēju - Kreditora pienākums novērtēt kredīta lietderīgumu)
      (2019/C 263/14)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Justice de Paix du canton de Visé

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Michel Schyns

         Atbildētāja: Belfius Banque SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK, 5. panta 6. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to nav nesaderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā kreditoriem vai kredīta starpniekiem ir uzlikts pienākums savu parasti piedāvāto kredītlīgumu vidū sameklēt veida un apmēra ziņā visiederīgāko kredītu, ņemot vērā patērētāja finansiālo situāciju līguma noslēgšanas dienā un kredīta mērķi.

                  2)

                  Direktīvas 2008/48 5. panta 6. punkts un 8. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem nav nesaderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko kreditoram ir uzlikts pienākums atturēties no kredīta līguma noslēgšanas, ja tas, pārbaudījis patērētāja kredītspēju, nevar saprātīgi uzskatīt, ka pēdējais minētais spēs izpildīt no plānotā līguma izrietošās saistības.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-236/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Comité de Douzelage de Houffalize/Komisija un EACEA

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/30

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Comité de Douzelage de Houffalize/Komisija un EACEA
      (Lieta T-236/19)
      (2019/C 270/32)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Comité de Douzelage de Houffalize (Houffalize, Beļģija) (pārstāvis: A. Kettels, advokāts)

         Atbildētājas: Eiropas Komisija un “Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras” izpildaģentūra (EACA)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt un/vai grozīt apstrīdēto aktu;

                  —

                  konstatēt, ka prasītājai ir tiesības uz to, ka tās “juridiskās vienības” formulārs tiek apstiprināts un tā rezultātā tā varētu saņemt apstrīdēto finansējumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pret Komisijas Lēmumu C(2019) 572 final (2019. gada 4. februāris), ar ko noraidīta prasītājas celtā administratīvā sūdzība par EACEA2018. gada 25. jūnija lēmumu nepiešķirt dotāciju tās piedāvātajai kandidatūrai aicinājuma iesniegt pieteikumus “Pilsētu sadraudzība 2017, otrais termiņš” (EACEA 36/2014) ietvaros, atbalstam prasītāja izvirza vienu pamatu. Šis pamats ir balstīts uz:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu, 131. panta 2. punkta pārkāpumu;

                  —

                  tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principu pārkāpumu;

                  —

                  samērīguma un patvaļīgas rīcības aizlieguma principu pārkāpumu;

                  —

                  acīmredzamu kļūda vērtējumā;

                  —

                  un atbilstoša, pietiekama un attiecināma pamatojuma neesamību, jo apstrīdētajā lēmumā tiek uzskatīts, ka prasītājas tiesiskā paļāvība un tiesiskā drošība nav tikušas pārkāptas.

            Tāpat prasītāja uzskata, ka šajā lēmumā nav atbildēts uz konkrētajiem apstrīdēšanas pamatiem, kurus prasītāja bija izvirzījusi. Proti, paustās atbildes vai nu nav nekādi saistītas ar prasītājas argumentiem, ko tā ietvērusi pārskatīšanas lūgumā, vai arī acīmredzami nepietiekamas, lai pamatoti noraidītu argumentu par tiesiskās paļāvības principa un tiesiskās drošības pārkāpumu, vai arī katrā ziņā pretrunā šī principa tvērumam.
      Prasītāja uzskata, ka tā var atsaukties uz tiesisko paļāvību saistībā ar to, ka tā ir tikusi atzīta kā vienība bez juridiskās personas statusa, kurai ir tiesības saņemt dotācijas, kas tai tomēr tikušas atteiktas. Šī tiesiskā paļāvība tai izrietot no tai paziņotiem lēmumiem par dotāciju piešķiršanu laikā, kad tai bija tāda pati juridiskā forma, proti, faktiskā apvienība, no tā, ka tās faktiskā un tiesiskā situācija bija tāda pati, un no tā, ka tiesību normas, kas reglamentē vienību bez juridiskās personas statusa pretendēšanu uz dotācijām, kopš tā laika nav grozītas. Tādēļ neesot iemeslu šo tiesisko paļāvību pārskatīt un paust no pagātnē ieņemtās atšķirīgu nostāju.


title: Lieta T-297/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. maijā — Dragomir/Komisija

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/31

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. maijā — Dragomir/Komisija
      (Lieta T-297/19)
      (2019/C 270/33)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Daniel Dragomir (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis: R. Chiriță, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāja prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus nodrošināt, lai Rumānija izpildītu pienākumus, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti;

                  —

                  atzīt, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus nodrošināt, lai Rumānija izpildītu pienākumus, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI;

                  —

                  atzīt, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus nodrošināt, lai Rumānija izpildītu pienākumus, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula);

                  —

                  atzīt, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus nodrošināt, lai Rumānija ievērotu tiesiskuma principu, tiesu neatkarības principu un to personu pamattiesības, uz kurām attiecas to nolēmumi;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt nodarīto morālo kaitējumu, kas novērtēts EUR 2 apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai novērst šādus pārkāpumus nākotnē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai noteikti saistībā ar tiesu neatkarību, kuri izriet no lēmuma ieviest sadarbības un pārbaudes mehānismu, no Līgumiem un no Hartas

                              —

                              Eiropas Komisija tīši neesot izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti saistībā ar tiesiskuma aizsardzību, tiesu neatkarību Rumānijā attiecībā pret Serviciul Român de Informații (Rumānijas Informācijas dienests) uzbrukumu, un saistībā ar lietas dalībnieku tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti personas datu aizsardzības jomā

                              —

                              Eiropas Komisija neesot izpildījusi vai esot tikai formāli izpildījusi pienākumu pārbaudīt Eiropas direktīvu un regulu personas datu aizsardzības jomā īstenošanas noteikumus.