title: Lieta C-237/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 4. aprīlī Mylan IRE Healthcare Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2022. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-303/16 Mylan IRE Healthcare/Komisija

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/35

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 4. aprīlīMylan IRE Healthcare Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2022. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-303/16 Mylan IRE Healthcare/Komisija
      (Lieta C-237/22 P)
      (2022/C 213/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mylan IRE Healthcare Ltd (pārstāvji: I. Vernimme un L. Bidaine, advokāti)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija un UAB VVB

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  ja Tiesa uzskata, ka lietas stāvoklis to pieļauj, atcelt Komisijas 2016. gada 4. aprīļa Īstenošanas lēmumu C(2016) 2083 final par tirdzniecības atļaujām cilvēkiem paredzētām zālēm “Tobramycin VVB un sinonīmiskie nosaukumi”, kuras satur aktīvo vielu tobramicīnu, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK 29. pantam (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), vai – pretējā gadījumā – nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest Komisijai segt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan šajā tiesvedībā, gan arī tiesvedībā pirmajā instancē;

                  —

                  piespriest UAB VVB segt savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan šajā tiesvedībā, gan arī tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvot, ka esot tikusi pieļauta tiesību kļūda, interpretējot jēdzienu “klīniskais pārākums” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 141/2000 (1999. gada 16. decembris) par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (1) 8. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, it īpaši, ņemot vēra jēdziena “ievērojams labums” minētās regulas 3. panta izpratnē Vispārējās tiesas veikto interpretāciju.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot norādījusi nepietiekamu pamatojumu, lai pamatotu savu secinājumu, ka mērķsabiedrības būtiskā daļā TOBI/Tobramycin VVB ir drošāks nekā Tobi Podhaler, it īpaši ņemot vērā apstrīdētā lēmuma saturu.

         (1)  OV 2000, L 18, 1. lpp.


title: Lieta C-251/22 P: Apelācijas sūdzība, ko Scania AB, Scania CV AB, Scania Deutschland GmbH 2022. gada 8. aprīlī iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palātā paplašinātā sastāvā) 2022. gada 2. februāra spriedumu lietā T-799/17 Scania u.c./Komisija

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/35

      Apelācijas sūdzība, ko Scania AB, Scania CV AB, Scania Deutschland GmbH2022. gada 8. aprīlī iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palātā paplašinātā sastāvā) 2022. gada 2. februāra spriedumu lietā T-799/17 Scania u.c./Komisija
      (Lieta C-251/22 P)
      (2022/C 213/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Scania AB, Scania CV AB, Scania Deutschland GmbH (pārstāvji: D. Arts, advocaat, F. Miotto, avocate, N. De Backer, advocate, C.E. Schillemans, advocaat, C. Langenius, S. Falkner, L. Ulrichs, P. Hammarskiöld, advokater)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  pilnībā vai daļēji atcelt 2027. gada 27. septembra lēmumu C(2017) 6467 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.39824 – Kravas automobiļi) un/vai atcelt vai samazināt attiecīgos naudas sodus;

                  —

                  vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt pirmajā instancē un šajā apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējas ir izvirzījušas četrus apelācijas sūdzības pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, neatzīstot, ka Komisija, nepieņemdama lēmumu par izlīgumu (1) un pēc tam turpinādama tās izmeklēšanu attiecībā uz Scania, izmantojot to pašu lietas izskatīšanas komandu, ir pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktu, kā tas ir interpretēts Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā.

                  2.

                  Ar otro apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, raksturojot Vācijas mēroga rīcības ģeogrāfisko tvērumu kā tādu, kas aptver visu EEZ, lai gan tā aptvēra vienīgi Vācijas teritoriju.

                  3.

                  Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, raksturojot trīs dažādos līmeņos veiktās darbības kā vienotu pārkāpumu.

                  4.

                  Pakārtoti, ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atstājot spēkā naudas sodu attiecībā uz rīcību, saistībā ar kuru ir iestājies noilgums.

         (1)  Komisijas 2016. gada 19. jūlija lēmums C(2016) 4673 final par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.39824 – Kravas automobiļi).


title: Lieta C-62/21: Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2022. gada 11. janvāra rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG/E. Leinfelder GmbH, TL, SW, WL

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/36

      Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2022. gada 11. janvāra rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG/E. Leinfelder GmbH, TL, SW, WL
      (Lieta C-62/21) (1)

      (2022/C 213/48)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 189, 17.5.2021.


title: Lieta T-277/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls I) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības ornamenta preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls I – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/37

      Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls I)
      (Lieta T-277/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības ornamenta preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls I - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2022/C 213/49)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daimler AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāve: N. Siebertz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Schäfer un E. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 18. marta lēmumu lietā R 1895/2020-5 attiecībā uz pieteikumu par ornamenta apzīmējuma, ko veido trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls I, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Daimler AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 278, 12.7.2021.


title: Lieta T-278/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls II) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības ornamenta preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls II – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/37

      Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls II)
      (Lieta T-278/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības ornamenta preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls II - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2022/C 213/50)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daimler AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāve: N. Siebertz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Schäfer un E. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 18. marta lēmumu lietā R 1896/2020-5 attiecībā uz pieteikumu par ornamenta apzīmējuma, ko veido trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls II, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Daimler AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 278, 12.7.2021.


title: Lieta T-279/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls IV) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls IV – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/38

      Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls IV)
      (Lieta T-279/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls IV - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2022/C 213/51)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daimler AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāve: N. Siebertz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Schäfer un E. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 18. marta lēmumu lietā R 1898/2020-5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma, ko veido trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls IV, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Daimler AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 278, 12.7.2021.


title: Lieta T-280/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls III) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls III – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/38

      Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – Daimler/EUIPO (Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls III)
      (Lieta T-280/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls III - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2022/C 213/52)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daimler AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāve: N. Siebertz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Schäfer un E. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 18. marta lēmumu lietā R 1897/2020-5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma, ko veido trīsstaru zvaigžņu uz melna fona attēls III, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Daimler AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 278, 12.7.2021.


title: Lieta C-116/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Curtea de Apel Timişoara (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Kopējā lauksaimniecības politika – Tiešā atbalsta shēmas – Kopīgi noteikumi – Vienotā platībmaksājuma shēma – Regula (EK) Nr. 73/2009 – 2. panta c) punkts – Jēdziens “lauksaimnieciska darbība” – 35. pants – Regula (EK) Nr. 1122/2009 – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir pieprasīts uzradīt zemesgabala, kas lauksaimniekam nodots koncesijā, izmantošanas tiesības apliecinošu dokumentu un kurā šā līguma spēkā esamība ir pakārtota tam, ka potenciālajam koncesionāram ir dzīvnieku audzētāja vai īpašnieka statuss – Ganību koncesionārs, kas ir noslēdzis sadarbības līgumu ar dzīvnieku audzētājiem – Res judicata spēks)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/2

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Curtea de Apel Timişoara (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

      (Lieta C-116/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Kopējā lauksaimniecības politika - Tiešā atbalsta shēmas - Kopīgi noteikumi - Vienotā platībmaksājuma shēma - Regula (EK) Nr. 73/2009 - 2. panta c) punkts - Jēdziens “lauksaimnieciska darbība” - 35. pants - Regula (EK) Nr. 1122/2009 - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir pieprasīts uzradīt zemesgabala, kas lauksaimniekam nodots koncesijā, izmantošanas tiesības apliecinošu dokumentu un kurā šā līguma spēkā esamība ir pakārtota tam, ka potenciālajam koncesionāram ir dzīvnieku audzētāja vai īpašnieka statuss - Ganību koncesionārs, kas ir noslēdzis sadarbības līgumu ar dzīvnieku audzētājiem - Res judicata spēks)
      (2022/C 213/02)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Timişoara

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Avio Lucos SRL

         Atbildētājas: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regula (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003, redakcijā, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1310/2013 (2013. gada 17. decembris), un Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā, lai saņemtu atbalstu, pamatojoties uz vienotā platībmaksājuma shēmu, ir izvirzīts nosacījums, ka pieteikuma iesniedzējam ir pienākums pierādīt, ka viņam ir “tiesības izmantot” šajā pieteikumā norādīto lauksaimniecības zemi, ja vien tiek ievēroti attiecīgā Savienības tiesiskā regulējuma mērķi un Savienības tiesību vispārējie principi, it īpaši samērīguma princips.

                  2)

                  Regula Nr. 73/2009, kas grozīta ar Regulu Nr. 1310/2013, un Regula Nr. 1122/2009 ir jāinterpretē tādējādi, ka – konkrētajā gadījumā, kad subjekts, kas saņem atbalstu saskaņā ar vienoto platībmaksājumu shēmu, ir pamatojis tiesības apsaimniekot lauksaimniecības zemi, iesniedzot koncesijas līgumu par ganībām, kuras ietilpst kādas administratīvi teritoriālās vienības publiskajā īpašumā, – tās pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru šāda līguma spēkā esamība ir pakārtota tam, ka potenciālais koncesionārs ir dzīvnieku audzētājs vai dzīvnieku īpašnieks.

                  3)

                  Regulas Nr. 73/2009, kas grozīta ar Regulu Nr. 1310/2013, 2. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “lauksaimnieciska darbība” attiecas uz darbību, ar ko persona iegūst ganības koncesijā un pēc tam ar dzīvnieku audzētājiem noslēdz sadarbības līgumu, pamatojoties uz kuru šie dzīvnieku audzētāji gana dzīvniekus uz koncesijā iegūtās zemes, savukārt koncesionārs saglabā zemes izmantošanas tiesības, taču uzņemas pienākumu neierobežot ganīšanu un uzņemas ganību uzturēšanas darbu veikšanu, ja vien šie darbi atbilst šīs regulas III pielikumā iekļautajā fakultatīvajā standartā paredzētajiem nosacījumiem.

                  4)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā, ja dalībvalsts tiesību sistēmā strīdā starp tām pašām pusēm par atbalsta pieprasītājam saskaņā ar vienoto platībmaksājuma shēmu izmaksāto summu atgūšanas akta likumību tiek piemērots res judicata princips, kas liedz attiecīgajai tiesai pārbaudīt, vai ar Savienības tiesībām ir saderīgas valsts tiesībās izvirzītās prasības par atbalsta pieteikumā norādītās lauksaimniecības zemes apsaimniekošanas pamata likumīgumu, jo šis akts ir pamatots ar tiem pašiem faktiem, kuri attiecas uz tām pašām pusēm, un ar to pašu valsts tiesisko regulējumu, kas ir analizēti agrākā tiesas nolēmumā, kurš ir kļuvis galīgs.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta C-140/20: Tiesas (virspalāta) 2022. gada 5. aprīļa spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – G.D./The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources, Attorney General (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personas datu apstrāde elektronisko komunikāciju nozarē – Komunikāciju konfidencialitāte – Elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzēji – Informācijas par datu plūsmu un atrašanās vietas datu visaptveroša un nediferencēta saglabāšana – Piekļuve saglabātajiem datiem – A posteriori pārbaude tiesā – Direktīva 2002/58/EK – 15. panta 1. punkts – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 7., 8. un 11. pants, kā arī 52. panta 1. punkts – Iespēja valsts tiesai ierobežot ar Savienības tiesībām nesaderīga valsts tiesību akta atzīšanas par spēkā neesošu sekas laikā – Izslēgšana)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/3

      Tiesas (virspalāta) 2022. gada 5. aprīļa spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – G.D./The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources, Attorney General

      (Lieta C-140/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personas datu apstrāde elektronisko komunikāciju nozarē - Komunikāciju konfidencialitāte - Elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzēji - Informācijas par datu plūsmu un atrašanās vietas datu visaptveroša un nediferencēta saglabāšana - Piekļuve saglabātajiem datiem - A posteriori pārbaude tiesā - Direktīva 2002/58/EK - 15. panta 1. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7., 8. un 11. pants, kā arī 52. panta 1. punkts - Iespēja valsts tiesai ierobežot ar Savienības tiesībām nesaderīga valsts tiesību akta atzīšanas par spēkā neesošu sekas laikā - Izslēgšana)
      (2022/C 213/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: G.D.

         Atbildētāji: The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources, Attorney General

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju), redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/136/EK, 15. panta 1. punkts, lasot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. panta, kā arī 52. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi leģislatīvi pasākumi, kuros smagu noziegumu apkarošanai un nopietnu sabiedrības drošības apdraudējumu novēršanai preventīvi tiek paredzēta informācijas par datu plūsmu un atrašanās vietas datu visaptveroša un nediferencēta saglabāšana. Minētajam 15. panta 1. punktam, lasot to Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. panta, kā arī 52. panta 1. punkta gaismā, savukārt nav pretrunā leģislatīvi pasākumi, kas smagu noziegumu apkarošanas un nopietnu sabiedrības drošības apdraudējumu novēršanas nolūkos paredz:

                              —

                              mērķorientētu informācijas par datu plūsmu un atrašanās vietas datu saglabāšanu, kura, pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem elementiem, tiek ierobežota atkarībā no attiecīgo personu kategorijām vai pamatojoties uz ģeogrāfisku kritēriju, uz laiku, kas nepārsniedz absolūti nepieciešamo, bet ko var pagarināt;

                              —

                              savienojuma avotam piešķirto IP adrešu visaptverošu un nediferencētu saglabāšanu uz laiku, kas nepārsniedz absolūti nepieciešamo;

                              —

                              elektronisko komunikāciju līdzekļu lietotāju personas identitātes datu visaptverošu un nediferencētu saglabāšanu un

                              —

                              ar kompetentās iestādes lēmumu, kas ir pakļauts efektīvai pārbaudei tiesā, noformēta rīkojuma izdošanu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem uz noteiktu laiku operatīvi saglabāt šo pakalpojumu sniedzēju rīcībā esošo informāciju par datu plūsmu un atrašanās vietas datus,

                        ja ar šiem pasākumiem, paredzot skaidrus un konkrētus noteikumus, tiek nodrošināts, ka attiecīgo datu saglabāšana notiek atbilstoši tai paredzētajiem materiāltiesiskajiem un procesuālajiem nosacījumiem un ka datu subjektiem ir efektīvas garantijas pret ļaunprātīgas izmantošanas risku.

                  2)

                  Direktīvas 2002/58, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Direktīvu 2009/136, 15. panta 1. punkts, lasot to Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. panta, kā arī 52. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem policijas pieprasījumus par piekļuvi elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzēju saglabātajiem datiem saistībā ar smagu noziegumu izmeklēšanu un kriminālvajāšanu par tiem centralizēti izskata kāda policijas amatpersona, kurai palīdz kāda policijā izveidota struktūrvienība, kas ir apveltīta ar zināma apjoma autonomiju sava uzdevuma veikšanai, un attiecībā uz kuras lēmumiem vēlāk var tikt veikta pārbaude tiesā.

                  3)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tas, ka dalībvalsts tiesa ierobežo laikā sekas, kas izriet no apstākļa, ka tā, pildot savu valsts tiesībās paredzēto uzdevumu, valsts tiesību aktus – kuros elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem ir uzlikts pienākums visaptveroši un nediferencēti saglabāt informāciju par datu plūsmu un atrašanās vietas datus – ir atzinusi par spēkā neesošiem tāpēc, ka šie tiesību akti ir nesaderīgi ar Direktīvas 2002/58, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Direktīvu 2009/136, 15. panta 1. punktu, lasot to Pamattiesību hartas gaismā. Atbilstoši dalībvalstu procesuālās autonomijas principam jautājums par šādas saglabāšanas ceļā iegūto pierādījumu pieļaujamību ir vērtējams saskaņā ar valsts tiesībām, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti tostarp līdzvērtības un efektivitātes principi.

         (1)  OV C 247, 27.7.2020.


title: Lieta C-161/20: Tiesas (virspalāta) 2022. gada 5. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (Atcelšanas prasība – Padomes lēmums, kas ietverts Pastāvīgo pārstāvju komitejas (Coreper) 2020. gada 5. februāra dokumentā, kurā ir atbalstīts iesniegums Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā (SJO) saistībā ar aprites cikla pamatnostādņu ieviešanu, lai noteiktu ilgtspējīgu alternatīvo degvielu siltumnīcefekta gāzu emisijas “no avota līdz tvertnei” [well-to-tank] – LES 17. panta 1. punkts – Eiropas Savienības ārējā pārstāvība – Dalībvalsts, kas ir Padomes prezidentvalsts, veikta šī iesnieguma nosūtīšana SJO dalībvalstu un Komisijas vārdā)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/5

      Tiesas (virspalāta) 2022. gada 5. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-161/20) (1)

      (Atcelšanas prasība - Padomes lēmums, kas ietverts Pastāvīgo pārstāvju komitejas (Coreper) 2020. gada 5. februāra dokumentā, kurā ir atbalstīts iesniegums Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā (SJO) saistībā ar aprites cikla pamatnostādņu ieviešanu, lai noteiktu ilgtspējīgu alternatīvo degvielu siltumnīcefekta gāzu emisijas “no avota līdz tvertnei” [well-to-tank] - LES 17. panta 1. punkts - Eiropas Savienības ārējā pārstāvība - Dalībvalsts, kas ir Padomes prezidentvalsts, veikta šī iesnieguma nosūtīšana SJO dalībvalstu un Komisijas vārdā)
      (2022/C 213/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji J.-F. Brakeland, S. L. Kalėda un W. Mölls, kā arī E. Georgieva, vēlāk – J.-F. Brakeland un S. L. Kalėda, kā arī E. Georgieva)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: N. Rouam, K. Michoel, T. Haasun A. Norberg)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji: S. Baeyens un P. Cottin, pārstāvji, kuriem palīdz V. Van Thuyne un W. Timmermans, advocaten), Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová un L. Březinová), Dānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji J. Nymann-Lindegren, M. Jespersen, V. Pasternak Jørgensen un M. Søndahl Wolff, vēlāk – V. Pasternak Jørgensen un M. Søndahl Wolff), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: D. Klebs un J. Möller), Grieķijas Republika (pārstāve S. Chala), Francijas Republika (pārstāvji: J.-L. Carré, T. Stéhelin un A.-L. Desjonquères), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, M. H. S. Gijzen un J. M. Hoogveld), Somijas Republika (pārstāve: H. Leppo), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: O. Simonsson, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, H. Eklinder un R. Shahsavan Eriksson)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Beļģijas Karaliste, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Grieķijas Republika, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-176/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Kopējā lauksaimniecības politika – Tiešā atbalsta shēmas – Kopīgi noteikumi – Vienotā platībmaksājuma shēma – Regula (ES) Nr. 1307/2013 – 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts un 2. punkta b) apakšpunkts – Valsts tiesiskais regulējums, kurā tiešais atbalsts ir pakārtots tam, vai lauksaimnieks pats tur savus dzīvniekus – 9. panta 1. punkts – Jēdziens “aktīvs lauksaimnieks” – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – 60. pants – Apiešanas klauzula – Jēdziens “mākslīgi radīti apstākļi”)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/5

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

      (Lieta C-176/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Kopējā lauksaimniecības politika - Tiešā atbalsta shēmas - Kopīgi noteikumi - Vienotā platībmaksājuma shēma - Regula (ES) Nr. 1307/2013 - 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts un 2. punkta b) apakšpunkts - Valsts tiesiskais regulējums, kurā tiešais atbalsts ir pakārtots tam, vai lauksaimnieks pats tur savus dzīvniekus - 9. panta 1. punkts - Jēdziens “aktīvs lauksaimnieks” - Regula (ES) Nr. 1306/2013 - 60. pants - Apiešanas klauzula - Jēdziens “mākslīgi radīti apstākļi”)
      (2022/C 213/05)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Avio Lucos SRL

         Atbildētājas: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009, 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkts un 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka šajās tiesību normās minētais darbību minimums lauksaimniecības zemē, kas tiek dabiski uzturēta noganīšanai vai kultūraugu audzēšanai piemērotā stāvoklī, ir jāveic pašam lauksaimniekam ar paša turētiem dzīvniekiem.

                  2)

                  Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts, kā arī 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “aktīvs lauksaimnieks” šīs otrās tiesību normas izpratnē attiecas uz juridisko personu, kas ir noslēgusi koncesijas līgumu par pašvaldībai piederošu ganību zemi un kas tajā gana dzīvniekus, kurus tai bez atlīdzības patapinājušas fiziskas personas, kas ir šo dzīvnieku īpašnieki, ja vien šī persona šajā ganību zemē veic “darbību minimumu” šīs regulas 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkta nozīmē.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 60. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “mākslīgi radīti apstākļi” var attiekties uz tādu situāciju, kurā subjekts, kas pieprasa finansiālu atbalstu, pamatojoties uz vienotā platībmaksājuma shēmu, sava pieteikuma pamatojumam iesniedz koncesijas līgumu, kurš attiecas uz ganību zemi, un bezatlīdzības patapinājuma līgumus, kuri attiecas uz dzīvniekiem, kas tiks ganīti šajā zemē, ja, pirmkārt, no objektīvu apstākļu kopuma izriet, ka – lai gan attiecīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētie nosacījumi formāli ir ievēroti – šā regulējuma mērķis nav ticis sasniegts un, otrkārt, ja ir pierādīta vēlme iegūt no Savienības tiesiskā regulējuma izrietošu priekšrocību, mākslīgi radot tās iegūšanai vajadzīgos apstākļus.

         (1)  OV C 297, 7.9.2020.


title: Lieta C-228/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Niedersächsisches Finanzgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – I GmbH/Finanzamt H (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Atbrīvojumi konkrētām darbībām sabiedrības interesēs – Slimnīcu un medicīniskās aprūpes pakalpojumu atbrīvojums no nodokļa – Privāta slimnīca – Pienācīgi atzīta iestāde – Salīdzināmi sociālie apstākļi)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/6

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Niedersächsisches Finanzgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – I GmbH/Finanzamt H

      (Lieta C-228/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Atbrīvojumi konkrētām darbībām sabiedrības interesēs - Slimnīcu un medicīniskās aprūpes pakalpojumu atbrīvojums no nodokļa - Privāta slimnīca - Pienācīgi atzīta iestāde - Salīdzināmi sociālie apstākļi)
      (2022/C 213/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Niedersächsisches Finanzgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: I GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt H

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kas, paredzot, ka privātās slimnīcas sniegtie aprūpes pakalpojumi ir atbrīvoti no pievienotās vērtības nodokļa, ja šī iestāde – ņemot vērā iekļaušanu federālās zemes slimnīcu plānā vai līgumu noslēgšanu par aprūpes pakalpojumiem ar obligātās veselības apdrošināšanas slimokasēm vai izvēles slimokasēm – ir apstiprināta atbilstoši vispārējo veselības apdrošināšanas sistēmu regulējošām valsts tiesību normām, izraisa to, ka saistībā ar minētajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa rodas atšķirīga attieksme pret salīdzināmām privātām slimnīcām, kas sniedz līdzīgus pakalpojumus sociālos apstākļos, kuri līdzinās apstākļiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai privātās slimnīcas sniegtie aprūpes pakalpojumi tiek nodrošināti sociālos apstākļos, kuri līdzinās apstākļiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem, dalībvalsts kompetentās iestādes var ņemt vērā normatīvos nosacījumus, kas piemērojami pakalpojumiem, kurus sniedz valsts slimnīcas, kā arī šīs privātās slimnīcas snieguma rādītājus personāla, telpu un aprīkojuma jomā un tās pārvaldības ekonomisko efektivitāti, ja tie ir vērsti uz mērķi samazināt veselības aprūpes pakalpojumu izmaksas un nodrošināt indivīdiem pieejamāku labas kvalitātes aprūpi un ja šie rādītāji ir arī piemērojami valsts slimnīcām. Var ņemt vērā arī vienotas dienas likmes aprēķināšanas kārtību, kā arī to, ka saskaņā ar sociālā nodrošinājuma shēmu vai ar valsts iestādēm noslēgtajiem līgumiem minētās privātās slimnīcas sniegtie pakalpojumi tiek segti tādā veidā, ka pacienta sedzamās izmaksas tuvinās tām, kuras par līdzīgiem pakalpojumiem sedz valsts slimnīcas pacients.

         (1)  OV C 271, 17.8.2020.


title: Lieta C-236/20: Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 2. un 4. klauzula – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu – 4. klauzula – Nediskriminācijas princips – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Miertiesneši un vispārējās jurisdikcijas tiesneši – 5. klauzula – Pasākumi, kuru mērķis ir noteikt sodu par līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu – Direktīva 2003/88/EK – 7. pants – Ikgadējs apmaksāts atvaļinājums)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      (Lieta C-236/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 2. un 4. klauzula - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu - 4. klauzula - Nediskriminācijas princips - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Miertiesneši un vispārējās jurisdikcijas tiesneši - 5. klauzula - Pasākumi, kuru mērķis ir noteikt sodu par līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu - Direktīva 2003/88/EK - 7. pants - Ikgadējs apmaksāts atvaļinājums)
      (2022/C 213/07)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PG

         Atbildētāji: Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura un Presidenza del Consiglio dei Ministri

         piedaloties: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), TR, PV, Associazione Nazionale Giudici di Pace – ANGDP, RF, GA, GOT Non Possiamo Più Tacere un Unione Nazionale Italiana Magistrati Onorari – UNIMO

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. pants, Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu, kas noslēgts 1997. gada 6. jūnijā un ietverts pielikumā Padomes Direktīvai 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 98/23/EK (1998. gada 7. aprīlis), 4. klauzula, kā arī Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts 1999. gada 18. martā un ietverts pielikumā Padomes Direktīvai 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, 4. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā miertiesnesim nav paredzētas nekādas tiesības ne uz ikgadēju apmaksātu 30 dienu atvaļinājumu, ne uz sociālo un sociālā nodrošinājuma sistēmu, kas ir atkarīga no darba attiecībām, kāda ir paredzēta vispārējās jurisdikcijas tiesnešiem, ja šis miertiesnesis ietilpst jēdzienā “nepilna laika darba ņēmējs” Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu izpratnē un/vai jēdzienā “noteikta laika darba ņēmējs” Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku izpratnē un atrodas situācijā, kas ir līdzīga vispārējās jurisdikcijas tiesneša situācijai.

                  2)

                  Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts 1999. gada 18. martā un ietverts Direktīvas 1999/70 pielikumā, 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru noteikta laika darba attiecības secīgi var tikt pagarinātas ne vairāk kā trīs reizes, katru reizi uz četriem gadiem, kopumā nepārsniedzot 16 gadus, un kurā nav paredzēta iespēja noteikt efektīvu un atturošu sodu par darba attiecību ļaunprātīgu pagarināšanu.

         (1)  OV C 271, 17.8.2020.


title: Lieta C-333/20: Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Berlin Chemie A. Menarini SRL/Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 44. pants – Pakalpojumu sniegšanas vieta – Īstenošanas regula (ES) Nr. 282/2011 – 11. panta 1. punkts – Pakalpojumu sniegšana – Nodokļu piesaistes vieta – Jēdziens “pastāvīga iestāde” – Dalībvalsts sabiedrība, kas ir saistīta ar citā dalībvalstī esošu sabiedrību – Piemērota struktūra cilvēkresursu un tehnisko resursu ziņā – Spēja saņemt un izmantot pakalpojumus pastāvīgās iestādes pašas vajadzībām – Saistītās sabiedrības sniegtie mārketinga, regulatīvie, reklāmas un pārstāvības pakalpojumi saņēmējai sabiedrībai)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/8

      Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Berlin Chemie A. Menarini SRL/Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

      (Lieta C-333/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 44. pants - Pakalpojumu sniegšanas vieta - Īstenošanas regula (ES) Nr. 282/2011 - 11. panta 1. punkts - Pakalpojumu sniegšana - Nodokļu piesaistes vieta - Jēdziens “pastāvīga iestāde” - Dalībvalsts sabiedrība, kas ir saistīta ar citā dalībvalstī esošu sabiedrību - Piemērota struktūra cilvēkresursu un tehnisko resursu ziņā - Spēja saņemt un izmantot pakalpojumus pastāvīgās iestādes pašas vajadzībām - Saistītās sabiedrības sniegtie mārketinga, regulatīvie, reklāmas un pārstāvības pakalpojumi saņēmējai sabiedrībai)
      (2022/C 213/08)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Berlin Chemie A. Menarini SRL

         Atbildētāja: Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

         Piedaloties: Berlin Chemie AG

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 2008/8/EK (2008. gada 12. februāris), 44. pants un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 282/2011 (2011. gada 15. marts), ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Direktīvai [2006/112], 11. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka sabiedrībai, kuras juridiskā adrese ir vienā dalībvalstī, nav pastāvīgas iestādes citā dalībvalstī tikai tādēļ vien, ka šai sabiedrībai tajā pieder meitasuzņēmums, kas tās rīcībā nodod cilvēkresursus un tehniskos resursus saskaņā ar līgumiem, ar kuriem tas ekskluzīvā veidā sniedz mārketinga, regulatīvos, reklāmas un pārstāvības pakalpojumus, kam var būt tieša ietekme uz šīs sabiedrības pārdošanas apjomiem.

         (1)  OV C 339, 12.10.2020.


title: Lieta C-342/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Helsingin hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A SCPI (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – LESD 63. un 65. pants – Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Juridisko personu ienākuma nodoklis – Ieguldījumu fondu atbrīvošana no nodokļa – Atbrīvojuma nosacījumi – Nosacījums par fonda līgumisko formu)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/9

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Helsingin hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A SCPI

      (Lieta C-342/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - LESD 63. un 65. pants - Kapitāla brīva aprite - Ierobežojumi - Juridisko personu ienākuma nodoklis - Ieguldījumu fondu atbrīvošana no nodokļa - Atbrīvojuma nosacījumi - Nosacījums par fonda līgumisko formu)
      (2022/C 213/09)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Helsingin hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A SCPI

         piedaloties: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Rezolutīvā daļa

      LESD 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tādi valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem, paredzot atbrīvojumu no nodokļa nomas ienākumiem un peļņai, kas gūta no nekustamo īpašumu vai nekustamā īpašuma akciju sabiedrību akciju atsavināšanas, tikai atbilstīgi līgumtiesībām izveidotiem ieguldījumu fondiem, šo atbrīvojumu no nodokļa ir liegts saņemt saskaņā ar statūtiem izveidotam alternatīvam ieguldījumu fondam nerezidentam, lai gan pēdējais minētais, savā dibināšanas dalībvalstī izmantojot caurskatāmu nodokļu režīmu, nav ienākuma nodokļa maksātājs šajā pēdējā minētajā dalībvalstī.

         (1)  OV C 339, 12.10.2020.


title: Lieta C-385/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Juzgado de Primera Instancia n° 49 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EL, TP/Caixabank SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Direktīva 93/13/EEK – Efektivitātes princips – Līdzvērtības princips – Tiesvedība, kuras mērķis ir konstatēt līguma noteikuma negodīgo raksturu – Valsts tiesas pilnvaras veikt pārbaudi pēc savas ierosmes – Tiesvedība valsts tiesā tiesāšanās izdevumu noteikšanai – Tiesāšanās izdevumi, kas ir atlīdzināmi kā advokāta honorāri)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EL, TP/Caixabank SA

      (Lieta C-385/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Direktīva 93/13/EEK - Efektivitātes princips - Līdzvērtības princips - Tiesvedība, kuras mērķis ir konstatēt līguma noteikuma negodīgo raksturu - Valsts tiesas pilnvaras veikt pārbaudi pēc savas ierosmes - Tiesvedība valsts tiesā tiesāšanās izdevumu noteikšanai - Tiesāšanās izdevumi, kas ir atlīdzināmi kā advokāta honorāri)
      (2022/C 213/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: EL, TP

         Atbildētāja: Caixabank SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts, skatot tos efektivitātes principa kontekstā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā attiecībā uz tiesāšanās izdevumu noteikšanu tiesvedībā par līguma noteikuma negodīgo raksturu ir paredzēts maksimālais apmērs, kas ir piemērojams advokāta honorāriem, kuru atlīdzību patērētājs, kam nolēmums pēc būtības ir labvēlīgs, var saņemt no pārdevēja vai piegādātāja, kuram ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ar nosacījumu, ka šis maksimālais apmērs pirmajam minētajam ļauj šajā sakarā saņemt tādas summas atlīdzību, kas ir saprātīga un samērīga ar tiesāšanās izdevumiem, kuri tam objektīvi bija jāsamaksā, lai celtu šādu prasību.

                  2)

                  Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts, skatot tos efektivitātes principa kontekstā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko strīda vērtībai, uz kuras pamata tiek aprēķināti patērētājam, kam tiesvedībā par negodīgu līguma noteikumu nolēmums ir bijis labvēlīgs, atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi, ir jābūt noteiktai prasības pieteikumā vai, ja tas nav izdarīts, tai ir jābūt noteiktai šajā tiesiskajā regulējumā, un šo vērtību vēlāk nevar grozīt, ar nosacījumu, ka tiesa, kurai galu galā ir kompetence noteikt tiesāšanās izdevumus, var brīvi noteikt faktisko strīda vērtību patērētājam, nodrošinot viņam iespēju izmantot tiesības uz tādas summas atlīdzību, kas ir saprātīga un samērīga ar izdevumiem, kuri viņam objektīvi bija jāsamaksā, lai celtu šādu prasību.

         (1)  OV C 423, 7.12.2020.


title: Lieta C-429/20 P: Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums – Solar Ileias Bompaina AE/Eiropas Komisija (Apelācija – Valsts atbalsts – Elektroenerģijas no atjaunojamiem energoresursiem tirgus – Valsts tiesību akti, ar kuriem, iespējams, tiek piešķirta prettiesiska priekšrocība elektroenerģijas piegādātājiem – Sūdzība Eiropas Komisijai – Lēmums par noraidīšanu, nesākot formālu izmeklēšanas procedūru – Atcelšanas prasība – Regula (ES) 2015/1589 – 1. panta h) punkts – “Ieinteresētās personas” jēdziens – Nepieņemamība)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/10

      Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums – Solar Ileias Bompaina AE/Eiropas Komisija
      (Lieta C-429/20 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Elektroenerģijas no atjaunojamiem energoresursiem tirgus - Valsts tiesību akti, ar kuriem, iespējams, tiek piešķirta prettiesiska priekšrocība elektroenerģijas piegādātājiem - Sūdzība Eiropas Komisijai - Lēmums par noraidīšanu, nesākot formālu izmeklēšanas procedūru - Atcelšanas prasība - Regula (ES) 2015/1589 - 1. panta h) punkts - “Ieinteresētās personas” jēdziens - Nepieņemamība)
      (2022/C 213/11)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Solar Ileias Bompaina AE (pārstāvji: A. Metaxas, dikigoros, un A. Bartosch, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Stromsky un K. Herrmann)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Solar Ileias Bompaina AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 359, 26.10.2020.


title: Lieta C-447/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM (C-447/20), BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 – Eiropas Savienības pašu resursi – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – Lietas par pārkāpumiem – 4. pants – Administratīvu pasākumu pieņemšana – 3. panta 1. punkts – Lietas noilguma termiņš – Termiņa beigšanās – Iespēja atsaukties piespiedu piedziņas procedūrā – 3. panta 2. punkts – Izpildes termiņš – Piemērojamība – Termiņa sākums – Pārtraukšana un apturēšana – Dalībvalstu rīcības brīvība)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/11

      Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM (C-447/20), BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20)
      (Lieta C-447/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Eiropas Savienības pašu resursi - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - Lietas par pārkāpumiem - 4. pants - Administratīvu pasākumu pieņemšana - 3. panta 1. punkts - Lietas noilguma termiņš - Termiņa beigšanās - Iespēja atsaukties piespiedu piedziņas procedūrā - 3. panta 2. punkts - Izpildes termiņš - Piemērojamība - Termiņa sākums - Pārtraukšana un apturēšana - Dalībvalstu rīcības brīvība)
      (2022/C 213/12)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Atbildētāji: LM (C-447/20), BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas [Savienības] finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar nosacījumu, ka tiek ievēroti līdzvērtības un efektivitātes principi, tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai apstrīdētu lēmumu par nepamatoti izmaksātu summu piedziņu, kas pieņemts pēc šajā tiesību normā paredzētā procesuālo darbību noilguma termiņa beigām, tā adresātam ir pienākums noteiktā termiņā par šī lēmuma prettiesiskumu vērsties kompetentajā administratīvajā tiesā, jo pretējā gadījumā iestājas noilgums, un tas vairs nevar iebilst pret minētā lēmuma izpildi, atsaucoties uz šo pašu prettiesiskumu pret viņu ierosinātā piespiedu izpildes procedūrā tiesā.

                  2)

                  Regulas Nr. 2988/95 3. panta 2. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir tūlītēja iedarbība valstu tiesību sistēmās, un valsts iestādēm nav jāveic piemērošanas pasākumi. No tā izriet, ka lēmuma par nepamatoti izmaksāto summu piedziņu adresātam katrā ziņā ir jābūt iespējai atsaukties uz šīs regulas 3. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzētā izpildes termiņa vai attiecīgā gadījumā – atbilstoši minētās regulas 3. panta 3. punktam – pagarinātā izpildes termiņa beigām, lai iebilstu pret šo summu piespiedu piedziņu.

                  3)

                  Regulas Nr. 2988/95 3. panta 2. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka tajā noteiktais izpildes termiņš sākas brīdī, kad tiek pieņemts lēmums par pienākumu atmaksāt nepamatoti samaksātās summas; taču šis termiņš ir jāsāk skaitīt no dienas, kad šis lēmums kļūst galīgs, proti, kad beigušies pārsūdzības termiņi vai kad ir izsmelti tiesību aizsardzības līdzekļi.

                  4)

                  Regulas Nr. 2988/95 3. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šī punkta pirmajā daļā paredzēto izpildes termiņu pārtrauc pavēste par tāda parāda piespiedu piedziņu, par kuru ir pieņemts piedziņas lēmums.

         (1)  OV C 443, 21.12.2020.


title: Lieta C-489/20: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UB/Kauno teritorinė muitinė (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības Muitas kodekss – Muitas parāda dzēšana – Savienības muitas teritorijā nelikumīgi ievestas preces – Aizturēšana un konfiskācija – Direktīva 2008/118/EK – Akcīzes nodoklis – Direktīva 2006/112/EK – Pievienotās vērtības nodoklis – Nodokļa iekasējamības gadījums – Iekasējamība)

text:
               30.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/12

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. aprīļa spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UB/Kauno teritorinė muitinė

      (Lieta C-489/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības Muitas kodekss - Muitas parāda dzēšana - Savienības muitas teritorijā nelikumīgi ievestas preces - Aizturēšana un konfiskācija - Direktīva 2008/118/EK - Akcīzes nodoklis - Direktīva 2006/112/EK - Pievienotās vērtības nodoklis - Nodokļa iekasējamības gadījums - Iekasējamība)
      (2022/C 213/13)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītājsa: UB

         Atbildētāja: Kauno teritorinė muitinė

         Piedaloties: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos Finansų ministerijos

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 124. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka muitas parāds tiek dzēsts, kad kontrabandas preces ir aizturētas un vēlāk konfiscētas jau pēc tam, kad tās ir tikušas nelikumīgi ievestas Eiropas Savienības muitas teritorijā.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 2. panta b) punkts un 7. panta 1. punkts, kā arī Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 70. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas parāda dzēšana Regulas Nr. 952/2013 124. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētā iemesla dēļ attiecīgi neizraisa ar to saistītā akcīzes nodokļa un pievienotās vērtības nodokļa parāda dzēšanu par Eiropas Savienības muitas teritorijā nelikumīgi ievestajām precēm.

         (1)  OV C 433, 14.12.2020.


title: Lieta C-180/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Hamm/Harry Mensing

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Hamm/Harry Mensing

      (Lieta C-180/22)
      (2022/C 222/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēja: Finanzamt Hamm

         Atbildētājs revīzijas tiesvedībā: Harry Mensing

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādos apstākļos kā pamatlietā, kad nodokļu maksātājs, balstīdamies uz spriedumu Mensing (1), apgalvo, ka arī tādu mākslas darbu piegādēm, kurus viņš iepriekš iegādājies no autora (vai tā tiesību pārņēmējiem) no nodokļa atbrīvotas piegādes Kopienas iekšienē ietvaros, ir piemērojams Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 311. un nākamajos pantos paredzētais peļņas daļas režīms, saskaņā ar minētā sprieduma 49. punktu nosakot nodokļa bāzi tikai un vienīgi uz Savienības tiesību akta pamata, un līdz ar to nav pieļaujams, ka valsts pēdējās instances tiesa interpretē valsts tiesību normas (šajā gadījumā – Umsatzsteuergesetz (Apgrozījuma nodokļa likums) 25.a panta 3. punkta trešo teikumu) tādējādi, ka nodoklis par iegādēm Kopienas iekšienē nav daļa no nodokļa bāzes?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 311. un nākamie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad peļņas daļas režīms tiek piemērots tādu mākslas darbu piegādēm, kas iepriekš Kopienas iekšienē ir iegādāti no autora (vai viņa tiesību pārņēmējiem), nodoklis par iegādi Kopienas iekšienē samazina peļņas daļu (starpību), vai arī šajā ziņā Savienības tiesībās pastāv neplānots robs, ko nevar novērst tiesību tālākveidošanas ceļā, bet var novērst vienīgi likumdevējs?

         (1)  Spriedums, 2018. gada 29. novembris, Mensing (С-264/17, EU:C:2018:968).

         (2)  Padomes Direktīva (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-192/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. martā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – FI/Bayerische Motoren Werke AG

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. martā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – FI/Bayerische Motoren Werke AG

      (Lieta C-192/22)
      (2022/C 222/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FI

         Atbildētājs: Bayerische Motoren Werke AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. pantam vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību normas – kā Bundesurlaubsgesetz (Vācijas likums par atvaļinājumu) 7. panta 3. punkts – interpretācija, saskaņā ar kuru darba ņēmēja tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, kas iegūtas, pastāvot nepilna laika nodarbinātības attiecībām vecuma dēļ, atbrīvojuma periodā ir zudušas nākamā atsauces gada beigās vai pēc tam?
                  Ja Tiesa uz šo jautājumu atbildētu noliedzoši:

                  2)

                  Vai Direktīvas 2003/88/EK 7. pantam vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību normas – kā Bundesurlaubsgesetz (Vācijas likums par atvaļinājumu) 7. panta 3. punkts – interpretācija, saskaņā ar kuru iepriekš neizmantotās tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu darba ņēmējam, kurš atsauces gada laikā, pastāvot nepilna laika nodarbinātības attiecībām vecuma dēļ, pāriet no darba perioda uz atbrīvojuma periodu, ir zudušas nākamā atsauces gada beigās vai pēc tam, ja darba devējs, pirms tam neizpildot savu pienākumu sadarboties atvaļinājuma tiesību īstenošanā, uz iesnieguma pamata ir piešķīris darba ņēmējam visu ikgadējo atvaļinājumu par laikposmu tieši pirms atbrīvojuma perioda sākuma, taču atvaļinājuma tiesību īstenošana – vismaz daļēji – nevarēja notikt, jo darba ņēmējs pēc atvaļinājuma piešķiršanas kļuva darbnespējīgs slimības dēļ?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-200/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 14. martā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Vantage Logistics S.R.L./Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. kā S.C. Nedo Auto Service S.R.L. maksātnespējas procesa administrators

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 14. martā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Vantage Logistics S.R.L./Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. kā S.C. Nedo Auto Service S.R.L. maksātnespējas procesa administrators
      (Lieta C-200/22)
      (2022/C 222/29)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Vantage Logistics S.R.L.

         Pārējie lietas dalībnieki: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L. un CH Insolvency I.P.U.R.L. kā S.C. Nedo Auto Service S.R.L. maksātnespējas procesa administrators

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Savienības tiesību aktus, tiesību uz privātīpašumu ievērošanas un aizsardzības principu, kas izriet no [Eiropas Savienības Pamattiesību] hartas 17. panta, Savienības tiesību pārākuma pār valsts tiesībām principu un it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/1023 (2019. gada 20. jūnijs) par preventīvās pārstrukturēšanas regulējumu, parādsaistību dzēšanu un diskvalifikāciju un ar pārstrukturēšanu, maksātnespēju un parādsaistību dzēšanu saistīto procedūru efektivitātes palielināšanas pasākumiem un ar ko groza Direktīvu (ES) 2017/1132 (Direktīva par pārstrukturēšanu un maksātnespēju) (1) 9. panta 6. punkta pirmo teikumu var interpretēt tādējādi, ka tie nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā pamatlietā aplūkotie [Likuma Nr. 85/2014 139. panta 1. punkta C [apakšpunkts]], kas maksātnespējas procesa ietvaros [ļauj] uzskatīt reorganizācijas/restrukturizācijas plānu par pieņemtu, ja, pastāvot divu vai četru prasījumu kategorijām, par to nobalso vismaz puse no kategorijām, ar nosacījumu, ka viena no neizdevīgā stāvoklī esošām kategorijām pieņem plānu un ka vismaz 30 % no visa kreditoru kopuma, ņemot vērā prasījumu vērtību, pieņem šo plānu?

         (1)  OV 2019, L 172, 18. lpp.


title: Lieta C-203/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 16. martā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – CK

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 16. martā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – CK
      (Lieta C-203/22)
      (2022/C 222/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CK

         Atbildētājas: Dun & Bradstreet Austria GmbH, Magistrat der Stadt Wien

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kādas ir satura prasības, kurām ir jāatbilst sniegtai informācijai, lai to varētu atzīt par pietiekami “jēgpilnu” Vispārīgā datu aizsardzības regulas (VDAR) (1) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē?
                  Vai – ja nepieciešams, aizsargājot pastāvošu komercnoslēpumu – profilēšanas gadījumā pārzinim, informējot par “ietverto loģiku”, lai nodrošinātu automatizēta lēmuma rezultāta izsekojamību, konkrētajā gadījumā ir jāatklāj arī būtiska informācija, kas it īpaši ietver: 1) datu subjekta apstrādāto datu atklāšanu, 2) to algoritma daļu atklāšanu, uz kurām balstās profilēšana un kuras ir nepieciešamas izsekojamības nodrošināšanai, un 3) attiecīgo informāciju, lai noteiktu saikni starp apstrādāto informāciju un veikto novērtējumu?
                  Vai gadījumos, kad notiek profilēšana, personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir jāatklāj šāda informācija par konkrēto apstrādi, kas attiecas uz šo personu, pat ja tā ir komercnoslēpums, lai šī persona varētu aizsargāt savas tiesības saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 22. panta 3. punktu:

                              a)

                              visas, ja nepieciešams, pseidoanonimizētas informācijas sniegšana, it īpaši par datu subjekta datu apstrādes veidu, kas ļauj pārbaudīt atbilstību Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) prasībām,

                              b)

                              profilēšanai izmantoto ievades datu pieejamības nodrošināšana,

                              c)

                              parametri un ieejas mainīgie, kas izmantoti novērtējuma noteikšanā,

                              d)

                              šo parametru un ieejas mainīgo ietekme uz aprēķināto novērtējumu,

                              e)

                              informācija par parametru vai ieejas mainīgo rašanos,

                              f)

                              paskaidrojums, kāpēc personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir piešķirts konkrēts novērtējuma rezultāts, un paskaidrojums, kāds apgalvojums ir saistīts ar šo novērtējumu,

                              g)

                              profila kategoriju uzskaitījums un paskaidrojums, kāds novērtējuma apgalvojums ir saistīts ar katru profila kategoriju?

                  2)

                  Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā piešķirtās piekļuves tiesības kopā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 22. panta 3. punktā garantētajām tiesībām paust savu viedokli un apstrīdēt pieņemtu automatizētu lēmumu saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 22. pantu tiktāl, ciktāl tādas informācijas apjoms, kura ir jāsniedz, pamatojoties uz informācijas pieprasījumu Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir pietiekami “jēgpilns” tikai tad, ja persona, kas pieprasa informāciju, un datu subjekts Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē spēj reāli, pilnībā un efektīvi izmantot savas Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 22. panta 3. punktā garantētās tiesības paust savu viedokli un apstrīdēt pieņemto automatizēto lēmumu, kas uz viņu attiecas, saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 22. panta 3. punktu?

                  3)

                              a)

                              Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par “jēgpilnu informāciju” šīs normas izpratnē runa ir tikai tad, ja šī informācija ir tik plaša, ka persona, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, spēj konstatēt, vai šī sniegtā informācija arī atbilst faktiem, proti, vai konkrēti pieprasītais automatizētais lēmums patiešām ir balstīts uz jau atklāto informāciju?

                              b)

                              Ja atbilde ir apstiprinoša, kā ir jārīkojas, ja pārziņa sniegtās informācijas pareizību var pārbaudīt tikai tā, ka personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir jāsaņem arī trešo personu dati, ko aizsargā Vispārīgā datu aizsardzības regula (VDAR) (“melnā kaste”)?
                              Vai šo pretrunu starp piekļuves tiesībām Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta izpratnē un trešo personu datu aizsardzības tiesībām var atrisināt arī, atklājot tai pašai profilēšanai pakļauto trešo personu datus, kas vajadzīgi pareizības pārbaudei, tikai iestādei vai tiesai, lai šī iestāde vai tiesa patstāvīgi pārbaudītu, vai atklātie šo trešo personu dati atbilst faktiem?

                              c)

                              Ja atbilde ir apstiprinoša, kādas tiesības katrā ziņā ir jāpiešķir personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ja ir jānodrošina citu personu tiesību aizsardzība Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 4. punkta izpratnē, izveidojot trešā jautājuma b) daļā minēto “melno kasti”?
                              Vai šajā gadījumā citu personu dati, kas pārzinim Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē katrā ziņā ir jāatklāj personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, lai būtu iespējams pārbaudīt lēmuma pieņemšanas procesa pareizību, ir jāatklāj pseidoanonimizētā formā?

                  4)

                              a)

                              Kā ir jārīkojas, ja sniedzamā informācija Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē atbilst arī komercnoslēpuma prasībām Zinātības direktīvas (2) 2. panta 1. punkta izpratnē?
                              Vai pretrunu starp Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā garantētajām piekļuves tiesībām un tiesībām neizpaust komercnoslēpumu, ko aizsargā Zinātības direktīva, var atrisināt, atklājot informāciju, kas ir uzskatāma par komercnoslēpumu Zinātības direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē, tikai iestādei vai tiesai, lai šī iestāde vai tiesa patstāvīgi pārbaudītu, vai ir jāņem vērā komercnoslēpums Zinātības direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē un vai informācija, ko sniedzis pārzinis Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta izpratnē, atbilst faktiem?

                              b)

                              Ja atbilde ir apstiprinoša, kādas tiesības katrā ziņā ir jāpiešķir personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ja ir jānodrošina citu personu tiesību aizsardzība Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 4. punkta izpratnē, izveidojot ceturtā jautājuma a) daļā minēto “melno kasti”?
                              Vai (arī) šādā gadījumā, kad ir neatbilstība starp informāciju, kas izpaužama iestādei vai tiesai, un informāciju, kas izpaužama personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, profilēšanas gadījumos personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, katrā ziņā ir jāatklāj šāda informācija par konkrēto apstrādi, kas attiecas uz šo personu, lai tā varētu pilnībā aizsargāt savas tiesības saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 22. panta 3. punktu:

                                          a)

                                          visas, ja nepieciešams, pseidoanonimizētas informācijas sniegšana, it īpaši par datu subjekta datu apstrādes veidu, kas ļauj pārbaudīt atbilstību Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) prasībām,

                                          b)

                                          profilēšanai izmantoto ievades datu pieejamības nodrošināšana,

                                          c)

                                          parametri un ieejas mainīgie, kas izmantoti novērtējuma noteikšanā,

                                          d)

                                          šo parametru un ieejas mainīgo ietekme uz aprēķināto novērtējumu,

                                          e)

                                          informācija par parametru vai ieejas mainīgo rašanos,

                                          f)

                                          paskaidrojums, kāpēc personai, kurai ir tiesības uz informāciju Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir piešķirts konkrēts novērtējuma rezultāts, un paskaidrojums, kāds apgalvojums ir saistīts ar šo novērtējumu,

                                          g)

                                          profila kategoriju uzskaitījums un paskaidrojums, kāds novērtējuma apgalvojums ir saistīts ar katru profila kategoriju?

                  5)

                  Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 4. punkta noteikums jebkādā veidā ierobežo saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu sniedzamās informācijas apjomu?
                  Ja atbilde ir apstiprinoša, kādā veidā Vispārīgās datu aizsardzības regulas 15. panta 4. punkts ierobežo šīs piekļuves tiesības un kā attiecīgā gadījumā ir jānosaka šā ierobežojuma apjoms?

                  6)

                  Vai Datenschutzgesetz [Datu aizsardzības likuma] 4. panta 6. punkta noteikums, saskaņā ar kuru “datu subjektam saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. pantu attiecībā uz pārzini, neskarot citus likumā noteiktos ierobežojumus, parasti nav tiesību piekļūt informācijai tad, ja šīs informācijas sniegšana apdraudētu pārziņa vai trešo personu rūpniecisko vai komercnoslēpumu[”], ir saderīgs ar prasībām, kas paredzētas Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) 15. panta 1. punktā, lasot to kopā ar tās 22. panta 3. punktu? Ja atbilde ir apstiprinoša, ar kādiem nosacījumiem pastāv šāda saderība?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/943 (2016. gada 8. jūnijs) par zinātības un darījumdarbības neizpaužamas informācijas (komercnoslēpumu) aizsardzību pret nelikumīgu iegūšanu, izmantošanu un izpaušanu (OV 2016, L 157, 1. lpp.).


title: Lieta C-217/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 24. martā iesniedza Tribunale ordinario di Bologna (Itālija) – OV/Ministero dell’Interno – Unità Dublino

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 24. martā iesniedza Tribunale ordinario di Bologna (Itālija) – OV/Ministero dell’Interno – Unità Dublino

      (Lieta C-217/22)
      (2022/C 222/31)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale ordinario di Bologna

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OV

         Atbildētājs: Ministero dell’Interno – Unità Dublino

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs) (1) 4. un 5. pants, arī ņemot vērā šīs pašas regulas 27. pantā noteiktās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasītājs, kurš pieprasījuma iesniedzējas valsts tiesā ir apstrīdējis pārsūtīšanas lēmumu, ko pieņēmis šīs valsts Dublinas birojs saistībā ar atpakaļuzņemšanas procedūru saskaņā ar 18. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir tiesīgs apgalvot, ka prasījuma saņēmēja valsts ir pārkāpusi regulas 4. pantā paredzēto informēšanas pienākumu vai 5. pantā paredzēto pienākumu veikt personisku sarunu ar pieteikuma iesniedzēju un, apstiprinošas atbildes gadījumā, kāda ir šī pārkāpuma nozīme?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).


title: Lieta C-240/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 5. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-286/09 RENV Intel Corporation/Komisija

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 5. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-286/09 RENV Intel Corporation/Komisija
      (Lieta C-240/22 P)
      (2022/C 222/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre, N. Khan, M. Kellerbauer un C. Sjödin)

         Pārējie lietas dalībnieki: Intel Corporation Inc., Association for Competitive Technology, Inc., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu, izņemot tā rezolutīvās daļas 3) punktu;

                  —

                  nodot lietas atpakaļ izskatīšanai Vispārējai tiesai;

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus.
      Par pirmo apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā (1) ietvertā vērtējuma, kas attiecas uz seguma un ilguma kritērijiem, tvērumu, ir pieļauta ultra petita. Turklāt pārsūdzētā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda, ciktāl tajā esot noraidīts jebkurš visaptverošs vērtējums attiecībā uz Intel rīcības spēju ierobežot konkurenci, ņemot vērā visus būtiskos lietas apstākļus, un kļūdaini interpretētas šajā ziņā Vispārējās tiesas 2017. gada 6. septembra spriedumā Intel/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2017:632) sniegtās vadlīnijas.
      Par otro apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto “tikpat efektīva konkurenta” testu (turpmāk tekstā – “TEK tests”), esot pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību.
      Par trešo apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto TEK testu saistībā ar Dell, esot pieļauta kļūda attiecībā uz pierādījumu standartu, izkropļota pierādījumu skaidra nozīme, piemērota pretrunīga argumentācija un pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību.
      Par ceturto apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto TEK testu saistībā ar Hewlett-Packard Company, esot pielauta kļūda attiecībā uz pierādījumu standartu, pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību un pieļautas vairākas citas tiesību kļūdas.
      Par piekto apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto TEK testu saistībā ar Lenovo, esot pieļauta kļūda attiecībā uz TEK testa un LESD 102. panta interpretāciju, sagrozīti pierādījumi un pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību.
      Par sesto apelācijas sūdzības pamatu: ciktāl pārsūdzētais spriedums – nolūkā daļēji atcelt lēmumu – balstīts uz lēmumā veiktā TEK testa pārbaudi, minētajā spriedumā neesot pienācīgi apsvērta tajā ietverto atziņu ietekme uz TEK testu.

         (1)  Komisijas 2009. gada 13. maija Lēmums C(2012) 3726, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD 102.] pantu un EEZ līguma 54. pantu (Lieta COMP/C–3/37.990 – Intel).


title: Lieta C-259/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 15. aprīlī Arysta LifeScience Great Britain Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2022. gada 9. februāra spriedumu lietā T-740/18, Taminco un Arysta LifeScience Great Britain/Komisija

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 15. aprīlīArysta LifeScience Great Britain Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2022. gada 9. februāra spriedumu lietā T-740/18, Taminco un Arysta LifeScience Great Britain/Komisija
      (Lieta C-259/21 P)
      (2022/C 222/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Arysta LifeScience Great Britain Ltd (pārstāvji: C. Mereu, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Taminco BVBA

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu un

                  —

                  atcelt apstrīdēto regulu (1) un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai segt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā vai arī piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai segt šīs apelācijas tiesvedības tiesāšanās izdevumus un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējai tiesai.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību aprobežojas ar Regulas Nr. 844/2012 12. panta 3. punktā un 14. panta 1. punktā izklāstītajiem īpašajiem noteikumiem. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, neatzīstot, ka vielu apstiprinājuma atjaunošanas procedūra ir administratīva rakstura un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja drīkst īstenot tiesības uz aizstāvību, pārsniedzot attiecīgā tiesiskā regulējuma (piemēram, Regulas Nr. 1107/2009 (2) un Regulas Nr. 844/2012 (3)) noteikumus, kuros šīs tiesības ir konkrēti paredzētas.

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja no paziņojuma dokumentācijas nevar atsaukt vienu no reprezentatīvajiem lietojumiem. Atbilstoši Regulai Nr. 1107/2009 un Regulai Nr. 844/2012 brīvība izvēlēties reprezentatīvos lietojumus atjaunošanas procedūras sākumā atspoguļo un noteikti arī ietver brīvību tos atsaukt šīs procedūras laikā.
                  Vispārējā tiesa arī esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka ir piemērojamas Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) Administratīvās vadlīnijas. Atjaunošana ir vienota procedūra, kas ietver divus savstarpēji saistītus posmus. Tādēļ neesot svarīgi, ka EFSA Administratīvās vadlīnijas attiecas uz procedūru, kas sākas ar “pieteikuma iesniegšanu un beidzas ar EFSA secinājuma pieņemšanu un publicēšanu”, un ka līdz ar to atsaukšana var notikt tikai pirmajā posmā, kas norisinās EFSA.

                  3.

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai sagrozījusi pierādījumus, tādējādi nonākot pie nepareiza juridiska secinājuma, atsaucoties uz vielas lietojumu lapu apsmidzināšanai, lai pamatotu secinājumu par izmantošanu sēklu apstrādē. Tā ir pretrunīgi atsaukusies uz problēmām saistībā ar izmantošanu lapu apsmidzināšanai – ko apelācijas sūdzības iesniedzēja bija atsaukusi – lai secinātu, ka “Komisijai nebija pienākuma balstīt apstrīdēto īstenošanas regulu vienīgi uz pamatojumu par tirama izmantošanu sēklu apstrādē”.
                  Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai sagrozījusi pierādījumus, atzīdama, ka Komisija ir pareizi grozījusi apstrīdēto regulu, lai atspoguļotu lietojuma lapu apsmidzināšanai atsaukumu. Apstrīdētā regula joprojām liecinot par tirama apstiprinājuma neatjaunošanu saistībā ar problēmām lietošanā lapu apsmidzināšanai (piemēram, apstrīdētās regulas 8. apsvērumā ir teikts: “Iestāde konstatēja, ka augstu akūtu risku patērētājiem un strādniekiem rada tirama izmantošana augu lapu apsmidzināšanā”), ko apelācijas sūdzības iesniedzējs bija atsaucis.

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, sagrozījusi pierādījumus un/vai balstījusi savus secinājumus uz nesaskanīgu pamatojumus un/vai nesniedzot pietiekamu pamatojumu, kad tā atzina, ka metabolītam M1 ir nozīme, izvērtējot lietojumu sēklu apstrādē. Jebkāda atsauce uz metabolītu M1, kas ir tieši saistīts ar lietošanu lapu apsmidzināšanā, Vispārējai tiesai esot bijusi jāignorē, jo šis lietojums bija atsaukts.
                  Tāpat Vispārējā tiesa bija rīkojusies, atzīstot, ka pastāv risks saistībā ar lietojumu sēklu apstrādei metabolīta DMCS klātbūtnes dēļ. Attiecībā uz metabolītu DMCS no lietojuma sēklu apstrādei izrietošais risks ir jāuzskata par pieņemamu, jo tā līmeņi sēklu apstrādē ir krietni zemāki un tikuši konstatēti zem bažu robežvērtībām.

                  5.

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi piesardzības principu un/vai pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai sagrozījusi reģistrētos pierādījumus, tādējādi nonākot pie nepareiza juridiska secinājuma, atzīstot, ka Komisija ir veikusi pietiekamu ietekmes novērtējumu, ievērodama piesardzības principu. Komisija neesot veikusi nekādu ietekmes novērtējumu, bet tikai secinājusi, ka “aplūkotie riski un problēmas prevalē pār vielas iespējamās noārdīšanās ietekmi”. Komisija būtu vismaz varējusi konkretizēt, kādus elementus tā esot ņēmusi vērā, lai nonāktu pie šāda secinājuma.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/1500 (2018. gada 9. oktobris) par darbīgās vielas tirama apstiprinājuma neatjaunošanu un tādu sēklu izmantošanas un tirdzniecības aizliegšanu, kuras apstrādātas ar augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur tiramu, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un ar ko groza Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 254, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 844/2012 (2012. gada 18. septembris), ar ko nosaka noteikumus, kas vajadzīgi darbīgo vielu apstiprinājumu atjaunošanas procedūras īstenošanai, kā paredzēts Regulā (EK) Nr. 1107/2009 (OV 2012, L 252, 26. lpp.).


title: Lieta C-57/20: Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 11. marta rīkojums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/24

      Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 11. marta rīkojums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-57/20) (1)

      (2022/C 222/34)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Lieta C-164/20: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja, kurš pilda devītās palātas priekšsēdētāja pienākumus, 2022. gada 4. marta rīkojums (Landesgericht Korneuburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/24

      Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja, kurš pilda devītās palātas priekšsēdētāja pienākumus, 2022. gada 4. marta rīkojums (Landesgericht Korneuburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG

      (Lieta C-164/20) (1)

      (2022/C 222/35)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 230, 13.7.2020.


title: Lieta C-235/20 P: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2022. gada 1. februāra rīkojums – ViaSat, Inc./Eiropas Komisija, Inmarsat Ventures SE, iepriekš Inmarsat Ventures Ltd

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/24

      Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2022. gada 1. februāra rīkojums – ViaSat, Inc./Eiropas Komisija, Inmarsat Ventures SE, iepriekš Inmarsat Ventures Ltd

      (Lieta C-235/20 P) (1)

      (2022/C 222/36)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 9, 11.1.2021.


title: Lieta C-121/21: Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 4. februāra rīkojums – Čehijas Republika/Polijas Republika, persona, kas iestājusies prasītājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/25

      Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 4. februāra rīkojums – Čehijas Republika/Polijas Republika, persona, kas iestājusies prasītājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija
      (Lieta C-121/21) (1)

      (2022/C 222/37)
      Tiesvedības valoda – poļu
      Tiesas virspalātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 138, 14.4.2021.


title: Lieta C-386/21: Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 18. janvāra rīkojums (Cour d’appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ryanair DAC/Happy Flights Srl, iepriekš Happy Flights Sprl

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/25

      Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 18. janvāra rīkojums (Cour d’appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ryanair DAC/Happy Flights Srl, iepriekš Happy Flights Sprl

      (Lieta C-386/21) (1)

      (2022/C 222/38)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 382, 20.9.2021.


title: Lieta C-504/21: Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 11. marta rīkojums (Verwaltungsgericht Stade (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antragsteller 1, Antragsteller 2, Antragsteller 3, Antragsteller 4, Antragsteller 5/Bundesrepublik Deutschland

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/25

      Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 11. marta rīkojums (Verwaltungsgericht Stade (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antragsteller 1, Antragsteller 2, Antragsteller 3, Antragsteller 4, Antragsteller 5/Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-504/21) (1)

      (2022/C 222/39)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 490, 6.12.2021.


title: Lieta T-176/22: Prasība, kas celta 2022. gada 4. aprīlī – Mellish/Komisija

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/32

      Prasība, kas celta 2022. gada 4. aprīlī – Mellish/Komisija
      (Lieta T-176/22)
      (2022/C 222/53)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Philip Mellish (Uccle, Beļģija) (pārstāve: N. de Montigny, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt prasītāja algas lapu par 2021. gada jūniju un Komisijas Personālnodaļas 2021. gada 14. jūnija paziņojumu, ar ko viņu informē, ka no 2021. gada saistībā ar Brexit viņš vairs nesaņems vienreizējo maksājumu par ceļa izdevumiem līdz izcelsmes vietai;

                  —

                  atcelt 2021. gada 22. decembra lēmumu, ar ko noraida 2021. gada 1. septembra sūdzību, ciktāl tiek uzskatīts, ka ar to tiek sniegts apstrīdētā lēmuma papildu pamatojums;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) teleoloģisko un lietderīgo piemērošanu, tiesību kļūdu, ko pieļāvuši dienesti, Civildienesta noteikumu VII pielikuma 7. panta 4. punkta pārkāpumu un to, ka ar vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem attiecībā uz izcelsmes vietu tiekot pārkāpti Civildienesta noteikumi.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu un neattaisnotu diskrimināciju, iebildi par prettiesiskumu un noteikuma nepiemērošanu par to, ka pilsonības zaudēšanas gadījumā netiek pilnīgi atcelta atlīdzība.

                  3.

                  Trešais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, attiecas, pirmām kārtām, uz to, ka Eiropas Savienība ir solījusi elastīgumu Civildienesta noteikumu plašā interpretācijā attiecībā uz Lielbritānijas pilsoņiem un piemērošanu atbilstoši iekšējiem noteikumiem, un, otrām kārtām, uz darbinieka ekspatriācijas statusa principa aizskārumu.


title: Lieta T-177/22: Prasība, kas celta 2022. gada 4. aprīlī – Chambers u.c./Komisija

text:
               7.6.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/32

      Prasība, kas celta 2022. gada 4. aprīlī – Chambers u.c./Komisija
      (Lieta T-177/22)
      (2022/C 222/54)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Alexander Chambers (Barselona, Spānija) un deviņi citi prasītāji (pārstāvis: N. de Montigny, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt prasītāju algas aprēķinus par 2021. gada jūniju, jo tajos esot atspoguļots lēmums par vienotas likmes kompensācijas, kas maksājama par ceļošanas izdevumiem no dienesta vietas līdz izcelsmes vietai, atcelšanu;

                  —

                  atcelt 2021. gada 22. decembra lēmumu, ar ko noraida 2021. gada 30. augusta sūdzību, ciktāl tajā tiek sniegts apstrīdētā lēmuma papildu pamatojums;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza trīs pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi tiem pamatiem, kas norādīti lietā T-177/22 Mellish/Komisija.