title: Lieta T-749/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedums – Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (“AROMA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Vārdiskas preču zīmes “AROMA” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/14

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedums – Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (“AROMA”)
   (Lieta T-749/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Vārdiskas preču zīmes “AROMA” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2016/C 232/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Peter Chung-Yuan Chang (San Diego, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Sanz Bermell y Martínez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – A. Crawcour un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: BSH Hausgeräte GmbH, agrāk – BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis – S. Biagosch, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 4. septembra lēmumu lietā R 1887/2013–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Peter Chung-Yuan Chang un BSH Hausgeräte

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 4. septembra lēmumu lietā R 1887/2013–4;

               2)

               EUIPO un BSH Hausgeräte GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Peter Chung-Yuan Chang tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 16, 19.1.2015.


title: Lieta C-283/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Sąd Rejonowy dla Warszawy Śródmieścia w Warszawie (Polijas Republika) 2009. gada 23. jūlija rīkojumu — Artur Weryński/Mediatel 4B Spółka

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Sąd Rejonowy dla Warszawy Śródmieścia w Warszawie (Polijas Republika) 2009. gada 23. jūlija rīkojumu — Artur Weryński/Mediatel 4B Spółka

   (lieta C-283/09)
   2009/C 244/03
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy dla Warszawy Śródmieścia w Warszawie

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Artur Weryński

      Atbildētājs:
      Mediatel 4B Spółka

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai saskaņā ar Padomes 2001. gada 28. maija Regulu (EK) Nr. 1206/2001 par sadarbību starp dalībvalstu tiesām pierādījumu iegūšanā civillietās un komerclietās (1) tiesai, kas saņem pieprasījumu, ir tiesības prasīt no tiesas, kas iesniedz pieprasījumu, kompensācijas lieciniekam avansu vai nopratinātajam lieciniekam samaksātās kompensācijas atlīdzību, vai arī tai kompensācija ir jāsedz no saviem finanšu līdzekļiem?

      (1)  OV L 174, 1. lpp.


title: Lieta C-35/07: Tiesas (astotā palāta) 2007. gada 27. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/28/EK — Veterinārās zāles — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/18

         Tiesas (astotā palāta) 2007. gada 27. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-35/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/28/EK - Veterinārās zāles - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 297/29)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Caeiros un B. Stromsky, pārstāvji)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandes un F. Fraústo de Azevedo, pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību normu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgas, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/28/EK, ar kuru groza Direktīvu 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (OV L 136, 58. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/28/EK, ar kuru groza Direktīvu 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Lieta T-144/08: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. septembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Sociālais nodrošinājums — Prasības par konkrētu prasītāja medicīnisko izdevumu 100 % atmaksāšanu noraidīšana)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/42

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. septembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-144/08) (1)

   (Civildienests - Sociālais nodrošinājums - Prasības par konkrētu prasītāja medicīnisko izdevumu 100 % atmaksāšanu noraidīšana)
   (2008/C 285/78)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)
   Priekšmets
   Cita starpā, pirmkārt, prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam ir atteikts 100 % apmērā atlīdzināt konkrētus viņa medicīniskos izdevumus un, otrkārt, prasība piespriest Komisijai samaksāt prasītājam EUR 89,56 kā papildu viņa medicīniskos izdevumu atmaksu vai kā zaudējumu atlīdzību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 235, 6.10.2007. (agrāk lieta F-84/06).


title: Lieta T-522/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Gemmi Furs /ITSB — Lemmi-Fashion ( GEMMI )

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/43

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Gemmi Furs/ITSB — Lemmi-Fashion (“GEMMI”)
   (Lieta T-522/09)
   2010/C 51/79
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gemmi Furs Oy (Loviisa, Somija) (pārstāvis — J. Tanhuanpää, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Lemmi-Fashion Vertriebsgesellschaft mbH & Co. Bekleidungs KG (Fritzlar, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 21. oktobra lēmumu lietā R 1372/2008-4;

               —

               noraidīt iebildumus, ko iesniegusi otra procesa Apelāciju padomē dalībniece;

               —

               atļaut reģistrēt attiecīgo Kopienas preču zīmi “GEMMI” attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 25. klasē, atbilstoši prasītājas iesniegtajam Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumam;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelāciju padomē;

               —

               piespriest otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelāciju padomē, ja tā izlemtu iestāties šajā lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: preču zīme “GEMMI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18., 24. un 25. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas reģistrācija preču zīmei “LEMMI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; starptautiska reģistrācija preču zīmei “LEMMI fashion” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; agrāka nereģistrēta preču zīme “LEMMI”, kas izmantota tirdzniecībā Vācijā attiecībā uz apģērbiem

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus pilnībā noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu atcelt un attiecīgo Kopienas preču zīmes pieteikumu noraidīt attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Izvirzītie pamati: Komisijas Regulas Nr. 2868/95 (1) 19. noteikuma 2. punkta a) apakšpunkta i) un ii) ievilkuma pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot pareizi un/vai pietiekami apskatījusi agrāko tiesību pamatojumu; Komisijas Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot pareizi un/vai pietiekami novērtējusi iesniegtos pierādījumus par izmantošanu; Padomes Regulas nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome 1) neesot pareizi novērtējusi attiecīgo preču zīmju līdzību un 2) neesot pareizi novērtējusi konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmeni; Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot devusi prasītajai iespēju iesniegt savus apsvērumus par pierādījumiem, ar kuriem tika mēģināts pierādīt agrākās tiesības; tiesiskās paļāvības aizsardzības, vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskuma principu pārkāpums

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta T-145/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Corsini Santolaria/EUIPO — Molins Tura (“biombo 13”)

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/22

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Corsini Santolaria/EUIPO — Molins Tura (“biombo 13”)
   (Lieta T-145/16)
   (2016/C 222/28)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laura Corsini Santolaria (Madride, Spānija) (pārstāvis – P. Merino Baylos, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Maria Molins Tura (Barselona, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “biombo 13” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 271 383

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 20. janvāra lēmums lietā R 744/2015–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā norādītajām 25., 35. un 42. klasi;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-205/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 3. februāra spriedums — Itālija/Komisija (Valodu lietojums — Paziņojuma par uzaicinājumu izteikt interesi, lai izveidotu datubāzi kandidātiem, kurus pieņemt darbā kā līgumdarbiniekus, publicēšana EPSO tīmekļa vietnē — Publikācija trīs oficiālajās valodās — EKL 12. un 290. pants — Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 82. pants — Regula Nr. 1)

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/14

         Vispārējās tiesas 2011. gada 3. februāra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-205/07) (1)

   (Valodu lietojums - Paziņojuma par uzaicinājumu izteikt interesi, lai izveidotu datubāzi kandidātiem, kurus pieņemt darbā kā līgumdarbiniekus, publicēšana EPSO tīmekļa vietnē - Publikācija trīs oficiālajās valodās - EKL 12. un 290. pants - Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 82. pants - Regula Nr. 1)
   2011/C 89/32
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — B. Tidore, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt paziņojumu par uzaicinājumu izteikt interesi EPSO/CAST/EU/27/07, lai izveidotu datubāzi kandidātiem, kurus pieņemt darbā kā līgumdarbiniekus dažādu pienākumu veikšanai Kopienas iestādēs un aģentūrās, kas 2007. gada 27. martā tika publicēts Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) tīmekļa vietnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt paziņojumu par uzaicinājumu izteikt interesi EPSO/CAST/EU/27/07, lai izveidotu datubāzi kandidātiem, kurus pieņemt darbā kā līgumdarbiniekus dažādu pienākumu veikšanai Kopienas iestādēs un aģentūrās, kas 2007. gada 27. martā tika publicēts Eiropas Personāla atlases biroja tīmekļa vietnē;

               2)

               Itālijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta F-2/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Descamps /Komisija

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/36

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Descamps/Komisija
   (Lieta F-2/11)
   2011/C 72/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eric Descamps (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — L. Levi un A. Blot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Lēmuma atlaist prasītāju no amata pārbaudes laika beigās atcelšana, kā arī ar šo lēmumu viņam radīto zaudējumu atlīdzināšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirekcijas direkcijas “HR.B– Centrālie personālvadības procesi 1: Karjera” direktora, kas īstenoja iecēlējinstitūcijas pilnvaras, 2010. gada 1. marta lēmumu atlaist prasītāju no amata ar 2010. gada 31. martu;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt 2010. gada 24. septembra lēmumu noraidīt sūdzību;

               —

               līdz ar to atjaunot prasītāju amata pienākumos kā apstiprinātu ierēdni no 2010. gada 1. aprīļa un viņam izmaksāt tādu darba samaksas summu, kuru tas būtu saņēmis kā apstiprinātais ierēdnis no šī datuma, ieskaitot visas atvasinātās tiesības (ieskaitot tiesības uz pensiju), kuras viņš provizoriski ir novērtējis ex aequo et bono EUR 39 600 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt provizoriski ex aequo et bono noteiktu summu EUR 10 000 apmērā ka atlīdzību par ciesto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt nokavējuma procentus par pamata parāda summu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


               8.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/18

         EBTA Uzraudzības iestādes 2008. gada 21. februāra prasība pret Īslandes Republiku
   (Lieta E-2/08)
   (2008/C 113/15)
   EBTA Uzraudzības iestāde, kuru pārstāvēja tās pārstāvji Niels Fenger un Florence Simonetti, 2008. gada 21. februārī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Īslandes Republiku.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot iestādei par pasākumiem, kuri jāīsteno saskaņā ar Aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIV nodaļas 1.a punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/26/EK, ar ko groza Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Īslandes Republika nav izpildījusi saistības saskaņā ar šā Akta 3. pantu un EEZ līguma 7. pantu; un

               2)

               piespriež Īslandes Republikai segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Šī lieta attiecas uz vides aizsardzības direktīvas neīstenošanu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde atsaucas uz to, ka Īslandes valdība nav sniegusi nekādas norādes par to, ka tā minēto direktīvu ir ieviesusi Īslandes tiesību aktos.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde atsaucas uz to, ka Īslandes valdība nav apstrīdējusi direktīvas neieviešanas faktu.


title: Lieta T-107/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Airhole Facemasks/EUIPO – sindustrysurf (“AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT”)

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/18

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Airhole Facemasks/EUIPO – sindustrysurf (“AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT”)
   (Lieta T-107/16)
   (2016/C 175/22)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Airhole Facemasks, Inc. (Vankūvera, British Columbia, Kanāda) (pārstāvji – A. Michaels, Barrister, un S. Barker, Solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: sindustrysurf, SL (Trapagaran, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme melnā un baltā krāsā, kas ietver vārdiskus elementus “AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 215 427

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 18. janvāra lēmums lietā R 2547/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu un atzīt Eiropas Savienības preču zīmi par pilnībā spēkā neesošu vai, pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest sindustrysurf, SL atlīdzināt izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā un procesā Apelācijas padomē, kā arī izdevumus procesā Anulēšanas nodaļā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-133/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Fővárosi Bíróság (Ungārija) 2009. gada 8. aprīļa rīkojumu — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Fővárosi Bíróság (Ungārija) 2009. gada 8. aprīļa rīkojumu — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (lieta C-133/09)
   2009/C 153/40
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: József Uzonyi

      Atbildētājs: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Prejudiciālais jautājums

   Vai no Regulas Nr. 1782/2003 (1) 143.ba panta 1. punktā tā redakcijā, kas bija spēkā līdz 2006. gada 31. decembrim, ietvertās frāzes “piešķir, pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem” izriet, ka attiecībā uz tiesībām saņemt atsevišķu cukura maksājumu saistībā ar vienoto platībmaksājumu nedrīkst paredzēt atšķirīgu attieksmi pret lauksaimniekiem atkarībā no tā, vai tie cukurbietes pārstrādei piegādā tieši (paši) vai netieši (ar savācēja starpniecību)?

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).


title: Lieta T-195/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 19. septembra rīkojums — Matkompaniet /ITSB — DF World of Spices ( KATOZ ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 19. septembra rīkojums — Matkompaniet/ITSB — DF World of Spices (“KATOZ”)
   (Lieta T-195/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 340/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Matkompaniet AB (Borås, Zviedrija) (pārstāvji — J. Gulliksson un J. Olson, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: DF World of Spices GmbH (Dissen, Vācija) (pārstāvji — A. Ebert-Weidenfeller un S. Schmüser, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 11. marta lēmumu lietā R 577/2007-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Matkompaniet AB un DF World of Spices GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, un katra atlīdzina pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta F-119/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 16. janvāra spriedums — Gesner pret ITSB (Ierēdņi — Invaliditāte — Lūguma izveidot invaliditātes komisiju noraidīšana)

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/47

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 16. janvāra spriedums — Gesner pret ITSB
   (Lieta F-119/05) (1)

   (Ierēdņi - Invaliditāte - Lūguma izveidot invaliditātes komisiju noraidīšana)
   (2007/C 42/81)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Charlotte Gesner, Birkerod (Dānija) (pārstāvji — J. Vázquez Vázquez un C. Amo Quiñones, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (pārstāvis — I. de Medrano Caballero)
   Priekšmets
   ITSB 2005. gada 2. septembra lēmuma, ar ko ir noraidīts prasītājas lūgums izveidot invaliditātes komisiju, lai tā novērtētu viņas nespēju pildīt amatam atbilstošos darba pienākumus un viņas tiesības iegūt invaliditātes pensiju, atcelšana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt 2005. gada 2. septembra lēmumu, ar kuru Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) ir noraidījis Gesner lūgumu par invaliditātes komisijas izveidošanu;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006., 34. lpp.


title: Lieta C-105/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. februārī iesniedza Korkein oikeus (Somija) — Staatsanwaltschaft/Malik Gataev, Khadizhat Gataeva

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. februārī iesniedza Korkein oikeus (Somija) — Staatsanwaltschaft/Malik Gataev, Khadizhat Gataeva

   (Lieta C-105/10)
   2010/C 100/48
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Virallinen syyttäjä (prokuratūra)

      Atbildētāji: Malik Gataev, Khadizhat Gataeva

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kā interpretēt saistību starp Direktīvas 2005/85/EK (1) (Patvēruma direktīva) un Pamatlēmuma 2002/584/TI (2) noteikumiem, ja trešās valsts pilsonis, kura nodošana tiek pieprasīta, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, ir pieprasījis patvērumu dalībvalstī, kurai ir jāizpilda orderis, un ja patvēruma pieteikums tiek izskatīts vienlaicīgi ar lietu par apcietināšanas ordera izpildi?

                           a)

                           Vai priekšroka dodama direktīvas 7. panta 1. punktā paredzētajām tiesībām palikt dalībvalstī pieteikuma izskatīšanas laikā, vai arī tā paša panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apcietināšanas ordera izpilde ir pamats, kas ir primārs attiecībā pret 1. punktā paredzētajām tiesībām? Vai patvēruma pieteikums izskatīšanas stadijā ļauj atteikt nodošanu Pamatlēmuma nozīmē, lai arī šāds atteikuma pamats nav minēts Pamatlēmuma 3. un 4. pantā?

                           b)

                           Vai direktīvas 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas dalībvalstīm piešķir rīcības brīvību noteikt veidu, kādā tās valsts tiesību aktos vēlas reglamentēt a) apakšpunktā minēto jautājumu?

                           c)

                           Kā interpretēt direktīvas 7. pantu saistībā ar iepriekš minētajiem jautājumiem īpašā gadījumā, kad persona, kuras nodošana tiek pieprasīta, pamatojoties uz apcietināšanas orderi, ir iesniegusi patvēruma pieteikumu, pamatojoties būtībā uz tādiem pašiem iemesliem, ko tā izvirza, lai iebilstu pret nodošanu?

                           d)

                           Ja patvērums tiek piešķirts, vai tas nozīmē, ka izpildes dalībvalstij ir jāatsaka nodošana? Šajā gadījumā turklāt tiek uzdots ceturtais prejudiciālais jautājums (a)–c) apakšpunkts).

               2)

               Vai Pamatlēmums, ņemot vērā principu, kas ir noteikts Pamatlēmuma 1. panta 2. punktā, un LES 6. panta 1. punkta noteikumus, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas noteikumus, ir jāinterpretē tādējādi, ka papildus Pamatlēmuma 3. un 4. pantā minētajiem atteikuma pamatiem, ņemot vērā Pamatlēmuma preambulas 12. un 13. apsvērumu, nodošanu var arī atteikt citu pamatu dēļ, kas izriet no šajos apsvērumos minētajiem apstākļiem?

                           a)

                           Ja Pamatlēmums ir interpretējams šādā nozīmē, uz kādiem pamatiem izpildes dalībvalsts var pamatoties vai tai ir jāpamatojas? Vai dalībvalsts var izmantot interpretācijas principus, kurus saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju Eiropas Cilvēktiesību Tiesa ir izstrādājusi judikatūrā par izdošanu? Vai dalībvalsts var pamatoties arī uz iemesliem, kas paplašina atteikuma pamatus salīdzinājumā ar interpretācijas principiem, kurus ECT noteikusi savā judikatūrā?

                           b)

                           Ja Pamatlēmums ir jāinterpretē tādējādi, ka apcietināšanas ordera izpildi var atteikt arī citu pamatu dēļ papildus tiem, kas ir minēti Pamatlēmuma 3. un 4. pantā, vai no tā izriet, ka Pamatlēmums atļauj dalībvalstij atteikt soda izpildei izdota apcietināšanas ordera izpildi arī tādu iemeslu dēļ, kas attiecas uz ordera izsniegšanas valstī taisītā sprieduma saturu vai motivāciju vai arī uz tiesvedības, kurā spriedums taisīts, likumību un kas izraisa vajadzību, lai par šiem aspektiem izvirzītie iebildumi tiktu izvērtēti izpildes dalībvalstī? Ar kādiem nosacījumiem vai kādu precīzu iemeslu dēļ šāda pārbaude (“révision au fond”) ir iedomājama?

                           c)

                           Vai Pamatlēmums ir jāinterpretē tādējādi, kas tas dalībvalstij ļauj atteikt nodošanu, pamatojoties uz soda izpildei izdotu apcietināšanas orderi, ja ir pamatotas aizdomas, ka tiesvedība, kurā sods ticis piespriests, nav bijusi taisnīga, jo attiecīgās tiesas valsts iestādes bija pakļāvušas apsūdzēto vajāšanai, kas ir izpaudusies kā diskriminējoša apsūdzība?

               3)

               Vai Pamatlēmuma noteikumus var interpretēt tādējādi, ka tādā situācijā, kurā nodošanu var atlikt nopietnu humānu iemeslu, piemēram, veselības dēļ Pamatlēmuma 23. panta 4. punkta nozīmē, nodošanu var atteikt galīgi, ja nodošanas nesamērīgumu nevar novērst, atliekot izpildi?

               4)

               Ja Pamatlēmums ir jāinterpretē tādējādi, ka apcietināšanas ordera izpildi var atteikt tādu pamatu dēļ, kas nav skaidri minēti pašā Pamatlēmumā, kādi nosacījumi attiecas uz šādu atteikumu, ja it īpaši apcietināšanas orderis ir izdots soda izpildei?

                           a)

                           Vai ir attiecīgi jāpiemēro Pamatlēmuma 4. panta 6. punkta noteikumi? Citiem vārdiem, vai apcietināšanas ordera izpildi var atteikti tikai tad, ja persona, kuras nodošana tiek pieprasīta, ir izpildes dalībvalsts pilsonis vai rezidents un šī valsts apņemas sodu vai drošības līdzekli izpildīt saskaņā ar valsts tiesību aktiem?

                           b)

                           Vai atteikumam ir vismaz jāpiemēro nosacījums, ka valsts, kurai tiek prasīta nodošana, pati apņemas izpildīt sodu vai drošības līdzekli saskaņā ar valsts tiesību aktiem?

                           c)

                           Ja Pamatlēmums ir jāinterpretē tādējādi, ka dažos gadījumos tas atļauj atteikt soda izpildei izdota apcietināšanas ordera izpildi tādu iemeslu dēļ, kas attiecas uz ordera izsniegšanas valstī taisītā sprieduma saturu vai motivāciju vai arī uz tiesvedības, kurā spriedums taisīts, likumību, vai atteikums ir pieļaujams arī tad, ja nav izpildīti a) vai b) apakšpunktā minētie nosacījumi?

               5)

               Kāda nozīme saistībā ar apcietināšanas ordera izpildi ir vai var būt faktam, ka apcietinātā persona, kas ir trešās valsts pilsonis, iebilst pret nodošanu, apgalvodama, ka tai ordera izsniegšanas valstī draud izraidīšana uz trešo valsti?

                           a)

                           Kāda nozīme ir šādam iebilduma pamatam, ņemot vērā Pamatlēmuma noteikumus, kā arī pienākumus, kas saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām, tostarp Direktīvu 2004/83/EK (3) un Direktīvu 2005/85/EK ordera izsniegšanas dalībvalstij paredzēti attiecībā uz trešo valstu pilsoņiem?

                           b)

                           Vai šajā sakarā nozīme ir Pamatlēmuma 28. panta 4. punktam, saskaņā ar kuru personu, kas nodota uz Eiropas apcietināšanas ordera pamata, neizdod trešajai valstij bez tās dalībvalsts, kas nodevusi personu, kompetentās iestādes piekrišanas? Vai šis aizliegums papildus nodošanai sakarā ar noziedzīgu nodarījumu attiecas arī uz izsūtīšanu no valsts teritorijas, kā, piemēram, uz izraidīšanu, un ar kādiem nosacījumiem?

               6)

               Vai valsts tiesai ir pienākums, ko Tiesa atzinusi 2005. gada 16. jūnija sprieduma lietā C-105/03 Pupino 34. un 42.–44. punktā, interpretēt valsts tiesības atbilstoši Pamatlēmumam neatkarīgi no tā, vai šī interpretācija ir labvēlīga vai nelabvēlīga ieinteresētajai personai, ja vien runa nav par šī sprieduma 44. un 45. punktā minētu situāciju?

      (1)  Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīva 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 13. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.).


title: Lieta C-409/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. augustā iesniedza Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. augustā iesniedza Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

   (Lieta C-409/14)
   (2014/C 439/24)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft.

      Atbildētājs: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai muitoto preču, kas atbilstoši Komisijas Regulas (ES) Nr. 861/2010, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1) [..] 24. nodaļas “TABAKA UN TABAKAS RŪPNIECISKI AIZSTĀJĒJI” KN kodam 2401 10 35 apzīmētas kā “ēnā kaltēta gaišā tabaka”, apraksts ir interpretējams tādējādi, ka tā ietver tikai ēnā kaltētu tabaku ar neizgrieztu vidējo dzīslu:

                           —

                           kuras sastāvā ir veselas tabakas auga lapas,

                           —

                           kas nav ne sagriezta, ne presēta vai saberzta;

                           —

                           kas, izņemot ēnā kaltētu tabaku, kas tiek uzskatīta par “pārstrādes” veidu, nepieļauj nekādu citu ēnā kaltētas gaišās tabakas ar neizgrieztu vidējo dzīslu ar KN kodu [2401 10] 35 pārstrādi (piemēram, kāta atdalīšanu, lapu sagriešanu vai saberšanu);

                           —

                           kuras kvalitāte neatbilst smēķēšanai[?]

               2)

               Vai Padomes Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 4. panta 6. punkta jēdziens “muitas maksājumu atlikšanas procedūra vai režīms” jāinterpretē tādējādi, ka tā ietver muitotas preces (akcīzes preces), kas atrodas ārējā tranzītā, pagaidu glabāšanā vai muitas glabāšanā, izmantojot pavaddokumentus, kuros ir nepareizi norādīta apakšpozīcija (KN 2401 10 35, nevis KN 2403 10 9000), bet attiecīgā nodaļa (24. nodaļa – tabaka), lai arī visi citi šo dokumentu dati (konteinera numurs, daudzums, neto svars) ir pareizi un zīmogs nav aiztikts[?]
               (Proti, ir jānoskaidro, vai attiecīgā prece var atrasties muitas maksājumu atlikšanas režīmā, ja tās pavaddokumentos ir pareizi norādīta kopējā muitas tarifa nodaļa, bet nepareizi norādīta konkrētā apakšpozīcija).

               3)

               Vai Padomes Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (2), 2. panta b) punkta jēdziens “imports” un šīs pašas direktīvas 4. panta 8. punktā rodamais jēdziens “akcīzes preču imports” ir interpretējams tādējādi, ka tajā ir ietverts arī gadījums, kad pastāv atšķirības starp faktiskās preces, kas atrodas ārējā tranzīta režīmā, apakšpozīciju un tās pavaddokumentos norādīto apakšpozīciju, ņemot vērā apstākli, ka, izņemot šīs atšķirības, gan nodaļas nosaukums (šajā gadījumā tā ir 24. nodaļa – tabaka), gan faktiskās preces daudzums un neto svars atbilst pavaddokumentos norādītajiem datiem[?]

               4)

               Vai Padomes Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu[, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK,] 38. pantā noteiktie pārkāpumi ietver faktu, ka precei tiek piemērots muitas maksājumu atlikšanas režīms, lai gan tās pavaddokumentos norādītais KN apzīmējums atbilstoši Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu (ES) Nr. 861/2010, I pielikumam, ir nepareizs[?]

      (1)  OV L 284, 29.10.2010., 1. lpp.

      (2)  Padomes 2008. gada16. decembra Direktīva 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV L 9, 14.1.2009, 12. lpp.).


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2005. gada 20. janvārīlietā C-198/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 89/48/EEK un 92/51/EEK — Diplomu atzīšana — Reglamentēts kvalificēts darbs — Tūristu gids)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 20. janvārī

      lietā C-198/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 89/48/EEK un 92/51/EEK - Diplomu atzīšana - Reglamentēts kvalificēts darbs - Tūristu gids)
   (2005/C 57/25)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-198/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 4. maijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - M. Patakia un H. Stovlbaek) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues, C. Isidoro un O. Christmann), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta, tiesneši J. Makarczyk un P. Kūris (referents), ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretārs R. Grass, 2005. gada 20. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neveicot visus nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, prasības un nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK, prasības attiecībā uz tūristu gida profesiju, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek šīs direktīvas;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 168, 26.06.2004.


title: Lieta T-440/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 7. novembra rīkojums — 1-2-3.TV /ITSB — ZDF un Televersal Film- und Fernsehproduktion ( “1-2-3.TV” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/16

         Vispārējās tiesas 2013. gada 7. novembra rīkojums — 1-2-3.TV/ITSB — ZDF un Televersal Film- und Fernsehproduktion (“1-2-3.TV”)
   (Lieta T-440/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 377/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: 1-2-3.TV GmbH (Unterföhring, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde un E. Nicolás Gómez, vēlāk K. Kleinschmidt un U. Grübler, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Citas procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF) (Mainca, Vācija) un Televersal Film- und Fernsehproduktion GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji B. Krause un F. Cordt, vēlāk B. Krause, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 1076/2007-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp 1-2-3.TV GmbH un Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF) un Televersal Film- und Fernsehproduktion GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi atbildētājam radušos tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008.


title: Lieta T-433/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. jūnija rīkojums — Ryanair /Komisija

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/67

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. jūnija rīkojums — Ryanair/Komisija
   (Lieta T-433/07) (1)

   (2008/C 209/120)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta C-499/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 12. oktobra spriedums ( Vestre Landsret , Dānija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingeniørforeningen i Danmark , kas pārstāv Ole Andersen/Region Syddanmark (Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — Atteikums izmaksāt atlaišanas pabalstu darba ņēmējiem, kuriem ir tiesības uz vecuma pensiju)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/7

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 12. oktobra spriedums (Vestre Landsret, Dānija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingeniørforeningen i Danmark, kas pārstāv Ole Andersen/Region Syddanmark

   (Lieta C-499/08) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums - Atteikums izmaksāt atlaišanas pabalstu darba ņēmējiem, kuriem ir tiesības uz vecuma pensiju)
   2010/C 346/10
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret, Dānija

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ingeniørforeningen i Danmark, kas pārstāv Ole Andersen

      Atbildētājs: Region Syddanmark

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vestre Landsret — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), 2. un 6. panta interpretācija — Valsts tiesību akti, kas paredz atlaišanas pabalsta samaksu tiem no darba atlaistajiem darbiniekiem, kuri vienā un tajā pašā uzņēmumā nepārtraukti ir nostrādājuši noteiktu gadu skaitu, izņemot, ja šie darbinieki ir sasnieguši vecumu, kurā viņiem ir tiesības saņemt vecuma pensiju, kurā iemaksas ir veicis viņu darba devējs — Tiešā vai netiešā diskriminācija vecuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram darba ņēmēji, kuriem ir tiesības saņemt viņu darba devēja atbilstoši pensiju shēmai, kurai šie darba ņēmēji ir pievienojušies pirms 50 gadu vecuma sasniegšanas, maksājamo vecuma pensiju, vienīgi šī iemesla dēļ nevar saņemt īpašo atlaišanas pabalstu, kas ir paredzēts, lai veicinātu uzņēmumā vairāk nekā 12 gadus nostrādājušo darba ņēmēju profesionālo reintegrāciju.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta C-250/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (ceturtā palāta) tiesas 2016. gada 19. februāra spriedumu lietā T-53/14 Ludwig-Bölkow-Systemtechnik/Komisija 2016. gada 2. maijā iesniedza Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (ceturtā palāta) tiesas 2016. gada 19. februāra spriedumu lietā T-53/14 Ludwig-Bölkow-Systemtechnik/Komisija 2016. gada 2. maijā iesniedza Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH

   (Lieta C-250/16 P)
   (2016/C 222/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (pārstāvis – M. Núñez Müller, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļa 3. punktu, saskaņā ar kuru prasība lietā T-53/14 pārējā daļā tika noraidīta, un atcelt ar to saistīto lēmumu 4. punktā par tiesāšanās izdevumiem;

               —

               grozīt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktu, saskaņā ar kuru summas, kas Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH ir jāmaksā kā iepriekš noteikta apmēra zaudējumu atlīdzība, apmērs tiek samazināts līdz 10 % no atmaksājamiem avansa maksājumiem, tādējādi, lai Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH iepriekš noteikta apmēra zaudējumu atlīdzība nav jāmaksā vispār;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan tiesāšanās izdevumus, kas radušies apelācijas tiesvedībā, gan – papildinot pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 4. punktu – tiesāšanās izdevumus tiesvedībā pirmajā instancē lietā T-53/14.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzībā netiek apstrīdēts Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-53/14 rezolutīvās daļas 1. punkts, kurā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka vairs nav jālemj par prasības otro un trešo pamatu. Tieši tāpat apelācijas sūdzībā netiek apstrīdēts Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-53/14 rezolutīvās daļas 2. punkts, ciktāl Vispārējā tiesa summas, kas Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH ir jāmaksā kā iepriekš noteikta apmēra zaudējumu atlīdzība, apmēru samazināja līdz 10 % no atmaksājamiem avansa maksājumiem HyWays, HyApproval un HarmonHy projektu ietvaros; drīzāk sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktā nospriestais tiek pārsūdzēts tādēļ, ka tajā maksājamā zaudējumu apmērs nav noteikts nulles apmērā, kā prasīts prasības pieteikumā. Rezolutīvās daļas 3. punkts tiek apstrīdēts tikai tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa tajā nosprieda noraidīt pirmo un (daļēji) ceturto prasības pamatu. Rezolutīvās daļas 4. punkts tiek apstrīdēts tiktāl, ciktāl, apmierinot apelācijas sūdzību, ir jābūt arī citam tiesāšanās izdevumu sadalījumam un ciktāl Vispārējā tiesa pretēji prasītajam nav piespriedusi Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kuri prasītājai nav jāmaksā attiecībā uz prasības pieteikuma daļām, kuras ir apmierinātas.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā nav ņemts vērā pienākums norādīt pamatojumu saskaņā ar Tiesas statūtu 36. pantu un 53. panta 1. punktu, tas ir pretrunā labticības principam, aizliegumam sagrozīt pierādījumus, kā arī piemērojamām Beļģijas tiesībām.
   Pārsūdzētajā spriedumā nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu, jo Vispārējā tiesa kļūdaini un bez jebkāda saturiska pamatojuma esot pieņēmusi, ka apelācijas iesniedzējas pielietotā metode stundu likmes aprēķināšanai izdevumu atlīdzināšanas nolūkā ir novedusi pie tā, ka Komisija ir atlīdzinājusi ar projektu nesaistītus kopējos izdevumus.
   Pārsūdzētais spriedums esot arī pretrunā vispārējam labticības principam, jo neskaidrības strīdīgajā līgumā ietvertajos vispārīgajos noteikumos vajadzēja tulkot nelabvēlīgi Komisijai un labvēlīgi apelācijas sūdzības iesniedzējai, nevis piemērošanas risku novirzīt uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.
   Pārsūdzētais spriedums esot pretrunā arī aizliegumam sagrozīt pierādījumus, jo ir ticis veikts acīmredzami kļūdains faktisko apstākļu vērtējums, uz kuriem pirmajā instancē ir atsaukusies apelācijas sūdzības iesniedzēja.
   Pārsūdzētais spriedums esot pretrunā piemērojamo Beļģijas tiesību imperatīvām normām un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam, jo tajā nepamatoti ir pieņemta “viennozīmīga” vispārīgo noteikumu interpretācija un līdz ar to izslēgta Beļģijas tiesību piemērošana.
   Visbeidzot, pārsūdzētajā spriedumā neesot ievērots pienākums norādīt pamatojumu un tas esot pretrunā piemērojamām tiesībām, jo attiecība uz pienākumu maksāt iepriekš noteikta apmēra zaudējumu atlīdzību tajā ir atzīts, ka vispārīgo noteikumu (VN) II.30. pants ir pretrunā imperatīvām Beļģijas tiesību normām, taču no tā netiek izsecināta VN II.30. panta nepiemērojamība, bet gan tiek pieņemts, ka tas ir spēkā un tiek piemērots samazinājums.


title: Lieta C-396/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. jūlijā iesniedza Satakunnan käräjäoikeus (Somija) — Sähköalojen ammattiliitto ry / Elektrobudowa Spolka Akcyjna

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/37

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. jūlijā iesniedza Satakunnan käräjäoikeus (Somija) — Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna

   (Lieta C-396/13)
   2013/C 260/67
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Satakunnan käräjäoikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Atbildētājs: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Prejudiciālie jautājumi

               1.1.

               Vai arodbiedrība, kas darbojas darba ņēmēju interesēs, var tieši atsaukties uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu kā tiešu tiesību avotu pret pakalpojumu sniedzēju no citas dalībvalsts, ja tiesību norma (Polijas Darba likumu kodeksa 84. pants), kas tiek apgalvots, ka ir pretēja 47. pantam, ir vienīgi valsts tiesību norma?

               1.2.

               Vai tiesvedībā par prasījumiem, kam ir iestājies termiņš, Direktīvas 96/71/EK (1) izpratnē nodarbinātības valstī no Savienības tiesībām, it īpaši no Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. panta, kā arī no minētās direktīvas 5. panta 2. punkta un 6. panta izrietošā efektīvas tiesību aizsardzības principa, kas interpretēts saistībā ar Pamattiesību hartas 12. pantā garantēto biedrošanās arodbiedrību jomā (biedrošanās brīvības) brīvību, izriet, ka valsts tiesām ir jāatstāj nepiemērota darba ņēmēja izcelsmes valsts Darba likumu kodeksa norma, kas liedz piedziņai cedēt darba samaksas prasījumu nodarbinātības valsts arodbiedrībai, ja atbilstošā nodarbinātības valsts tiesību norma pieļauj darba samaksas prasījuma, kam ir iestājies termiņš, un līdz ar to prasītāja statusa cedēšanu piedziņai arodbiedrībai, kuras biedri ir visi darba ņēmēji, kas ir cedējuši savu prasījumu piedziņai?

               1.3.

               Vai Lisabonas līguma 30. protokola noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka arī citām tiesām, kas nav Polijas vai Apvienotās Karalistes tiesas, tie ir jāņem vērā, ja izskatāmais strīds ir cieši saistīts ar Poliju un it īpaši ja darba līgumiem ir piemērojamas Polijas tiesības? Citiem vārdiem sakot, vai Polijas — Lielbritānijas protokols liedz Somijas tiesai konstatēt, ka Polijas tiesību vai administratīvās normas, administratīvā prakse vai administratīvie pasākumi pārkāpj Eiropas Savienības Pamattiesību hartā pasludinātās tiesības, brīvības un principus?

               1.4.

               Vai Regulas “Roma I” 14. panta 2. punkts, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot dalībvalsts tiesību normu, atbilstoši kurai ir aizliegts cedēt prasības un tiesības, kas izriet no darba attiecībām?

               1.5.

               Vai Regulas “Roma I” 14. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasījumu no darba līgumiem cedēšanai ir piemērojamas tās tiesības, kas atbilstoši Regulai “Roma I” ir piemērojamas attiecīgajam darba līgumam, neatkarīgi no tā, vai uz atsevišķa prasījuma saturu iedarbojas arī citu tiesību normas?

               1.6.

               Vai Direktīvas 96/71 3. pants, ievērojot LESD 56. un 57. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka minimālās algas likmes jēdziens ietver pamata stundu algu atkarībā no darba samaksas grupas, akorda garantēto algu, atvaļinājuma naudu, iepriekš noteiktu dienas naudu un kompensāciju par ikdienas ceļu uz darbu (kompensācija par ceļā pavadīto laiku) atbilstoši tam, kā šie darba nosacījumi ir noteikti darba koplīgumā, kas atzīts par vispārsaistošu un kam ir piemērojams direktīvas pielikums?

                           1.6.1.

                           Vai LESD 56. [un 57.] pants un/vai Direktīvas 96/71/EK 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz dalībvalstīm kā tā dēvētajām uzņēmējām valstīm savās valsts tiesību normās (vispārsaistošā darba koplīgumā) paredzēt pakalpojumu sniedzējiem no citas dalībvalsts pienākumu darba ņēmējam, kas ir norīkots darbā uz tās teritoriju, maksāt kompensāciju par ceļā pavadīto laiku un dienas naudu, ja ņem vērā, ka atbilstoši attiecīgajām valsts tiesību normām darba ņēmējs, kas norīkots darbā, visa norīkojuma laikā tiek uzskatīts par tādu, kas atrodas komandējumā, līdz ar to viņam ir tiesības uz kompensāciju par ceļā pavadīto laiku un dienas nauda?

                           1.6.2.

                           Vai LESD 56. un 57. pants un/vai Direktīvas 96/71/EK 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz valsts tiesai atteikties atzīt varbūtēju uzņēmuma no citas dalībvalsts tā izcelsmes valstī radītu un piemērotu darba samaksas grupu sadalījumu?

                           1.6.3.

                           Vai LESD 56. un 57. pants un/vai Direktīvas 96/71/EK 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir atļauts darba devējam no citas dalībvalsts spēkā esoši un nodarbinātības valsts tiesai saistošā viedā noteikt darba ņēmēju iedalījumu algas grupās, ja nodarbinātības valsts vispārsaistošā darba koplīgumā ir paredzēts pēc rezultāta atšķirīgs iedalījums darba samaksas grupās, vai arī uzņēmēja dalībvalsts, uz kuru tiek norīkots no citas dalībvalsts nākoša pakalpojumu sniedzēja darba ņēmējs, var noteikt pakalpojumu sniedzējam, kādi noteikumi viņam ir jāņem vērā, iedalot darba ņēmējus darba samaksas grupās?

                           1.6.4.

                           Vai interpretējot Direktīvas 96/71/EK 3. pantu, ievērojot LESD 56. un 57. pantu, izmitināšana, kuras izmaksas darba devējam ir jāsedz, pamatojoties uz 6. jautājumā minēto darba koplīgumu, un ēdināšanas taloni, ko nodrošina no citas dalībvalsts nākošs pakalpojumu sniedzējs saskaņā ar darba līgumu, ir jāuzskata par kompensāciju par izmaksām, kas radušās norīkošanas dēļ, vai tie ietilpst minimālās algas likmes jēdzienā 3. panta 1. punkta izpratnē?

                           1.6.5.

                           Vai Direktīvas 96/71/EK 3. pants, skatīts kopā ar LESD 56. un 57. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodarbinātības valsts vispārsaistošs darba koplīgums, interpretējot jautājumu par akorda algu, kompensāciju par ceļā pavadīto laiku un dienas naudām, ir jāuzskata par pamatotu ar sabiedriskās kārtības prasībām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV L 18, 1. lpp.).


title: Lieta C-492/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 9. oktobra spriedums ( Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Traum EOOD / Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — PVN — Direktīva 2006/112/EK — 138. panta 1. punkts — Atbrīvojumi darījumiem Kopienas iekšienē — PVN mērķiem neidentificēts pircējs — Pārdevēja pienākums pierādīt pircēja vai tā pārstāvja paraksta autentiskumu — Samērīguma, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principi — Tieša iedarbība

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/11

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 9. oktobra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Traum EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-492/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 138. panta 1. punkts - Atbrīvojumi darījumiem Kopienas iekšienē - PVN mērķiem neidentificēts pircējs - Pārdevēja pienākums pierādīt pircēja vai tā pārstāvja paraksta autentiskumu - Samērīguma, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principi - Tieša iedarbība)
   (2014/C 439/15)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad – Varna

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Traum EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes 2010. gada 7. decembra Direktīvu 2010/88/ES, 138. panta 1. punkts un 139. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, dalībvalsts nodokļu administrācijai liegt tiesības uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa pa piegādi Kopienas iekšienē tādēļ, ka ieguvējs nebija reģistrējies kā pievienotās vērtības nodokļa [maksātājs] citā dalībvalstī un piegādātājs nav pierādījis ne paraksta uz dokumentiem, kas iesniegti, lai pamatotu tā deklarāciju par apgalvoti atbrīvoto piegādi, autentiskumu, ne personas, kas ir parakstījusi dokumentus saņēmēja vārdā, pilnvaras to pārstāvēt, bet piegādātāja tā deklarācijas pamatojumam iesniegtie dokumentārie pierādījumi, kas pamato tiesības uz atbrīvojumu, atbilst valsts tiesībās noteiktajam dokumentu sarakstam, kas ir jāiesniedz minētajai administrācijai, un sākotnēji tā tos pieņēma kā dokumentārus pierādījumus, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               Direktīvas 2006/112, kas grozīta ar Direktīvu 2010/88, 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība un nodokļu maksātāji uz to var atsaukties valsts tiesās pret valsti, lai saņemtu atbrīvojumu no PVN par piegādi Kopienas iekšienē.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta F-59/08: Civildienesta tiesas 2008. gada 24. oktobra rīkojums — Klug / EMEA

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/60

         Civildienesta tiesas 2008. gada 24. oktobra rīkojums — Klug/EMEA

   (Lieta F-59/08) (1)

   (2008/C 313/112)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 223, 30.8.2008, 62. lpp.


title: Lieta T-395/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 13. jūnija rīkojums — Multikauf Warenhandelsgesellschaft /ITSB — DEMO Holding ( webmulti )

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/44

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 13. jūnija rīkojums — Multikauf Warenhandelsgesellschaft/ITSB — DEMO Holding (“webmulti”)
   (Lieta T-395/05) (1)

   (2007/C 199/85)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 48, 25.2.2006.


title: Lieta C-416/14: Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 17. septembra spriedums (Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Telekomunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīvas 2002/19/EK, 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK — Zemes mobilo telekomunikāciju galiekārtu brīva aprite — Direktīva 1999/5/EK — Iekārtu lietošanas nodoklis — Vispārējā atļauja vai lietošanas licence — Abonēšanas līgums, kas ir līdzvērtīgs vispārējai atļaujai vai licencei — Atšķirīga attieksme pret lietotājiem ar vai bez abonēšanas līguma

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/13

         Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 17. septembra spriedums (Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

   (Lieta C-416/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Telekomunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīvas 2002/19/EK, 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK - Zemes mobilo telekomunikāciju galiekārtu brīva aprite - Direktīva 1999/5/EK - Iekārtu lietošanas nodoklis - Vispārējā atļauja vai lietošanas licence - Abonēšanas līgums, kas ir līdzvērtīgs vispārējai atļaujai vai licencei - Atšķirīga attieksme pret lietotājiem ar vai bez abonēšanas līguma)
   (2015/C 371/16)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Atbildētājas: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Šīs direktīvas:

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīva 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu, it īpaši tās 8. pants,

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva),

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK,

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) un

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/136/EK,

                     ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums par tāda nodokļa kā nodokļa par valdības piešķirto koncesiju piemērošanu, saskaņā ar kuru zemes mobilo radiosakaru galiekārtu lietošanai abonēšanas līguma ietvaros ir jāsaņem vispārēja atļauja vai licence, kā arī jāsamaksā šāds nodoklis, jo abonēšanas līgums pats par sevi ir līdzvērtīgs licencei vai vispārējai atļaujai un tādējādi šajā ziņā nav nepieciešama nekāda administrācijas iesaistīšanās;

               2)

               Direktīvas 2002/22, kura grozīta ar Direktīvu 2009/136, 20. pants un Direktīvas 1999/5 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem tāda nodokļa kā nodokļa par valdības piešķirto koncesiju piemērošanas nolūkos nav pretrunā tas, ka vispārējai atļaujai vai radiostacijas licencei tiek pielīdzināts mobilās telefonijas abonenta līgums, kurā turklāt ir jānorāda attiecīgās galiekārtas veids un tās atbilstības sertifikāts;

               3)

               tādā situācijā kā pamatlietās no Direktīvas 1999/5, Direktīvas 2002/19, Direktīvas 2002/20, kura grozīta ar Direktīvu 2009/140, Direktīvas 2002/21 un Direktīvas 2002/22, kura grozīta ar Direktīvu 2009/136, kā arī no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. panta izrietošās Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā atšķirīga attieksme pret zemes mobilo radiosakaru galiekārtu lietotājiem atkarībā no tā, vai viņi noslēdz mobilās telefonijas pakalpojumu abonēšanas līgumu vai iegādājas šos pakalpojumus iespējami papildināmu priekšapmaksas karšu veidā, un atbilstoši kurai tikai uz pirmajiem attiecas tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, ar ko ir noteikts nodoklis par valdības piešķirto koncesiju.

      (1)  OV C 431, 1.2.2014.


title: Lieta T-136/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. jūnija rīkojums — Freiherr von Cramer-Klett un Rechtlerverband Pfronten pret Komisiju (Padomes Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība — Komisijas Lēmums 2004/69/EK — Kopienas nozīmes teritoriju saraksts alpīnam bioģeogrāfskam rajonam — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepieņemamība)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/43

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. jūnija rīkojums — Freiherr von Cramer-Klett un Rechtlerverband Pfronten pret Komisiju
   (Lieta T-136/04) (1)

   (Padomes Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - Komisijas Lēmums 2004/69/EK - Kopienas nozīmes teritoriju saraksts alpīnam bioģeogrāfskam rajonam - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība)
   (2006/C 224/93)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Rasso Freiherr von Cramer-Klett, Aschau im Chiemgau (Vācija) un Rechtlerverband Pfronten, Pfronten (Vācija) (pārstāvji — T. Schönfeld un L. Thum, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek un B. Schima, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Somijas Republika (pārstāvji — T. Pynnä un A. Guimaraes-Purokoski)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 22. decembra Lēmumu 2004/69/EK par Kopienas nozīmes teritoriju saraksta apstiprināšanu alpīnam bioģeogrāfskam reģionam, kas pieņemts, piemērojot Padomes Direktīvu 92/43/EEK (OV 2004, L 14, 21. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņememu;

               2)

               prasītāji sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 190, 24.07.2004.


title: Lieta C-620/13 P: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 22. oktobra spriedums – British Telecommunications plc /Eiropas Komisija, BT Pension Scheme Trustees Ltd Apelācijas sūdzība — Valsts atbalsts — Pensiju fonda atbrīvojums no pienākuma veikt iemaksas pensionāru aizsardzības fondā attiecībā uz atsevišķiem darbiniekiem — Pasākuma selektīvais raksturs

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/13

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 22. oktobra spriedums – British Telecommunications plc/Eiropas Komisija, BT Pension Scheme Trustees Ltd

   (Lieta C-620/13 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Valsts atbalsts - Pensiju fonda atbrīvojums no pienākuma veikt iemaksas pensionāru aizsardzības fondā attiecībā uz atsevišķiem darbiniekiem - Pasākuma selektīvais raksturs)
   (2014/C 439/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: British Telecommunications plc (pārstāvji – J. Holmes, Barrister, H. Legge QC)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn un N. Khan), BT Pension Scheme Trustees Ltd (pārstāvji – J. Derenne un A. Müller-Rappard, avocats, kurus pilnvarojis M. Farley, solicitor)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               British Telecommunications plc un BT Pension Scheme Trustees Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta T-557/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. oktobrī — Vācija/Komisija

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. oktobrī — Vācija/Komisija
   (Lieta T-557/13)
   2014/C 9/41
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze un J. Möller)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 1. pantu un pielikumu Eiropas Komisijas 2013. gada 13. augusta Īstenošanas lēmumā 2013/433/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl tajos no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgti Vācijas Federatīvās Republikas kompetento maksājumu aģentūru veiktie maksājumi kopējā apmērā EUR 6 192 951,34, īstenojot tiesisko regulējumu par atbalstu kartupeļu cietes nozarei laikposmā no 2003. gada līdz 2005. gadam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts piemaksu un atbalstu piešķiršanas nosacījums — minimālās cenas samaksa:

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1258/1999 (1) 7. panta 4. punkta un Regulas (EK) Nr. 1290/2005 (2) 31. pants, ko skata kopā ar Regulas (EK) Nr. 1868/94 (3) 5. pantu, Regulas (EK) Nr. 97/95 (4) 11. pantu, Regulas (EK) Nr. 2236/2003 (5) 10. pantu un Regulas (EK) Nr. 2237/2003 (6) 26. pantu, tādēļ, ka izdevumi esot izslēgti no finansējuma, lai arī ir izpildīti piemaksu un atbalsta piešķiršanas nosacījumi, jo par pieprasīto daudzumu esot tikusi samaksāta minimālā cena.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pamatojums:

                           —

                           Šajā pamatā prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpta LESD 296. panta otrā daļa, jo Komisija neesot pietiekami un bez pretrunām pamatojusi, kādēļ tā uzskata, ka no Regulas Nr. 97/95 11. panta, Regulas Nr. 2236/2003 10. panta un Regulas Nr. 2237/2003 26. panta, ņemot vērā visas valodu versijas, kā piemaksu vai atbalsta piešķiršanas priekšnosacījums izriet, ka cietes ražošanas uzņēmumi jau samaksāja minimālo cenu par visu piegādāto kartupeļu daudzumu attiecīgajā tirdzniecības gadā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots pienākums iesniegt sūdzības 24 mēnešu laikā:

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpta Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkta pirmā daļa, ko skata kopā ar šā punkta piektās daļas a) apakšpunktu, Regulas (EK) Nr. 1663/95 (7) 8. panta 1. punkts, Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 3. punkta pirmā daļa, ko skata kopā ar tās 4. punkta a) apakšpunktu, kā arī Regulas (EK) Nr. 885/2006 (8) 11. panta 1. punkts, jo Komisija 24 mēnešu laikā no izdevumu rašanās datuma nav pienācīgi rakstveidā iesniegusi Vācijas Federatīvajai Republikai sūdzību (“pamatpārbaužu” neveikšana).

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka procedūras ilgums ir pārmērīgs:

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts, Regulas Nr. 1663/95 8. pants, Regulas Nr. 1290/2005 31. pants un Regulas Nr. 885/2006 11. pants, ko skata kopā ar vispārīgiem tiesību principiem uz administratīvā procesa veikšanu samērīgā termiņā, un tiesības uz aizstāvību, jo Komisijas procedūra ir noritējusi pārmērīgi ilgu.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkta ceturtā daļa, Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkts un samērīguma princips:

                           —

                           Šā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka Komisija, piemērojot 10 % vienotas likmes korekciju, neesot pienācīgi izvērtējusi varbūtējā pārkāpuma būtību un vismaz ierobežotās sekas, kā arī neesot ņēmusi vērā, ka Savienībai faktiski nav nodarīti nedz finansiāli zaudējumi, nedz arī tai jebkad ir pastāvējis reāls šādu zaudējumu rašanās risks.

      (1)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.).

      (2)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1994. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 1868/94, ar ko ievieš kvotu sistēmu attiecībā uz kartupeļu cietes ražošanu (OV L 197, 4. lpp.).

      (4)  Komisijas 1995. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 97/95, ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 1766/92 attiecībā uz minimālo cenu un kompensācijas maksājumiem, kas pienākas kartupeļu audzētājiem, un Padomes Regulu (EK) Nr. 1868/94, ar ko ievieš kvotu sistēmu attiecībā uz kartupeļu cietes ražošanu (OV L 16, 3. lpp.).

      (5)  Komisijas 2003. gada 23. decembra Regula (EK) Nr. 2236/2003, ar kuru nosaka sīki izstrādātas normas Padomes Regulas (EK) Nr. 1868/94, ar ko ievieš kvotu sistēmu attiecībā uz kartupeļu cietes ražošanu, piemērošanai (OV L 339, 45. lpp.).

      (6)  Komisijas 2003. gada 23. decembra Regula (EK) Nr. 2237/2003, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai piemērotu dažas atbalsta shēmas, kas paredzētas ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 IV sadaļu, ar kuru izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 339, 52. lpp.).

      (7)  Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regula (EK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp.).

      (8)  Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu (OV L 171, 90. lpp.).


title: Lieta C-212/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums ( Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – František Ryneš / Úřad pro ochranu osobních údajů Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 95/46/EK — Fizisko personu aizsardzība — Personas datu apstrāde — Jēdziens “tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām”

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – František Ryneš/Úřad pro ochranu osobních údajů

   (Lieta C-212/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 95/46/EK - Fizisko personu aizsardzība - Personas datu apstrāde - Jēdziens “tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām”)
   (2015/C 046/07)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: František Ryneš

      Atbildētājs: Úřad pro ochranu osobních údajů

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 3. panta 2. punkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas kameras sistēmas izmantošana, ar kuru tiek veikts personu vizuālais ieraksts, kas tiek uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, un kuru fiziska persona ir uzstādījusi pie savas ģimenes mājas ar mērķi aizsargāt mājas īpašnieku īpašumu, veselību un dzīvību, bet ar šo sistēmu tiek uzraudzīta arī publiskā telpa, šīs tiesību normas izpratnē nav datu apstrāde tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta F-20/09: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 10. novembra spriedums — Juvyns /Padome (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2008. gada paaugstināšana amatā — Salīdzinošs nopelnu izvērtējums — Uz 2005./2006. gada novērtējuma ziņojumiem balstīta procedūra — Īstenotās atbildības līmeņa kritērijs)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/22

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 10. novembra spriedums — Juvyns/Padome
   (Lieta F-20/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2008. gada paaugstināšana amatā - Salīdzinošs nopelnu izvērtējums - Uz 2005./2006. gada novērtējuma ziņojumiem balstīta procedūra - Īstenotās atbildības līmeņa kritērijs)
   2012/C 138/42
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marc Juvyns (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji K. Zieleśkiewicz un G. Kimberley, vēlāk K. Zieleśkiewicz un M. Bauer)

      Priekšmets

   Lēmuma prasītāju nepaaugstināt AST 7 pakāpē 2008. gada paaugstināšanas amatā ietvaros un vajadzības gadījumā lēmumu paaugstināt šajā pakāpē ierēdņus ar mazāk nopelniem atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Juvyns sedz savus, ka arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 16.05.2009, 46. lpp.


title: Lieta T-511/09: Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedums – Niki Luftfahrt/Komisija Valsts atbalsts — Austrijas piešķirts pārstrukturēšanas atbalsts koncernam Austrian Airlines — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, ja tiek ievēroti noteikti nosacījumi — Koncerna Austrian Airlines privatizācija — Atbalsta saņēmēja noteikšana — Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/24

         Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedums – Niki Luftfahrt/Komisija
   (Lieta T-511/09) (1)

   (Valsts atbalsts - Austrijas piešķirts pārstrukturēšanas atbalsts koncernam Austrian Airlines - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, ja tiek ievēroti noteikti nosacījumi - Koncerna Austrian Airlines privatizācija - Atbalsta saņēmēja noteikšana - Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai)
   (2015/C 213/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Niki Luftfahrt GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvji – H. Asenbauer un A. Habeler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji B. Martenczuk un K. Gross, pārstāvji, kuriem palīdz G. Quardt, advokāts, vēlāk – B. Martenczuk un R. Sauer, pārstāvji, kuriem palīdz G. Quardt un J. Lipinsky, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Austrijas Republika (pārstāvji – C. Pesendorfer un M. Klamert), Deutsche Lufthansa AG (Ķelne, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji H.-J. Niemeyer, H. Ehlers un M. Rosenberg, vēlāk – H.-J. Niemeyer, H. Ehlers, C. Kovács un S. Völcker, advokāti), Austrian Airlines AG (Vīne) (pārstāvji – sākotnēji H.-J. Niemeyer, H. Ehlers un M. Rosenberg, vēlāk – H.-J. Niemeyer, H. Ehlers un C. Kovács, advokāti) un Österreichische Industrieholding AG (pārstāvji – T. Zivny, P. Lewisch un H. Kristoferitsch, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 28. augusta Lēmumu 2010/137/EK Valsts atbalsts C 6/09 (ex N 663/08) – Austrija Austrian Airlines – Pārstrukturēšanas plāns (OV 2010, L 59, 1. lpp.), ar kuru par saderīgu ar kopējo tirgu, ievērojot noteiktus nosacījumus, tika atzīts pārstrukturēšanas atbalsts, ko Austrijas Republika piešķīra koncernam Austrian Airlines brīdī, kad to pārpirka koncerns Lufthansa

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Niki Luftfahrt GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, Österreichische Industrieholding AG, Deutsche Lufthansa AG un Austrian Airlines AG tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 80, 27.3.2010.


title: Lieta C-66/15: Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 14. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Mehāniskie transportlīdzekļi — Mehāniskais transportlīdzeklis, ko dalībvalsts rezidents nomā vai iegādājas līzingā no citā dalībvalstī dibināta piegādātāja — Šī transportlīdzekļa aplikšana ar nodokli, to reģistrējot pirmajā dalībvalstī — Visas reģistrācijas nodokļa summas iekasēšana

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/15

         Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 14. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-66/15) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Mehāniskie transportlīdzekļi - Mehāniskais transportlīdzeklis, ko dalībvalsts rezidents nomā vai iegādājas līzingā no citā dalībvalstī dibināta piegādātāja - Šī transportlīdzekļa aplikšana ar nodokli, to reģistrējot pirmajā dalībvalstī - Visas reģistrācijas nodokļa summas iekasēšana)
   (2016/C 098/19)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Wasmeier un D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji – K. Boskovits un V. Karrá)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               iekasējot visu tās tiesību aktos paredzētā reģistrācijas nodokļa summu brīdī, kad tiek reģistrēts transportlīdzeklis, kuru pircējs, kurš ir Grieķijas Republikas rezidents, nomā vai iegādājas līzingā no citā dalībvalstī dibināta piegādātāja, neņemot vērā nomas vai līzinga līguma ilgumu un attiecīgā transportlīdzekļa lietošanas ilgumu Grieķijas valsts teritorijā, Grieķijas Republika nav izpildījusi LESD 56.–62. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta T-324/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 10. maija rīkojums – Volkswagen/EUIPO – Andrã (“BAG PAX”) Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BAG PAX” — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/40

         Vispārējās tiesas 2016. gada 10. maija rīkojums – Volkswagen/EUIPO – Andrã (“BAG PAX”)
   (Lieta T-324/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BAG PAX” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2016/C 260/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. Kunz)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: iepriekš – BAGPAX Cargo Systems e.K.: Marvin Dominic Andrã (Saarlouis, Vācija) (pārstāvis – T. Dohmen, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 23. aprīļa lēmumu lietā R 1971/2014–4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Volkswagen un BAGPAX Cargo Systems

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Volkswagen AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 270, 17.8.2015.


title: lieta T-417/05: Prasība, kas celta  2005. gada 29. novembrī  —  ENDESA  pret Komisiju

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/20

         Prasība, kas celta 2005. gada 29. novembrī — ENDESA pret Komisiju
   (lieta T-417/05)
   (2006/C 22/38)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ENDESA, S.A. (pārstāvji: M. Merola, M. Odriozola, S. Baxter un M. Muñoz de Juan, abogados, J. Flynn, QC, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi
   Atcelt Komisijas 2005. gada 15. novembra lēmumu lietā COMP/M.3986 Gas Natural/Endesa

   Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir vērsta uz to, lai atceltu Komisijas 2005. gada 15. novembra lēmumu, ar kuru tika atzīts, ka 2005. gada 5. septembrī paziņotais Gas Natural SDG, S.A. piedāvājums iegādāties 100 % Endesa, S.A. akciju neveido Kopienas mēroga koncentrāciju.
   Pret Komisiju vērstā prasība atcelt tiesību aktu pirmām kārtām balstās uz virkni procesuālu pārkāpumu. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka Apstrīdētais lēmums bija jāpieņem pirms Regulas par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 22. pantā paredzētā lēmuma par lūgumu lietu nodot Komisijai, ņemot vērā to, ka šī noteikuma izriet, ka lēmumiem par lūgumiem lietu nodot Komisijai jāattiecas uz koncentrācijām, kas atbilst vienas vai vairāku valstu tiesību aktos noteiktā sliekšņa prasībai un kas nav Kopienas mēroga.
   Otrkārt, prasītāja Komisijai pārmet pārskatāmības trūkumu procesa norisē un līdz ar to tās tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Komisijai būtu bijis jālūdz apturēt paralēli notiekošo valsts procesu, kas norisinās valsts iestādēs. Prasītāja uzskata, ka tas, ka Komisija nav lūgusi minēto apturēšanu, ir smags procesuāls pārkāpums attiecībā uz koncentrācijas kontroles pamatprincipiem.
   Kas attiecas uz lietas būtību, prasībā apgalvots, ka ir pārkāpti noteikti Regulas (EK) Nr. 139/2004 (1) panti un pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Tādējādi, no vienas puses, pēc prasītājas domām, Lēmums pārkāpj Regulas par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju noteikumus par kompetenci, mēģinot pārnest uz Endesa pierādīšanas pienākumu jautājumā par Kopienas mēroga koncentrācijas definīciju, kas ir acīmredzami nesaderīgi ar to noteikumu, kas nosaka Komisijas ekskluzīvo kompetenci, imperatīvo raksturu.
   Prasītāja tāpat apgalvo, ka, neņemot vērā Endesa konsolidētos pārskatus par pēdējo finanšu gadu, kas bija pienācīgi sastādīti, ievērojot koncentrācijas brīdī spēkā esošos Kopienu grāmatvedības noteikumus (NIC/NIIF), Lēmums pārkāpj Regulas par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 5. pantu, atkāpjoties no Komisijas prakses un pārkāpjot paziņojumā par apgrozījuma aprēķināšanu noteiktos principus.
   Prasītāja attiecībā uz pielāgojumiem, ko Lēmums analizē paziņojuma par apgrozījuma aprēķināšanu gaismā, piebilst, ka vairāki no šiem pielāgojumiem atbilst spēkā esošo Kopienas grāmatvedības noteikumu stingrai piemērošanai un ka tie nav jāsajauc ar pielāgojumiem, uz ko attiecas Regulas par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 5. pants. Jebkurā gadījumā būtu jāatzīst, ka visi Lēmumā analizētie pielāgojumi atbilst koncentrācijā iesaistīto uzņēmumu patiesās ekonomiskās vērtības noteikšanas mērķim.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Lēmums, kļūdaini nosakot Komisijas ekskluzīvo kompetenci, pārkāpj tiesiskās drošības principu un apdraud Regulas par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju vienveidīgu piemērošanu.

      (1)  OV L 24, 29.01.2004, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas C-358/13 un C-181/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocesi pret Markus D . (C-358/13) un G . (C-181/14) Cilvēkiem paredzētas zāles — Direktīva 2001/83/EK — Piemērošanas joma — “Zāļu” jēdziena interpretācija — Kritērija, kas ir saistīts ar spēju pārveidot fizioloģiskās funkcijas, piemērojamība — Garšaugu un kanabionīdu izcelsmes produkti — Izslēgšana

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/19

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocesi pret Markus D. (C-358/13) un G. (C-181/14)
   (Apvienotās lietas C-358/13 un C-181/14) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Direktīva 2001/83/EK - Piemērošanas joma - “Zāļu” jēdziena interpretācija - Kritērija, kas ir saistīts ar spēju pārveidot fizioloģiskās funkcijas, piemērojamība - Garšaugu un kanabionīdu izcelsmes produkti - Izslēgšana)
   2014/C 315/27
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki kriminālprocesos pamatlietās

      Markus D. (C-358/13) un G. (C-181/14)

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK, 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas izslēdz tādas vielas, kādas ir aplūkotas pamatlietā un kas izraisa sekas, kuras izpaužas tikai kā vienkārša fizioloģisko funkciju pārveidošana, kas nespēj izraisīt tūlītēju vai vēlāku labvēlīgu ietekmi uz cilvēka veselību, kas tiek patērētas vienīgi, lai izraisītu reibuma stāvokli, un tādējādi ir kaitīgas cilvēka veselībai.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.

      OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta C-265/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) 2008. gada 19. jūnija rīkojumu — Federutility u.c./ Autorità per l'energia elettrica e il gas

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) 2008. gada 19. jūnija rīkojumu — Federutility u.c./Autorità per l'energia elettrica e il gas

   (Lieta C-265/08)
   (2008/C 236/09)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl, Sorgenia spa

      Atbildētāja: Autorità per l'energia elettrica e il gas

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK (1) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu 23. pants saskaņā ar principiem, kuri izriet no EK līguma, ir interpretējams tādā nozīmē, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesību noteikums (un saskaņā ar to veikti pasākumi), ar kuru pēc 2007. gada 1. jūlija tiek atstātas spēkā valsts regulatora tiesības noteikt tādas bāzes cenas dabasgāzes piegādei vietējiem patērētājiem (valsts tiesiskajā regulējumā nenoteikta un nedefinēta kategorija, kura pati par sevi nenorāda uz atsevišķiem sociāli-ekonomiski neizdevīgiem apstākļiem, ar kuriem varētu attaisnot šādu cenu noteikšanu), kuras izplatītājiem un piegādātājiem sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ietvaros ir pienākums iekļaut savos komercpiedāvājumos?

               2)

               Vai šis tiesību noteikums (23. pants) ir interpretējams kopā ar Direktīvas 2003/55/EK 3. pantu (kurā ir paredzēts, ka dalībvalstis uzņēmumiem, kas darbojas gāzes nozarē, var vispārīgās ekonomiskās interesēs uzlikt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kuras — tiktāl, ciktāl tas ir nozīmīgi šajā lietā, — var attiekties uz piegāžu cenu) tādā nozīmē, ka ar minētajiem Kopienu tiesību noteikumiem tiek pieļauts tāds valsts tiesību noteikums, ar kuru, ņemot vērā īpašus tirgus apstākļus — tirgū, kurā vēl joprojām nav “efektīvas konkurences” raksturiezīmes — vismaz tiktāl, ciktāl tas attiecas uz vairumtirdzniecību, atļauj valsts iestādei noteikt dabasgāzes bāzes cenu, kuru katram piegādātājam universālā pakalpojuma ietvaros ir obligāti jānorāda savos komercpiedāvājumos saviem vietējiem patērētājiem, neskatoties uz to, ka visus patērētājus ir jāuzskata par “brīviem”?

      (1)  OV L 176, 57. lpp.


title: Lieta T-4/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. janvārī – Coedo Suárez/Padome

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. janvārī – Coedo Suárez/Padome
   (Lieta T-4/17)
   (2017/C 078/48)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ángel Coedo Suárez (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes ģenerālsekretāra 2016. gada 4. marta lēmumu un vajadzības gadījumā arī Padomes ģenerālsekretāra 2016. gada 27. septembra lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt ex aequo et bono aprēķinātu summu EUR 5 000 apmērā vai jebkādā citā Vispārējās tiesas par taisnīgu atzītā apmērā atlīdzinājumam par nemateriālo kaitējumu, tai pieskaitot likumiskos nokavējuma procentus par laiku no sprieduma šajā lietā taisīšanas dienas;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 78. panta piektās daļas pārkāpums ar to, ka Padome esot kļūdaini kvalificējusi 2015. gada 20. novembra vēstuli kā sūdzību un līdz ar to uzskatījusi to par nepieņemamu. Turklāt arī 2015. gada 20. novembra pieteikums, kurā lūgts atzīt, ka invaliditāti izraisījuši ar darbu saistīti faktori, neesot uzskatāms par nepieņemamu saprātīga termiņa nokavējuma dēļ.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvoti gan labas pārvaldības principa pārkāpums, gan pienākuma ņemt vērā ierēdņa intereses neizpilde tādēļ, ka Padome, kļūdainu un no judikatūras izrietošajiem principiem pretēju iemeslu dēļ noraidot prasītāja pieteikumu, kurā lūgts atzīt, ka invaliditāti izraisījuši ar darbu saistīti faktori, esot paildzinājusi procedūru un šādi neesot ievērojusi saprātīga termiņa principu un – vispārīgāk – labas pārvaldības principu.


title: Lieta C-119/10: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Frisdranken Industrie Winters BV/Red Bull GmbH (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Skārda kārbu, kas jau ir marķētas ar preču zīmei līdzīgu apzīmējumu, piepildīšana — Pakalpojuma sniegšana trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem — Preču zīmes īpašnieka celta prasība pret pakalpojuma sniedzēju)

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Frisdranken Industrie Winters BV/Red Bull GmbH

   (Lieta C-119/10) (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Skārda kārbu, kas jau ir marķētas ar preču zīmei līdzīgu apzīmējumu, piepildīšana - Pakalpojuma sniegšana trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem - Preču zīmes īpašnieka celta prasība pret pakalpojuma sniedzēju)
   2012/C 39/03
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Frisdranken Industrie Winters BV

      Atbildētāja: Red Bull GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta interpretācija — Reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret tā preču zīmes prettiesisku izmantošanu — Apzīmējuma izmantošana — Pildīšana iepakojumos, kuriem jau ir piestiprināts apzīmējums, ja pildīšana ir pakalpojums trešajai personai tās uzdevumā — Preces, kuras ir paredzētas vienīgi eksportam uz valstīm ārpus Beniluksa teritorijas vai Eiropas Savienības teritorijas — Konkrētā sabiedrības daļa

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojuma sniedzējs, kurš trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem piepilda iepakojumus, kurus tam ir piegādājusi šī trešā persona un uz kuriem tā iepriekš ir izvietojusi apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs apzīmējumam, kurš ir aizsargāts kā preču zīme, pats neveic šī apzīmējuma izmantošanu, kuru var aizliegt saskaņā ar minēto tiesību normu.

      (1)  OV C 134, 22.5.2010.