title: Lieta C-791/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – Eiropas Komisija/Polijas Republika
      (Lieta C-791/19)
      (2019/C 413/44)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Banks, H. Krämer, S. L. Kalėda)

         Atbildētāja: Polijas Republika

         Prasījumi

                  1.

                  Atzīt, ka

                              —

                              pieļaujot, ka tiesas nolēmumu saturs varēja tikt uzskatīts par vispārējas jurisdikcijas tiesu tiesnešu disciplināru pārkāpumu (Ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych [Likuma par vispārējās jurisdikcijs tiesu iekārtu 107. panta 1. punkts, kā arī Ustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] 97. panta 1. un 3. punkts),

                              —

                              nenodrošinot Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas, kurai ir tiesības kontrolēt nolēmumus, kas disciplinārlietās pieņemti pret tiesnešiem (Likuma par Augstāko tiesu 3. panta 5. punkts, 27. pants un 73. panta 1. punkts, skatīti kopā ar Ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa [Likuma par Valsts tiesu padomi 9.a pantu), neatkarību un objektivitāti,

                              —

                              piešķirot Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas priekšsēdētājam tiesības brīvi noteikt kompetento pirmās instances diciplinārtiesu lietās, kas attiecas uz vispārējas jurisdikcijas tiesu tiesnešiem (Likuma par vispārējas jurisdikcijas tiesu iekārtu 110. panta 3. punkts un 114. panta 7. punkts), tādējādi nenodrošinot, ka disciplinārlietu izskata “tiesību aktos noteikta” tiesa, kā arī

                              —

                              piešķirot tieslietu ministram kompetenci iecelt Tieslietu ministrijas Disciplinārlietu pārstāvi (Likuma par vispārējas jurisdikcijas iekārtu 112.b pants), tādējādi nenodrošinot, ka vispārējo tiesu tiesnešu disciplinārlietas tiek izskatītas saprātīgā termiņā, kā arī paredzot, ka darbības, kas saistītas ar aizstāvja iecelšanu, kā arī ar to, ka tās sāk aizstāvību, neaptur disciplinārās procedūras gaitu (Likuma par vispārējas jurisdikcijas tiesu iekārtu 113.a pants), kā arī, ka disciplinārtiesā tiesvedība turpinās, kaut arī uzaicinātais apsūdzētais vai viņa aizstāvis ir attaisnotā prombūtnē (Likuma par vispārējas jurisdikcijas tiesu iekārtu 115.a panta 3. punkts), tādējādi nenodrošinot apsūdzēto vispārējo tiesu tiesnešu tiesības uz aizstāvību,

                        Polijas Republika nav izpildījusi LES 19. panta 1. punktā paredzēto pienākumu, kā arī, ka:

                              —

                              pieļaujot, ka tiesu tiesības vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tiek ierobežotas ar iespēju ierosināt disciplinārlietu,

                        Polijas Republika nav izpildījusi LESD 267. panta otrajā un trešajā daļā paredzēto pienākumu.

                  2.

                  Piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmkārt, attiecībā uz LES 19. panta 1. punkta otrās daļas pārkāpumu Komisija apgalvo, ka ar apstrīdētajām tiesību normām (i) tiekot pieļauts, ka tiesas nolēmumu saturs var tikt uzskatīts par disciplināru pārkāpumu, (ii) netiekot nodrošināta Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas, kurai ir tiesības kontrolēt disciplinārlietās pieņemtos nolēmumus, neatkarība un objektivitāte, (iii) Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas priekšsēdētājam tiekot piešķirtas tiesības brīvi noteikt kompetento pirmās instances disciplinārtiesu lietās par vispārējas jurisdikcijas tiesu tiesnešiem, tādējādi nenodrošinot, ka disciplinārlietu izskata “tiesību aktos noteikta” tiesa, (iv) netiekot nodrošināts, ka vispārējas jurisdikcijas tiesu tiesnešu disciplinārlietas tiek izskatītas saprātīgā termiņā, kā arī netiekot garantētas apsūdzēto tiesības uz aizstāvību.
      Otrkārt, attiecībā uz LESD 267. panta otrās un trešās daļas pārkāpumu Komisija apgalvo, ka apstrīdētajās valsts tiesību normās ir pieļauts, ka tiesnešu tiesības iesniegt Tiesā lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tiek ierobežotas ar iespēju uzsākt disciplināro procedūru.


title: Lieta C-176/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Club de Variedades Vegetales Protegidas/Adolfo Juan Martínez Sanchís (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopienas augu šķirņu aizsardzība – Regula (EK) Nr. 2100/94 – 13. panta 2. un 3. punkts – Aizsardzības sekas – Vairākposmu aizsardzības sistēma – Šķirnes komponentu audzēšana un to augļu ražas ievākšana – Atšķirība starp darbībām, kas veiktas attiecībā uz šķirnes komponentiem, un darbībām, kas veiktas ar ievākto materiālu – Jēdziens “neatļauta šķirnes komponentu lietošana” – 95. pants – Pagaidu aizsardzība)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/4

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Club de Variedades Vegetales Protegidas/Adolfo Juan Martínez Sanchís
      (Lieta C-176/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopienas augu šķirņu aizsardzība - Regula (EK) Nr. 2100/94 - 13. panta 2. un 3. punkts - Aizsardzības sekas - Vairākposmu aizsardzības sistēma - Šķirnes komponentu audzēšana un to augļu ražas ievākšana - Atšķirība starp darbībām, kas veiktas attiecībā uz šķirnes komponentiem, un darbībām, kas veiktas ar ievākto materiālu - Jēdziens “neatļauta šķirnes komponentu lietošana” - 95. pants - Pagaidu aizsardzība)
      (2020/C 61/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Club de Variedades Vegetales Protegidas

         Atbildētājs: Adolfo Juan Martínez Sanchís

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 2100/94 (1994. gada 27. jūlijs) par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizsargātas šķirnes audzēšanai un tās augļu, ko nevar izmantot kā pavairošanas materiālu, ievākšanai ir vajadzīga Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieka atļauja, kas attiecas uz minēto augu šķirni, ja vien ir izpildīti šīs regulas 13. panta 3. punktā paredzētie nosacījumi.

                  2)

                  Regulas Nr. 2100/94 13. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka augu šķirnes augļi, ko nevar izmantot kā pavairošanas materiālu, nevar tikt uzskatīti par tādiem, kuri ir iegūti, “neatļauti izmantojot [šīs augu] šķirnes komponentus” šīs tiesību normas izpratnē, ja stādaudzētava šos šķirnes komponentus pavairoja un pārdeva lauksaimniekam laikposmā no Kopienas augu šķirņu aizsardzības pieteikuma, kas attiecas uz minēto augu šķirni, publicēšanas līdz tās piešķiršanai. Ja pēc šīs aizsardzības piešķiršanas minētie šķirnes komponenti ir pavairoti un pārdoti bez šīs aizsardzības tiesību īpašnieka piekrišanas, pēdējais minētais var atsaukties uz tiesībām, kas viņam ir piešķirtas šīs regulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 3. punktā saistībā ar minētajiem augļiem, izņemot, ja viņš saistībā ar šiem pašiem šķirnes komponentiem saprātīgi ir varējis īstenot savas tiesības.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-590/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-183/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-183/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot
      (Lieta C-590/19 P)
      (2020/C 77/25)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L'Oréal (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Guinot

      Ar 2019. gada 7. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-825/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. novembrī iesniedza Thüringer Finanzgericht (Vācija) – Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH/Hauptzollamt Erfurt

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. novembrī iesniedza Thüringer Finanzgericht (Vācija) – Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH/Hauptzollamt Erfurt
      (Lieta C-825/19)
      (2020/C 77/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Thüringer Finanzgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH

         Atbildētāja: Hauptzollamt Erfurt

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (“Savienības Muitas kodekss”) (1), 211. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemēro tikai pieteikumiem, kuru atpakaļejošais atļaujas periods sāktos 2016. gada 1. maijā?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai Savienības Muitas kodeksa 211. pantu pieteikumiem par atļaujas izsniegšanu ar atpakaļejošu spēku, ja atļaujas periods beidzas pirms 2016. gada 1. maija, piemēro tikai gadījumā, kad atļauja ar atpakaļejošu spēku gan ir tikusi pieprasīta pirms jauno tiesību spēkā stāšanās, taču muitas iestādes šādus pieteikumus pēc 2016. gada 1. maija pirmo reizi ir noraidījušas?

                  3)

                  Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai Savienības Muitas kodeksa 211. pantu pieteikumiem par atļaujas izsniegšanu ar atpakaļejošu spēku, ja atļaujas periods beidzas pirms 2016. gada 1. maija, piemēro arī gadījumā, kad muitas iestādes šādus pieteikumus jau ir noraidījušas pirms 2016. gada 1. maija un arī pēc tam (ar citu pamatojumu)?

                  4)

                  Ja uz pirmo un otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, un uz trešo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (“Muitas kodeksa īstenošanas regula”) (2), 294. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              atļauja ar atpakaļejošu spēku līdz brīdim, kad iepriekš izsniegtā atļauja zaudēja spēku, kā ir paredzēts tiesību normas 3. punktā, varēja tikt izsniegta, ilgākais, uz atpakaļejošu viena gada periodu pirms pieteikuma iesniegšanas brīža, un

                              b)

                              vai arī attiecībā uz secīgo atļauju saskaņā ar 2. punktu ir jāpastāv pierādījumiem par ekonomisku vajadzību un ir jābūt izslēgtam krāpšanas mēģinājumam vai acīmredzamai nolaidībai, kā ir paredzēts tiesību normas 3. punktā?

         (1)  OV 2013, L 269, 1. lpp.

         (2)  OV 1993, L 253, 1. lpp.


title: Lieta C-844/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – CS, Finanzamt Graz-Stadt

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – CS, Finanzamt Graz-Stadt
      (Lieta C-844/19)
      (2020/C 77/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēji: CS, Finanzamt Graz-Stadt

         Piedaloties: Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai no Savienības tiesībām izriet tieši piemērojamais regulējums, ar kuru nodokļa maksātājam, kuram Finanzamt tādā situācijā, kāda pastāv pamatlietās, nav savlaicīgi atmaksājusi pārmaksāto pievienotās vērtības nodokli (PVN), ir piešķirtas tiesības uz nokavējuma procentiem, līdz ar ko tas var atsaukties uz šīm tiesībām, vēršoties Finanzamt vai administratīvajās tiesās, lai gan valsts tiesībās šāds procentu regulējums nav paredzēts?
                  Gadījumā, ja atbilde uz 1. prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša:

                  2)

                  Vai arī tad, ja nodokļa maksātāja prasījums attiecībā uz PVN izriet no vēlāka [maksājamās] atlīdzības samazinājuma atbilstoši Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 90. panta 1. punktam, ir pieļaujams, ka procentu aprēķināšana sākas tikai pēc pienācīga laikposma, kurš ir paredzēts Finanzamt, lai pārliecinātos par nodokļa maksātāja izvirzīto tiesību pamatotību, beigām?

                  3)

                  Vai no apstākļa, ka dalībvalsts tiesībās nav paredzēts nokavējuma procentu regulējums attiecībā uz PVN pārmaksas novēlotu atmaksu, izriet tas, ka valsts tiesām, nosakot procentu summu, Padomes Direktīvas 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (2), 27. panta 2. punkta otrajā daļā paredzētās tiesiskās sekas ir jāpiemēro arī tad, ja pamatlietas neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.

         (2)  OV 2008, L 44, 23. lpp.


title: Lieta C-905/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) – EP/Kreis Groß-Gerau

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) – EP/Kreis Groß-Gerau
      (Lieta C-905/19)
      (2020/C 77/39)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EP

         Atbildētājs: Kreis Groß-Gerau

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai no nediskriminācijas principa, kas ietverts Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma ar Tunisiju (1) 64. pantā, var izrietēt aizliegums saīsināt uzturēšanās atļaujas derīguma termiņu tās piešķiršanas nosacījumu vēlāka zuduma dēļ, ja:

                  —

                  brīdī, kad tika paziņots par uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa saīsināšanu a posteriori, Tunisijas valstspiederīgais bija nodarbināts,

                  —

                  lēmums par uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa saīsināšanu nav balstīts uz iemesliem, kuru mērķis ir aizsargāt tādas valsts likumīgās intereses kā sabiedrisko kārtību, valsts drošību un veselības aizsardzību, un

                  —

                  Tunisijas valstspiederīgajam nebija no uzturēšanās atļaujas neatkarīgas atļaujas strādāt algotu darbu (darba atļauja), bet saskaņā ar normatīvajiem aktiem bija tiesības strādāt algotu darbu uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa laikā?

            Vai ārvalstnieka statuss, kas izriet no Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma ar Tunisiju 64. pantā ietvertā nediskriminācijas principa, paredz, ka viņam līdztekus uzturēšanās atļaujai ir jāpiešķir administratīva atļauja strādāt algotu darbu?
      Kurš datums ir jāņem vērā, vērtējot statusu uzturēšanās un darba atļaujas tiesību jomā? Vai tas ir datums, kurā izdots iestādes lēmums, ar kuru tiek atņemtas uzturēšanās tiesības, vai arī datums, kurā ir pieņemts tiesas nolēmums?

         (1)  1995. gada 17. jūlija Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses (OV 1998, L 97, 1. lpp.).


title: Lieta C-927/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – UAB “Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras”, pārējās lietas dalībnieces: UAB “Ecoservice Klaipėda”, UAB “Klaipėdos autobusų parkas”, UAB “Parsekas”, UAB “Klaipėdos transportas”

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – UAB “Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras”, pārējās lietas dalībnieces: UAB “Ecoservice Klaipėda”, UAB “Klaipėdos autobusų parkas”, UAB “Parsekas”, UAB “Klaipėdos transportas”
      (Lieta C-927/19)
      (2020/C 77/40)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: UAB “Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras”

         Pārējās lietas dalībnieces: UAB “Ecoservice Klaipėda”, UAB “Klaipėdos autobusų parkas”, UAB “Parsekas” un UAB “Klaipėdos transportas”

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai konkursa nosacījums, saskaņā ar kuru piegādātājiem ir jāpierāda noteikts vidējo gada ienākumu līmenis, kas gūts no tādu darbību veikšanas, kuras attiecas tikai uz konkrētiem pakalpojumiem (jauktu sadzīves atkritumu apsaimniekošanu), ietilpst Direktīvas 2014/24/ES (1) 58. panta 3. vai 4. punkta piemērošanas jomā?

                  2)

                  Vai no atbildes uz pirmo jautājumu ir atkarīga piegādātāja spēju novērtēšanas metode, kuru Tiesa ir noteikusi 2017. gada 4. maija spriedumā lietā Esaprojekt (C-387/14) (2)?

                  3)

                  Vai konkursa nosacījums, saskaņā ar kuru piegādātājiem ir jāpierāda transportlīdzekļu, kas nepieciešami [atkritumu apsaimniekošanas] pakalpojumu sniegšanai, atbilstība īpašām tehniskām prasībām, ieskaitot piesārņojošās emisijas (EURO 5), GPS raidītāja uzstādīšanu, atbilstošu ietilpību un citas prasības, ietilpst Direktīvas 2014/24: a) 58. panta 4. punkta, b) 42. panta, to lasot kopā ar VII pielikuma noteikumiem, c) 70. panta piemērošanas jomā?

                  4)

                  Vai Direktīvas 89/665/EEK (3) 1. panta 1. punkta trešā daļa, kurā noteikts pārbaudes procedūru efektivitātes princips, šā paša panta 3. un 5. punkts, Direktīvas 2014/24 21. pants, un Direktīvas 2016/943 (4) noteikumi, it īpaši 18. apsvērums un tās 9. panta 2. punkta trešā daļa (kopā vai atsevišķi, bet ar tiem neaprobežojoties), jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas reglamentē publisko iepirkumu, ir nostiprināta saistoša pirmstiesas strīdu izšķiršanas procedūra:

                              a)

                              līgumslēdzējai iestādei piegādātājam, kurš uzsāka pārbaudes procedūru, ir jāsniedz visa informācija par cita piegādātāja piedāvājumu (neatkarīgi no tā konfidenciālā rakstura), ja šīs procedūras priekšmets ir tieši cita piegādātāja piedāvājuma izvērtējuma tiesiskums un piegādātājs, kas uzsāka procedūru, pirms tam nepārprotami lūdza līgumslēdzēju iestādi to sniegt;

                              b)

                              vai neatkarīgi no atbildes uz iepriekšējo jautājumu līgumslēdzējai iestādei, noraidot piegādātāja iesniegto sūdzību par konkurenta piedāvājuma izvērtēšanas tiesiskumu, jebkurā gadījumā ir jāsniedz skaidra, pilnīga un konkrēta atbilde, kaut arī pastāv risks izpaust tai uzticēto konkursa konfidenciālo informāciju?

                  5)

                  Vai Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkta trešā daļa, 1. panta 3. un 5. punkts un 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts, Direktīvas 2014/24 21. pants un Direktīva 2016/943, it īpaši tās 18. apsvērums (kopā vai atsevišķi, bet ar tiem neaprobežojoties), ir interpretējami tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes lēmums nepiešķirt piegādātājam piekļuvi cita dalībnieka piedāvājuma konfidenciālajai informācijai ir lēmums, kuru var atsevišķi apstrīdēt tiesā?

                  6)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 89/665 1. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādātājam ir jāiesniedz līgumslēdzējai iestādei sūdzība par šādu tās lēmumu un, ja nepieciešams, jāceļ prasība tiesā?

                  7)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkta trešā daļa un 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka – atkarībā no pieejamās informācijas apjoma par cita piegādātāja piedāvājuma saturu – piegādātājs var celt prasību tiesā vienīgi saistībā ar atteikumu sniegt viņam informāciju, atsevišķi neapšaubot citu līgumslēdzējas iestādes lēmumu tiesiskumu?

                  8)

                  Neatkarīgi no atbildēm uz iepriekšējiem jautājumiem, vai Direktīvas 2016/943 9. panta 2. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, saņēmusi prasītājas lūgumu, kurā prasīts piespriest otrai strīdā iesaistītajai pusei iesniegt tās rīcībā esošos pierādījumus un kurā prasīts, lai tiesa tos padara pieejamus prasītājai, šāds lūgums ir jāapmierina neatkarīgi no līgumslēdzējas iestādes darbībām publiskā iepirkuma vai pārbaudes procedūrās?

                  9)

                  Vai Direktīvas 2016/943 9. panta 2. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, noraidot prasītājas lūgumu par otras strīdā iesaistītās puses konfidenciālas informācijas izpaušanu, tiesai pēc savas iniciatīvas būtu jāizvērtē datu, kuru konfidencialitātes atcelšana tiek pieprasīta, nozīmīgums un to ietekme uz publiskā iepirkuma procedūras tiesiskumu?

                  10

                  Vai, ņemot vērā Tiesas 2019. gada 3. oktobra spriedumu lietā Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 (C-267/18) (5), iemesls piegādātāju izslēgšanai, kas noteikts Direktīvas 2014/24 57. panta 4. punkta h) apakšpunktā, var tikt piemērots tādā veidā, ka tiesa, izskatot strīdu starp piegādātāju un līgumslēdzēju iestādi, pēc savas iniciatīvas, neatkarīgi no līgumslēdzējas iestādes novērtējuma, var lemt, ka attiecīgais pretendents, rīkojoties tīši vai nolaidīgi, ir iesniedzis maldinošu, faktiski neprecīzu informāciju līgumslēdzējai iestādei, un tāpēc tas bija jāizslēdz no publiskā iepirkuma procedūras?

                  11

                  Vai Direktīvas 2014/24 57. panta 4. punkta h) apakšpunkts, piemērojot to kopā ar šīs direktīvas 18. panta 1. punktā noteikto samērīguma principu, ir jāinterpretē un jāpiemēro tādējādi, ka gadījumos, kad valsts tiesības paredz papildu sankcijas (izņemot izslēgšanu no iepirkuma procedūras) attiecībā uz nepatiesas informācijas iesniegšanu, tās var piemērot tikai uz personiskās atbildības pamata, jo īpaši, ja faktiski nepatiesu informāciju iesniedz tikai daļa no kopējiem iepirkuma dalībniekiem publiskā iepirkuma procedūrā (piemēram, viens no vairākiem partneriem)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:338.

         (3)  Padomes Direktīva 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV 1989, L 395, 33. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/943 (2016. gada 8. jūnijs) par zinātības un darījumdarbības neizpaužamas informācijas (komercnoslēpumu) aizsardzību pret nelikumīgu iegūšanu, izmantošanu un izpaušanu (OV 2016, L 157, 1. lpp.).

         (5)  ECLI: EU:C:2019:826.


title: Lieta T-336/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 30. janvāra spriedums – BZ/Komisija (Civildienests – Līgumdarbinieki – Atlaišana par acīmredzamu nepiemērotību – Samērīgums – Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 84. pants – Atbildība)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/47

      Vispārējās tiesas 2020. gada 30. janvāra spriedums – BZ/Komisija
      (Lieta T-336/19) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - Atlaišana par acīmredzamu nepiemērotību - Samērīgums - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 84. pants - Atbildība)
      (2020/C 77/67)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BZ (pārstāvis: C. Mourato, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Berscheid, B. Mongin un M. Brauhoff)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas 2018. gada 25. jūlija lēmumu par prasītājas atlaišanu par acīmredzamu nepiemērotību pēc priekšlaicīga ziņojuma par pārbaudes laiku un, otrkārt, atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas prasītājai, iespējams, esot nodarīts šī lēmuma dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 25. jūlija lēmumu par BZ atlaišanu.

                  2)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                     Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 255, 29.7.2019.


title: Lieta T-671/19: Prasība, kas celta 2019. gada 1. oktobrī – Qualcomm/Komisija

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 1. oktobrī – Qualcomm/Komisija
      (Lieta T-671/19)
      (2020/C 77/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Qualcomm, Inc. (Sandjego, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: M. Davilla, M. Pinto de Lemos Fermiano Rato un M. English, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 5361 final [turpmāk tekstā – “Lēmums”];

                  —

                  atcelt vai, pakārtoti, būtiski samazināt naudas soda apmēru;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Lēmums esot ticis pieņemts, pieļaujot nopietnus procesuālos pārkāpumus, ar kuriem esot nodarīts neatgriezenisks kaitējums Qualcomm tiesībām uz aizstāvību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļautas acīmredzamas tiesību un faktu vērtējuma kļūdas, definējot konkrēto tirgu un atzīstot Qualcomm dominējošo stāvokli, kā arī Lēmums neesot pietiekami pamatots.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā neesot pareizi piemēroti tiesību standarti, tādējādi pieļaujot acīmredzamas tiesību kļūdas.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā ietvertā saimnieciski nepamatoti zemu cenu noteikšanas teorija esot neloģiska un nebalstoties uz pierādījumiem.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas un neesot norādīts pietiekams pamatojums, noskaidrojot apgalvotās “faktiski samaksātās” cenas.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā atspoguļotais vienreizējo inženiertehnisko maksājumu sadalījums esot acīmredzami kļūdains.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā ietvertās atsauces izmaksas neesot noteiktas pareiza.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā ietvertā cenas un izmaksu analīze esot acīmredzami kļūdaina.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļautas acīmredzamas tiesību kļūdas un kļūdas vērtējumā, konstatējot, ka Qualcomm cenas ir ierobežojušas Icera [konkurētspēju] un radījušas patērētājiem kaitējumu.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda, konstatējot, ka ar Qualcomm cenu politiku ir ticis īstenots nolūks izstumt Icera no tirgus.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un neesot norādīts pietiekams pamatojums, noraidot objektīvos attaisnojumus.

                  12.

                  Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Lēmums neesot pietiekami pamatots.

                  13.

                  Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā ietvertais konstatējums attiecībā uz apgalvotā pārkāpuma ilgumu esot acīmredzami kļūdains.

                  14.

                  Ar četrpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda, piemērojot un aprēķinot sodu.

                  15.

                  Ar piecpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumā esot pieļautas acīmredzamas tiesību, faktu un vērtējuma kļūdas, un Lēmums neesot pietiekami pamatots attiecībā uz Komisijas jurisdikcijas noteikšanu un apgalvoto ietekmi uz tirdzniecību.


title: Lieta T-32/20: Prasība, kas celta 2020. gada 14. janvārī – Buxadé Villalba u.c./Parlaments

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/56

      Prasība, kas celta 2020. gada 14. janvārī – Buxadé Villalba u.c./Parlaments
      (Lieta T-32/20)
      (2020/C 77/78)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Jorge Buxadé Villalba, María Esperanza Araceli Aguilar Pinar un Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (pārstāve: M. Castro Fuertes, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  Atcelt lēmumu, ar kuru atzīts, ka Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres ir Eiropas Parlamenta locekļu statuss.

                  —

                  Uzdot pārtraukt jebkādas šāda statusa sekas un atcelt tās, kas jau ir iestājušās.

                  —

                  Uzdot izbeigt jebkādus līgumus par pakalpojumu sniegšanu, kurus ir parakstījuši Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres ar asistentiem, padomdevējiem, stažieriem vai trešajām personām.

                  —

                  Uzdot Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres atmaksāt jebkādas summas, kas saņemtas no Eiropas Parlamenta prettiesiskā eirodeputātu statusa dēļ saistībā ar jebkādu pamatu un summu, kā arī trešajām personām Eiropas Parlamenta izmaksātās summas, pamatojoties uz jebkādu līgumu par pakalpojumu sniegšanu, kas noslēgts ar asistentiem, padomdevējiem, stažieriem vai trešajām personām.

                  —

                  Pakārtoti, atzīt Eiropas Parlamenta deputāta pilnvaras par nesaderīgām ar Katalonijas Autonomās kopienas Likumdošanas asamblejas locekļa pilnvarām un atzīt, ka viņiem nav tiesību saņemt jebkādu atlīdzību no 2019. gada 2. jūlija, kas ir datums, kurā viņi sākuši pildīt savus pienākumus, nosakot pienākumu veikt nokavējuma procentu samaksu, ja ir saņemta jebkāda summa.

                  —

                  Piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gadījumā, ja prasība tiktu apmierināta.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz 1976. gada 20. septembra Akta par Eiropas Parlamenta deputātu ievēlēšanu 8. un 12. panta pārkāpumu saistībā ar Spānijas tiesību aktiem vēlēšanu jomā.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka saskaņā ar minēto aktu Eiropas vēlēšanu process tiek reglamentēts katrā dalībvalstī valsts tiesību normās un ka līdz ar to ir piemērojams Ley Orgánica del Régimen Electoral General [Konstitutīvā likuma par vispārējo vēlēšanu sistēmu] 219.–224. pants. Konkrēti, pēdējā minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka piecu dienu laikā ievēlētajiem kandidātiem ir jāzvēr vai jāapsola ievērot Konstitūciju un ka pretējā gadījumā tiks sniegts paziņojums par vakanci. Tomēr Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres nevienā brīdi nebija ieradušies Junta Electoral Central [Centrālajā vēlēšanu komisijā], lai nodotu zvērestu vai solītu ievērot Konstitūciju.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz Eiropas Parlamenta Reglamenta 3. panta 3. punkta pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Spānijas kompetentā iestāde nav iesniegusi nevienu apliecinājumu, ka Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres būtu solījuši ievērot Konstitūciju, un tas ir nosacījums, kas aptur viņu ievēlēto locekļu statusu. Līdz ar to ar Eiropas Parlamenta pasākumiem, prasītāju ieskatā, nav ievērots Eiropas vēlēšanu akts, ir pieļauta iejaukšanās dalībvalstu suverēnajā kompetencē un uzsver jebkura nolīguma, ko Eiropas Parlaments būtu noslēdzis plēnumā vai komisijās, kurās Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres būtu varējuši piedalīties, pilnīgu prettiesiskumu un spēkā neesamību.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz to, ka Eiropas Parlamenta akta atzīšanai par spēkā neesošu neesot nozīmes Eiropas Savienības Tiesas 2019. gada 19. decembra spriedumam lietā C-502/19 Junqueras Vies.

                              —

                              Šajā saistībā tiek apgalvots, ka Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres nekad nav bijuši apcietinājumā un ka šīm personām pienākas imunitāte tikai tādēļ, ka tās ir pasludinātas par ievēlētām, bet viņiem neesot pilns eirodeputātu statuss, jo viņi neesot izpildījuši visas Spānijas vēlēšanu procesa darbības.

                  4.

                  Ceturtais pamats, kurš ir izvirzīts pakārtoti, attiecas uz Eiropas vēlēšanu akta 7. panta 3. un 4. punkta pārkāpumu, jo pastāv Spānijas tiesību aktos vēlēšanu jomā paredzētais nesaderības iemesls (Ley Orgánica del Régimen Electoral General 211. panta 2. punkta d) apakšpunkts).

                              —

                              Šajā saistībā tiek apgalvots, ka atbilstoši Savienības tiesībām katra dalībvalsts var attiecināt valsts līmenī paredzētās nesaderības situācijas uz Eiropas Parlamenta vēlēšanām, ka iepriekš minētās valsts vēlēšanu tiesības paredz, ka [ar Eiropas Parlamenta deputāta statusu] nav saderīga to personu situācija, kas ir autonomo kopienu leģislatīvo asambleju biedri, un ka Don Carles Puigdemont i Casamajó un Don Antoni Comín i Oliveres ir pārstājuši būt Katalonijas parlamenta locekļi 2020. gada 7. janvārī.


title: Lieta C-921/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. decembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – LH/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               30.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. decembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – LH/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-921/19)
      (2020/C 103/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LH

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tas ir saderīgi ar Procedūru direktīvas (1) 40. panta 2. punktu, skatot to kopsakarā ar Kvalifikācijas direktīvas (2) 4. panta 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 52. pantu, ja dalībvalsts atbildīgā iestāde patvēruma jomā paredz, ka oriģināldokumenti nekad nevar būt jauni elementi vai fakti, ciktāl nav konstatējams šo dokumentu autentiskums? Ja tas nav saderīgi: vai šajā gadījumā tam vēl ir kāda nozīme, ja pieteikuma iesniedzējs turpmāka pieteikuma ietvaros iesniedz dokumentu kopijas vai dokumentus, kas iegūti no objektīvi nepārbaudāma avota?

                  2)

                  Vai Procedūru direktīvas 40. pants, skatot to kopsakarā ar Kvalifikācijas direktīvas 4. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts atbildīgajai iestādei patvēruma jomā ir atļauts, izskatot dokumentus un atzīstot to pierādījuma spēku, nošķirt atkarībā no tā, vai dokumenti tiek iesniegti sākotnēja pieteikuma vai turpmāka pieteikuma ietvaros? Vai gadījumā, ja šo dokumentu autentiskums nav konstatējams, dalībvalstij ir atļauts attiecībā uz iesniedzamajiem dokumentiem turpmāka pieteikuma ietvaros vairs nepildīt sadarbības pienākumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai(OV 2013, L 180, 60. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta C-35/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. janvārī iesniedza Korkein oikeus (Somija) – Syyttäjä/A

text:
               30.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. janvārī iesniedza Korkein oikeus (Somija) – Syyttäjä/A
      (Lieta C-35/20)
      (2020/C 103/21)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Syyttäjä

         Atbildētājs: A

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas 2004/38/EK (1) 4. panta 1. punktu, Regulas (EK) Nr. 562/2006 (2) 21. pantu (Šengenas Robežu kodekss) vai ar Savienības pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties Savienības teritorijā netiek pieļauta tādas valsts tiesību normas piemērošana, ar ko personai (neatkarīgi no tā, vai tā ir Savienības pilsonis) ir noteikts pienākums līdzi ņemt derīgu pasi vai kādu citu derīgu ceļošanas dokumentu, kad tā ar atpūtas kuģi, šķērsojot starptautiskos ūdeņus, ceļo no vienas dalībvalsts uz citu, neiekļūstot trešās valsts teritorijā, pretējā gadījumā paredzot sodu?

                  2)

                  Vai ar Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas 2004/38/EK 5. panta 1. punktu, Regulas (EK) Nr. 562/2006 21. pantu (Šengenas Robežu kodekss) vai ar Savienības pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties Savienības teritorijā netiek pieļauta tādas valsts tiesību normas piemērošana, ar ko personai (neatkarīgi no tā, vai tā ir Savienības pilsonis) ir noteikts pienākums līdzi ņemt derīgu pasi vai kādu citu derīgu ceļošanas dokumentu, kad tā ar atpūtas kuģi ieceļo attiecīgajā dalībvalstī no citas dalībvalsts, šķērsojot starptautiskos ūdeņus, neiekļūstot trešās valsts teritorijā, pretējā gadījumā paredzot sodu?

                  3)

                  Ja no Savienības tiesībām neizriet nekāds ierobežojums pirmā un otrā jautājuma izpratnē: vai sankcija, kas Somijā parasti tiek piemērota dienas likmju apmērā par Somijas valsts robežas šķērsošanu bez derīga ceļošanas dokumenta, ir saderīga ar samērīguma principu, kas izriet no Direktīvas 2004/38/EK 27. panta 2. punkta?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (OV 2006, L 105, 1. lpp.).


title: Lieta T-166/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – Ilunga Luyoyo/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Prasītāja vārda iekļaušanas skarto personu sarakstā termiņa pagarināšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Padomes pienākums paziņot jaunatklātos apstākļus, kas attaisno ierobežojošo pasākumu pagarināšanu – Tiesību kļūda – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesības uz īpašumu – Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību – Samērīgums – Nevainīguma prezumpcija – Iebilde par prettiesiskumu)

text:
               30.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/20

      Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – Ilunga Luyoyo/Padome
      (Lieta T-166/18) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Prasītāja vārda iekļaušanas skarto personu sarakstā termiņa pagarināšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Padomes pienākums paziņot jaunatklātos apstākļus, kas attaisno ierobežojošo pasākumu pagarināšanu - Tiesību kļūda - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu - Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību - Samērīgums - Nevainīguma prezumpcija - Iebilde par prettiesiskumu)
      (2020/C 103/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile un S. Van Overmeire)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2017, L 328, 19. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Ferdinand Ilunga Luyoyo atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-167/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – Kanyama/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Prasītāja vārda iekļaušanas skarto personu sarakstā termiņa pagarināšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Padomes pienākums paziņot jaunatklātos apstākļus, kas attaisno ierobežojošo pasākumu pagarināšanu – Tiesību kļūda – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesības uz īpašumu – Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību – Samērīgums – Nevainīguma prezumpcija – Iebilde par prettiesiskumu)

text:
               30.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/20

      Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – Kanyama/Padome
      (Lieta T-167/18) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Prasītāja vārda iekļaušanas skarto personu sarakstā termiņa pagarināšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Padomes pienākums paziņot jaunatklātos apstākļus, kas attaisno ierobežojošo pasākumu pagarināšanu - Tiesību kļūda - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu - Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību - Samērīgums - Nevainīguma prezumpcija - Iebilde par prettiesiskumu)
      (2020/C 103/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Célestin Kanyama (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile un S. Van Overmeire)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2017, L 328, 19. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Célestin Kanyama atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-170/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – Kande Mupompa/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā – Līdzekļu iesaldēšana – Prasītāja vārda iekļaušanas skarto personu sarakstā termiņa pagarināšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Padomes pienākums paziņot jaunatklātos apstākļus, kas attaisno ierobežojošo pasākumu pagarināšanu – Tiesību kļūda – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesības uz īpašumu – Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību – Samērīgums – Nevainīguma prezumpcija – Iebilde par prettiesiskumu – Prasījumu grozīšana)

text:
               30.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/22

      Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – Kande Mupompa/Padome
      (Lieta T-170/18) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā - Līdzekļu iesaldēšana - Prasītāja vārda iekļaušanas skarto personu sarakstā termiņa pagarināšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Padomes pienākums paziņot jaunatklātos apstākļus, kas attaisno ierobežojošo pasākumu pagarināšanu - Tiesību kļūda - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu - Tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību - Samērīgums - Nevainīguma prezumpcija - Iebilde par prettiesiskumu - Prasījumu grozīšana)
      (2020/C 103/31)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alex Kande Mupompa (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix, S. Lejeune un H. Marcos Fraile)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2017, L 328, 19. lpp.), Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2018/569 (2018. gada 12. aprīlis), ar ko īsteno Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2018, L 95, 21. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/566 (2018. gada 12. aprīlis), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2018, L 95, 9. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Alex Kande Mupompa atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta C-156/17: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība – Ierobežojumi – Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) izmaksātu dividenžu aplikšana ar nodokli – Par dividendēm ieturēta nodokļa atmaksa – Nosacījumi – Objektīvi nošķiršanas kritēriji – Kritēriji, kas pēc būtības vai faktiski labvēlīgāki nodokļu maksātājiem rezidentiem)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/2

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën

      (Lieta C-156/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība - Ierobežojumi - Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) izmaksātu dividenžu aplikšana ar nodokli - Par dividendēm ieturēta nodokļa atmaksa - Nosacījumi - Objektīvi nošķiršanas kritēriji - Kritēriji, kas pēc būtības vai faktiski labvēlīgāki nodokļu maksātājiem rezidentiem)
      (2020/C 137/02)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Köln-Aktienfonds Deka

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

         Piedaloties: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka ieguldījumu fondam nerezidentam netiek atmaksāts nodoklis, kas ieturēts par dividendēm, kuras tas saņēmis no šajā dalībvalstī reģistrētām sabiedrībām, tādēļ, ka tas nesniedz pierādījumus par to, ka tā ieguldījumu apliecību (daļu) īpašnieki atbilst šajā tiesiskajā regulējumā minētajiem nosacījumiem, ja vien šie nosacījumi ieguldījumu fondiem nerezidentiem faktiski nav nelabvēlīgāki un ja vien nodokļu iestādes nosaka prasības, ka pierādījumi par minēto nosacījumu izpildi ir jāsniedz arī ieguldījumu fondiem rezidentiem, bet par to būtu jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

                  2)

                  LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka ieguldījumu fondam nerezidentam netiek atmaksāts nodoklis par dividendēm, ko tas samaksājis šajā dalībvalstī, tādēļ, ka tas neatbilst juridiskajiem nosacījumiem, no kuriem ir atkarīga šāda atmaksa, proti, ka tas ik gadu astoņu mēnešu laikā pēc finanšu gada beigām saviem ieguldījumu apliecību (daļu) īpašniekiem neizmaksā pilnā apmērā ienākumus no veiktajiem ieguldījumiem, ja dalībvalstī, kur tas reģistrēts, ienākumi no tā ieguldījumiem, kas nav sadalīti, tiek uzskatīti par sadalītiem vai tiek iekļauti nodoklī, kuru šī dalībvalsts ietur no minētajiem ieguldījumu apliecību (daļu) īpašniekiem, it kā šī peļņa būtu izmaksāta, un ja, ņemot vērā šo nosacījumu mērķi, šāds fonds atrodas stāvoklī, kas pielīdzināms stāvoklim, kādā atrodas fonds rezidents, kurš var saņemt šā nodokļa atmaksu, bet par to būtu jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Apvienotās lietas C-515/17 P un C-561/17 P: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 4. februāra spriedums – Uniwersytet Wrocławski/ Pētniecības izpildaģentūra (REA) (C-515/17 P), Polijas Republika/Uniwersytet Wrocławski, Pētniecības izpildaģentūra (REA) (C-561/17 P) (Apelācija – Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. pants – Lietas dalībnieku pārstāvība tiešajās prasībās Savienības tiesās – Advokāts, kuram attiecībā pret prasītāju ir trešās personas statuss – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/3

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 4. februāra spriedums – Uniwersytet Wrocławski/ Pētniecības izpildaģentūra (REA) (C-515/17 P), Polijas Republika/Uniwersytet Wrocławski, Pētniecības izpildaģentūra (REA) (C-561/17 P)
      (Apvienotās lietas C-515/17 P un C-561/17 P) (1)

      (Apelācija - Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. pants - Lietas dalībnieku pārstāvība tiešajās prasībās Savienības tiesās - Advokāts, kuram attiecībā pret prasītāju ir trešās personas statuss - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
      (2020/C 137/03)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         (Lieta C-515/17 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Uniwersytet Wrocławski (pārstāvji: A. Krawczyk-Giehsmann un K. Szarek, adwokaci, K. Słomka, radca prawny)

         Otra lietas dalībniece: Pētniecības izpildaģentūra (REA) (pārstāvji: S. Payan-Lagrou un V. Canetti, pārstāves, kurām palīdz M. Le Berre, avocat, un G. Materna, radca prawny)

         Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek un J. Vláčil, kā arī A. Kasalická)

         (Lieta C-561/17 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, D. Lutostańska un A. Siwek-Slusarek)

         Pārējās lietas dalībnieces: Uniwersytet Wrocławski (pārstāvji: A. Krawczyk-Giehsmann un K. Szarek, adwokaci, un K. Słomka, radca prawny), Pētniecības izpildaģentūra (REA) (pārstāvji: S. Payan-Lagrou un V. Canetti, pārstāves, kurām palīdz M. Le Berre, avocat, un G. Materna, radca prawny)

         Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil un A. Kasalická), Krajowa Izba Radców Prawnych (pārstāvji: P. K. Rosiak un S. Patyra, radcowie prawni)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija rīkojumu Uniwersytet Wrocławski/REA (T-137/16, nav publicēts, EU:T:2017:407).

                  2)

                  Nodot lietu T-137/16 atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 5, 8.1.2018.


title: Lieta C-75/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Telekomunikāciju operatoru apgrozījuma nodoklis – Progresīvs nodoklis, kas vairāk ietekmē uzņēmumus, kuri pieder citu dalībvalstu fiziskām vai juridiskām personām, nekā iekšzemes uzņēmumus – Visiem nodokļa maksātājiem piemērojamas progresīvā nodokļa kategorijas – Apgrozījuma summas kā nošķiršanas kritērija neitralitāte – Nodokļa maksātāju maksātspēja – Valsts atbalsts – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Apgrozījuma nodokļi – Jēdziens)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/4

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-75/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Telekomunikāciju operatoru apgrozījuma nodoklis - Progresīvs nodoklis, kas vairāk ietekmē uzņēmumus, kuri pieder citu dalībvalstu fiziskām vai juridiskām personām, nekā iekšzemes uzņēmumus - Visiem nodokļa maksātājiem piemērojamas progresīvā nodokļa kategorijas - Apgrozījuma summas kā nošķiršanas kritērija neitralitāte - Nodokļa maksātāju maksātspēja - Valsts atbalsts - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Apgrozījuma nodokļi - Jēdziens)
      (2020/C 137/04)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 49. un 54. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, ar kuriem ir ieviests progresīvs apgrozījuma nodoklis, kuru faktiski maksā galvenokārt uzņēmumi, ko tieši vai netieši kontrolē citu dalībvalstu valstspiederīgie vai sabiedrības, kuru juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, tāpēc, ka šie uzņēmumi attiecīgajā tirgū gūst vislielāko apgrozījumu.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 401. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj ieviest nodokli, kura bāze ir nodokļa maksātāja kopējais apgrozījums un kurš tiek iekasēts periodiski, nevis katrā ražošanas un izplatīšanas procesa stadijā, nepastāvot tiesībām atskaitīt nodokli, kas ir samaksāts iepriekšējā šī procesa stadijā.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta C-122/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 28. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 2011/7/ES – Maksājumu kavējumu novēršana komercdarījumos – Komercdarījumi, kuros parādnieks ir publiska iestāde – Dalībvalstu pienākums nodrošināt, ka publiskām iestādēm noteiktais maksājuma termiņš nepārsniedz 30 vai 60 dienas – Pienākums sasniegt rezultātu)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/4

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 28. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-122/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2011/7/ES - Maksājumu kavējumu novēršana komercdarījumos - Komercdarījumi, kuros parādnieks ir publiska iestāde - Dalībvalstu pienākums nodrošināt, ka publiskām iestādēm noteiktais maksājuma termiņš nepārsniedz 30 vai 60 dienas - Pienākums sasniegt rezultātu)
      (2020/C 137/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un C. Zadra)

         Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, piedaloties S. Fiorentino un F. De Luca, avvocati dello Stato)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Itālijas Republika, nenodrošinādama, ka tās publiskās iestādes faktiski ievēro maksājuma termiņus, kas ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 4. panta 3. un 4. punktā, nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti saskaņā ar šīm tiesību normām.

                  2)

                  Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 123, 9.4.2018.


title: Lieta C-298/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 27. februāra spriedums (Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle/Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2001/23/EK – 1. panta 1. punkts – Uzņēmuma īpašumtiesību pāreja – Darba ņēmēju tiesību saglabāšana – Autobusa līniju apkalpošana – Personāla pārņemšana – Saimniecisko līdzekļu nepārņemšana – Iemesli)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/5

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 27. februāra spriedums (Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle/Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH

      (Lieta C-298/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/23/EK - 1. panta 1. punkts - Uzņēmuma īpašumtiesību pāreja - Darba ņēmēju tiesību saglabāšana - Autobusa līniju apkalpošana - Personāla pārņemšana - Saimniecisko līdzekļu nepārņemšana - Iemesli)
      (2020/C 137/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Reiner Grafe, Jürgen Pohle

         Atbildētājas: Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad ekonomiska vienība atbilstoši publiskā iepirkuma procedūrai pārņem darbību, kuras veikšanai ir vajadzīgi ievērojami saimnieciskie līdzekļi, fakts, ka tā nepārņem šos līdzekļus, kas ir šo darbību iepriekš veikušās ekonomiskās vienības īpašums, līgumslēdzējas iestādes noteiktu juridisku, vides vai tehnisko prasību dēļ, var arī nebūt šķērslis šīs darbības pārņemšanas kvalifikācijai par uzņēmuma īpašumtiesību pāreju, ja citus faktiskos apstākļus, piemēram, būtiskas daļas personāla pārņemšanu un minētās darbības nepārtrauktu turpināšanu, var raksturot kā attiecīgās ekonomiskās vienības identitātes saglabāšanu, bet tas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-307/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Competition Appeal Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Generics (UK) Ltd u.c./Competition and Markets Authority (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Farmaceitiskie produkti – Šķēršļi ģenērisko zāļu iekļūšanai tirgū, kas izriet no nolīgumiem par izlīgumu strīdos attiecībā uz paņēmiena patentiem, kuri ir noslēgti starp oriģinālo zāļu ražotāju, kam pieder šie patenti, un ģenērisko zāļu ražotājiem – LESD 101. pants – Potenciāla konkurence – Ierobežojums mērķa dēļ – Kvalifikācija – Ierobežojums seku dēļ – Seku vērtējums – LESD 102. pants – Konkrētais tirgus – Ģenērisko zāļu iekļaušana konkrētajā tirgū – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Kvalifikācija – Pamatojumi)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/6

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Competition Appeal Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Generics (UK) Ltd u.c./Competition and Markets Authority

      (Lieta C-307/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Farmaceitiskie produkti - Šķēršļi ģenērisko zāļu iekļūšanai tirgū, kas izriet no nolīgumiem par izlīgumu strīdos attiecībā uz paņēmiena patentiem, kuri ir noslēgti starp oriģinālo zāļu ražotāju, kam pieder šie patenti, un ģenērisko zāļu ražotājiem - LESD 101. pants - Potenciāla konkurence - Ierobežojums mērķa dēļ - Kvalifikācija - Ierobežojums seku dēļ - Seku vērtējums - LESD 102. pants - Konkrētais tirgus - Ģenērisko zāļu iekļaušana konkrētajā tirgū - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Kvalifikācija - Pamatojumi)
      (2020/C 137/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Competition Appeal Tribunal, London

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd, Merck KGaA

         Atbildētāja: Competition and Markets Authority

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 101. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka potenciālas konkurences situācijā atrodas, pirmkārt, oriģinālo zāļu ražotājs, kuram ir par vispārpieejamu kļuvušas aktīvās vielas ražošanas paņēmiena patents, un, otrkārt, ģenērisko zāļu ražotāji, kas gatavojas ieiet to zāļu tirgū, kurās ir ietverta šī aktīvā viela, strīdā par šī patenta spēkā esamību vai par attiecīgo ģenērisko zāļu prettiesisko raksturu, ja ir pierādīts, ka ģenērisko zāļu ražotājam faktiski ir stingra apņemšanās, kā arī atbilstoša spēja ieiet tirgū un ka tas nesastopas ar nepārvaramiem šķēršļiem ieiešanai tirgū, un tas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

                  2)

                  LESD 101. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka nolīgumu, kura mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai traucēt konkurenci, veido nolīgums par izlīgumu notiekošā tiesvedībā starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju, kas atrodas potenciālas konkurences situācijā, jautājumā par oriģinālo zāļu aktīvās vielas, kura ir kļuvusi vispārpieejama, ražošanas paņēmiena patenta, kas pieder pirmajam ražotājam, spēkā esamību, kā arī par šo zāļu ģenēriskās versijas prettiesisko raksturu, ar kuru šis ģenērisko zāļu ražotājs apņemas neieiet to zāļu tirgū, kurās ir ietverta šī aktīvā viela, kā arī neturpināt savu prasību par šī patenta spēkā neesamību nolīguma spēkā esamības laikā, pretī par to saņemot līdzekļu pārskaitījumus no oriģinālo zāļu ražotāja:

                              —

                              ja no visiem pieejamajiem lietas materiāliem izriet, ka oriģinālo zāļu ražotāja līdzekļu pārskaitījumu ģenērisko zāļu ražotājam pozitīvā bilance ir izskaidrojama tikai ar nolīguma pušu komercinteresēm neiesaistīties konkurencē atbilstoši spējām,

                              —

                              ja vien attiecīgajam nolīgumam par izlīgumu nav skaidras konkurenci veicinošas ietekmes, kas var likt saprātīgi šaubīties par pietiekamu kaitīgumu konkurencei.

                  3)

                  LESD 101. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka potenciālās vai reālās tādu nolīgumu par izlīgumu, kādi ir aplūkoti pamatlietā, būtiskās ietekmes uz konkurenci pierādīšana un tādējādi nolīguma kvalifikācija par “ierobežojumu seku dēļ” nenozīmē, ka ir jākonstatē, ka, nolīgumam nepastāvot, vai nu ģenērisko zāļu ražotājs, kas ir šī nolīguma puse, iespējams, būtu uzvarējis tiesvedībā par attiecīgo paņēmiena patentu, vai arī minētā nolīguma puses, iespējams, būtu noslēgušas mazāk ierobežojošu nolīgumu par izlīgumu.

                  4)

                  LESD 102. pants ir interpretējams tādējādi, ka situācijā, kad tādu oriģinālo zāļu ražotājs, kurās ir ietverta aktīvā viela, kas ir kļuvusi vispārpieejama, bet uz kuras ražošanas paņēmienu attiecas paņēmiena patents, kura spēkā esamība ir apstrīdēta, pamatojoties uz šo patentu, rada šķērsli šo zāļu ģenērisko versiju ieiešanai tirgū, attiecīgā produktu tirgus noteikšanai ir jāņem vērā ne tikai šo zāļu oriģinālā versija, bet arī to ģenēriskās versijas, pat ja tās varētu nebūt spējīgas likumīgi ieiet tirgū līdz minētā paņēmiena patenta spēkā esamības beigām, ja attiecīgie ģenērisko zāļu ražotāji ir spējīgi īsā termiņā ieiet attiecīgajā tirgū ar pietiekamu spēku, lai radītu būtisku pretspēku oriģinālo zāļu ražotājam, kas jau darbojas šajā tirgū, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  5)

                  LESD 102. pants ir interpretējams tādējādi, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma, kam pieder par vispārpieejamu kļuvušas aktīvās vielas ražošanas paņēmiena patents, stratēģija, kura liek tam vai nu preventīvos nolūkos, vai arī pēc tiesvedību ierosināšanas, kurās ir apšaubīta minētā patenta spēkā esamība, noslēgt virkni nolīgumu par izlīgumu, kuru sekas ir tādas, ka uz laiku no tirgus tiek izslēgti potenciālie konkurenti, kas ražo ģenēriskās zāles, kurās tiek izmantota šī aktīvā viela, veido dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu šī panta izpratnē, jo minētā stratēģija spēj ierobežot konkurenci un it īpaši radīt izstumjošu iedarbību, kas pārsniedz pretkonkurences iedarbību, kura ir raksturīga katram no tajā ietilpstošajiem nolīgumiem par izlīgumu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta C-323/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Apgrozījuma nodoklis mazumtirdzniecības veikalos nozarē – Progresīvs nodoklis, kas vairāk ietekmē uzņēmumus, kuri pieder citu dalībvalstu fiziskām vai juridiskām personām, nekā iekšzemes uzņēmumus – Visiem nodokļa maksātājiem piemērojamas progresīvā nodokļa kategorijas – Apgrozījuma summas kā nošķiršanas kritērija neitralitāte – Nodokļa maksātāju maksātspēja – Valsts atbalsts)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/7

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-323/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Apgrozījuma nodoklis mazumtirdzniecības veikalos nozarē - Progresīvs nodoklis, kas vairāk ietekmē uzņēmumus, kuri pieder citu dalībvalstu fiziskām vai juridiskām personām, nekā iekšzemes uzņēmumus - Visiem nodokļa maksātājiem piemērojamas progresīvā nodokļa kategorijas - Apgrozījuma summas kā nošķiršanas kritērija neitralitāte - Nodokļa maksātāju maksātspēja - Valsts atbalsts)
      (2020/C 137/08)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Rezolutīvā daļa

      LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, ar kuriem ir ieviests ļoti progresīvs apgrozījuma nodoklis, kuru faktiski maksā galvenokārt uzņēmumi, ko tieši vai netieši kontrolē citu dalībvalstu valstspiederīgie vai sabiedrības, kuru juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, tāpēc, ka šie uzņēmumi attiecīgajā tirgū gūst vislielāko apgrozījumu.

         (1)  OV C 311, 3.9.2018.


title: Lieta C-341/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 5. februāra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) 2016/399 – Šengenas Robežu kodekss – Kontrole pie ārējās robežas – Trešo valstu valstspiederīgie – 11. panta 1. punkts – Spiedogu iespiešana ceļošanas dokumentos – Izceļošanas spiedogs – Izceļošanas no Šengenas zonas brīža noteikšana – Jūrnieku nodarbināšana uz kuģiem, kas ilglaicīgi pietauvoti jūras ostā)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/8

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 5. februāra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. u.c.
      (Lieta C-341/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) 2016/399 - Šengenas Robežu kodekss - Kontrole pie ārējās robežas - Trešo valstu valstspiederīgie - 11. panta 1. punkts - Spiedogu iespiešana ceļošanas dokumentos - Izceļošanas spiedogs - Izceļošanas no Šengenas zonas brīža noteikšana - Jūrnieku nodarbināšana uz kuģiem, kas ilglaicīgi pietauvoti jūras ostā)
      (2020/C 137/09)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētāji: J. u.c.

         Piedaloties: C. un H. u.c.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi – kad jūrnieks, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, stājas darbā uz kuģa, kas ilglaicīgi pietauvots valsts, kura ietilpst Šengenas zonā, jūras ostā, lai uz tā strādātu, pirms šis kuģis atstāj ostu, izceļošanas spiedogs, ja tā iespiešana ir paredzēta šajā kodeksā, jūrnieka ceļošanas dokumentos ir jāiespiež nevis brīdī, kad tas tiek pieņemts darbā, bet gan brīdī, kad minētā kuģa kapteinis paziņo valsts kompetentajām iestādēm par tā tūlītēju iziešanu.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-371/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra spriedums High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited/Skykick UK Limited, Skykick Inc (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Kopienas preču zīme – Regula (EK) Nr. 40/94 – 7. un 51. pants – Pirmā direktīva 89/104/EEK – 3. un 13. pants – Reģistrācijas pieteikumā norādīto preču vai pakalpojumu identificēšana – Skaidrības un precizitātes prasību neievērošana – Pieteikuma iesniedzēja ļaunticība – Nodoma preču zīmi izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītajām precēm vai pakalpojumiem neesamība – Preču zīmes pilnīga vai daļēja spēkā neesamība – Valsts tiesību akti, kuros reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir noteikts pienākums paziņot, ka viņam ir nodoms izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra spriedums High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited/Skykick UK Limited, Skykick Inc

      (Lieta C-371/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 7. un 51. pants - Pirmā direktīva 89/104/EEK - 3. un 13. pants - Reģistrācijas pieteikumā norādīto preču vai pakalpojumu identificēšana - Skaidrības un precizitātes prasību neievērošana - Pieteikuma iesniedzēja ļaunticība - Nodoma preču zīmi izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītajām precēm vai pakalpojumiem neesamība - Preču zīmes pilnīga vai daļēja spēkā neesamība - Valsts tiesību akti, kuros reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir noteikts pienākums paziņot, ka viņam ir nodoms izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi)
      (2020/C 137/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court of Justice

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited

         Atbildētājas: Skykick UK Limited, Skykick Inc

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi, kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1891/2006 (2006. gada 18. decembris), 7. un 51. pants, kā arī Padomes Pirmās direktīvas 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas preču zīmi vai valsts preču zīmi nevar atzīt par pilnīgi vai daļēji spēkā neesošu, pamatojoties uz to, ka termini, kas lietoti, lai apzīmētu preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, nav skaidri un precīzi.

                  2)

                  Regulas Nr. 40/94, kas grozīta ar Regulu Nr. 1891/2006, 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Pirmās direktīvas 89/104/EEK 3. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikums, bez jebkāda nodoma to izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītajām precēm un pakalpojumiem, ir ļaunticīga rīcība šo tiesību normu izpratnē, ja šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir bijis nodoms vai nu kaitēt trešo personu interesēm tādā veidā, ka tas neatbilst godīgai praksei, vai arī, pat nevēršoties pret kādu konkrētu trešo personu, iegūt ekskluzīvas tiesības citiem mērķiem nekā tie, kas izriet no preču zīmes pamatfunkcijām. Ja nodoma izmantot preču zīmi neesamība atbilstoši preču zīmes pamatfunkcijām attiecas tikai uz noteiktām preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītām precēm vai pakalpojumiem, šis pieteikums nozīmē ļaunticīgu rīcību tikai, ciktāl tas attiecas uz šīm precēm vai pakalpojumiem.

                  3)

                  Pirmā direktīva 89/104 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpaziņo, ka pēdējā minētā preču zīme tiek izmantota attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem vai ka viņam ir labticīgs nodoms to izmantot šādiem mērķiem, ar nosacījumu, ka šāda pienākuma pārkāpums pats par sevi nav jau reģistrētas preču zīmes spēkā neesamības pamats.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-395/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Piegādes, būvdarbu un pakalpojumu publiskais iepirkums – Direktīva 2014/24/ES – 18. panta 2. punkts – 57. panta 4. punkts – Fakultatīvi izslēgšanas iemesli – Ar saimnieciskās darbības subjekta piedāvājumā norādīto apakšuzņēmēju saistīts izslēgšanas iemesls – Apakšuzņēmēja pieļauti vides, sociālo un darba tiesību jomā pastāvošo pienākumu pārkāpumi – Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta automātiska saimnieciskās darbības subjekta izslēgšana šāda pārkāpuma dēļ)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/11

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze

      (Lieta C-395/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Piegādes, būvdarbu un pakalpojumu publiskais iepirkums - Direktīva 2014/24/ES - 18. panta 2. punkts - 57. panta 4. punkts - Fakultatīvi izslēgšanas iemesli - Ar saimnieciskās darbības subjekta piedāvājumā norādīto apakšuzņēmēju saistīts izslēgšanas iemesls - Apakšuzņēmēja pieļauti vides, sociālo un darba tiesību jomā pastāvošo pienākumu pārkāpumi - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta automātiska saimnieciskās darbības subjekta izslēgšana šāda pārkāpuma dēļ)
      (2020/C 137/13)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Atbildētāja: Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Piedaloties: E-VIA SpA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 57. panta 4. punkta a) apakšpunktam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru līgumslēdzējai iestādei ir tiesības vai pat pienākums izslēgt saimnieciskās darbības subjektu, kurš ir iesniedzis piedāvājumu, no dalības iepirkuma procedūrā, ja attiecībā uz kādu no šī saimnieciskās darbības subjekta piedāvājumā minētajiem apakšuzņēmējiem ir ticis konstatēts šajā tiesību normā paredzētais izslēgšanas iemesls. Savukārt minētā tiesību norma, lasot to kopā ar šīs direktīvas 57. panta 6. punktu, kā arī samērīguma principu, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts šādas izslēgšanas automātiskais raksturs.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta C-394/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Corte di appello di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 82/891/EEK – 12. un 19. pants – Sabiedrību ar ierobežotu atbildību sadalīšana – Sadalāmās sabiedrības kreditoru interešu aizsardzība – Sadalīšanas anulēšana – Actio pauliana)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/10

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Corte di appello di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia u.c.
      (Lieta C-394/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 82/891/EEK - 12. un 19. pants - Sabiedrību ar ierobežotu atbildību sadalīšana - Sadalāmās sabiedrības kreditoru interešu aizsardzība - Sadalīšanas anulēšana - Actio pauliana)
      (2020/C 137/12)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte di appello di Napoli

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: I.G.I. Srl

         Atbildētāji: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         piedaloties: Costruzioni Ing. G. Iandolo Srl

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Sestās direktīvas 82/891/EEK (1982. gada 17. decembris), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz akciju sabiedrību sadalīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/63/EK (2007. gada 13. novembris), 12. pants, lasot to kopā ar šīs direktīvas 21. un 22. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka pēc sadalīšanas īstenošanas sadalāmās sabiedrības kreditori – kuriem prasījuma tiesības bija pirms šīs sadalīšanas un kuri nav izmantojuši valsts tiesiskajā regulējumā, piemērojot minēto 12. pantu, paredzētos kreditoru tiesību aizsardzības līdzekļus – var celt actio pauliana, lai panāktu to, ka tiek atzīts, ka minētā sadalīšana attiecībā uz viņiem nerada tiesiskas sekas, un celt izpildes vai aizsardzības prasības attiecībā uz jaunizveidotajai sabiedrībai nodoto mantu.

                  2)

                  Direktīvas 82/891, kas grozīta ar Direktīvu 2007/63, 19. pants, lasot to kopā ar minētās Direktīvas 82/891 21. un 22. pantu, kurā ir paredzēta sadalīšanas anulēšanas kārtība, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tas, ka pēc sadalīšanas īstenošanas sadalāmās sabiedrības kreditori ceļ actio pauliana, kas neskar šīs sadalīšanas spēkā esamību, bet ļauj to tikai padarīt par tādu, kura ir neiedarbīga attiecībā pret tās kreditoriem.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta C-405/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 27. februāra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AURES Holdings a.s./Odvolací finanční ředitelství (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti – Uzņēmumu ienākuma nodoklis – Uzņēmuma faktiskā vadības centra pārcelšana uz dalībvalsti, kas nav tā dibināšanas dalībvalsts – Nodokļu maksāšanas vietas pārcelšana uz šo citu dalībvalsti – Valsts tiesiskais regulējums, kas neļauj pieprasīt atskaitīt nodokļu zaudējumus, kuri radušies dibināšanas dalībvalstī pirms vadības centra pārcelšanas)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/12

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 27. februāra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AURES Holdings a.s./Odvolací finanční ředitelství

      (Lieta C-405/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Nodokļu tiesību akti - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Uzņēmuma faktiskā vadības centra pārcelšana uz dalībvalsti, kas nav tā dibināšanas dalībvalsts - Nodokļu maksāšanas vietas pārcelšana uz šo citu dalībvalsti - Valsts tiesiskais regulējums, kas neļauj pieprasīt atskaitīt nodokļu zaudējumus, kuri radušies dibināšanas dalībvalstī pirms vadības centra pārcelšanas)
      (2020/C 137/14)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AURES Holdings a.s.

         Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar dalībvalsts tiesībām dibināts uzņēmums, kas pārceļ savu faktisko vadības centru uz citu dalībvalsti, šai pārcelšanai neietekmējot tā kā tāda uzņēmuma statusu, kas dibināts saskaņā ar pirmās dalībvalsts tiesībām, var atsaukties uz šo pantu, lai apstrīdētu atteikumu citā dalībvalstī pārnest zaudējumus, kas radušies pirms minētās pārcelšanas.

                  2)

                  LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru uzņēmumam, kas ir pārcēlis faktisko vadības centru un tādējādi nodokļu rezidenci uz šo dalībvalsti, tiek liegta iespēja pieprasīt atskaitīt nodokļu zaudējumus, kas pirms šīs pārcelšanas ir radušies citā dalībvalstī, kurā tas ir saglabājis juridisko adresi.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta C-427/18 P: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 26. februāra spriedums – Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)/Ruben Alba Aguilera u.c. (Apelācija – Civildienests – Ierēdņi un darbinieki – Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) – Atalgojums – Civildienesta noteikumi – 110. pants – Eiropas Savienības personāls, kas pilda pienākumus trešajā valstī – X pielikums – 1. panta trešā daļa un 10. pants – Piemaksa par dzīves apstākļiem – Ikgadējā novērtēšana un pārskatīšana – Samazinājums personālam, kas pilda pienākumus Etiopijā – Vajadzība iepriekš pieņemt vispārīgos īstenošanas noteikumus – Apjoms)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/12

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 26. februāra spriedums – Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)/Ruben Alba Aguilera u.c.
      (Lieta C-427/18 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi un darbinieki - Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) - Atalgojums - Civildienesta noteikumi - 110. pants - Eiropas Savienības personāls, kas pilda pienākumus trešajā valstī - X pielikums - 1. panta trešā daļa un 10. pants - Piemaksa par dzīves apstākļiem - Ikgadējā novērtēšana un pārskatīšana - Samazinājums personālam, kas pilda pienākumus Etiopijā - Vajadzība iepriekš pieņemt vispārīgos īstenošanas noteikumus - Apjoms)
      (2020/C 137/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spac, M. Troncoso Ferrer un S. Moya Izquierdo, abogados, F.-M. Hislaire, avocat)

         Pārējie lietas dalībnieki: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti (pārstāvji: T. Martin un S. Orlandi, avocats)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. aprīļa sprieduma Alba Aguilera u.c./EĀDD (T-119/17, EU:T:2018:183) rezolutīvās daļas 1) un 3) punktu.

                  2)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta C-457/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 31. janvāra spriedums – Slovēnijas Republika/Horvātijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – LESD 259. pants – Tiesas kompetence – Kopīgas robežas starp divām dalībvalstīm noteikšana – Robežstrīds starp Horvātijas Republiku un Slovēnijas Republiku – Šķīrējtiesas nolīgums – Šķīrējtiesas procedūra – Horvātijas Republikas paziņojums par savu lēmumu pārtraukt nolīguma darbību saistībā ar neatbilstošu rīcību, ko tās ieskatā esot veicis šķīrējtiesas loceklis – Šķīrējtiesas pieņemts šķīrējtiesas nolēmums – Apgalvojums par to, ka Horvātijas Republika neesot ievērojusi Šķīrējtiesas nolīgumu un šķīrējtiesas nolēmumā noteikto robežu – Lojālas sadarbības princips – Lūgums izņemt dokumentu no lietas materiāliem – Juridisko atzinumu aizsardzība)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/13

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 31. janvāra spriedums – Slovēnijas Republika/Horvātijas Republika
      (Lieta C-457/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 259. pants - Tiesas kompetence - Kopīgas robežas starp divām dalībvalstīm noteikšana - Robežstrīds starp Horvātijas Republiku un Slovēnijas Republiku - Šķīrējtiesas nolīgums - Šķīrējtiesas procedūra - Horvātijas Republikas paziņojums par savu lēmumu pārtraukt nolīguma darbību saistībā ar neatbilstošu rīcību, ko tās ieskatā esot veicis šķīrējtiesas loceklis - Šķīrējtiesas pieņemts šķīrējtiesas nolēmums - Apgalvojums par to, ka Horvātijas Republika neesot ievērojusi Šķīrējtiesas nolīgumu un šķīrējtiesas nolēmumā noteikto robežu - Lojālas sadarbības princips - Lūgums izņemt dokumentu no lietas materiāliem - Juridisko atzinumu aizsardzība)
      (2020/C 137/16)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvji: M. Menard, pārstāvis, J.-M. Thouvenin, advokāts)

         Atbildētāja: Horvātijas Republika (pārstāvji: G. Vidović Mesarek, pārstāvis, kam palīdz J. Stratford, QC)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izņemt no lietas C-457/18 materiāliem Eiropas Komisijas iekšējo darba dokumentu, kas attiecas uz tās Juridiskā dienesta atzinumu un kas iekļauts Slovēnijas Republikas atbildes uz iebildi par nepieņemamību C.2. pielikuma 38.–45. lappusē.

                  2)

                  Eiropas Savienības Tiesas kompetencē nav lemt par Slovēnijas Republikas prasību, kas uz LESD 259. panta pamata celta lietā C-457/18.

                  3)

                  Slovēnijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta C-482/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – LESD 56. pants – Ierobežojumi – Noteikumi par nodokļiem – Uz apgrozījumu balstīts nodoklis par darbību reklāmas jomā – Pienākumi saistībā ar reģistrēšanos nodokļu iestādē – Nediskriminācijas princips – Naudas sodi – Samērīguma princips)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/14

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

      (Lieta C-482/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - LESD 56. pants - Ierobežojumi - Noteikumi par nodokļiem - Uz apgrozījumu balstīts nodoklis par darbību reklāmas jomā - Pienākumi saistībā ar reģistrēšanos nodokļu iestādē - Nediskriminācijas princips - Naudas sodi - Samērīguma princips)
      (2020/C 137/17)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Google Ireland Limited

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar ko reklāmas pakalpojumu sniedzēji, kuri dibināti kādā citā dalībvalstī, ir pakļauti deklarēšanās pienākumam reklāmas nodokļa uzlikšanas vajadzībām, turpretim šādu pakalpojumu sniedzēji, kas dibināti taksācijas dalībvalstī, no tā ir atbrīvoti tādēļ, ka tie pakļauti deklarēšanās vai reģistrēšanās pienākumam saistībā ar to aplikšanu ar jebkuru citu nodokli, kas piemērojams minētās dalībvalsts teritorijā.

                  2)

                  LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar ko pakalpojumu sniedzēji, kas dibināti kādā citā dalībvalstī un kas nav izpildījuši pienākumu deklarēties reklāmas nodokļa uzlikšanas vajadzībām, dažu dienu laikā līdz ar katru nākamo konstatējumu, ka pienākums vēl nav izpildīts, tiek aplikti ar virkni naudas sodu, kuru apmērs, sākot ar otro, ir trīskāršots salīdzinājumā ar iepriekšējā naudas soda apmēru, un to kumulatīvais apmērs sasniedz vairākus miljonus euro, un kompetentā iestāde pirms lēmuma, ar ko galīgi noteikta šo naudas sodu kumulatīvā kopsumma, šiem pakalpojumu sniedzējiem neatvēl laiku, kas tiem nepieciešams, lai izpildītu savu pienākumu, nedod tiem iespēju iesniegt savus apsvērumus un pati neizvērtē šā pārkāpuma smagumu, savukārt naudas soda apmērs, kas tiktu uzlikts taksācijas dalībvalstī dibinātam pakalpojumu sniedzējam, kurš nav izpildījis deklarēšanās vai līdzīgas reģistrēšanās pienākumu un tādējādi pārkāpj dalībvalsts nodokļu tiesību vispārīgās normas, būtu ievērojami mazāks un šāda pienākuma turpinātas neievērošanas gadījumā netiktu palielināts nedz tādās pašās proporcijās, nedz arī obligāti tikpat īsos termiņos.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta C-513/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai – Direktīva 2003/96/EK – 7. panta 2. un 3. punkts – Jēdziens “komerciāla gāzeļļa, ko izmanto par degvielu” – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta samazināta akcīzes nodokļa likme komerciālai gāzeļļai, ko izmanto par degvielu regulāros pasažieru pārvadājumos, bet ne neregulāros pasažieru pārvadājumos – Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               27.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 137/15

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. janvāra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

      (Lieta C-513/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - Direktīva 2003/96/EK - 7. panta 2. un 3. punkts - Jēdziens “komerciāla gāzeļļa, ko izmanto par degvielu” - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta samazināta akcīzes nodokļa likme komerciālai gāzeļļai, ko izmanto par degvielu regulāros pasažieru pārvadājumos, bet ne neregulāros pasažieru pārvadājumos - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
      (2020/C 137/18)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Atbildētājs: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 7. panta 2. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, tā piemērošanas jomā ietilpst privāts uzņēmums, kas veic pasažieru pārvadājumu darbību, sniedzot autobusu nomas ar vadītāju pakalpojumus, ar nosacījumu, ka šī uzņēmuma iznomātie transportlīdzekļi ir M2 vai M3 kategorijas transportlīdzekļi Padomes Direktīvas 70/156/EEK (1970. gada 6. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu izpratnē, un, otrkārt, ka tam nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros komerciālai gāzeļļai, ko izmanto par degvielu regulārajos pasažieru pārvadājumos, ir paredzēta samazināta akcīzes nodokļa likme, tomēr neparedzot šādu likmi gāzeļļai, ko izmanto par degvielu neregulārajos pasažieru pārvadājumos, ar nosacījumu, ka šie tiesību akti atbilst vienlīdzīgas attieksmes principam, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.