title: Lieta C-331/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 6. aprīļa Consiglio di Stato (sestā palāta), tā tiesas funkcijā, rīkojumu lietā A.T.I. E.A.C. srl, Viaggi di Maio snc un E.A.C. srl (kas piedālās savā vārdā) pret A.C.T.V. Venezia spa, Provincia di Venezia, Comune di Venezia, kā arī A.T.I. La Linea spa CSSA.

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 6. aprīļa Consiglio di Stato (sestā palāta), tā tiesas funkcijā, rīkojumu lietā A.T.I. E.A.C. srl, Viaggi di Maio snc un E.A.C. srl (kas piedālās savā vārdā) pret A.C.T.V. Venezia spa, Provincia di Venezia, Comune di Venezia, kā arī A.T.I. La Linea spa CSSA.
   (Lieta C-331/04)
   (2004/C 239/08)
   Eiropas Kopienu Tiiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 6. aprīļa Consiglio di Stato (sestā palāta), tā tiesas funkcijā, rīkojumu lietā A.T.I. E.A.C. srl, Viaggi di Maio snc un E.A.C. srl (kas piedālās savā vārdā) pret A.C.T.V. Venezia spa, Provincia di Venezia, Comune di Venezia, un A.T.I. La Linea spa CSSA.
   Consiglio di Stato lūdz Tiesu lemt par šādiem prejudiciāliem jautājumiem:

      “Vai 34. pantu Direktīvā 93/38/EEK (1) (kas ir analoģisks 36. pantam Direktīvā 92/50/EEK (2)) jāinterpretē kā dispozitīva norma, kas atļauj iestādei, kas ir pilnvarota slēgt līgumu, – tad, kad kandidātu atlase tiek veikta, balstoties uz saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma metodi, – vispārējā veidā noteikt sludinājumā par konkursu vai konkursa noteikumos kritērijus, atstājot konkursa komisijai iespēju nepieciešamības gadījumā precizēt un / vai papildināt šos kritērijus, to veicot pirms aplokšņu, kas satur piedāvājumus, atvēršanas, un ja šādi kritēriju neievieš jaunas prasības salīdzinājumā ar tām, kas tika ietvertas sludinājumā par konkursu, vai, otrādi, minētais noteikums ir jāinterpretē kā imperatīva norma, kas uzliek iestādei, kas ir pilnvarota slēgt līgumu, pienākumu analītiskā kārtā noteikt atlases kritērijus sludinājumā par konkursu vai konkursa noteikumos, un jebkurā gadījumā pirms pretendenti nosūta savus piedāvājumus un pirms uzaicinājuma piedalīties konkursā izziņošanas, un kas nepieļauj, ka konkursa komisija var jebkādā veidā iespaidot konkursa gaitu, precizējot vai papildinot šos kritērijus, vai nosakot apakšdaļas vai apakšpunktus attiecībā uz katru konkursa kritēriju, jo, lai nodrošinātu caurskatāmību visai informācijai par pretendentu atlasi, šādai informācijai jābūt paredzētai sludinājumā par konkursu vai konkursa noteikumos.
      Attiecīgi, vai ar Kopienas tiesībām būtu saderīgi piemērot tradicionālu un nostiprinātu Consiglio di Stato judikatūras interpretācijas metodi, saskaņā ar kuru konkursa komisija var iekļaut jaunus kritērijus pirms aplokšņu, kas satur piedāvājumu aprakstus, atvēršanas.
      Vai, ņemot vērā to, ka minētais noteikums var tikt interpretēts dažādi, jo tajā parādās vārds ''iespējami'', iestāde, kas ir pilnvarota slēgt līgumu, ir tiesīga izdot konkursā piedalīšanās noteikumus, kas attiecībā uz atlases kritērijiem (it īpaši, organizācijas un atbalsta veidiem) paredz – ņemot vērā vairākus sarežģītus kritērijus, attiecībā uz kuriem sludinājums par konkursu nav sniedzis precīzu informāciju, un nav tos uzskaitījis, – ka šī iestāde ir tiesīga piešķirt punktus, vai tomēr minētais noteikums uzliek pienākumu maksimāli skaidri formulēt kritērijus, pat ja šie kritēriji netika uzskaitīti sludinājumā par konkursu, un vai gadījumā, ja minētais noteikums ir likumisks, tāpēc ka tā ir dispozitīva norma un ka nav obligāti jāuzskaita visi elementi, konkursa komisijai ir tiesības – ko sludinājums par konkursu tai nepiešķir nepārprotamā veidā, – precizēt vai papildināt kritērijus (vienkārši vērtējot katru elementu pēc tā svarīguma un individuāli, kur saskaņā ar sludinājumu par konkursu maksimāli saņemamo punktu skaits ir 25), vai, tomēr, burtiski ir jāpiemēro sludinājumā par konkursā paredzēto, piešķirot punktus balstoties uz dažādu un kompleksu elementu vērtējumu, kas savukārt ir paredzēti lex specialis.
      Vai ir iespējams šī noteikuma ietvaros vispārēji atzīt – neatkarīgi no sludinājumā par konkursu paredzētā –, ka konkursa komisija, kas vērtē iesniegtos piedāvājumus, novērtējot piedāvājumus balstoties uz ekonomiski visizdevīgākā piedāvājuma metodi – bet tikai tad, kad vērtējamie elementi ir ārkārtīgi sarežģīti, – ir tiesīga vispārējā veidā ierobežot pašas iepriekš noteikto rīcību, precizējot parametrus sludinājumā par konkursu paredzēto kritēriju piemērošanai, un vai šādas tiesības konkursa komisija var īstenot, paredzot apakšdaļas vai apakšpunktus attiecībā uz sludinājumā par konkursu minētājiem kritērijiem, vai vienkārši paredzot precīzākus kritērijus sludinājumā par konkursu vai noteikumos minēto kritēriju piemērošanai, protams, vienmēr pirms aplokšņu atvēršanas.

      (1)  OV L 199, 9.8.93, 84. lpp.

      (2)  OV L 209, 24.7.92, 1. lpp.”


title: Lieta T-162/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūnijā — Kronoply pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūnijā — Kronoply pret Komisiju
   (Lieta T-162/06)
   (2006/C 212/55)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kronoply GmbH & Co. KG (Heiligengrabe, Vācija) (pārstāvji — R. Nierer un L. Gordalla, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 21. septembra lēmumu par valsts atbalstu Nr. C 5/2004 (ex N 609/2003), kurā Komisija ir atzinusi, ka atbalsts, ko Vācija plāno piešķirt prasītājai, nav saderīgs ar kopējo tirgu;

               —

               piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2005. gada 21. septembra lēmumu C(2005) 3497, kurā Komisija ir atzinusi, ka investīciju subsīdija, ko Vācija plāno piešķirt Kronoply GmbH kā lielu investīciju projektu daudznozaru reģionālo atbalstu (1), ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu.
   Prasītāja izvirza četrus pamatus savas prasības pamatojumam.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas faktu konstatēšanā. Šajā ziņā tā uzsver tostarp, ka atbildētāja nav noteikusi datumu, kurā prasītāja iesniedza pieteikumu subsīdijām, kaut arī tam ir noteicoša nozīme faktu izvērtēšanā. Turklāt tā apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā to, ka valsts administratīvais process vēl nav beidzies.
   Otrkārt, prasītāja savas prasības pamatojumam atsaucas uz to, ka apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.
   Turklāt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktu un 88. pantu, kā arī Regulu (EK) Nr. 659/1999 (2) un vadlīnijas reģionālo valsts atbalstu jomā (3).
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas novērtējumā, kā arī pārsniegusi pilnvaras.

      (1)  OV 1998, C 107, 7. lpp.

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai.

      (3)  OV 1998, C 74, 9. lpp., ko groza OV 2000, C 258, 5. lpp.


title: Lieta T-207/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 14. jūnija spriedums — Europig /ITSB ( EUROPIG ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes EUROPIG reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/24

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 14. jūnija spriedums — Europig/ITSB (“EUROPIG”)
   (Lieta T-207/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “EUROPIG’ reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts)
   (2007/C 170/47)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Europig SA, Žoselīna [Josselin] (Francija) (pārstāvis — D. Masons [D. Masson], avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral])
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 31. maija lēmumu (lieta R 1425/2005-4) attiecībā uz vārdiskas preču zīmes “EUROPIG” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 28.1.2006.


title: Lieta F-63/10: Prasība, kas celta 2010. gada 5. augustā — Lunetta /Komisija

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/29

         Prasība, kas celta 2010. gada 5. augustā — Lunetta/Komisija
   (Lieta F-63/10)
   ()
   2010/C 260/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Calogero Lunetta (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — L. Levi un C. Christophe Bernard-Glanz, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru tiek izbeigta procedūra, kas bija uzsākta saskaņā ar Civildienesta noteikumu 73. pantu pēc prasītājas 2001. gada 13. augusta nelaimes gadījuma, un ar ko tai tika atzīta daļēja pastāvīga invaliditāte 6 % apmērā un piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājai summu zaudējumu atlīdzināšanai.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu;

               —

               vajadzības gadījumā lūgt atbildētājai iesniegt Eiropas Savienības tiesas priekšsēdētāja pieņemto lēmumu, ieceļot trešo ārstu komisijas ārstu;

               —

               vajadzības gadījumā lūgt atbildētājai iesniegt lietas, kura tika uzsākta ar numuru 10006353, dokumentu kopiju;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2009. gada 28. oktobra lēmumu, ar kuru tika izbeigta atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam uzsāktā procedūra pēc prasītājas 2001. gada 13. augusta nelaimes gadījuma, un viņai atzīta pastāvīgas daļējas invaliditātes pakāpe 6 % apmērā, un tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams, atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru sūdzību noraida;

               —

               novērtēt “pastāvīgas daļējas invaliditātes pakāpi”, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kas bija spēkā nelaimes gadījuma dienā un palika spēkā līdz 2006. gada 1. janvārim, pārskatīt prasītājas atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam iesniegto iesniegumu ārstu komisijā, kas ir izveidota objektīvā un neitrālā veidā un kas var darboties ātri, neatkarīgi un bez a priori [viedokļa];

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt zaudējumu atlīdzību, kura ir noteikta ex aequo et bono EUR 50 000 (piecdesmit tūkstoši) apmērā, par ciesto morālo kaitējumu apstrīdēto lēmumu rezultātā;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt zaudējumu atlīdzību, kuras pagaidu summa ir noteikta EUR 25 000 (divdesmit pieci tūkstoši) apmērā, par nodarītajiem materiālajiem zaudējumus apstrīdēto lēmumu rezultātā;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt nokavējuma procentus par parāda summu atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam pēc 12 % likmes par laika posmu vismaz no 2002. gada 13. augusta līdz pilnīgai parāda samaksai;

               —

               katrā ziņā piespriest atbildētājai samaksāt zaudējumu atlīdzību, kura ir noteikta ex aequo et bono EUR 50 000 (piecdesmit tūkstoši) apmērā, to zaudējumu atlīdzināšanai, kuri ir radušiem saprātīga termiņa pārkāpšanas rezultātā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-464/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. oktobrī iesniedza Tribunal Tributário de Lisboa (Portugāle) – SECIL  – Companhia Geral de Cal e Cimento SA / Fazenda Pública

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. oktobrī iesniedza Tribunal Tributário de Lisboa (Portugāle) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública

   (Lieta C-464/14)
   (2015/C 034/02)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Tributário de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Nolīguma ar Tunisiju (1) 31. pants ir skaidra, konkrēta un beznosacījumu norma, kas kā tāda ir tieši piemērojama un no kuras jāsecina, ka šajā lietā ir piemērojamas tiesības veikt uzņēmējdarbību?

               2)

               Vai – apstiprinošas atbildes gadījumā – šajā tiesību normā paredzētajām tiesībām veikt uzņēmējdarbību ir prasītājas apgalvotās sekas, ka, lai tās nepārkāptu, dividendēm, kuras tā saņēmusi no sava Tunisijā esošā meitasuzņēmuma, ir jāpiemēro CIRC [Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas (Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodekss)] 46. panta 1. punktā paredzētais pilnas atskaitīšanas mehānisms?

               3)

               Vai Nolīguma ar Tunisiju 34. pants ir skaidra, konkrēta un beznosacījumu norma, kas kā tāda ir tieši piemērojama un no kuras jāsecina, ka šajā lietā ir piemērojama kapitāla brīva aprite, un tādējādi uzskatāms, ka tā attiecas uz prasītājas veikto investīciju?

               4)

               Vai – apstiprinošas atbildes gadījumā – šajā tiesību normā paredzētajai kapitāla brīvai apritei ir prasītājas apgalvotās sekas, ka dividendēm, kuras prasītāja saņēmusi no sava Tunisijā esošā meitasuzņēmuma, ir jāpiemēro CIRC 46. panta 1. punktā paredzētais pilnas atskaitīšanas mehānisms?

               5)

               Vai uz iepriekš izklāstītajiem jautājumiem apstiprinoši jāatbild Nolīguma ar Tunisiju 89. panta noteikumu dēļ?

               6)

               Vai ir attaisnojama ierobežojoša attieksme pret dividendēm, kuras sadalījusi Société des Ciments de Gabés, ievērojot, ka Tunisijas gadījumā nav Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvā 77/799/EEK par dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpēju palīdzību [tiešo nodokļu] jomā (2) paredzēto sadarbības ietvaru?

               7)

               Vai Nolīguma ar Libānu 31. pants, lasot to kopsakarā ar tā 33. panta 2. punktu, ir skaidra, konkrēta un beznosacījumu norma, kas kā tāda ir tieši piemērojama un no kuras jāsecina, ka šajā lietā ir piemērojama kapitāla brīva aprite?

               8)

               Vai – apstiprinošas atbildes gadījumā – šajā tiesību normā paredzētajai kapitāla brīvai apritei ir prasītājas apgalvotās sekas, ka dividendēm, kuras prasītāja saņēmusi no sava Libānā esošā meitasuzņēmuma, ir jāpiemēro CIRC 46. panta 1. punktā paredzētais pilnas atskaitīšanas mehānisms?

               9)

               Vai uz iepriekš izklāstītajiem jautājumiem apstiprinoši jāatbild Nolīguma ar Libānu (3) 85. panta noteikumu dēļ?

               10)

               Vai ir attaisnojama ierobežojoša attieksme pret dividendēm, kuras sadalījusi Ciments de Sibline, S.A.L., ievērojot, ka Libānas gadījumā nav Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvā 77/799/EEK par dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpēju palīdzību [tiešo nodokļu] jomā paredzēto sadarbības ietvaru?

               11)

               Vai šajā lietā ir piemērojams EKL 56. pantā (tagad LESD 63. pants) noteiktais un vai – apstiprinošas atbildes gadījumā – no [minētajā tiesību normā] paredzētās kapitāla brīvās aprites izriet pienākums piemērot dividendēm, kuras prasītājai 2009. gadā sadalījušas Société des Ciments de Gabés, S.A. un Ciments de Sibline S.A.L., CIRC 46. panta 1. punktā paredzēto pilnīgas atskaitīšanas mehānismu vai alternatīvi – daļējas atskaitīšanas mehānismu, kas minēts šīs tiesību normas 8. punktā?

               12)

               Vai, pat ja kapitāla brīva aprite ir uzskatāma par piemērojamu šajā lietā, toreizējā Portugāles likumā paredzēto dubultas ekonomiskās aplikšanas ar nodokli novēršanas/mazināšanas mehānismu nepiemērošana attiecīgajām dividendēm ir attaisnota ar faktu, ka Tunisijas un Libānas gadījumā nav Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvā 77/799/EEK par dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpēju palīdzību [tiešo nodokļu] jomā paredzēto sadarbības ietvaru?

               13)

               Vai EKL 57. panta 1. punktā (tagad – LESD 64. pants) esošajam noteikumam par atturēšanos no jebkādas darbības noteiktajam ir pretrunā kapitāla brīvas aprites piemērošana ar prasītājas apgalvotajām sekām?

               14)

               Vai EKL 57. panta 1. punktā (tagad – LESD 64. pants) esošais noteikums par atturēšanos no jebkādas darbības nav jāpiemēro tāpēc, ka pa šo laiku ir ieviesta EBF [Estatuto dos Benefícios Fiscais (Noteikumi par nodokļu atvieglojumiem)] 41. panta 5. punkta b) apakšpunkta paredzētā nodokļu atbrīvojumu shēma līgumiskām investīcijām un EBF 42. pantā paredzētā shēma dividendēm no PALOP [Āfrikas valstīm, kurās valsts valoda ir portugāļu valoda] un Austrumtimoras?

      (1)  Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses (OV 1998, L 97, 2. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 11. nod., 28. sēj., 187. lpp.).

      (2)  OV L 336, 15. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 9. nod., 1. sēj., 63. lpp.

      (3)  Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses (OV 2006, L 143, 2. lpp.).


title: Lieta T-169/12: Prasība, kas celta 2012. gada 10. aprīlī — CHEMK un KF /Padome

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/34

         Prasība, kas celta 2012. gada 10. aprīlī — CHEMK un KF/Padome
   (Lieta T-169/12)
   2012/C 165/56
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) (Čeļabinska, Krievija) un Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) (Novokuzņecka, Krievija) (pārstāvis — B. Evtimov, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 16. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 60/2012, ar ko izbeidz daļēju starpposma pārskatīšanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktu attiecībā uz antidempinga pasākumiem, ko piemēro ferosilīcija importam, kura izcelsme ir, inter alia, Krievijā (OV L 22, 1. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītājiem; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pārkāpušas “Pamatregulas” (1) 11. panta 9. punktu, kas aplūkots kopā ar tās 2. panta 12. punktu, jo nav noteikušas prasītāju dempinga starpības apmēru. Turklāt vai pakārtoti, iestādes ir pieļāvušas kļūdu tiesību piemērošanā un pārsniegušas savas rīcības brīvības robežas saistībā ar savām pilnvarām veikt perspektīvu novērtējumu saskaņā ar 11. panta 3. punktu, ļaujot secinājumus par apstākļu maiņas ilglaicīgumu iekļaut dempinga konstatējumos, izkropļojot secinājumus par mainītu dempinga starpību starpposma pārbaudē un paplašinot dempinga ilglaicīguma analīzes piemērojamību tā, lai tā ietvertu/ietekmētu secinājumus par dempinga starpību. Visbeidzot iestādes ir pārkāpušas prasītāju tiesības uz aizstāvību saistībā ar dempingu, jo prasītājiem nav darījušas zināmu savu dempinga galīgo aprēķinu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka prasītāju eksporta cenā bija jāveic pielāgojumi, ņemot vērā RFAI pārdošanas, vispārējās un administratīvās izmaksas un peļņu, un līdz ar to konstatējot, ka prasītāji un RFAI neveidoja vienu saimniecisku vienību.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pārkāpušas 11. panta 3. punkta trešo daļu un/vai pieļāvušas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, secinot, ka nebija ilglaicīgas apstākļu maiņas attiecībā uz samazinātu prasītāju dempinga starpību.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (“Pamatregula”) (OV L 343, 51. lp.).


title: Lieta C-680/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-672/14 Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o./Eiropas Komisija 2016. gada 23. decembrī iesniedza Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel un Remedia d.o.o.

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-672/14 Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o./Eiropas Komisija 2016. gada 23. decembrī iesniedza Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel un Remedia d.o.o.

   (Lieta C-680/16 P)
   (2017/C 078/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. (pārstāvji – P. Klappich un C. Schmidt, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-672/14 un atbildētājas 2014. gada 19. augusta Īstenošanas lēmumu C(2014) 6030 final par tirdzniecības atļaujām cilvēkiem paredzētām augstas koncentrācijas estradiolu saturošām zālēm lokālai lietošanai, [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2001/83/EK 31. panta ietvaros, ciktāl ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums izpildīt īstenošanas lēmumā noteiktos pienākumus attiecībā uz īstenošanas lēmuma I pielikumā norādītajām un nenorādītajām zālēm ar estradiola masas daļu 0,01 lokālai lietošanai, izņemot ierobežojumu, ka Īstenošanas lēmuma I pielikumā norādītās zālēs ar estradiola masas daļu 0,01 lokālai lietošanai var tikt lietotas tikai intravagināli;

               —

               pakārtoti, atcelt iepriekšēja ievilkumā minēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza trīs pamatus.

               1.

                  Pirmais apelācijas pamats: Direktīvas 2001/83/EK 31. un 32. panta pārkāpums

               Šajā saistībā tiek apgalvots, ka strīdīgais īstenošanas lēmums ir pieņemts formāli prettiesiski uzsāktā un īstenotā procesā. Apelācijas sūdzības iesniedzējas vispirms jau kritizē, ka process tika uzsākts, pārkāpjot Direktīvas 2001/83/EK (1) 31. panta 1. punkta pirmo daļu, nevis pirms, bet gan pēc atteikuma atjaunot zāļu tirdzniecības atļauju. Turklāt, tā kā nesen nav tikušas paziņotas drošības problēmas, runa neesot par īpašu Savienības interešu gadījumu. Tā kā par galveno ziņotāju tika iecelts CHMP loceklis no dalībvalsts, kura uzsāka procesu, esot arī ticis pārkāpts rūpīgas un objektīvas izskatīšanas princips, kas paredzēts Eiropas Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā. Objektīvs un subjektīvs objektivitātes trūkums katrā ziņā pastāvot tad, ja procesa uzsākšanas brīdī valsts līmenī joprojām noris tiesvedība starp dalībvalsti, kas ieceļ galveno ziņotāju, un atļaujas saņēmēju par atteikumu atjaunot zāļu tirdzniecības atļauju. Apelācijas sūdzības iesniedzējas visbeidzot pārmet tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, jo pirmā apelācijas sūdzības iesniedzēja CHMP noritošajā procesā netika uzklausīta attiecībā uz paredzēto atļaujas grozījumu saturu.

               2.

                  Otrais apelācijas pamats: Direktīvas 2001/83/EK 116. panta pirmās daļas un 126. panta pirmās daļas pārkāpums

               Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas vispirms jau pārmet pieradīšanas pienākuma sadalījuma un pieradīšanas pienākuma principa pārkāpumu, jo CHMP savu grozīto lietošanas risku vērtējumu ir balstījusi tikai uz to, ka nav veikti pētījumi par hipotētiski pamatoto risku. CHMP veiktais risku vērtējums esot kļūdains arī tādēļ, ka farmakovigilances dati neesot pietiekami tikuši ņemti vērā. Šajā ziņā neesot ņemts vērā, ka 45 gadus ilgā dalības tirgū laikposmā nav tikuši paziņoti nekādi būtiski riski zāļu lietošanai, ar ko būtu apstiprināti CHMP hipotētiski pamatotie riski. Apelācijas sūdzības iesniedzējas turklāt apgalvo, ka CHMP ziņojumos neesot iekļauts pārbaudāms un zinātniski pamatots hipotētisko risku pamatojums.

               3.

                  Trešais apelācijas pamats: samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpums

               Apelācijas sūdzības iesniedzējas vispirms norāda, ka ir ticis pārkāpts samērīguma princips, jo katrā ziņā attiecībā uz tiesiskajām sekām esot bijis jāņem vērā, ka runa ir tikai par hipotētiski pierādītiem riskiem, kuru īstenošanās esot maz ticama. Līdz ar to samērīga būtu tikai brīdinājumu atjaunināšana vai rīkojums veikt drošības pētījumu. Atkārtotas lietošanas izslēgšana turklāt esot pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, jo salīdzināmām zālēm esot tikusi noteikta tikai brīdinājumu atjaunināšana. Tāpat atkārtotas lietošanas izslēgšana tiekot attiecināta uz zālēm, kuru gadījumā ir pierādīts, ka pastāv zināma dzīvību apdraudošu veselības risku varbūtība.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp).


title: Lieta F-45/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. maijā — ZZ u.c./EIB

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/62

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. maijā — ZZ u.c./EIB
   (Lieta F-45/13)
   2013/C 207/108
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvis — L. Levi)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju Banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt paziņojumos par algu ietvertos lēmumus piemērot Eiropas Investīciju Bankas vispārējo lēmumu, ar kuru algas progresija ierobežota līdz 2,3 % attiecībā uz visu personālu, un lēmumu, kurā izklāstīta nopelnu punktu tabula, atbilstoši kurai atalgojums tiek samazināts par 1-3 %, kā arī no minētā izrietoša prasība piespriest iestādei samaksāt algas starpību un atlīdzināt zaudējumus

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus piemērot prasītājiem EIB Direktoru padomes 2012. gada 18. decembra lēmumu, ar kuru algas progresija ierobežota līdz 2,3 %, un EIB Vadības komitejas 2013. gada 29. janvāra lēmumu, kurā izklāstīta nopelnu punktu tabula, atbilstoši kurai atalgojums tiek samazināts par 1-3 %, kuri, saskaņā ar prasītāju teikto, ir 2013. gada aprīļa paziņojumos par algu ietvertie lēmumi, kā arī atcelt turpmākajos paziņojumos par algu ietvertos iepriekš minētos lēmumus, un tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt informatīvo paziņojumu, kuru atbildētāja nosūtīja prasītājiem 2013. gada 5. februārī;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt atalgojuma starpību, kāda izriet no iepriekš minētajiem EIB Direktoru padomes 2012. gada 18. decembra un EIB Vadības komitejas 2013. gada 29. janvāra lēmumiem, salīdzinot [algas], kādas tika izmaksātas, piemērojot nopelnu punktu skalu “4-3-2-1-0” un “jauno” nopelnu punktu skalu “5-4-3-1-0”, vai, pakārtoti, attiecībā uz prasītājiem, kuriem tika piešķirts A vērtējums, piemērojot nopelnu punktu skalu 3-2-1-0-0, un, attiecībā uz prasītājiem, uz kuriem attiecas “jaunā” nopelnu punktu skala, piemērojot jauno nopelnu skalu “4-3-2-1-0”; šī atalgojuma atšķirībai ir jāpieskaita nokavējuma procenti sākot no 2013. gada 12. aprīļa, tos turpinot pieskaitīt līdz katra mēneša 12. datumam, kamēr būs samaksāta visa summa, un procentu likme ir tāda, kādu ir noteikusi ECB, to paaugstinot par 3 punktiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus par nodarīto kaitējumu pirktspējas zaudēšanas dēļ, kas saskaņā ar ex aequo et bono pagaidu vērtējumu ir 1,5 % no katra prasītāja mēnešalgas;

               —

               piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-400/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2014. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-372/11 Basic AG Lebensmittelhandel/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 20. augustā iesniedza Basic AG Lebensmittelhandel

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2014. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-372/11 Basic AG Lebensmittelhandel/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 20. augustā iesniedza Basic AG Lebensmittelhandel

   (Lieta C-400/14 P)
   (2014/C 431/15)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Basic AG Lebensmittelhandel (pārstāvji – D. Altenburg, T. Haug, advokāti)

      Citi lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Repsol YPF, SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Tiesas (Vispārējās tiesas) 2014. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-372/11 un nosūtīt lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas veikto “izplatīšanas pakalpojumu” definīcijas interpretāciju, kura no juridiskā pamatojuma viedokļa ir pirmais aplūkojamais jautājums pirms pakalpojumu salīdzināšanas. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa savam vēlākam sajaukšanas iespējas starp attiecīgajām preču zīmēm novērtējumam kā juridisko pamatu ir izmantojusi kļūdainu uztveri.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka EKT galvenais uzdevums ir veikt vienveidīgu attiecīgo pakalpojumu jēdziena un apjoma (spriedumi lietā C-418/02 Praktiker, 33. punkts; apvienotajās lietās no C-414/99 līdz C-416/99 Zino Davidoff un Levi Strauss, 42. un 43. punkts) un 2012. gada 19. jūnija sprieduma lietā C-307/10 “IP-Translator” interpretāciju, saskaņā ar kuru “precēm un pakalpojumiem, lai tie varētu pildīt preču zīmes kā izcelsmes norādes funkciju, ir jābūt objektīvi definējamiem”, un lūdz EKT sniegt “pietiekami precīzu un skaidru”“pakalpojumu izplatīšanas” definīciju.
   Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, “izplatīšanas” pakalpojumam ir ļoti šaurs apjoms un tajā ir ietvertas šādas darbības: “transports; iepakošana un preču uzglabāšana”, bet nav ietverti “mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības” pakalpojumi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt norāda, ka Tiesa spriedumā lietā “Praktiker” ir paskaidrojusi, ka “mazumtirdzniecības” (35. klase) – atšķirībā no 39. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem – mērķis ir preču pārdošana patērētājiem, turpretī apelācijas sūdzības iesniedzējas darbība aptver “inter alia, tirdzniecībā piedāvāto preču sortimenta izvēli un dažādu tādu pakalpojumu piedāvāšanu, kuru mērķis ir mudināt patērētāju noslēgt darījumu ar attiecīgo pārdevēju, nevis ar tā konkurentu”.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas skatījumā nevar neņemt vērā vispārēju “izplatīšanas” klasificēšanu Nicas [Nolīguma] 39. klasē, jo EST spriedumā lietā “Praktiker” skaidri ir pamatojusi savu argumentāciju, atsaucoties uz paskaidrojuma piezīmi saistībā ar 35. klasi Nicas [Nolīgumā] (C-418/02, 36. punkts).
   Tādēļ Vispārējās tiesas nolēmums ir jāatceļ un jānosūta tai atpakaļ atkārtotai izskatīšanai.


title: Lieta T-330/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 27. novembra rīkojums — Kuiburi Fruit Canning /Padome

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/36

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 27. novembra rīkojums — Kuiburi Fruit Canning/Padome
   (Lieta T-330/07) (1)

   (2009/C 19/70)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Tiesas (pirmā palāta) 2004. gada 15. jūlija spriedums lietā C-139/03: Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 2000/38/EK netransponēšana)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/12

      TIESAS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 15. jūlija
   spriedums lietā C-139/03: Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 2000/38/EK netransponēšana)
   (2004/C 228/23)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā C-139/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji J.C. Schieferer un H. Støvlbæk) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāve A. Tiemann) par prasību konstatēt, ka, nepieņemot nepieciešamos likumdošanas, regulējošos un administratīvos noteikumus, kas ir nepieciešami, lai ievērotu Komisijas 2000. gada 5. jūnija Direktīvu 2000/38/EK, kas groza Padomes Direktīvas 75/319/EEK V bis nodaļu (farmaceitiskā uzraudzība) par dalībvalstu likumdošanas, regulējošo un administratīvo noteikumu patentēto medikamentu jomā tuvināšanu, vai neziņojot par šiem noteikumiem Komisijai, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesneši J. N. Cunha Rodrigues, K.Lenaerts, E. Juhász un M. Ilešič, ģenerāladvokāts L.A.Geelhoed, tiesas sekretārs R.Grass, 2004. gada 15. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir sekojoša:

               1)

               Nepieņemot nepieciešamos likumdošanas, regulējošos un administratīvos noteikumus, kas ir nepieciešami, lai ievērotu Komisijas 2000. gada 5. jūnija Direktīvu 2000/38/EK, kas groza Padomes Direktīvas 75/319/EEK V bis nodaļu (farmaceitiskā uzraudzība) par dalībvalstu likumdošanas, regulējošo un administratīvo noteikumu patentēto medikamentu jomā tuvināšanu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 112, 10.5.2003.


title: Lietas T-141/04 izslēgšana no reģistra

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/40

         Lietas T-141/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 229/82)

      (tiesvedības valoda — somu)

   2005. gada 30. jūnijā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-141/04 Lapin liitto u.c./Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 146, 29.05.2004.


title: Lieta C-121/15: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)/Premier ministre, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique, Commission de régulation de l’énergie, ENGIE, iepriekš GDF Suez Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2009/73/EK — Enerģētika — Gāzes nozare — Dabasgāzes piegādes cenas tiešajiem lietotājiem noteikšana — Regulēti tarifi — Šķērslis — Saderība — Vērtējuma kritēriji — Piegādes drošuma un teritoriālās kohēzijas mērķi

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/6

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)/Premier ministre, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique, Commission de régulation de l’énergie, ENGIE, iepriekš GDF Suez

   (Lieta C-121/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2009/73/EK - Enerģētika - Gāzes nozare - Dabasgāzes piegādes cenas tiešajiem lietotājiem noteikšana - Regulēti tarifi - Šķērslis - Saderība - Vērtējuma kritēriji - Piegādes drošuma un teritoriālās kohēzijas mērķi)
   (2016/C 402/07)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)

      Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique, Commission de régulation de l’énergie, ENGIE, iepriekš GDF Suez

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts iejaukšanās, ar ko atsevišķiem piegādātājiem, tostarp arī vēsturiskajam piegādātājam, tiek noteikts pienākums piedāvāt galapatērētājam dabasgāzes piegādi par regulētām cenām, pati savā būtībā ir šķērslis šajā tiesību normā paredzētajai uz konkurenci balstīta dabasgāzes tirgus izveidei, un šis šķērslis pastāv, pat ja ar šo iejaukšanos visiem piegādātājiem tirgū nav liegts izteikt konkurējošus piedāvājumus par zemākām cenām nekā šie tarifi;

               2)

               Direktīvas 2009/73 3. panta 2. punkts, to lasot kopsakarā ar LESD 14. un 106. pantu, kā arī (26.) protokolu par sabiedriskiem pakalpojumiem, kurš ir pievienots ES līgumam redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, un LESD, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm tiek ļauts izvērtēt, vai vispārējās tautsaimnieciskās interesēs uzņēmumiem, kas darbojas gāzes nozarē, ir jāparedz sabiedrisko pakalpojumu saistības attiecībā uz dabasgāzes piegādes cenām, lai it īpaši nodrošinātu piegādes drošumu un teritoriālo kohēziju, ja, pirmkārt, ir izpildīti visi minētās direktīvas 3. panta 2. punktā minētie nosacījumi, un konkrēti nosacījums par šādu saistību nediskriminējošo raksturu, un, otrkārt, šo saistību noteikšanā tiek ievērots samērīguma princips.
               Direktīvas 2009/73 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauta cenas noteikšanas metode, kuras pamatā ir izmaksu ņemšana vērā, ar nosacījumu, ka šādas metodes piemērošana neizraisa to, ka valsts iejaukšanās pārsniegtu izvirzīto vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķu sasniegšanai nepieciešamo.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015.


title: Lieta T-744/16: Prasība, kas celta 2016. gada 24. oktobrī – Generis - Farmacêutica/EUIPO – Corpak MedSystems “(CORGRIP”)

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/22

         Prasība, kas celta 2016. gada 24. oktobrī – Generis -
      Farmacêutica/EUIPO – Corpak MedSystems“(CORGRIP”)
   (Lieta T-744/16)
   (2016/C 475/33)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Generis Farmacêutica, SA (Amadora, Portugāle) (pārstāvis – J. Paulo Sena Mioludo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Corpak MedSystems, Inc. (Buffalo Grove, Illinois, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CORGRIP” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 437 919

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 26. jūlija lēmums lietā R 2443/2015-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atstāt negrozītu Iebildumu nodaļas 2015. gada 15. oktobra lēmumu saistībā ar iebildumiem B 002334129;

               —

               apmierināt iebildumus B 002334129;

               —

               pilnībā noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes “CORGRIP” reģistrācijas pieteikumu Nr. 012437919;

               —

               piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-373/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2016. gada 22. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV II un T-69/06 RENV II: Īrija un Aughinish Alumina Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 6. jūlijā iesniedza Aughinish Alumina Ltd

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2016. gada 22. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV II un T-69/06 RENV II: Īrija un Aughinish Alumina Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 6. jūlijā iesniedza Aughinish Alumina Ltd

   (Lieta C-373/16 P)
   (2016/C 305/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Aughinish Alumina Ltd (turpmāk tekstā – “AAL”) (pārstāvji – C. Little, C. Waterson, solicitors)

      Pārējie lietas dalībnieki: Īrija, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedumu lietā T-69/06 RENV II;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt savus, kā arī AAL tiesāšanās izdevumus šajās tiesvedībās.

      Pamati un galvenie argumenti

      AAL apelācijas sūdzībā par šo Vispārējās tiesas spriedumu izvirza divus pamatus.

      Pirmais pamats: kļūda tiesību piemērošanā, izvērtējot ārkārtas apstākļus; tiesiskās noteiktības principa pārkāpums; pamatojuma neesamība.

      AAL apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot AAL tiesisko paļāvību, it īpaši izvērtējot “ārkārtas apstākļu” esamību. Šis pamats ir iedalīts četrās daļās:
   pirmā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, aplūkojot Tiesas sprieduma lietā C-272/12 P, Komisija/Īrija u.c. apjomu un sekas;
   otrā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka AAL situācija esot nošķirama no situācijas lietā 223/85, RSV/Komisija;
   trešā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, interpretējot no sprieduma Demesa (lietas C-183/02 P un C-187/02 P) izrietošo judikatūru tādējādi, ka tas izbeidz AAL tiesisko paļāvību attiecībā uz neatgūšanu;
   ceturtā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, neveicot vajadzīgo publisko un privāto interešu līdzsvarošanu. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, savu kļūdu papildinot ar pamatojuma nesniegšanu;

      Otrais pamats: kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999
       (1)
      1. panta b) punkta i) apakšpunkta interpretāciju.

      AAL apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, norādot un piemērojot nosacījumus, saskaņā ar kuriem atbalsts ir kvalificējams par pastāvošu atbalstu. AAL norāda, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-341/13: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums ( Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cruz & Companhia Lda / Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Savienības finanšu interešu aizsardzība — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — 3. pants — Pārkāpumu iztiesāšana — Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonds (ELVGF) — Nepamatoti saņemto eksporta kompensāciju atgūšana — Noilguma termiņš — Ilgāka valsts tiesībās noteikta noilguma termiņa piemērošana — Vispārējais noilguma termiņš — Administratīvie pasākumi un sodi

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/13

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP)

   (Lieta C-341/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības finanšu interešu aizsardzība - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - 3. pants - Pārkāpumu iztiesāšana - Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonds (ELVGF) - Nepamatoti saņemto eksporta kompensāciju atgūšana - Noilguma termiņš - Ilgāka valsts tiesībās noteikta noilguma termiņa piemērošana - Vispārējais noilguma termiņš - Administratīvie pasākumi un sodi)
   2014/C 421/17
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

   Supremo Tribunal Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Cruz & Companhia Lda

      Atbildētājs: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tiesvedībām, ko ierosinājušas valsts iestādes pret Savienības atbalsta saņēmējiem pēc tam, kad valsts iestāde, kura ir atbildīga par eksporta kompensāciju izmaksu no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonda (ELVGF), ir konstatējusi pārkāpumu esamību.

               2)

               Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais noilguma termiņš ir piemērojams ne tikai attiecībā uz pārkāpumiem, ja tiek izvērtēts administratīvais sods šīs regulas 5. panta izpratnē, bet arī tad, ja tiek izvērtēti administratīvie pasākumi šīs pašas regulas 4. panta izpratnē. Ja saskaņā ar šīs pašas regulas 3. panta 3. punktu dalībvalstis var turpināt piemērot ilgākus noilguma termiņus nekā šī panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktos četru vai trīs gadu termiņus, kas, savukārt, izriet no vispārējā tiesiskā regulējuma noteikumiem, kuri jau bijuši spēkā pirms šīs regulas pieņemšanas, tad 20 gadu noilguma termiņa piemērošana pārsniedz vajadzīgo Savienības finanšu resursu aizsardzības mērķa sasniegšanai.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: lieta T-458/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Au Lys de France iesniedza 2004. gada 22. novembrī

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/25

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Au Lys de France iesniedza 2004. gada 22. novembrī
   (lieta T-458/04)
   (2005/C 45/56)
   tiesvedības valoda franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Au Lys de France, Le Raincy (Francija), kuru pārstāv Guy Lesourd, avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 17. septembra Lēmumu, ar visām no tā izrietošajām juridiskajām sekām.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs Parīzes Charles de Gaulle lidostas terminālā nodarbojas ar mazumtirdzniecību. Prasītājs iesniedza sūdzību Komisijā par valsts uzņēmuma Aeroports de Paris dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EKL 82. panta izpratnē, piešķirot valsts īpašumā esošas lidostas koncesijas ar komerciālu raksturu.
   Ar apstrīdēto Lēmumu Komisija informēja prasītāju, ka nepastāv pietiekami nozīmīgas Kopienu intereses formālas izmeklēšanas uzsākšanai.
   Savas prasības atbalstam prasītājs, pirmkārt, norāda uz tiesisku kļūdu, kā arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot pietiekamas Kopienu intereses esamību. Prasītājs uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot pietiekamas Kopienu intereses neesamību lietas pārbaudes turpināšanai, kā arī konstatējot, ka valsts tiesās pastāv prasītāja tiesību adekvāta aizsardzība.
   Otrkārt, prasītājs norāda uz nepietiekamu pamatojumu, tādējādi pārkāpjot EKL 253. pantu, tā kā Komisija nav atbildējusi uz prasītāja argumentiem.
   Treškārt, prasītājs atsaucas uz EKL 82. panta pārkāpumu, tā kā Komisija ir atteikusies pārbaudīt sūdzību, kaut gan, pēc prasītāja uzskata, pastāv dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana.


title: Lieta C-525/14: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 22. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Čehijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Preču brīva aprite — LESD 34. pants — Importa kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Atbilstoši Nīderlandes tiesiskajam regulējumam trešajā valstī apzīmogoti dārgmetāli — Imports Čehijas Republikā pēc laišanas brīvā apgrozībā — Atteikšanās atzīt proves zīmogu — Patērētāju aizsardzība — Samērīgums — Pieņemamība

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/7

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 22. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-525/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Preču brīva aprite - LESD 34. pants - Importa kvantitatīvie ierobežojumi - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Atbilstoši Nīderlandes tiesiskajam regulējumam trešajā valstī apzīmogoti dārgmetāli - Imports Čehijas Republikā pēc laišanas brīvā apgrozībā - Atteikšanās atzīt proves zīmogu - Patērētāju aizsardzība - Samērīgums - Pieņemamība)
   (2016/C 419/08)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Němečková, E. Manhaeve un G. Wilms)

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil un J. Očková)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji – D. Colas un R. Coesme)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atsakoties atzīt proves iestādes WaarborgHolland zīmogus, Čehijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti LESD 34. pantā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Čehijas Republika un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 46, 9.2.2015.


title: Lieta C-114/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 11. martā iesniedza Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) — Theodora Hendrika Bouman/Rijksdienst voor Pensioenen

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 11. martā iesniedza Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) — Theodora Hendrika Bouman/Rijksdienst voor Pensioenen

   (Lieta C-114/13)
   2013/C 147/22
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Theodora Hendrika Bouman

      Atbildētājs: Rijksdienst voor Pensioenen

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai AOW pabalsta daļa, kas tiek piešķirta Nīderlandes pilsonim un kas ir pamatota ar apdrošināšanas laikposmu, kad šis Nīderlandes pilsonis pēc vienkārša lūguma var atkāpties no dalības Nīderlandes sistēmā un tādējādi no iemaksu veikšanas un ierobežotu laikposmu to ir darījis, ir pielīdzināma pabalstam, kas piešķirts uz “brīvprātīgas apdrošināšanas vai brīvprātīgas tālākapdrošināšanas” pamata Regulas Nr. 1408/71 (1) 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē, tādēļ to var neņemt vērā, piemērojot tādu pārklāšanās novēršanas noteikumu, kāds ir Beļģijas Karaļa 1967. gada 21. decembra lēmuma par darbinieku vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju sistēmu vispārējo regulējumu 52. panta 1. punkta pirmā daļa.

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.)


title: Apvienotās lietas T-196/11 un T-542/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Mikhalchanka /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrieviju — Aktīvu un finanšu resursu iesaldēšana — Ieceļošanas Savienības teritorijā un tās šķērsošanas tranzītā ierobežojumi — Prasītāja vārda iekļaušana un saglabāšana attiecīgo personu sarakstā — Žurnālists — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Daļēja nepieņemamība — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/8

         Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Mikhalchanka/Padome
   (Apvienotās lietas T-196/11 un T-542/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrieviju - Aktīvu un finanšu resursu iesaldēšana - Ieceļošanas Savienības teritorijā un tās šķērsošanas tranzītā ierobežojumi - Prasītāja vārda iekļaušana un saglabāšana attiecīgo personu sarakstā - Žurnālists - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Daļēja nepieņemamība - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā)
   2014/C 388/08
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Aliaksei Mikhalchanka (Minska, Baltkrievija) (pārstāvis – M. Michalauskas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – lietā T-196/11, F. Naert un M.-M. Joséphidès un, lietā T-542/12, F. Naert un J.-P. Hix)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmumu 2011/69/KĀDP, ar ko groza Padomes Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 28, 40. lpp.), Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 84/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 28, 17. lpp.), Padomes 2011. gada 21. marta Īstenošanas lēmumu (ES) Nr. 2011/174/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 76, 72. lpp.), Padomes 2011. gada 21. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 271/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1 punktu Regulā (ES) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 76, 13. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju pārskatīšanu (OV L 285, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 6. novembra Regulu (ES) Nr. 1014/2012, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (OV L 307, 1. lpp.), un Padomes 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1 punktu Regulā (ES) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (OV L 307, 7. lpp.), ciktāl visi šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt attiecībā uz A. Mikhalchanka:

                           —

                           Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmumu 2011/69/KĀDP, ar ko groza Padomes Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām;

                           —

                           Padomes 2011. gada 21. marta Īstenošanas lēmumu (ES) Nr. 2011/174/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām;

                           —

                           Padomes 2011. gada 21. marta Īstenošanas regulu Nr. 271/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1 punktu Regulā (ES) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām;

                           —

                           Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju pārskatīšanu;

                           —

                           Padomes 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1 punktu Regulā (ES) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju;

               2)

               noraidīt Padomes pieteikumu saglabāt apstrīdēto tiesību aktu iedarbību laikā;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus un atlīdzina A. Mikhalchanka radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Lieta C-253/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. maijā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) — J. S./Česká správa sociálního zabezpečení

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. maijā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) — J. S./Česká správa sociálního zabezpečení

   (Lieta C-253/12)
   2012/C 273/02
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: J. S.

      Atbildētājs: Česká správa sociálního zabezpečení

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1) (tagad — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (2)) piemērošanas personām jomas ir izslēgts Čehijas Republikas pilsonis, ja tādos apstākļos kā pamatlietā uz šo personu pirms 1993. gada 1. janvāra attiecās tiesību akti, kas reglamentēja bijušās valsts (Čehijas un Slovākijas Federatīvā Republika; “ČSFR”) pensiju apdrošināšanas sistēmu, un minētie periodi saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 III pielikumā (tagad — Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 II pielikums) minētās starp Čehijas [Republiku] un Slovākijas Republiku 1992. gada 29. oktobrī noslēgtās Konvencijas par sociālo nodrošinājumu 20. pantu ir uzskatāmi par periodiem, kas attiecināmi uz Slovākijas Republiku, un saskaņā ar valsts tiesību normām, kas noteiktas ar Čehijas Republikas Konstitucionālo tiesu, — arī par periodiem, kas attiecināmi uz Čehijas Republiku?
               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidošā –

               2)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pants, to aplūkojot kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 2. punktu un Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 3. panta 1. punktu (vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 4. pantu), tādos apstākļos kā pamatlietā liedz Čehijas Republikas iestādēm piedāvāt izmantot labvēlīgāku režīmu (piemaksa vecuma pensijai gadījumā, ja vecuma pensijas summa, kas noteikta atbilstoši starp Čehijas [Republiku] un Slovākijas Republiku 1992. gada 29. oktobrī noslēgtās Konvencijas par sociālo nodrošinājumu 20. pantam un Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (tagad — Regula Nr. 883/2004), ir mazāka nekā summa, kas būtu noteikta tad, ja vecuma pensija tiktu aprēķināta atbilstoši Čehijas Republikas tiesību aktiem) tikai Čehijas Republikas pilsoņiem, ja šāds režīms izriet no pamattiesībām uz nodrošinājumu vecumā — kā tās interpretējusi Čehijas Republikas Konstitucionālā tiesa konkrēti saistībā ar pensiju apdrošināšanas periodiem, kuri pabeigti bijušajā ČSFR, un kas tiek uztvertas kā daļa no nacionālās identitātes — un ja šis režīms nekavē darba ņēmēju tiesības uz brīvu pārvietošanos kā Savienības pamattiesības, situācijā, kurā līdzīga režīma piedāvāšana visiem pārējiem ES dalībvalstu pilsoņiem, kas arī pabeiguši līdzīgus pensijas apdrošināšanas periodus bijušajā ČSFR, būtiski apdraudētu Čehijas Republikas pensiju apdrošināšanas sistēmas finansiālo stabilitāti?
               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša –

               3)

               Vai Eiropas Savienības tiesības nepieļauj, ka valsts tiesai, kas ir šīs valsts augstākā tiesa administratīvo tiesību jomā un kuras nolēmumi nav pārsūdzami, saskaņā ar valsts tiesībām ir saistošs Čehijas Republikas Konstitucionālās tiesas juridiskais vērtējums, ja šis vērtējums, šķiet, neatbilst Eiropas Savienības tiesībām, kā tās interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa?

      (1)  OV L 149, 2. lpp.; Īpašais izdevums, 5. nodaļas 1. sējums, 35. lpp.

      (2)  OV L 166, 1. lpp.; Īpašais izdevums, 5. nodaļas 5. sējums, 72. lpp.


title: Lieta T-199/12: Prasība, kas celta 2012. gada 8. maijā — Euro-Link Consultants and European Profiles /Komisija

text:
               14.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/10

         Prasība, kas celta 2012. gada 8. maijā — Euro-Link Consultants and European Profiles/Komisija
   (Lieta T-199/12)
   2012/C 209/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Euro-Link Consultants Ltd (Bukareste, Rumānija) un European Profiles SA (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — S. Pappas, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības delegācijas Ukrainā 2012. gada 28. februāra lēmumu, kurš tiek apstrīdēts šajā lietā un kas ir pieņemts konkursa EuropeAid/131567/C/SER/UA“Krimas tūrisma dažādošanas un atbalsta projekts” ietvaros; kā arī atcelt šīs pašas iestādes un Eiropas Komisijas ĢD “Attīstība” direktora pieņemtos turpmākos lēmumus šajā jautājumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpta būtiska procesuāla prasība norādīt pamatojumu, uzsverot, ka

                           —

                           juridikatūrā un tiesību aktos atbildētājai ir noteikts pienākums izvērsti norādīt izvēlētā piedāvājuma priekšrocības, nevis tikai atspēkot prasītāju norādītos pierādījumus; un laba pārvaldība nozīmējot to, ka apgalvojumi ir jāpārbauda un jāizskata pienācīgi, it īpaši tad, kad šādu prasību pastiprina vairāki vainu pastiprinoši apstākļi.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta būtiska procesuāla prasība ievērot piemērojamo procedūru, uzsverot, ka

                           —

                           novērtēšana procedūra, kuru izmantoja komiteja, bija kļūdaina pārkāpumu dēļ, par kuriem atbildētājai bija zināms un kurus tā neņēma vērā pirms rezultātu publicēšanas. Tādējādi vēlāk pieņemtie lēmumi esot nelikumīgi tiktāl, ciktāl tie ir balstīti uz šo pārkāpumu rezultātu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un pilnvaras esot izmantotas nepareizi, uzsverot, ka

                           —

                           prettiesiskā procedūra tika piemērota tikai prasītājām, pārkāpjot nediskriminācijas principu. Tāpat šķiet, ka vienīgais prettiesiskās procedūras mērķis esot bijis izslēgt prasītājas no pirmās vietas novērtējuma sarakstā.


title: Lieta C-41/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 23. novembra spriedumu lietā T-216/10 Monster Cable Products, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Live Nation (Music) UK Limited 2012. gada 26. janvārī iesniedza Monster Cable Products, Inc.

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 23. novembra spriedumu lietā T-216/10 Monster Cable Products, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Live Nation (Music) UK Limited2012. gada 26. janvārī iesniedza Monster Cable Products, Inc.

   (Lieta C-41/12 P)
   2012/C 73/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Monster Cable Products, Inc. (pārstāvji — O. Günzel, A. Wenninger-Lenz, Rechtsanwältin)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 23. novembra spriedumu lietā T-216/10;

               —

               piespriest atbildētājam segt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka noraidot prasību, pamatojoties uz 2001. gada 23. novembra spriedumā izklāstītajiem pamatiem, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā visus tiesvedības faktus un apstākļus, kā rezultātā apstrīdētais spriedums esot balstīts uz nepilnīgiem faktiem. Tādējādi spriedumā nav veikts nepieciešamais visaptverošais visu faktu vērtējums, kuri būtu jāņem vērā sajaukšanas iespējas vērtējumā. Līdz ar to spriedums ir kļūdains un ar to ir pārkāpts Regulas Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
   Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, ja Vispārējā tiesa būtu veikusi pienācīgu visaptverošu vērtējumu, tā būtu nonākusi pie secinājuma, ka ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 24. februāra lēmums pārkāpj KPZR (2) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Kopumā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir pārkāpts šādu iemeslu dēļ:

               —

               neesot ņemts vērā “vidējais specializējies patērētājs Apvienotajā Karalistē” kā atbilstošā sabiedrības daļa, attiecībā uz kuru būtu jāveic sajaukšanas iespējas vērtējums;

               —

               esot nepareizi piemēroti preču līdzības vērtējumam nostiprinātie juridiskie principi;

               —

               esot pārkāpti principi atbilstoši kuriem sajaukšanas iespējas vērtējumā ir jāņem vērā visi faktori, kam ir nozīme konkrētajā lietā un inter alia, agrākas preču zīmes atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.)

      (2)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.)


title: Lieta C-169/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2007. gada 30. marta rīkojumu — Hartlauer Handelsgesellschaft mbH / Wiener Landesregierung un Oberösterreichische Landesregierung

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2007. gada 30. marta rīkojumu — Hartlauer Handelsgesellschaft mbH/Wiener Landesregierung un Oberösterreichische Landesregierung

   (Lieta C-169/07)
   (2007/C 155/15)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hartlauer Handelsgesellschaft mbH

      Atbildētāji: Wiener Landesregierung un Oberösterreichische Landesregierung

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar EKL 43. pantu (kopā ar EKL 48. pantu) ir nesaderīga tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošana, saskaņā ar kuru privātas medicīnas iestādes kā patstāvīgas zobu klīnikas ierīkošanai ir nepieciešama atļaujas saņemšana, un šī atļauja ir jāatsaka, ja saskaņā ar uzrādīto iestādes [uzņēmējdarbības] mērķi un paredzēto pakalpojumu piedāvājumu jau esošā aprūpes piedāvājuma, ko sniedz praktizējošie ārsti, kuriem ir līgumi ar slimokasi, slimokašu iestādēm un iestādēm, kurām ir līgumi ar slimokasēm, kā arī ar esošajiem zobu tehniķiem, kuriem ir līgumi ar slimokasēm, kontekstā nav pieprasījuma pēc plānotās zobu klīnikas?

               2)

               Vai atbilde uz pirmo jautājumu mainās, ja, pārbaudot pieprasījumu, papildus ir jāiesaista arī jau esošais publisko, privāto un vispārēja labuma ambulanču un citu veselības iestāžu, kurām ir līgumi ar slimokasēm, aprūpes piedāvājums?


title: Tiesas Spriedums (sestā palāta) 2005. gada 16. jūnijā lietā C-349/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/77/EK — Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgus — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/8

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 16. jūnijā
   lietā C-349/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/77/EK - Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgus - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 193/12)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-349/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 13. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Džipīni Furnjē [E. Gippini Fournier] un K. Mojzesovica [K. Mojzesowicz]) pret Luksemburgas Lielhercogisti (pārstāvji — Z. Šrainers [S. Schreiner]), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši S. fon Bārs [S. von Bahr] un J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents), ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 16. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nesniedzot Eiropas Kopienu Komisijai visu nepieciešamo informāciju, kas tai ļautu pārliecināties, ka ir izpildītas Komisijas 2002. gada 16. septembra Direktīvā 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū paredzētās prasības, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 9. pants;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 25.09.2004.


title: Lieta T-407/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedums – Monster Energy/EUIPO – Hot-Can Intellectual Property (“HotoGo self-heating can technology”) Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HotoGo self-heating can technology” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurās attēloti nagi – Relatīvi atteikuma pamati – Apzīmējumu līdzības neesamība – Sajaukšanas iespējas neesamība – Apzīmējumu saistīšanas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/24

      Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedums – Monster Energy/EUIPO – Hot-Can Intellectual Property (“HotoGo self-heating can technology”)
      (Lieta T-407/15) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HotoGo self-heating can technology” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurās attēloti nagi - Relatīvi atteikuma pamati - Apzīmējumu līdzības neesamība - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu saistīšanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
      (2016/C 454/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Monster Energy Company (Corona, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – P. Brownlow, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – A. Folliard-Monguiral un P. Ivanov)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hot-Can Intellectual Property Sdn Bhd (Cheras, Malaizija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 4. maija lēmumu lietā R 1028/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Monster Energy Company un Hot-Can Intellectual Property

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Monster Energy Company atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 13. janvārīlietā C-61/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/76/EK — Atkritumu sadedzināšana — Netransponēšana)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/12

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 13. janvārī

      lietā C-61/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/76/EK - Atkritumu sadedzināšana - Netransponēšana)
   (2005/C 57/23)
   tiesvedības valoda - grieķu
   Lietā C-61/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 12. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis - M. Konstantinidis) pret Grieķijas Republiku (pārstāve - N. Dafniou), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts, tiesnese N. Colneric un tiesnesis E. Levits (referents), ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretārs R. Grass, 2005. gada 13. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīvas 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               2)

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta T-50/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. februārī — Portugāles Republika/Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. februārī — Portugāles Republika/Komisija
   (Lieta T-50/07)
   (2007/C 95/91)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika, Lisabona (Portugāle) (pārstāvji — L. Inez Fernandes un P. Barros da Costa, pārstāvji, kā arī M. Figueiredo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 14. decembra lēmumu par zināmu dalībvalstu Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļai veiktu izdevumu izslēgšanu no Kopienas finansējuma (1) daļā, kurā Portugāles Republikai noteikta finanšu korekcija 5 % apmērā par laukaugiem saistībā ar papildu maksājumiem par cietajiem kviešiem EUR 3 945 827,00 apmērā saskaņā ar tiesisko regulējumu, kas pieņemts, pamatojoties uz Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1251/1999, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem (2);

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu daļā, ciktāl tajā no Kopienas finansējuma izslēgti Portugāles Republikas izdevumi pirms 2003. gada 16. decembra EUR 3 231 650,20 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja izvirza šādus pamatus:

               —

               Regulas Nr. 1258/1999 (3) 7. panta 4. punkta piektās daļas a) apakšpunkta pārkāpums — šī pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ir pārkāptas būtiskas formas prasības;

               —

               runājot par tai apstrīdētājā lēmumā pārmesto novēloto kontroļu uz vietas veikšanu 2002. un 2003. tirdzniecības gadā, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts subsidiaritātes, vienlīdzīgas attieksmes pret dalībvalstīm, kā arī samērīguma princips un ir pieļauta kļūda faktu vērtējumā;

               —

               turpinājumā prasītāja apgalvo, ka ELVGF nav nodarīti finansiāli zaudējumi;

               —

               prasītāja turklāt apstrīd Komisijas viedokli, ka 2002. gadā saistībā ar cietajiem kviešiem neesot veiktas pietiekami daudz kontroles uz vietas.

      (1)  OV L 355, 96. lpp.

      (2)  OV L 160, 1. lpp.

      (3)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.).


title: Lieta T-11/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 23. februāra spriedums — Özdemir /ITSB — Aktieselskabet af 21. november 2001 ( James Jones ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes James Jones reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme JACK & JONES — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/39

         Vispārējās tiesas 2010. gada 23. februāra spriedums — Özdemir/ITSB — Aktieselskabet af 21. november 2001 (“James Jones”)
   (Lieta T-11/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “James Jones” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “JACK & JONES” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2010/C 100/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rahmi Özdemir (Dreieich, Vācija) (pārstāvji — I. Hoes, M. Heinrich, C. Schröder, K. von Werder un J. Wittenberg, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Bullock)

      Cita procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Dānija) (pārstāvis — C. Barrett Christiansen, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 3. novembra lēmumu (lieta R 858/2007-2) par iebildumu procesu starp Aktieselskabet af 21. november 2001 un Rahmi Özdemir

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noradīt;

               2)

               Rahmi Özdemir atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta T-499/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. aprīļa rīkojums – Ertico – Its Europe/Komisija Rekomendācija 2003/361/EK — Kritēriji mikro, mazu un vidēju uzņēmumu definēšanai Savienības politikās — Komisijas Validācijas komitejas lēmums — Lēmuma atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/18

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. aprīļa rīkojums – Ertico – Its Europe/Komisija
   (Lieta T-499/14) (1)

   (Rekomendācija 2003/361/EK - Kritēriji mikro, mazu un vidēju uzņēmumu definēšanai Savienības politikās - Komisijas Validācijas komitejas lēmums - Lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 221/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – Its Europe) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – M. Wellinger un K. T’Syen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un M. Clausen)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas Validācijas komitejas 2014. gada 15. aprīļa lēmumu, kurā tiek atzīts, ka prasītāja neietilpst mikro, mazu un vidēju uzņēmumu kategorijā Komisijas 2003. gada 6. maija Rekomendācijas 2003/361/EK par mikro, mazu un vidēju uzņēmumu definīciju (OV L 124, 36. lpp.) izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation - Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico - Its Europe) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 380, 27.10.2014.


title: Lieta C-180/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Oberlandesgericht Wien 2006. gada 7. aprīļa  rīkojumu —  Renate Ilsinger  pret  Martin Dreschers  (administrators maksātnespējas procesā  Schlank  &  Schick GmbH )

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberlandesgericht Wien2006. gada 7. aprīļa rīkojumu — Renate Ilsinger pret Martin Dreschers (administrators maksātnespējas procesā Schlank & Schick GmbH)
   (Lieta C-180/06)
   (2006/C 165/21)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Wien

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Renate Ilsinger

      Atbildētājs: Martin Dreschers (administrators maksātnespējas procesā Schlank & Schick GmbH)
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Austrijas Patērētāju aizsardzības likuma (Konsumentenschutzgesetz, turpmāk tekstā — “KSchG”, BGBl 1979/140) 5.j pantā Austrijas likuma par distances līgumiem (Fernabsatz-Gesetz, BGBl I 1999/185) I panta 2. daļas redakcijā patērētājiem piešķirtās tiesības no uzņēmuma tiesas ceļā pieprasīt šķietami laimētu balvu, ja uzņēmums atsevišķam patērētājam nosūta (ir nosūtījis) solījumu piešķirt balvu vai līdzvērtīgus paziņojumus, kuru formulējums rada (ir radījis) iespaidu, ka patērētājs ir laimējis noteiktu balvu, ja balvas laimēšana nav atkarīga no preču pasūtīšanas vai pasūtīšanas tikai to izmēģināšanai un preces arī nav pasūtītas, bet paziņojuma adresāts balvu pieprasa, ir līgumtiesiska vai tai līdzvērtīga prasījuma tiesība Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) (turpmāk tekstā — “Regula”) 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, vai pastāv prasījuma tiesības Regulas 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ja, lai iegūtu prasījuma tiesības uz laimesta izmaksāšanu, nebija jāpasūta preces, bet paziņojuma adresāts tās tomēr ir pasūtījis?

      (1)  OV L 12, 16.01.2001., 1. lpp.


title: Lieta T-193/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. martā – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (augšstilba kaula galviņas forma)

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. martā – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (augšstilba kaula galviņas forma)
   (Lieta T-193/17)
   (2017/C 161/52)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CeramTec (Plochingen, Vācija) (pārstāvji – A. Renck un E. Nicolás Gómez, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: C5 Medical Werks (Grand Junction, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme rozā krāsā (augšstilba kaula galviņas forma) – ES preču zīme Nr. 10 214 179

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 15. februāra lēmums lietā R 929/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam vai C5 Medical Werks, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 59. un 83. panta pārkāpums.


title: Lieta T-457/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 15. jūnija spriedums – Fakro/EUIPO – Saint Gobain Cristalería (“climaVera”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “climaVera” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CLIMAVER DECO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/24

         Vispārējās tiesas 2017. gada 15. jūnija spriedums – Fakro/EUIPO – Saint Gobain Cristalería (“climaVera”)
   (Lieta T-457/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “climaVera” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CLIMAVER DECO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 249/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fakro sp. z o.o. (Nowy Sącz, Polija) (pārstāvis – J. Radłowski, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. O’Neill)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Saint Gobain Cristalería, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis – E. Bayo de Gispert, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 12. maija lēmumu lietā R 2095/2014–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Saint Gobain Cristalería un Fakro

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Fakro sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 328, 5.10.2015.


title: Lieta T-16/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 23. marta rīkojums — Marcuccio /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Prasības par zaudējumu atlīdzību iesniegšana saprātīgā termiņā — Nokavējums — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/31

         Vispārējās tiesas 2010. gada 23. marta rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-16/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Prasības par zaudējumu atlīdzību iesniegšana saprātīgā termiņā - Nokavējums - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2010/C 148/55
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, avocat)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, avocat)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 4. novembra rīkojumu lietā F-87/07 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt šo rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Luigi Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šīs tiesvedības ietvaros.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta T-220/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. aprīlī – Saremar /Komisija

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/50

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. aprīlī – Saremar/Komisija
   (Lieta T-220/14)
   2014/C 175/69
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Saremar – Sardegna Regionale Marittima SpA (Kaljāri, Itālija) (pārstāvji – G. Roberti, G. Bellitti un I. Perego, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl:

                           —

                           par valsts atbalstu ir tikusi atzīta kompensācija par sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu atbilstoši 2012. gada 7. augusta Likumam Nr. 15 un kapitāla palielinājums, ko tika nolemts veikt 2012. gada 15. jūnijaSaremar akcionāru kopsapulcē;

                           —

                           ir ticis atzīts, ka šie pasākumi nav saderīgi ar iekšējo tirgu un ir uzdots veikt atgūšanu;

               —

               atbilstoši LESD 277. pantam atzīt par nelikumīgiem un nepiemērojamiem Lēmuma 2012/21/ES 4. panta f) punktu un Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011), 9. punktu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kas ir tikuši izvirzīti lietā T-219/14 Regione autonoma della Sardegna/Komisija.


title: Lieta T-111/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. februārī — ClientEarth /Komisija

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/16

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. februārī — ClientEarth/Komisija
   (Lieta T-111/11)
   2011/C 130/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — P. Kirch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisija ir pārkāpusi Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem;

               —

               atzīt, ka Komisija ir pārkāpusi Regulu Nr. 1367/2006 (1);

               —

               atzīt, ka Komisija ir pārkāpusi Regulu Nr. 1049/2001 (2);

               —

               atcelt lēmumu, kuru saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 3. punktu Komisija uzskatāma par netieši izteikušu, jo paredzētajā termiņā tā nav sniegusi atbildi uz prasītājas atkārtoto pieteikumu, tādējādi liedzot iespēju iepazīties ar pieprasītajiem dokumentiem; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp jebkuru personu, kas iestājušās lietā, izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus prasības pamatus.

               1)

               Pirmajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 1. un 2. punkts, jo paredzētajā termiņā nav atbildēts uz prasītājas atkārtoto pieteikumu un nav sīki izklāstīti šādas rīcības iemesli.

               2)

               Otrajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Orhūsas Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem 4. panta 1., 2. un 4. punkts, jo prasītājai nav ļauts iepazīties ar pieprasītajiem atbilstības pārbaudes pētījumiem un īstenošanas rīcības plāniem un nav sīki izklāstīti šādas rīcības iemesli. Ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts arī Regulas Nr. 1367/2006 6. panta 1. punkts, jo Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzētie izņēmumi nav interpretēti šauri.

               3)

               Trešajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1367/2006 4. panta 2. punkta b) apakšpunkts, jo pieprasītā informācija nav izplatīta Komisijas reģistros.

               4)

               Ceturtajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1367/2006 7. pants, jo prasītāja nav tikusi informēta, kuram ģenerāldirektorātam tai būtu jālūdz atļauja iepazīties ar dokumentiem saistībā ar Direktīvām 1998/81/EK (3) un 2001/18/EK (4), un pieprasījums nav arī pārsūtīts attiecīgajam ģenerāldirektorātam.

               5)

               Piektajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums, jo prasītājai nav ļauts iepazīties ar pieprasītajiem atbilstības pārbaudes pētījumiem un īstenošanas rīcības plāniem. Iepazīšanās ar pieprasītajiem dokumentiem nedz kaitētu izmeklēšanas mērķim 4. panta 2. punkta izpratnē, nedz liegtu saskaņā ar LESD 258. pantu pienācīgi īstenot procedūras saistībā ar iespējamu valsts pienākumu neizpildi. Ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts, jo nav tikusi dota iespēja ar pieprasītajiem dokumentiem iepazīties daļēji.

               6)

               Sestajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpta Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa. Iepazīstoties ar pieprasītajiem dokumentiem, netiktu nodarīts nopietns kaitējums lēmumu pieņemšanai Komisijā.

               7)

               Septītajā prasības pamatā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pēdējais ievilkums un 4. panta 3. punkts, jo nav nedz noskaidrots, vai iepazīšanās ar to ir saistīta ar sabiedrības prioritārām interesēm, nedz sīki izklāstīti šāda atteikuma iemesli.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006 L 264, 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001 L 145, 43. lpp. OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nod., 3. sēj., 331. lpp.).

      (3)  Padomes 1998. gada 26. oktobra Direktīva 98/81/EK, ar ko groza Direktīvu 90/219/EEK par ģenētiski modificētu mikroorganismu ierobežotu izmantošanu (OV 1998 L 330, 13. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 4. sēj., 71. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu — Komisijas paziņojums (OV 2001 L 106, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 6. sēj., 77. lpp.)


title: Lieta T-882/16: Prasība, kas celta 2016. gada 15. decembrī – Sipral World/EUIPO – La Dolfina (“DOLFINA”)

text:
               13.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/25

         Prasība, kas celta 2016. gada 15. decembrī – Sipral World/EUIPO – La Dolfina (“DOLFINA”)
   (Lieta T-882/16)
   (2017/C 046/28)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sipral World, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis – R. Almaraz Palmero, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: La Dolfina, SA (Buenosairesa, Argentīna)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DOLFINA” – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3 701 828

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 22. septembra lēmums lietā R 1897/2015-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, LA DOLFINA S.A., atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saistībā ar strīdu Vispārējā tiesā, kā arī izdevumus, kas radušies saistībā ar procesu EUIPO Apelācijas otrajā padomē

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15., 42., 51., 75. un 78. panta, lasot kopsakarā ar Regulas Nr. 2868/95 22. un 40. noteikumu, pārkāpums.