title: Lieta C-211/15 P: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 26. oktobra spriedums – Orange, iepriekš France Télécom/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Francijas Republika sniegusi France Télécom — France Télécom nodarbināto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma — Valstij no France Télécom pienākošās kompensācijas samazinājums — Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar zināmiem nosacījumiem — Atbalsta jēdziens — Ekonomiskās priekšrocības jēdziens — Selektivitāte — Konkurences skārums — Faktu sagrozīšana — Pamatojuma nesniegšana — Pamatojuma aizstāšana

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/14

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 26. oktobra spriedums – Orange, iepriekš France Télécom/Eiropas Komisija
   (Lieta C-211/15 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Francijas Republika sniegusi France Télécom - France Télécom nodarbināto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma - Valstij no France Télécom pienākošās kompensācijas samazinājums - Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar zināmiem nosacījumiem - Atbalsta jēdziens - Ekonomiskās priekšrocības jēdziens - Selektivitāte - Konkurences skārums - Faktu sagrozīšana - Pamatojuma nesniegšana - Pamatojuma aizstāšana)
   (2017/C 006/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Orange, iepriekš France Télécom (pārstāvji – S. Hautbourg un S. Cochard-Quesson, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Stromsky un L. Flynn)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Orange atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Lieta C-34/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. janvārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Prof. Dr. Oliver Brüstle/Greenpeace e.V.

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. janvārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Prof. Dr. Oliver Brüstle/Greenpeace e.V.

   (Lieta C-34/10)
   2010/C 100/29
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Prof. Dr. Oliver Brüstle

      Atbildētājs: Greenpeace e.V.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kas ir saprotams ar Direktīvas 98/44/EK (1) 6. panta 2. punkta c) apakšpunktā norādīto jēdzienu “cilvēka embrijs”?

                           a)

                           Vai ir iekļautas visas cilvēka dzīvības attīstības stadijas, sākot ar olšūnas apaugļošanu, vai arī jābūt izpildītiem papildu nosacījumiem, tādiem kā, piemēram, noteiktas attīstības stadijas sasniegšana?

                           b)

                           Vai ir iekļauti šādi organismi:

                                       1)

                                       neapaugļotas cilvēka olšūnas, kurās ir ticis transplantēts nobriedušas cilvēka šūnas kodols;

                                       2)

                                       neapaugļotas cilvēka olšūnas, kuru dalīšanās un turpmākā attīstība tiek veicināta partenoģenēzes ceļā?

                           c)

                           Vai ir iekļautas arī cilmes šūnas, kuras ir iegūtas no cilvēka embrijiem blastocistas stadijā?

               2)

               Kas ir saprotams ar jēdzienu “cilvēka embriju izmantošana rūpnieciskiem vai komerciāliem mērķiem”? Vai šis jēdziens iekļauj arī katru komerciālo izmantošanu direktīvas 6. panta 1. punkta izpratnē un it īpaši izmantošanu zinātniskās pētniecības mērķiem?

               3)

               Vai atbilstoši direktīvas 6. panta 2. punkta c) apakšpunktam tehniskās metodes patentēšana ir aizliegta arī tad, ja ar patentu pieteiktā tehniskā metode cilvēka embriju izmantošanu neaptver, bet šāda izmantošana ir šīs metodes piemērošanas nepieciešamais nosacījums, jo

                           a)

                           patents attiecas uz izstrādājumu, kura radīšanai ir nepieciešama cilvēka embriju iepriekšēja iznīcināšana, vai

                           b)

                           patents attiecas uz procesu, kura īstenošanai šāds izstrādājums ir vajadzīgs kā izejas materiāls?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīva 98/44/EK par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā, OV L 213, 13. lpp.


title: Lieta C-372/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 6. jūlijā iesniedza Oberlandesgericht München (Vācija) – Soha Sahyouni/Raja Mamisch

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 6. jūlijā iesniedza Oberlandesgericht München (Vācija) – Soha Sahyouni/Raja Mamisch

   (Lieta C-372/16)
   (2016/C 343/45)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht München

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Soha Sahyouni

      Atbildētājs: Raja Mamisch

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2010. gada 20. decembra Regulas (ES) Nr. 1259/2010, ar kuru īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz tiesību aktiem, kas piemērojami laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai (1), piemērošanas joma, kas definēta šīs regulas 1. pantā, aptver arī “privātas laulības šķiršanas” gadījumus – šajā gadījumā, pamatojoties uz viena laulātā vienpusēju paziņojumu reliģiskā tiesā Sīrijā saskaņā ar šariata likumiem?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai, piemērojot Regulu (ES) Nr. 1259/2010, tās 10. panta [izvērtējuma kontekstā] privātas laulības šķiršanas gadījumos:

                           1)

                           ir abstrakti jābalstās uz salīdzinājumu, atbilstoši kuram saskaņā ar 8. pantu piemērojamās tiesības gan piešķir pieeju laulības šķiršanai arī otrajam laulātajam, tomēr šī laulības šķiršana, ņemot vērā otra laulātā dzimumu, ir pakļauta citiem procesuāliem un materiāltiesiskiem nosacījumiem nekā pirmā laulātā pieeja laulības šķiršanai,
                           vai arī

                           2)

                           šā noteikuma attiecināmība ir atkarīga no tā, vai ārvalsts tiesību akta, kurš, abstrakti skatoties, ir diskriminējošs, piemērošana arī ir diskriminējoša konkrētajā gadījumā?

               3)

               Ja atbilde uz otrā jautājuma 2) punktu ir apstiprinoša:
               Vai tas, ka diskriminētais laulātais piekrīt laulības šķiršanai, tostarp attiecīgi par to saņemot kompensāciju, pats par sevi pamato šīs tiesību normas nepiemērošanu?

      (1)  OV L 343, 10. lpp.


title: Lieta T-472/15 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – EĀDD/Gross Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2013. gada paaugstināšana amatā — Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā — Kļūdas tiesību piemērošanā neesamība

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – EĀDD/Gross

   (Lieta T-472/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2013. gada paaugstināšana amatā - Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā - Kļūdas tiesību piemērošanā neesamība)
   (2017/C 121/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji – sākotnēji S. Marquardt un M. Silva, vēlāk S. Marquardt, pārstāvji, kuriem palīdz M. Troncoso Ferrer, S. Moya Izquierdo un F.-M. Hislaire, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Philipp Oliver Gross (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 3. jūnija spriedumu Gross/EĀDD (F-78/14, EU:F:2015:52) ar mērķi atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) sedz savus, kā arī atlīdzina Philipp Oliver Gross tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 346, 19.10.2015.


title: Lieta T-130/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā F-142/11 Simpson /Padome 2014. gada 24. februārī iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/53

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā F-142/11 Simpson/Padome 2014. gada 24. februārī iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta T-130/14 P)
   2014/C 135/68
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un A. Bisch)

      Otrs lietas dalībnieks: Erik Simpson (Brisele, Beļģija)

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā F–142/11 Erik Simpson/Padome, ciktāl ar to tiek atcelts Eiropas Savienības Padomes 2010. gada 9. decembra lēmums un noteikts, ka Eiropas Savienības Padomei ir jāsedz savi un jāatlīdzina Erik Simpson tiesāšanās izdevumi;

               —

               atdot lietu atpakaļ izskatīšanai Civildienesta tiesā un

               —

               piespriest prasītājam pirmajā instancē atlīdzināt šīs tiesvedības tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka Civildienesta tiesas secinājums, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo nav ievērots pienākums sniegt pamatojumu, ir balstīts uz kļūdainiem pieņēmumiem, kas radušies pierādījumu sagrozīšanas rezultātā, un tāpēc nav atbalstāms.


title: Lieta T-404/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. septembrī — Fluorsid un Minmet /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/52

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. septembrī — Fluorsid un Minmet/Komisija
   (Lieta T-404/08)
   (2008/C 301/88)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Fluorsid SpA, Assemini (Itālija) un Minmet Co., Lozanna (Šveice) (pārstāvji — L. Vasques un F. Perego, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 2. punktu Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 25. jūnija Lēmumu C (2008)3043 par procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/39.180 — alumīnija fluorīds), kas Fluorisid un Minmet paziņots attiecīgi 2008. gada 11. jūlijā un 2008. gada 9. jūlijā, vai, pakārtoti, samazināt Fluorisid un Minmet saskaņā ar lēmumu noteikto naudas sodu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību Fluorisid un Minmet vēlas apstrīdēt lēmumu, ar kuru Eiropas Kopienu Komisija konstatēja EK līguma 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumu un līdz ar to noteica naudas sodu, kas Fluorisid un Minmet ir samaksājams solidāri, EUR 1 600 000 (viena miljona sešu simtu tūkstošu) apmērā par būtisku EK līguma 81. panta pārkāpumu.
   Prasītājas savu prasījumu atbalstam norāda uz sekojošo:

               —

               nav pierādīts, ka ir nodarīts eventuāls kaitējums EEZ un ir pārkāpti EK līguma 81. panta noteikumi; šajā sakarā prasītājas uzskata, ka teorētiski nav iespējams, ka četri mazi uzņēmumi, no kuriem viens pat nepārdeva preces EEZ 2000. gadā, var — pat teorētiski — noteikt cenas lieliem alumīnija ražotājiem (saukti arī par “smelter”) tirgū, kurā nevis pieprasījums, bet piedāvājums ir tas, kas nosaka cenu;

               —

               pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu saistībā ar pierādījumu par prettiesisku rīcību, pārkāpjot EK līguma 253. pantu un Regulas (EK) Nr. 1/2003 2. pantu, aizmuguriski izmainot apstrīdēto pārkāpumu, lai atvieglotu Komisijas pierādīšanas pienākumu; prasītājas šajā sakarā apgalvo, ka Komisija varēja iegūt pierādījumus par informācijas apmaiņu, kura notika starp konkurentiem, bet nevis par aizliegtu vienošanos, kuras mērķis ir ierobežot konkurenci; šāda pārkāpuma priekšmeta maiņa bija labvēlīga Komisijai, kura, kā uzskata prasītājas, nepareizi varēja atsaukties uz per se noteikumu, kas piemērojams būtiskiem ierobežojumiem, tādējādi atvieglojot savu pierādīšanas pienākumu un ļaujot neievērot to, ka eventuālā prettiesiskā rīcība nekādi neietekmēja tirgu;

               —

               pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 27. pants un tiesības uz aizstāvību, kā arī EK līguma 253. un 173. pants tiktāl, ciktāl Komisija attiecībā uz Fluorisid nepiemēroja iecietības režīmu saskaņā ar paziņojumiem par iebildumiem, pēc šiem paziņojumiem veica izmeklēšanu un ieguva dokumentus, kuri tika pievienoti lietas materiāliem, un galīgajā lēmumā apstrīdēja prettiesisko rīcību, kas nebija tā pati rīcība, kura tika apstrīdēta paziņojumos par iebildumiem (tādējādi no turpināta pārkāpuma kļūstot par pārkāpumu, kurš ilga 6 mēnešus).

         Prasītājas norāda arī sekojošo:

               —

               pamatojot Minmet līdzdalību, galīgajā lēmumā tika minēti tādi dokumentārie pierādījumi pret prasītājām, kuri nekādā veidā netika minēti paziņojumā par iebildumiem;

               —

               lai arī Komisija paziņojumos par iebildumiem pilnībā neņēma vērā Fluorsid izteikto lūgumu piemērot iecietības režīmu, tādējādi pārkāpjot tiesības uz aizstāvību, vēlāk tā lietas materiālos pievienoja gan lūgumu piemērot iecietības režīmu, gan tā pielikumu, kas tika iesniegts pēc paziņojumiem par iebildumiem; šādā veidā Komisija (i) radīja nenoteiktību attiecībā uz lūgumu par iecietības režīma piemērošanu, kas pārkāpa prasītāju tiesību uz aizstāvību būtību un prasītāju iespēju izmantot šīs tiesības saprātīgā laikā, pārkāpjot Komisijas paziņojuma par imunitāti pret naudas sodu uzlikšanu 29. punktā paredzētos noteikumus, un (ii) turpināja veikt izmeklēšanu pēc paziņojumiem par iebildumiem un lietas materiāliem pievienoja dokumentāciju, tādējādi pārkāpjot pamata procesuālos noteikumus un nodarot kaitējumu visiem lietas dalībniekiem šajā procesā;

               —

               Komisija pretrunīgi definēja ģeogrāfisko alumīnija fluorīda tirgu, nenorādot atbilstošu pamatojumu, un pilnīgi neloģiski aprēķināja tirgus vērtību.


title: Lieta C-481/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-351/11 Djédjé /Padome 2011. gada 21. septembrī iesniedza Alcide Djédjé

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-351/11 Djédjé/Padome 2011. gada 21. septembrī iesniedza Alcide Djédjé

   (Lieta C-481/11 P)
   2012/C 6/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Alcide Djédjé (pārstāvji — L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas un M. Ceccaldi, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt Alcide Djédjé prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-351/11, ar kuru prasība atzīta par nepieņemamu;

               —

               nosūtīt apelācijas sūdzības iesniedzēju uz Vispārējo tiesu, lai viņš varētu izvirzīt savas tiesības;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. un 73. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus pamatus:

               —

               Nepārvarama vara sakarā ar karu, ar kuru pārtraukts noilgums. Notikumi, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs piedzīvojis kopš 2010. gada novembra Kotdivuārā, esot nepārvarama vara Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 45. panta nozīmē, jo karš ir pārtraucis noilguma termiņus saistībā ar tiesību aktiem, kurus Padome pieņēmusi attiecībā pret apelācijas sūdzības iesniedzēju.

               —

               Šis nepārvaramas varas gadījums, kas radies kara dēļ, esot liedzis apelācijas sūdzības iesniedzējam iespēju brīvi izmantot savas tiesības celt prasību pret tiesību aktiem, kas acīmredzami pārkāpj pamattiesības.

               —

               Pamattiesības un pamatbrīvības ir pārākas pār tiesiskās drošības principu. Izvirzot tiesiskās drošības principu, lai atzītu par nepieņemamu apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamattiesības vērsties tiesā un aizstāvības tiesības. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējam esot tikušas liegtas tiesības tikt uzklausītam kompetentā tiesā.

               —

               Termiņa saistībā ar attālumu un prasības celšanas termiņa nepiemērojamība kara gadījumā. Termiņš saistībā ar attālumu un prasības celšanas termiņš nevarot tikt piemērots adresātam, kas dzīvo valstī, kurā notiek karš. Šādi termiņi varot tikt piemēroti vienīgi miera laikā un Eiropas kontinentā. Taču apelācijas sūdzības iesniedzējs atrodas citā kontinentā un līdz ar to Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta stingra piemērošana bez šaubām ir pretrunā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktam un Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantam.

               —

               Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. panta pārākums. Vispārējās tiesas Reglamenta 102. pants padarot par spēkā neesošu jebkuru paziņošanas pienākumu, kāds paredzēts Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurā paredzēts, ka prasības celšanas termiņš sākas no tiesību akta paziņošanas vai publicēšanas brīža, vai no brīža, kad ieinteresētā persona ir uzzinājusi par šo tiesību aktu. Reglamenta 102. pants esot atrauts no paziņošanas pienākuma un tajā netiek ņemta vērā diena, kad apelācijas sūdzības iesniedzējs patiešām uzzināja par tiesību aktu, tādējādi tiekot ierobežots LESD 263. panta burts un gars. Līdz ar to 102. pants neatbilstot Līgumā paredzētajām un aizsargātajām tiesībām, kurām ir augstāks juridiskais spēks un kuras ir jāievēro iestādēm, kas veido Eiropas Savienību. Līdz ar to, tā kā apstrīdētie tiesību akti, kuri nav paziņoti apelācijas sūdzības iesniedzējam, pārkāpjot LESD 263. panta 5. punktu, prasības celšanas termiņš varot sākties vienīgi no brīža, kad viņam bija zināms par tiesību aktiem, kas pieņemti attiecībā pret viņu.

               —

               Smags pamattiesību un pamatbrīvību pārkāpums. Tiesiskās drošības princips, kā to ir formulējusi Vispārējā tiesa, smagi pārkāpj tiesiskās drošības principu kopumā, jo pret personām, kas dzīvo ārpus Eiropas Savienības un valstīs, kurās ir karš, tiek noteiktas sankcijas, saistībā ar kurām tās nevar efektīvi aizstāvēt savas tiesības celt prasību, jo tās nav zinājušas par sankciju.

               —

               Pakārtoti, apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt tiesību aktus, kurus Padome pieņēmusi attiecībā pret viņu, jo ir smagi pārkāptas viņa pamattiesības un brīvības. Tā kā ar apstrīdētajiem tiesību aktiem tiek pārkāptas dažādos starptautiskajos līgumos aizsargātas pamattiesības, Tiesas ziņā esot atcelt minētos tiesību aktus tiktāl, ciktāl tie neatbilst Eiropas tiesiskajai kārtībai, un tāpēc neviens prasības celšanas termiņš nevar tikt izvirzīts, jo ir smagi pārkāptas aizsargātās pamatbrīvības un pamattiesības.


title: Lieta C-57/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 2. februārī  ierosināja  Elisabetta Righini , par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta)  2005. gada 15. novembra  spriedumu lietā T-145/04  Elisabetta Righini /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/11

         Apelācija, ko 2006. gada 2. februārī ierosināja Elisabetta Righini, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2005. gada 15. novembra spriedumu lietā T-145/04 Elisabetta Righini/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-57/06 P)
   (2006/C 74/20)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 2. februārī izskatīšanai ir iesniegta Elisabetta Righini, ko pārstāv Eric Boigelot, avocat, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2005. gada 15. novembra spriedumu lietā T-145/04 Elisabetta Righini/Eiropas Kopienu Komisija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu un tā rezultātā;

               2.

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. novembra spriedumu lietā T-154/04 Righini/Komisija;

               3.

               taisīt spriedumu lietā un, atzīstot prasītājas sākotnējo prasību lietā T-154/04:

                           —

                           atcelt Komisijas pieņemtos lēmumus, ar kuriem prasītāja, stājoties amatā, tiek klasificēta A*8/3 (ex A7/3) pakāpē vai nu kā pagaidu darbiniece, vai kā ierēdne uz pārbaudes laiku, lēmumus, kurus tai darīja zināmus attiecīgi 2003. gada 27. maijā un 2003. gada 30. jūnijā;

                           —

                           atcelt 2004. gada 21. janvāra lēmumu, kas tika paziņots tā paša gada 23. janvārī, ar kuru tika noraidīta prasītājas sūdzība, kas tika reģistrēta 2003. gada 14. augustā ar numuru R/485/03;

                           —

                           jebkurā gadījumā, piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas pamati saskaņā ar Tiesas Statūtu 58. pantu ir pamatoti ar Kopienu tiesību pārkāpumu un procedūras pārkāpumu Pirmās instances tiesā, kas ierobežoja prasītājas intereses.
   Prasītāja apstrīd spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīts pamats par Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkta, 1983. gada Lēmuma, Administratīvās rokasgrāmatas pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ciktāl šajā sakarā pieņemtais spriedums zaudē spēku tiesiskas maldības, kļūdaina un pretrunīga pamatojuma, kā arī lietas materiālos iekļauto pierādījumu sagrozīšanas dēļ.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 17. martā lietā C-91/03 Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi (Zivsaimniecības resursu saglabāšana un izmantošana — Regula (EK) Nr. 2371/2002)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 17. martā
   lietā C-91/03 Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Zivsaimniecības resursu saglabāšana un izmantošana - Regula (EK) Nr. 2371/2002)
   (2005/C 132/07)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-91/03 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2003. gada 28. februārī cēla Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad]) pret Eiropas Savienības Padomi (pārstāvji — J. Karberijs [J. Carbery], F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón] un M. Balta [M. Balta]), ko atbalsta Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Reins [T. van Rijn] un S. Pardo Kvintilāna [S. Pardo Quintillàn]) un Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. Kolomba [A. Colomb]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], R. Šintgens [R. Schintgen], P. Kūris [P. Kūris] (referents) un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 17. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes norādītos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 135, 07.06.2003.


title: Lieta T-283/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. janvāra spriedums — Georgia-Pacific pret ITSB (gofrēts raksts) (Kopienas preču zīme — Trīsdimensiju preču zīme — Gofrēts raksts — Reģistrācijas atteikums — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/26

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. janvāra spriedums — Georgia-Pacific pret ITSB (gofrēts raksts)
   (Lieta T-283/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Trīsdimensiju preču zīme - Gofrēts raksts - Reģistrācijas atteikums - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2007/C 56/51)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Georgia-Pacific Sàrl (pārstāvis — R. Delorey, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Rassat)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 11. maija lēmumu (lieta R 493/2003-1) par trīsdimensiju preču zīmes, ko veido gofrēts raksts, reģistrāciju
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja Georgia-Pacific Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Tiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2004. gada 7. decembrī lietā C-521/03 P Internationaler Hilfsfonds eV pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Prasības pieņemamība — Noilguma termiņš — EKL 230. panta piektā daļa — Tīri apstiprinoša rakstura lēmums — Vērtējums)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/11

      TIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 7. decembrī
   lietā C-521/03 P Internationaler Hilfsfonds eV pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - Prasības pieņemamība - Noilguma termiņš - EKL 230. panta piektā daļa - Tīri apstiprinoša rakstura lēmums - Vērtējums)
   (2005/C 106/21)
   tiesvedības valoda -angļu
   Lietā C-521/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 15. decembrī iesniedza Internationaler Hilfsfonds eV, ko pārstāv advokāts H. Kaltenekers [H. Kaltenecker], citam lietas dalībniekam esot Eiropas Kopienu Komisijai, ko pārstāv pārstāvji M. Vailderspins [M.Wilderspin] un S. Frīza [S. Fries], Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], kas pilda ceturtās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] un K. Šīmans [K. Schiemann] (referents), ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2004. gada 7. decembrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               prasītājai ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi.

      (1)  OV C 59, 06.03.2004.


title: Lieta T-474/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Komisija/ CAE Consulting

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Komisija/CAE Consulting

   (Lieta T-474/07)
   (2008/C 79/56)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A.-M. Rouchaud-Joët, S. Lejeune, pārstāvji, un O. Prost, advokāts)

      Atbildētājs: CAE Consulting GmbH, Sexau (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu Komisijas prasības pieteikumu un to apmierināt;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt Komisijai pamatsummu EUR 25 574 apmērā, kurai pieskaitīti nokavējuma procenti EUR 10 189,31 apmērā par laika posmu līdz 2007. gada 31. decembrim un par laika posmu no 2008. gada 1. janvāra līdz pilnīgai samaksai EUR 3,67 dienā par katru nokavēto dienu, procenti, kas ir kapitalizējami sākot no 2001. gada 31. maija;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja lūdz piespriest atbildētājam atmaksāt avansa maksājumu, ko tam pārskaitīja Komisija, kuram pieskaitīti nokavējuma procenti, jo atbildētājs neizpildīja daļu no subsīdiju līguma (“Cost reimbursement contract”) EP Nr. 26970, kas bija noslēgts ar konsorciju, kura biedrs tas ir, attiecībā uz projektu ar nosaukumu “Neutral Archiving of EDA Data (ARCHIVE)”, kurš ir ietverts Eiropas ceturtajā stratēģiskajā pētījumu un attīstības programmā attiecībā uz informācijas tehnoloģijām (ESPRIT) (1994.–1998. gads).


title: Lieta T-125/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. martā — Itālija/Komisija

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/44

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. martā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-125/13)
   2013/C 114/67
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri un S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 19. decembra Lēmumu Nr. C(2012) 9448, galīgā redakcija, kas paziņots 20. decembrī, par pamatkapitāla palielinājumiem, ko sabiedrība SEA S.p.A. veikusi par labu SEA Handling SpA;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītāja valsts vēršas pret Eiropas Komisijas lēmumu, ar ko ir paziņots, ka pasākumi, kurus SEA SpA., lidostu Milano Malpensa un Milano Linate pārvaldības koncesionāre, īstenojusi par labu tās kontrolē esošajai SEA Handling SpA, kurai uzticēta apkalpošanas uz zemes pakalpojumu pārvaldība minētajās lidostās — pasākumi, ko galvenokārt veido vairākkārtēji ieguldījumi kapitālā finanšu gada zaudējumu segšanai, — ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti labas pārvaldības un tiesiskās noteiktības principi.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pārkāpjot labas pārvaldības un tiesiskās noteiktības principus, tādējādi tā adresātiem radot arī tiesisko paļāvību uz šo pasākumu likumīgumu, gan visas procedūras un it īpaši pirmstiesas izmeklēšanas pārmērīgā ilguma dēļ, gan Komisijas pieņemto neskaidro noteikumu un neskaidrās izturēšanās dēļ minētās procedūras laikā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības, kas izpaudās kā tiesību tikt uzklausītam pārkāpums un izmeklēšanas neveikšana.

                           —

                           Šajā jautājumā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pārkāpjot lietas dalībnieku tiesības tikt uzklausītiem un tiesības uz aizstāvību, jo Komisijas izmeklēšanas priekšmets ir paplašināts uz laika posmu, uz kuru neattiecas lēmums sākt oficiālo izmeklēšanu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. pants un 108. panta 3. punkts un ir kļūdaini izvērtēti fakti, kā arī nav sniegts pamatojums par valsts iestāžu vainojamību apstrīdētajos pasākumos.

                           —

                           Saskaņā ar prasītājas valdības viedokli apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda, uzskatot, ka valsts iestādes ir vainojamas apstrīdētajos pasākumos, un katrā ziņā par to nav sniegti atbilstoši pierādījumi un pietiekams pamatojums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. pants un 108. panta 3. punkts un ir kļūdaini izvērtēti fakti, kā arī nav sniegts pamatojums par valsts iestāžu vainojamību apstrīdētajos pasākumos.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda, uzskatot SEA izturēšanos par neatbilstošu saprātīga uzņēmēja tirgus ekonomikā rīcībai, un katrā ziņā par to nav sniegti atbilstoši pierādījumi un pietiekams pamatojums.


title: Lieta C-417/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 12. oktobrī ierosinājusi Itālijas Republika par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-225/04 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/7

         Apelācija, ko 2006. gada 12. oktobrī ierosinājusi Itālijas Republika par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-225/04 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-417/06 P)
   (2006/C 310/13)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia, agente, un D. Del Gaizo, avvocato dello Stato)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-225/04, ar kuru noraidīja Itālijas Republikas prasību pret Eiropas Kopienu Komisiju, lai atceltu Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmumu C(2003) 3971, galīgā redakcijā, kas noteica paredzamo saistību apropriāciju sadalījumu starp dalībvalstīm attiecībā uz Kopienu iniciatīvām par 1994. — 1999. gadu;

               —

               pilnā apmērā apmierināt prasījumus, kas iesniegti pirmajā instancē atbilstoši Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 1991. gada 19. jūnija Reglamenta 113. pantam un tā grozījumiem, un atcelt Komisijas lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar tiesvedību Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Tiesību pārkāpums, kļūdaini norādot juridisko pamatojumu, pretrunīgi un nepareizi piemērojot tiesību noteikumus un sniedzot neatbilstošu pamatojumu attiecībā uz Pirmās instances tiesā iesniegto pirmās prasības pirmo daļu (sprieduma 70., 71., 72., 73., 75., 76. un 77. punkts);

               2.

               Tiesību pārkāpums nepamatota un pretrunīga pamatojuma dēļ attiecībā uz Pirmās instances tiesā iesniegto pirmās prasības otro daļu (sprieduma 91., 92., 93., 94. un 95. punkts);

               3.

               Tiesību pārkāpums neatbilstoša juridiskā pamatojuma neesamības dēļ un neatbilstoša un pretrunīga pamatojuma dēļ attiecībā uz Pirmās instances tiesā iesniegto otrās prasības pirmo daļu (sprieduma 110. — 123. punkts);

               4.

               Tiesību pārkāpums neatbilstoša un pretrunīga pamatojuma dēļ attiecībā uz Pirmās instances tiesā iesniegto otrās prasības otro, trešo un ceturto daļu (sprieduma 147., 148., 149., 151., 153., 154. un 155. punkts).


title: Lieta T-24/17: Prasība, kas celta 2017. gada 17. janvārī – LA Superquimica/EUIPO – D-Tack (“D-TACK”)

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/30

         Prasība, kas celta 2017. gada 17. janvārī – LA Superquimica/EUIPO – D-Tack (“D-TACK”)
   (Lieta T-24/17)
   (2017/C 086/39)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LA Superquimica, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – A. Canela Giménez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: D-Tack GmbH (Hüttlingen, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “D-TACK” – reģistrācijas pieteikums Nr. 9 650 847

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. novembra lēmums lietā R 1983/2015-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt EUIPO2016. gada 15. novembra lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un ikvienai personai, kas iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Apelācijas padome neesot izvērtējusi prasītājas iesniegtos izrakstus no Sitadex datu bāzes attiecībā uz Spānijas preču zīmēm Nr. 2515958, 2516679, 2542249, 2591412 un 2668711;

               —

               Apelācijas padome neesot izvērtējusi prasītājas iesniegtos pierādījumus par [preču zīmju] faktisku izmantošanu.


title: Lieta C-523/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-393/10 Westfälische Drahtindustrie GmbH u.c./Eiropas Komisija 2015. gada 30. septembrī iesniedza Westfälische Drahtindustrie GmbH u.c.

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-393/10 Westfälische Drahtindustrie GmbH u.c./Eiropas Komisija 2015. gada 30. septembrī iesniedza Westfälische Drahtindustrie GmbH u.c.
   (Lieta C-523/15 P)
   (2015/C 389/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (pārstāvis – C. Stadler, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz:

               1.

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tas apelācijas sūdzības iesniedzējām ir nelabvēlīgs;

               2.

               pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu pilnībā un atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija, 2. panta 8. punktu, kā arī Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora 2011. gada 14. februāra vēstuli, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām;
               pakārtoti, samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām uzlikto naudas sodu, kas noteikts iepriekš minētā Komisijas lēmuma 2. panta 8. punktā;

               3.

               pakārtoti 1. un 2. prasījumam, nodot lietu atpakaļ iztiesāšanai Vispārējā tiesā;

               4.

               piespriest atbildētājai pirmajā instancē atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir vērsta pret Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sestās palātas 2015. gada 15. jūlija spriedumu.
   Sabiedrības Westfälische Drahtindustrie GmbH, die Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG un Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 261. pantu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 31. pantu, kompetenču sadalījuma sistēmu un institucionālo līdzsvaru, kā arī efektīvas tiesību aizsardzības nodrošināšanas principu, jo tā neesot ievērojusi savas neierobežotas pārbaudes kompetences robežas un lietā ir nevis pārbaudījusi apstrīdēto Komisijas lēmumu, bet gan pati pieņēmusi neatkarīgu lēmumu par naudas sodu. Tādējādi tā esot iestājusies pārvaldes iestādes vietā un liegusi apelācijas sūdzības iesniedzējām aizstāvēties pret nepareiziem faktu konstatējumiem, jo apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas nolēmumu var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem.
   Otrkārt, pārsūdzētais spriedums esot pretrunā LESD 261. pantam un Regulas Nr. 1/2003 31. pantam, ciktāl Vispārējā tiesa neesot ievērojusi attiecīgo datumu, kurā ir novērtējami faktiskie un juridiskie apstākļi, un ciktāl īstenojot – turklāt kļūdaini, kā iepriekš norādīts, – savu neierobežotās pārbaudes kompetenci, tā ir pamatojusies uz juridisko un faktisko situāciju sava nolēmuma datumā vai laikposmā no 2011. gada līdz 2013. gadam, tātad uz apstākļiem laikā, kas radušies pēc apstrīdētā Komisijas lēmuma izdošanas. Vispārējās tiesas “šajā ziņā” pieminētā judikatūra nevarot pamatot tās nostāju, jo no Savienības tiesu judikatūras drīzāk skaidri izriet, ka papildu informācija, pirmkārt, ir ņemama vērā tikai par labu attiecīgajiem uzņēmumiem un, otrkārt, to var ņemt vērā tikai tad, ja tā ir bijusi pieejama jau Komisijas lēmuma pieņemšanas laikā.
   Treškārt, Vispārējā tiesa, neievērodama samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu, ir pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzēju pamattiesības. Tā kā Vispārējā tiesa nav ievērojusi Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 35. punktā noteikto principu, ka uzņēmumiem, kas naudas sodu var samaksāt tikai pa daļām, parasti ir jābūt iespējai šo sodu samaksāt 3 līdz 5 gadu laikā, Vispārējā tiesa ir uzlikusi apelācijas sūdzības iesniedzējām nesamērīgu naudas sodu, ko tās katrā ziņā varētu samaksāt tikai ļoti ilgā laikposmā. Turklāt analīzē par vienlīdzīgas attieksmes principu saistībā ar to principu piemērošanu, kas ir izstrādāti saskaņā ar Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 35. punktu, un saistībā ar attiecīgo laikposmu Vispārējā tiesa nav ievērojusi attiecīgo situāciju salīdzināmību.
   Visbeidzot, Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpusi arī apelācijas sūdzības iesniedzēju procesuālās pamattiesības uz efektīvu tiesību aizsardzības nodrošināšanu, jo Vispārējā tiesa, īstenojot savu neierobežotas pārbaudes kompetenci, ir pamatojusies uz Komisijas iesniegtajiem naudas soda aprēķiniem un lietas dalībnieku paustajiem faktiem. Tas neesot pietiekami neitrālas instances īstenotai pilnīgai un bez ierobežojumiem veicamai pārbaudei, kas ir vajadzīga efektīvā tiesību aizsardzībā pret Komisijas lēmumiem par naudas sodu uzlikšanu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-566/11: Prasība, kas celta 2011. gada 31. oktobrī — Viejo Valle /ITSB — Etablissements Coquet (Kafijas trauku komplekts ar rievām)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 31. oktobrī — Viejo Valle/ITSB — Etablissements Coquet (Kafijas trauku komplekts ar rievām)
   (Lieta T-566/11)
   2012/C 32/55
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Viejo Valle, SA (L'Olleria, Spānija) (pārstāvis — I. Temiño Ceniceros, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Etablissements Coquet SA (Saint Léonard de Noblat, Francija)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par pieņemamu šo prasības pieteikumu kopā ar tā pielikumiem;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2011. gada 29. jūlija lēmumu lietā R 1054/2010-3;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: dizainparaugs Nr. 384.912-0001, kuru veido kafijas trauku komplekts ar ornamentiem — kafijas krūze ar tasīti

      Kopienas dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: Etablissements Coquet SA

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums, jo Kopienas dizainparaugā esot nelikumīgi izmantots darbs, kas aizsargāts ar dalībvalsts tiesību aktiem autortiesību jomā

      Anulēšanas nodaļas lēmums: apmierināt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta f) apakšpunkta un Regulas Nr. 2245/2002 28. panta 1. punkta b) apakšpunkta iii) daļas pārkāpums, jo atbildētājs neesot iesniedzis atbilstošus dokumentus par aizsargāto darbu, uz kuru balstīts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, kā arī nav sniedzis informāciju par īpašnieku un par priekšmetu


title: Lieta C-168/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 6. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Manfred Beker un Christa Beker/Finanzamt Heilbronn

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 6. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Manfred Beker un Christa Beker/Finanzamt Heilbronn

   (Lieta C-168/11)
   2011/C 211/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Manfred Beker un Christa Beker

      Atbildētāja: Finanzamt Heilbronn

      Prejudiciālais jautājums

   Vai EKL 56. pantam pretējs ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, kā to paredz starpvalstu konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, ārvalstu nodoklis personām, kurām nodoklis ir jāmaksā pilnā apmērā un kurām par ienākumiem ārvalstīs — valstī, kas ir ienākumu izcelsmes vieta — piemēro nodokļus, kas atbilst Vācijas ienākuma nodoklim, tiek ieskaitīts Vācijas ienākuma nodoklī, ar ko tiek aplikti ienākumi šajā valstī, tādā veidā, ka Vācijas ienākuma nodoklis, nosakot ar nodokli apliekamo ienākumu — tostarp ārvalstīs gūtos ienākumus — proporcionāli šiem ārvalstīs gūtajiem ienākumiem tiek dalīts ar ienākumu summu, tādējādi neņemot vērā īpašos un ārkārtējos izdevumus kā ar personīgām dzīves vajadzībām, kā arī ar personīgu un ģimenes situāciju saistītus izdevumus?


title: Lieta T-290/12: Prasība, kas celta 2012. gada 29. jūnijā — Polija/Komisija

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 29. jūnijā — Polija/Komisija
   (Lieta T-290/12)
   2012/C 250/34
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji — B. Majczyna un M. Szpunar)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 1. panta 2. –4. punktu, 6., 12. un 13. punktu, I un II pielikumu, kā arī 2. panta 1.–3. punktu savienojumā ar 3. pantu Komisijas 2012. gada 4. aprīļa Īstenošanas regulā (ES) Nr. 302/2012, ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (OV L 99, 21. lpp.);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats:

                           —

                           Tiesiskās noteiktības principa un tiesiskās paļāvības principa pārkāpums

               2)

               Otrais pamats:

                           —

                           Samērīguma principa pārkāpums

               3)

               Trešais pamats

                           —

                           LESD 296. panta pārkāpums, nepietiekami pamatojot apstrīdētos noteikumus

               4)

               Ceturtais pamats

                           —

                           Solidaritātes principa un lojālas sadarbības principa pārkāpums


title: Lieta C-384/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie van België — Jan Voogsgeerd/Navimer SA

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie van België — Jan Voogsgeerd/Navimer SA

   (Lieta C-384/10)
   ()
   2010/C 317/26
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jan Voogsgeerd

      Atbildētāja: Navimer SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar valsti, kurā atrodas uzņēmums, kas ir pieņēmis darbā darbinieku Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura bija atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā (1), 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāsaprot valsts, kurā atrodas darba devēja uzņēmums, kas saskaņā ar darba līgumu ir pieņēmis darbā darbinieku, vai valsts, kurā atrodas darba devēja uzņēmums, ar kuru darbinieks ir saistīts savu darba pienākumu faktiskai izpildei, pat tad, ja viņš savu darbu parasti neveic kādā vienā valstī?

               2)

               Vai vieta, kurā darbiniekam, kas savu darbu parasti neveic kādā vienā valstī, ir jāreģistrējas, un kurā viņš saņem norādījumus un rīkojumus sava darba izpildei, ir jāuzskata par darba pienākumu faktiskas izpildes vietu pirmā jautājuma izpratnē?

               3)

               Vai darba devēja uzņēmumam, ar kuru darbinieks ir saistīts savu darba pienākumu faktiskai izpildei pirmā jautājuma izpratnē, ir jāatbilst noteiktām formālām prasībām, piemēram, ir jābūt juridiskas personas statusam, vai pietiek ar to, ka pastāv faktiska uzņēmējdarbības vieta?

               4)

               Vai citas sabiedrības uzņēmējdarbības vieta, ar kuru ir saistīta darba devēja sabiedrība, var tikt uzskatīta par uzņēmumu trešā jautājuma izpratnē pat tad, ja šai citai sabiedrībai norādījumu došanas pilnvaras nav piešķirtas?

      (1)  OV L 266, 1. lpp.


title: Lieta C-415/13 P: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 22. maija rīkojums – Fabryka Łożysk Tocznych – Kraśnik S.A. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Impexmetal S . A .

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 22. maija rīkojums – Fabryka Łożysk Tocznych–Kraśnik S.A./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Impexmetal S.A.
   (Lieta C-415/13 P) (1)

   2014/C 261/32
   Tiesvedības valoda – poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-573/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. decembrī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides / Mostafa Lounani

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/36

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. decembrī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides/Mostafa Lounani

   (Lieta C-573/14)
   (2015/C 046/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

      Atbildētājs: Mostafa Lounani

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (1) 12. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu piemērot tajā paredzēto izņēmuma klauzulu, patvēruma meklētājam obligāti ir jābūt notiesātam par vienu ar terorismu saistītu nodarījumu, kas ir paredzēts Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/475/TI par terorisma apkarošanu (2) 1. panta 1. punktā, kas Beļģijā ir transponēts ar 2003. gada 19. decembra likumu par ar terorismu saistītiem nodarījumiem?

               2)

               Ja atbilde ir noliedzoša, vai tādus faktus, kas minēti Conseil du contentieux des étrangers2013. gada 12. februārī pasludinātā pārsūdzētā sprieduma Nr. 96.933 5.9.2 punktā, par kuriem atbildētājs ar Tribunal correctionnel de Bruxelles2006. gada 16. februāra spriedumu tika atzīts par vainīgu un notiesāts, pamatojoties uz viņa dalību teroristu organizācijā, var uzskatīt par darbībām, kas ir pretrunā Apvienoto Nāciju Organizācijas mērķiem un principiem Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē?

               3)

               Vai, veicot pārbaudi saistībā ar pieteikuma iesniedzēja izslēgšanu no starptautiskas aizsardzības, pamatojoties uz viņa dalību teroristu organizācijā, pietiek ar to, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs tika notiesāts kā teroristu organizācijas vadītājs, konstatējot, ka viņš nebija nedz izdarījis, nedz mēģinājis izdarīt, nedz draudējis izdarīt terora aktu, lai varētu konstatēt kūdīšanas vai līdzdalības [terora aktā] esamību Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 3. punkta izpratnē, kurā var vainot prasītāju, vai arī ir jāveic atsevišķa lietas apstākļu pārbaude un jāpierāda viņa dalība ar terorismu saistīta nodarījuma izdarīšanā vai kūdīšanā izdarīt ar terorismu saistītu nodarījumu, kas ir noteikts 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/475/TI par terorisma apkarošanu 1. pantā?

               4)

               Vai, veicot pārbaudi saistībā ar izslēgšanu no starptautiskās aizsardzības sakarā ar dalību teroristu organizācijā, vajadzības gadījumā kā tās vadītājam, Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 3. punktā paredzētajai dalībai vai kūdīšanai ir jāattiecas uz tādu ar terorismu saistītu nodarījumu, kāds ir noteikts 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/475/TI par terorisma apkarošanu 1. pantā, vai tas var attiekties uz dalību teroristu grupā, kas ir paredzēta minētā Pamatlēmuma 2. pantā?

               5)

               Vai terorisma jomā ir iespējams atteikt Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzēto starptautisko aizsardzību, ja nav izdarīts 2002. gada 13. jūnijaPamatlēmuma 2002/475/TI par terorisma apkarošanu 1. pantā paredzēts vardarbīgs, it īpaši nežēlīgs akts, kūdīšana uz to vai, ja tajā netika ņemta dalība?

      (1)  OV L 304, 12. lpp.

      (2)  OV L 164, 3. lpp.


title: Lieta T-75/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. februārī — Nu Air Polska /Komisija

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. februārī — Nu Air Polska/Komisija
   (Lieta T-75/12)
   2012/C 118/48
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nu Air Polska sp. z.o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvis — R. MacLean, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 6. decembra Lēmuma C(2011) 8826 1. pantu, Lēmuma C(2011) 8803 1. pantu un Lēmuma C(2011) 8801 1. pantu, ciktāl tajos ir paredzēts tikai daļēji atmaksāt antidempinga maksājumus, ko prasītāja ir samaksājusi, un prettiesiski tiek paturētas antidempinga maksājumu papildu atmaksas summas, kas likumīgi pienākas prasītājai;

               —

               paturēt apstrīdētos lēmumus spēkā līdz brīdim, kad Eiropas Komisija veiks vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Tiesas spriedumu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, piemērojot atbilstošu un saprātīgu neatkarīga ES importētāja peļņas maržu, tādējādi tā nav noteikusi ticamu eksporta cenu, lai aprēķinātu pareizu antidempinga maksājumu atmaksas apmēru, līdz ar to pārkāpjot Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (1) 2. panta 9. punktu un 18. panta 3. punktu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, eksporta cenas aprēķinā atskaitot antidempinga maksājumus kā izmaksas, tādējādi tā nav noteikusi ticamu dempinga starpību, lai aprēķinātu pareizu antidempinga maksājumu atmaksas apmēru, un līdz ar to tā ir pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 9. punktu, 2. panta 11. punktu un 11. panta 10. punktu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav laicīgi un pienācīgi informējusi prasītāju par prasībām, kas ir jāizpilda, lai ievērotu Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 10. punktu, tādējādi tā ir pārkāpusi Savienības vispārīgajās tiesībās paredzētās tiesības uz aizstāvību, kā arī labas pārvaldības principu, kas arī ir noteikts Savienības vispārīgajās tiesībās, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-408/12 P: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums – YKK Corp., YKK Holding Europe BV, YKK Stocko Fasteners GmbH/Eiropas Komisija Apelācija – Aizliegtas vienošanās – Rāvējslēdzēju un citu aizdares līdzekļu, kā arī aizdares mašīnu tirgus – Secīga atbildība – Likumā noteiktais naudas soda maksimālais apmērs – Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts – Jēdziens “uzņēmums” – Personiska atbildība – Samērīguma princips – Preventīvs reizināšanas koeficients

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/5

      Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums – YKK Corp., YKK Holding Europe BV, YKK Stocko Fasteners GmbH/Eiropas Komisija
      (Lieta C-408/12 P) (1)

      (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Rāvējslēdzēju un citu aizdares līdzekļu, kā arī aizdares mašīnu tirgus - Secīga atbildība - Likumā noteiktais naudas soda maksimālais apmērs - Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts - Jēdziens “uzņēmums” - Personiska atbildība - Samērīguma princips - Preventīvs reizināšanas koeficients)
      (2014/C 395/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: YKK Corp., YKK Holding Europe BV, YKK Stocko Fasteners GmbH (pārstāvji – D. Arts, W. Devroe, E. Winter un F. Miotto, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouquet un R. Sauer)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu YKK u.c./Komisija (EU:T:2012:322) daļā par maksimālā naudas soda apmēra noteikšanu saistībā ar sadarbību Bāzeles, Vupertāles un Amsterdamas grupā metāla un plastmasas aizdares līdzekļu un aizdares mašīnu tirgū 10 % apmērā, ko aprēķina, pamatojoties uz YKK grupas apgrozījumu iepriekšējā gadā pirms Komisijas 2007. gada 19. septembra Lēmuma C(2007) 4257, galīgā redakcija, par [EKL 81. pantā] paredzētās procedūras piemērošanu (Lieta COMP/39.168 – PO/Cietie galantērijas izstrādājumi: Aizdares līdzekļi) pieņemšanas, attiecībā uz pārkāpuma laika posmu, kurā par vienīgo atbildīgo tika atzīta YKK Stocko Fasteners GmbH;

                  2)

                  pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

                  3)

                  atcelt minētā Lēmuma C(2007) 4257, galīgā redakcija, 2. panta 2. punktu daļā par naudas soda aprēķinu, kas piemērots par vienīgo atbildīgo atzītajai YKK Stocko Fasteners GmbH saistībā ar sadarbību Bāzeles, Vupertāles un Amsterdamas grupā;

                  4)

                  YKK Stocko Fasteners GmbH par pārkāpumu, kurā tā ir vienīgā atbildīgā, saistībā ar sadarbību Bāzeles, Vupertāles un Amsterdamas grupā uzlikto naudas sodu noteikt EUR 2 792 800 apmērā;

                  5)

                  YKK Corporation, YKK Holding Europe BV un YKK Stocko Fasteners GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu, kas radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā;

                  6)

                  Eiropas Komisija sedz vienu ceturto daļu no saviem tiesāšanās izdevumiem, kas radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 343, 10.11.2012.


title: Lieta C-80/10: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 12. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/13

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 12. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-80/10) (1)

   2011/C 89/25
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta T-52/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — Knauf Gips /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ģipša plākšņu tirgus — Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Piekļuve lietas materiāliem — Vienots un turpināts pārkāpums — Naudas sods — Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai — Sadarbība administratīvajā procesā)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/40

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — Knauf Gips/Komisija
   (Lieta T-52/03) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ģipša plākšņu tirgus - Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Piekļuve lietas materiāliem - Vienots un turpināts pārkāpums - Naudas sods - Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai - Sadarbība administratīvajā procesā)
   (2008/C 209/68)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Knauf Gips KG, iepriekš Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG Iphofen (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji M. Klusmann un F. Wiemer, vēlāk M. Klusmann, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Castillo de la Torre un S. Rating, vēlāk F. Castillo de la Torre un R. Sauer)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2002. gada 27. novembra lēmumu 2005/471/EK par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru attiecībā uz BPB plc, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA un Gyproc Benelux NV (lieta COMP/E-1/37.152 — ģipša plāksnes) (OV 2005, L 166, 8. lpp.) vai, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt prasītājai noteikto naudas sodu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Knauf Gips KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 124, 24.5.2003.


title: Lieta T-304/08: Prasība, kas celta 2008. gada 5. augustā — Smurfit Kappa Group /Komisija

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/30

         Prasība, kas celta 2008. gada 5. augustā — Smurfit Kappa Group/Komisija
   (Lieta T-304/08)
   (2008/C 272/57)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Smurfit Kappa Group plc, Dublina (Īrija) (pārstāvji — T. Ottervanger un E. Henny, juristi)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               saskaņā ar EKL 230. pantu atcelt Komisijas lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz saskaņā ar EKL 230. pantu atcelt Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Lēmumu N 582/2007 (lieta “Atbalsts Propapier PM2 GmbH & Co. KG-LIP” C(2008)1107), ar kuru Komisija apstiprināja valsts atbalstu Propapier PM2 GmbH & Co. KG labā, par kuru bija paziņojusi Vācijas valsts.
   Prasītāja, Īrijā esoša starptautiska iepakošanas sabiedrība, Komisijai iesniedza neformālu sūdzību par ievērojamu subsīdiju piešķiršanu, kā apgalvo prasītājs, potenciāli lielākās papīrfabrikas Eiropas Savienībā būvniecībai (Vācijas Brandenburgas-Ziemeļaustrumu reģionā). Prasītāja apgalvo, ka, lai gan bija skaidras norādes uz to, ka subsidētie ieguldījumi nopietni un nesamērīgi ietekmēs to un visu nozari, Komisija uzskatīja, ka formāla izmeklēšana nav jāveic, jo reģionālais atbalsts bija mazāks par Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādņu 2007.—2013. gadam (1) (turpmāk tekstā — “Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnes”) 68. punkta i) un j) apakšpunktā noteikto tirgus daļu un ražošanas jaudas pieauguma robežvērtībām, un tādējādi atbalstu atzina par saderīgu ar EK līgumu.
   Prasītāja, kas ir atbalsta saņēmēja tiešā konkurente, apstrīd Komisijas lēmumu neuzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo procedūru turpinājumā minēto iemeslu dēļ.
   Pirmkārt, saskaņā ar prasītājas teikto Komisijai bija jāuzsāk formāla procedūra saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu un Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 4. panta 4. punktu un rūpīgāk jāpārbauda valsts atbalsts, ņemot vērā šaubas, kas rodas tirgus strukturālo grūtību aspektā, un atbilstoši piemērotākam tirgus vērtējumam. Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdainā kārtā nedarīja neko vairāk par Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādņu 68. punktā ietverto stingro robežvērtību piemērošanu un pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, aprēķinot ražošanas jaudas pieaugumu.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 87. panta 3. punktu un Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnes, jo apstrīdētajā lēmumā i) nav ietverta nekāda analīze par atbalsta negatīvo ietekmi uz tirdzniecības nosacījumiem un ii) ir nepareizi interpretētas Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnes. Šajā sakarā tiek apgalvots, ka Komisija tā vietā, lai salīdzinātu reģiona ieguvumus un ievērojamā atbalsta ietekmi uz visu nozari, tikai piemēroja 5 % ražošanas jaudas pieauguma kritēriju, atsakoties no ekonomiskas analīzes veikšanas. Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādņu 68. punktā ietvertā kritērija piemērošana esot arī pretrunā EK līgumam, jo minētais noteikums Komisijai neliek automātiski apstiprināt tādus atbalsta pasākumus, kas ir mazāki par tajā minētajām robežvērtībām.
   Treškārt, saskaņā ar prasītājas viedokli apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas faktu kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā saistībā ar tirgus noteikšanu un ražošanas jaudas pieaugumu.
   Ceturtkārt, Komisija esot pārkāpusi EKL 87. panta 3. punktu un Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnes, jo apstrīdētajā lēmumā ir acīmredzama kļūda vērtējumā attiecībā uz atbalsta pasākuma kvalificēšanu.
   Piektkārt, lēmumā esot pieļautas arī būtiskas kļūdas tiesību piemērošanā tiktāl, ciktāl tajā tiek uzskatīts, ka Vācijas Reģionālā atbalsta plāns 2007.–2013. gadam ir saderīgs ar EK līgumu, atļaujot Brandenburgas-Ziemeļaustrumu reģionam saņemt reģionālu atbalstu atbilstoši EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpei visā laika posmā no 2007. līdz 2013. gadam. Apstrīdētais lēmums turklāt esot kļūdains, jo tajā nav ņemts vērā cits atbalsts, kas attiecas uz to pašu projektu.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Komisija saistībā ar sākotnējo izmeklēšanu nav izpildījusi pienākumu norādīt piemērotu sava lēmuma pamatojumu.

      (1)  OV 2006, C 54, 13. lpp.

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-64/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. decembra spriedums – Shoe Branding Europe/ITSB (Paralēlas strīpas uz biksēm) Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, ko veido divas paralēlas strīpas uz biksēm, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/49

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. decembra spriedums – Shoe Branding Europe/ITSB (Paralēlas strīpas uz biksēm)
   (Lieta T-64/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, ko veido divas paralēlas strīpas uz biksēm, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 048/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Beļģija) (pārstāvis – J. Løje, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji P. Geroulakos, vēlāk – D. Gája)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2014. gada 3. decembra lēmumu lietā R 2563/2013–5 attiecībā uz pieteikumu par apzīmējuma, ko veido divas paralēlas strīpas uz biksēm, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Shoe Branding Europe BVBA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 30.3.2015.


title: Lieta C-668/13: Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 22. aprīļa rīkojums (Curtea de Apel Suceava (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Casa Judeţeană de Pensii Botoşani/Evangeli Paraskevopoulou Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Identisks prejudiciālais jautājums — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Regula (EK) Nr. 1408/71 — 7. panta 2. punkta c) apakšpunkts — Sociālā nodrošinājuma konvenciju piemērojamība starp dalībvalstīm — Repatriējies bēglis, kura izcelsme ir citā dalībvalstī — Nodarbinātības laikposmu pabeigšana citas dalībvalsts teritorijā — Pieteikums par vecuma pabalsta piešķiršanu — Atteikums

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/12

         Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 22. aprīļa rīkojums (Curtea de Apel Suceava (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Casa Judeţeană de Pensii Botoşani/Evangeli Paraskevopoulou

   (Lieta C-668/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Identisks prejudiciālais jautājums - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Regula (EK) Nr. 1408/71 - 7. panta 2. punkta c) apakšpunkts - Sociālā nodrošinājuma konvenciju piemērojamība starp dalībvalstīm - Repatriējies bēglis, kura izcelsme ir citā dalībvalstī - Nodarbinātības laikposmu pabeigšana citas dalībvalsts teritorijā - Pieteikums par vecuma pabalsta piešķiršanu - Atteikums)
   (2015/C 213/17)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Suceava

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Casa Judeţeană de Pensii Botoşani

      Atbildētājs: Evangeli Paraskevopoulou

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, 7. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tāds divpusējs nolīgums attiecībā uz vienas līgumslēdzējas valsts valstspiederīgajiem, kuriem ir bijis politisko bēgļu statuss otras līgumslēdzējas valsts teritorijā, sociālā nodrošinājuma pabalstiem, kas ir ticis noslēgts datumā, kad viena no parakstītājvalstīm vēl nebija pievienojusies Eiropas Savienībai, un kas nav minēts šīs regulas III pielikumā, neturpina būt piemērojams attiecībā uz tādu politisko bēgļu situāciju, kuri ir repatriējušies uz savu izcelsmes valsti pirms divpusējā nolīguma noslēgšanas un minētās regulas spēkā stāšanās.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014.


title: Lieta F-3/07: Civildienesta tiesas 2007. gada 5. decembra rīkojums — Moschonaki /Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas Fonds ( FEACVT )

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/58

         Civildienesta tiesas 2007. gada 5. decembra rīkojums — Moschonaki/Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas Fonds (FEACVT)
   (Lieta F-3/07) (1)

   (2008/C 22/112)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs pēc izlīguma panākšanas ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007., 43. lpp.


title: Lieta C-458/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-458/07)
   (2007/C 297/48)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Andrade un G. Braun)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nenodrošinot to, lai lietotājiem faktiski būtu pieejama vismaz viena visaptveroša gadagrāmata un vismaz viens visaptverošs telefona uzziņu dienests atbilstoši 5. panta 1. un 2. punkta, kā arī 25. panta 1. un 3. punkta noteikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (1), Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva, un

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Portugālē, Vodafone abonenti, kas ir izrādījuši vēlēšanos iekļaut savu vārdu vispārējo pakalpojumu gadagrāmatā, tajā joprojām nav norādīti.
   Reglamentējošā iestāde, ANACOM, joprojām nav pieņēmusi lēmumu par attiecīgās informācijas sniegšanas formu un kārtību. Atbildība par pašreizējo tiesisko situāciju ir jāuzņemas Portugālei.

      (1)  OV L 108, 51. lpp.


title: lieta C-283/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 17. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/35

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 17. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (lieta C-283/08) (1)

   2009/C 141/66

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/1

         (2008/C 92/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 79, 29.3.2008.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 64, 8.3.2008.

      OV C 51, 23.2.2008.

      OV C 37, 9.2.2008.

      OV C 22, 26.1.2008.

      OV C 8, 12.1.2008.

      OV C 315, 22.12.2007.

   Šie teksti pieejami arī:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-446/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. aprīļa spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Source Claire, Nord Plantes EURL, RCS Distribution, Ponroy Santé, Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires/Ministre de l'Economie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche (Direktīva 2002/46/EK — Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz uztura bagātinātājiem — Vitamīni un minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā — Maksimālais daudzums — Saskaņošana Eiropas Savienības līmenī — Trūkums — Dalībvalstu kompetence — Noteikumi, kuri ir jāievēro, un kritēji, kuri ir jāņem vērā, nosakot šo daudzumu — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts šis daudzums — Maksimālā daudzuma noteikšana nulles vērtībā)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/8

      Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Source Claire, Nord Plantes EURL, RCS Distribution, Ponroy Santé, Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires/Ministre de l'Economie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

      (Lieta C-446/08) (1)

      (Direktīva 2002/46/EK - Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz uztura bagātinātājiem - Vitamīni un minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā - Maksimālais daudzums - Saskaņošana Eiropas Savienības līmenī - Trūkums - Dalībvalstu kompetence - Noteikumi, kuri ir jāievēro, un kritēji, kuri ir jāņem vērā, nosakot šo daudzumu - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts šis daudzums - Maksimālā daudzuma noteikšana nulles vērtībā)
      (2010/C 161/10)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāji: Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Source Claire, Nord Plantes EURL, RCS Distribution, Ponroy Santé, Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires

         Atbildētāji: Ministre de l'Economie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

         Piedaloties: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Francija) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvas 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem (JO L 183, 51. lpp.) un īpaši tās 5. panta 4. punkta un 11. panta 2. punkta interpretācija — Dalībvalstu kompetence noteikt vitamīnu un minerālvielu atļauto maksimālo daudzumu uztura bagātinātājos, ja šajā jomā nav Kopienu tiesiskā regulējuma — Kritēriji, kas ir jāņem vērā, nosakot maksimālo daudzumu — Dalībvalstu iestāžu noteikts pilnīgs fluora aizliegums, izņemot minētās direktīvas 12. pantā paredzētos noteikumus — Kvantitatīvs tirdzniecības ierobežojums, kas ir pretrunā EKL 28. un 30. pantam

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem ir jāinterpretē tādējādi, ka, neskarot EK līgumu, dalībvalstīm joprojām ir pilnvaras noteikt tiesisko regulējumu par vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu tikmēr, kamēr Eiropas Komisija šo daudzumu nav noteikusi saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 4. punktu;

                  2)

                  papildus pienākumam ievērot EKL 28. un 30. pantu dalībvalstīm ir arī pienākums ievērot Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punktā ietvertos apstākļus, tostarp prasību, pamatojoties uz vispārpieņemtiem zinātniskiem datiem, novērtēt risku, lai noteiktu vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu, gaidot, kamēr Komisija šo daudzumu nosaka, pamatojoties uz minētā 5. panta 4. punktu;

                  3)

                  Direktīva 2002/46 ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda tiek aplūkota pamata lietā, kad, nosakot minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu, nav iespējams precīzi aprēķināt šīs minerālvielas daudzumu, kas tiek iegūts no citiem pārtikas avotiem, un tik ilgi, kamēr Eiropas Komisija saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 4. punktu nav noteikusi vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu, ja pastāv risks, ka šis daudzums sasniedz augstāko šai attiecīgajai minerālvielai noteikto drošības līmeni, un ar nosacījumu, ka tiek ievērots EKL 28. un 30. pants, dalībvalsts var noteikt minēto maksimālo daudzumu nulles vērtībā, neizmantojot šīs pašas direktīvas 12. pantā paredzēto procedūru;

                  4)

                  Direktīvas 2002/46 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka piemērota etiķete varētu atturēt patērētāju grupu, kurai tā ir paredzēta, izmantot uzturvielu, kurai, to lietojot nelielās devās, ir labvēlīga iedarbība uz šo grupu, nav svarīgs apstāklis vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma noteikšanai. Atšķirību starp dažādu patērētāju grupu jutības līmeņiem ņemšana vērā var ļaut dalībvalstij piemērot visiem iedzīvotājiem tādu maksimālo daudzumu, kurš ir pielāgots īpašai patērētāju grupai, piemēram, bērniem, vienīgi tad, ja šis pasākums ir ierobežots ar to, kas ir nepieciešams, lai nodrošināto to personu veselības aizsardzību, kuras ietilpst šajā grupā, ja minētais pasākums ir samērīgs ar noteikto mērķi un ja šo mērķi nevar sasniegt, piemērojot mazāk ierobežojošus pasākumus tirdzniecībai Eiropas Savienības iekšienē, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

                  5)

                  Direktīva 2002/46 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma noteikšana, ja, tā kā nav apdraudējuma personu veselībai, šiem vitamīniem un šīm minerālvielām nav noteikts augstākais drošais daudzums, ja vien šāds pasākums nav pamatots ar piesardzības principu, un ja, veicot zinātnisku riska novērtējumu, tiek atklāts, ka pastāv neskaidrības par patiesu risku veselībai esamību vai pakāpi. Pēc tam, kad ir noteikts šis augstākais drošais daudzums, nevar izslēgt iespēju šādu maksimālo daudzumu noteikt ievērojami zemāku par minēto daudzumu, ja šī maksimālā daudzuma noteikšanu var pamatot, ņemot vērā Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punktā minētos apstākļus, ja tas atbilst samērīguma principam. Šis novērtējums katrā attiecīgajā gadījumā ir jāveic iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 327, 20.12.2008.


title: Lieta C-527/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2006. gada 27. decembra rīkojumu — R. H. H. Renneberg pret Staatssecretaris van Financiën

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2006. gada 27. decembra rīkojumu — R. H. H. Renneberg pret Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-527/06)
   (2007/C 56/35)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden [Nīderlandes Augstākā tiesa]
   Lietas dalībnieki pamata procesā
   Kasācijas sūdzības iesniedzējs: R. H. H. Renneberg
   Atbildētājs kasācijas instancē: Staatssecretaris van Financiën
   Prejudiciālais jautājums
   Vai EKL 39. pants un EKL 56. pants ir interpretējami tā, ka saskaņā ar vienu no šiem pantiem vai abiem pantiem nav pieļaujams, ka nodokļa maksātājam, kam no viņa īpašumā esoša dzīvokļa, kurā viņš dzīvo, viņa dzīvesvietas valstī ir radušies negatīvi ienākumi (saldo), bet viņa pozitīvie ienākumi it īpaši ienākumi no darba pilnībā tiek gūti citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā viņš dzīvo, šī cita dalībvalsts (nodarbinātības valsts) liedz negatīvos ienākumus atskaitīt no ar nodokli apliekamajiem ienākumiem no darba, ja nodarbinātības valsts šādas atskaitīšanas tiesības dod rezidentiem?


title: Lieta C-203/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2009. gada 8. jūnija rīkojumu — Volvo Car Germany GmbH/Autohof Weidensdorf GmbH

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2009. gada 8. jūnija rīkojumu — Volvo Car Germany GmbH/Autohof Weidensdorf GmbH

   (lieta C-203/09)
   2009/C 180/59
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Volvo Car Germany GmbH

      Atbildētāja: Autohof Weidensdorf GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (1) 18. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts valsts regulējums, atbilstoši kuram tirdzniecības pārstāvja tiesības uz atlīdzību nepastāv arī uzņēmuma izteiktā terminētā uzteikuma gadījumā, ja svarīgs iemesls, lai varētu izteikt tūlītējo līguma uzteikumu tirdzniecības pārstāvja vainojamās rīcības dēļ, terminētā uzteikuma brīdī gan pastāvēja, bet tomēr nebija šī uzteikuma cēlonis?

               2)

               Ja šāds valsts regulējums ar minēto direktīvu ir saderīgs:
               Vai ar direktīvas 18. panta a) punktu netiek pieļauta valsts regulējuma par tiesību uz atlīdzību izslēgšanu atbilstošā piemērošana gadījumam, kad svarīgs iemesls, lai varētu izteikt līguma tūlītējo uzteikumu tirdzniecības pārstāvja vainojamās rīcības dēļ, iestājas tikai pēc terminētā uzteikuma izteikšanas un uzņēmumam tas kļuva zināms tikai pēc līguma izbeigšanās, kādēļ tas vairs nevarēja izteikt citu, ar tirdzniecības pārstāvja vainojamo rīcību pamatotu tūlītējo līguma uzteikumu?

      (1)  OV L 382, 17. lpp.


title: Lieta C-404/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2006. gada 28. septembra rīkojumu — Quelle AG pret Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2006. gada 28. septembra rīkojumu — Quelle AG pret Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände

   (Lieta C-404/06)
   (2006/C 310/09)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Atbildētāja, apelācijas sūdzības iesniedzēja un atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Quelle AG

      Prasītāja, apelācijas sūdzības iesniedzēja un atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände

   Prejudiciālais jautājums
   Vai 1999. gada 25. maija Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/44/EK par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām (1) 3. panta 2. punkta savienojumā ar 3. punkta 1. teikumu un 4. punktu vai 3. panta 3. punkta 3. teikuma noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie ir pretrunā ar valstu likumu normām, kas nosaka, ka pārdevējs patēriņa preču atbilstības atjaunošanas gadījumā ar papildus piegādi var no patērētāja pieprasīt atlīdzību par iepriekš piegādātās līguma noteikumiem neatbilstīgas patēriņa preces lietošanu?

      (1)  OV L 171, 12. lpp.


title: Lieta C-199/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Obersten Gerichtshofs (Austrija) 2008. gada 15. maija rīkojumu — Dr. Erhard Eschig / UNIQA Sachversicherung AG

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Obersten Gerichtshofs (Austrija) 2008. gada 15. maija rīkojumu — Dr. Erhard Eschig/UNIQA Sachversicherung AG

   (Lieta C-199/08)
   (2008/C 197/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Obersten Gerichtshofs
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Erhard Eschig

      Atbildētājs: UNIQA Sachversicherung AG

   Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Padomes 1987. gada 22. jūnija Direktīvas 87/344/EEK (1) par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu 4. panta 1. punkts ir interpretējams tā, ka tam pretrunā ir juridisko izdevumu apdrošināšanu iekļaujošas klauzulas vispārējie apdrošināšanas noteikumi, kuros apdrošinātājam, ja viena negadījuma rezultātā (piemēram, vērtspapīru pakalpojumu sniedzēja uzņēmuma maksātnespēja) tiek nodarīts kaitējums daudziem apdrošināšanas ņēmējiem, tiek piešķirtas tiesības izvēlēties tiesību pārstāvi un tādējādi ierobežotas katra apdrošināšanas ņēmēja brīvas izvēles tiesības (tā saucamās “masām nodarīto zaudējumu klauzula”)?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde — ar kādiem nosacījumiem rodas “masām nodarītie zaudējumi”, kas ir pieļaujami minētās direktīvas (attiecīgi papildinātas) izpratnē, un kuru gadījumā apdrošinātājam tiek piešķirtas tiesības izvēlēties tiesību normām atbilstošu pārstāvi apdrošināšanas ņēmēja vietā?

      (1)  OV L 185, 77. lpp.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 24. jūnija lietā C-350/02: Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Personas datu apstrāde un privātās dzīves aizsardzība telekomunikāciju sektorā — Direktīvas 97/66/EK 6. un 9. pants — Nepieciešamība precīzi identificēt iebildumus argumentētajā atzinumā)

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 24. jūnija
   lietā C-350/02: Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Personas datu apstrāde un privātās dzīves aizsardzība telekomunikāciju sektorā - Direktīvas 97/66/EK 6. un 9. pants - Nepieciešamība precīzi identificēt iebildumus argumentētajā atzinumā)
   (2004/C 201/07)
   Tiesvedības valoda: nīderlandiešu
   Lietā C-350/02 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji: M. Shotter un W. Wils) pret Nīderlandes Karalisti (pārstāvis: S. Terstal) cēla prasību nolūkā atzīt, ka, nepieņemot visus likumus, noteikumus un administratīva rakstura pasākumus, kas nepieciešami, lai valsts tiesībās transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/66/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību telekomunikāciju sektorā 6. un 9. pantu (OV 1998, L 24, 1. lpp.), vai vismaz, neinformējot par šo noteikumu Komisiju, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EK līgumu, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesneši A. La Pergola un S. Von Bahr, tiesneses R. Silva de Lapuerta un tiesneši K. Lenaerts (referents), ģenerāladvokāts J. Kokott, sekretārs: M.-F. Contet, galvenais administrators, 2004. gada 24. jūnijā pasludināja spriedumu ar šādu lemjošo daļu:

               1)

               Nepilnīgi transponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/66/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību telekomunikāciju sektorā 6. pantu, jo, pirmkārt, Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet) 11.5. panta 1. punkts atsaucas uz iestādes veiktu vispārīgu pasākumu, kas nebija paziņots Eiropas Kopienu Komisijai un, otrkārt, Telecommunicatiewet 11.5. panta 3. punktā minētie izpildes noteikumi nebija paziņoti Komisijai, un, nepilnīgi transponējot augstāk minētās direktīvas 9. pantu, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu.

               2)

               Prasība pārējā daļā ir noraidīta.

               3)

               Nīderlandes Karaliste sedz savus izdevumus un trīs ceturtdaļas Komisijas izdevumus.

               4)

               Komisija sedz atlikušo daļu no saviem izdevumiem.

      (1)  OV C 323, 21.12.2002.


title: Lieta F-11/06: Civildienesta tiesas 2006. gada 22. novembra rīkojums — Larsen pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/88

         Civildienesta tiesas 2006. gada 22. novembra rīkojums — Larsen pret Komisiju
   (Lieta F-11/06) (1)

   (2006/C 326/177)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra pēc izlīguma.

      (1)  OV C 74, 25.03.2006, 36. lpp.


title: Lieta T-307/06: Prasība, kas celta 2006. gada 13. novembrī — Air Products and Chemicals pret ITSB — Messer Group ( ALUMIX )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/63

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. novembrī — Air Products and Chemicals pret ITSB — Messer Group (“ALUMIX”)
   (Lieta T-307/06)
   (2006/C 326/134)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums: angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Air Products and Chemicals Inc., Alentauna (ASV) (pārstāvis — S. Heurung, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Messer Group GmbH, Zulcbaha (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 12. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 1225/2005-2 un R 1397/2005-2;

               —

               pilnībā noraidīt apstrīdēto preču zīmes “ALUMIX” CTM 3190022 reģistrācijas pieteikumu;

               —

               nosūtīt Pirmās instances tiesas nolēmumu ITSB;

               —

               piespriest Messer Group atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Messer Group GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “ALUMIX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 4. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 190 022

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “ALUMAXX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Iebildumu apmierināt attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 1. klasē; iebildumu noraidīt attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 4. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: Prasītājas apelācijas sūdzību noraidīt (R 1225/2005-2); Messer Group GmbH apelāciju apmierināt (R 1397/2005-2)

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome citu starpā:

               —

               pārvērtēja to patērētāju, kas nav profesionāļi, zināšanas un uzmanību par metināšanas gāzi;

               —

               kļūdaini pieņēma, ka preču zīme “ALUMAXX” ir inherenti vāja;

               —

               nepievērsa pietiekamu uzmanību faktam, ka attiecīgās preces ir daļēji identiskas un daļēji ļoti līdzīgas;

               —

               neizvērtēja preču zīmju kopējo iespaidu.


title: VTM Fundmanagement AG 2011. gada 9. marta prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-6/11)

text:
               5.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/13

      VTM Fundmanagement AG2011. gada 9. marta prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-6/11)
   2011/C 135/07

      VTM Fundmanagement AG, ko pārstāv advokāts Dr. Michael Sánchez Rydelski, Steptoe & Johnson LLP, Avenue Louise 240, BE-1050 Brussels, Belgium un advokāts Dr. Hans-Michael Pott, Sernetz Schäfer Rechtsanwälte, Berliner Allee 10, 40212 Düsseldorf, Germany, 2011. gada 9. martā EBTA Tiesā iesniedza prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.

      VTM Fundmanagement AG pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               atceļ EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 3. novembra Lēmumu Nr. 416/10/COL par ieguldījumu uzņēmumu aplikšanu ar nodokļiem saskaņā ar Lihtenšteinas nodokļu likumu;

               2)

               alternatīvi pasludina par spēkā neesošiem 3. un 4. pantu EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 3. novembra Lēmumā Nr. 416/10/COL, ciktāl tajos pieprasīts atmaksāt atbalstu, kas minēts šā lēmuma 1. pantā;
               un

               3)

               piespriež EBTA Uzraudzības iestādei segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 3. novembra Lēmumā Nr. 416/10/COL paziņots, ka Lihtenšteinas iestāžu īstenotais atbalsta pasākums par labu ieguldījumu uzņēmumiem, kurš no 2006. gada 30. jūnija ir atcelts, nav saderīgs ar EEZ līguma 61. panta 1. punktu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde turklāt nolēma, ka iespējamais atbalsts ir nelikumīgs atbalsts un ka tas ir jāatgūst no tiem ieguldījumu uzņēmumiem, kuri atbalstu saņēma laikposmā no 1997. gada 15. marta līdz dienai, kurā atbalsta saņēmējiem pēdējo reizi tika piemērots atbrīvojums no nodokļa, ko atcēla 2006. gadā.

               —

               Prasības iesniedzējs apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                           —

                           ir nepareizi piemērojusi EEZ līguma 61. panta 1. punktu,

                           —

                           ir kļūdījusies, pieprasot atmaksāt iespējamo atbalstu,

                           —

                           nav sniegusi atbilstošu pamatojumu, kā noteikts Uzraudzības un Tiesas nolīguma 16. pantā.