title: Lieta C-125/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2003. gada 4. decembra Commission litiges voyages arbitrāžas spriedumu pirms lietas izspriešanas pēc būtības lietā Guy Denuit un Betty Cordenier pret Transorient - Mosaïque Voyages un Culture SA

text:
               12.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2003. gada 4. decembra Commission litiges voyages arbitrāžas spriedumu pirms lietas izspriešanas pēc būtības lietā Guy Denuit un Betty Cordenier pret Transorient - Mosaïque Voyages un Culture SA
   (Lieta C-125/04)
   (2004/C 156/05)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2003. gada 4. decembra Commission litiges voyages (Beļģija) arbitrāžas spriedumu pirms lietas izspriešanas pēc būtības lietā Guy Denuit un Betty Cordenier pret Transorient - Mosaïque Voyages un Culture SA un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 8. martā.
   Commission litiges voyages (Beļģija) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai gadījumos, kad līguma noteikums, kas saista patērētāju ar organizatoru un/vai pārstāvi, paredz tikai noteiktās cenas paaugstināšanu un precīzi nosaka, kā jāaprēķina pārskatītā cena, vienīgi ļaujot ņemt vērā iespējas, kas ierobežoti izklāstītas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā direktīvā 90/314/EEK (1), minētais pants ir interpretējams tādējādi, ka ar to netieši nosaka arī noteiktās cenas pazemināšanas iespēju saskaņā ar to pašu aprēķināšanas kārtību?

               2)

               Vai gadījumos, kad līguma noteikums, kas saista patērētāju ar organizētāju un/vai pārstāvi, paredz kā noteiktās cenas paaugstināšanas, tā arī pazemināšanas iespēju, precīzi nenosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, un ļaujot vienīgi ņemt vērā iespējas, kas ierobežoti izklāstītas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā direktīvā 90/314/EEK, minētais pants ir interpretējams tādējādi, ka ar to nosaka visu līguma noteikumu spēkā neesamību vai arī ka spēkā neesamību ierobežo ar noteiktās cenas paaugstināšanu?

               3)

               Vai gadījumos, kad līguma noteikums, kas saista patērētāju ar organizētāju un/vai pārstāvi, paredz iespēju vienīgi, ceļojuma organizētāja un/vai tā pārstāvja labā paaugstināt, kā arī pazemināt noteikto cenu, precīzi nosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, ļaujot vienīgi ņemt vērā iespējas, kas ierobežoti izklāstītas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā direktīvā 90/314/EEK, minētais pants ir interpretējams tādējādi, ka ar to nosaka visu līguma noteikumu spēkā neesamību vai arī šo spēkā neesamību ierobežo ar noteiktās cenas paaugstināšanu?

               4)

               Vai gadījumos, kad līguma noteikums, kas saista patērētāju ar organizētāju un/vai pārstāvi, paredz gan ceļojuma organizētāja un/vai pārstāvja, gan patērētāja labā noteiktās cenas paaugstināšanas, tāpat kā pazemināšanas iespēju, precīzi nosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, ļaujot vienīgi ņemt vērā iespējas, kas ierobežoti izklāstītas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā direktīvā 90/314/EEK, minētais pants ir interpretējams tādējādi, ka ar to uzliek pienākumu ceļojumu organizētājam un/vai pārstāvim veikt noteiktās cenas pazemināšanu, ja to nav lūdzis patērētājs?

      (1)  Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīva 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV L 158, 23.06.1990., 59. lpp.).


title: Lieta F-84/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. septembrī — Chatzidoukakis /Komisija

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/39

         Prasība, kas celta 2010. gada 23. septembrī — Chatzidoukakis/Komisija
   (Lieta F-84/10)
   ()
   2011/C 13/76
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Efstratios Chatzidoukakis (Schrassig, Luksemburga) (pārstāvis — V. Christianos, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu par prasītājam piešķirtā pabalsta izglītībai samazināšanu sakarā ar to, ka viņa dēls saņem dalībvalsts piešķirto finanšu palīdzību stipendijas un kredīta veidā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt pirmkārt, lēmumu par prasītājam piešķirtā “pabalsta izglītībai” samazināšanu, kas izriet no paziņojums par algu par 2010. gada februāri, kā arī attiecīgo paziņojumu par algu daļā, kurā ir daļēji samazināts “pabalsts izglītībai”; otrkārt, Komisijas 2010. gada 26. februāra lēmumu par prasītājam piešķirtā “pabalsta izglītībai” samazināšanu un ieturējuma EUR 375 apmērā piemērošanu prasītājam, kas izriet no paziņojuma par algu par 2010. gada martu; treškārt, paziņojumu par algu par 2010. gada martu, ar kuru samazināts prasītājam piešķirtais “pabalsts izglītībai” un ar atpakaļejošu datumu ieturēti EUR 375; ceturtkārt, paziņojumus par algu par 2010. gada aprīli un augustu daļā, kurā ir daļēji samazināts “pabalsts izglītībai”; piektkārt, Komisijas 2010. gada 9. jūlija lēmumu, ar kuru ir tieši noraidīta viņa sūdzība;

               —

               atlīdzināt prasītājam summas, kuras no viņa ir tikušas ieturētas, un samaksāt procentus par šīm summām;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-506/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. oktobrī iesniedza Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht (Vācija) — Rico Graf un Rudolf Engel/Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. oktobrī iesniedza Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht (Vācija) — Rico Graf un Rudolf Engel/Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

   (Lieta C-506/10)
   ()
   2011/C 30/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Rico Graf, Rudolf Engel

      Atbildētāja: Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Bādenes-Virtembergas Ausführungsgesetz zum Grundstücksverkehrsgesetz und zum Landpachtverkehrsgesetz [Likuma par Likuma par darījumiem ar nekustamo īpašumu un Likuma par zemes nomas darījumiem īstenošanu] 6. panta 1.a punkts 2006. gada 21. februāra redakcijā (Gesetzblatt [Oficiālais Vēstnesis], 85. lpp.) atbilst Nolīgumam starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (1)?

      (1)  OV 2002, L 114, 6. lpp.


title: Lieta F-24/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. martā — Nicolas Katrakasas/Komisija

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/33

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. martā — Nicolas Katrakasas/Komisija
   (Lieta F-24/11)
   2011/C 152/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nicolas Katrakasas (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — L. Levi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt konkursa COM/INT/OLAF/09/AD8 atlases komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju minētā konkursa rezerves sarakstā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt konkursa atlases komisijas 2010. gada 11. maija lēmumu, ar kuru pēc atkārtotas pārbaudes ir apstiprināts tās 2010. gada 9. marta lēmums neiekļaut prasītāju iekšējā konkursa “COM/INT/OLAF/09/AD8 — pārvaldnieki krāpšanas apkarošanas jomā” rezerves sarakstā;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 25. novembra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               atcelt rezerves sarakstu tiktāl, ciktāl tajā nav ietverts prasītāja uzvārds, un visus uz tā pamata pieņemtos lēmumus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-779/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 14. septembra rīkojums – Slovākija/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Savienības pašu resursi — Dalībvalstu finansiālā atbildība — Pienākums samaksāt Komisijai summu, kas atbilst zaudētajiem pašu resursiem — Komisijas vēstule — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/37

         Vispārējās tiesas 2015. gada 14. septembra rīkojums – Slovākija/Komisija
   (Lieta T-779/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Savienības pašu resursi - Dalībvalstu finansiālā atbildība - Pienākums samaksāt Komisijai summu, kas atbilst zaudētajiem pašu resursiem - Komisijas vēstule - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
   (2015/C 381/43)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovākijas Republika (pārstāve – B. Ricziová)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Grønfeldt, A. Tokár un M. Wasmeier)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas Budžeta ģenerāldirektorāta lēmumu, kas it kā esot ietverts 2014. gada 24. septembra vēstulē BUDG/B/03MV D (2014) 3139078, ar ko pēdējā minētā pieprasīja Slovākijas Republikai nodot tās rīcībā bruto summu EUR 1 4 53  723,12 apmērā (no kuras ir jāatskaita 25 % kā iekasēšanas izmaksas), kas atbilst zaudētajiem pašu tradicionālajiem līdzekļiem, vēlākais pirmajā darbdienā pēc deviņpadsmitās tā otrā mēneša dienas, kas seko minētās vēstules nosūtīšanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               par Vācijas Federatīvās Republikas un Rumānijas pieteikumiem par iestāšanos lietā nelemt;

               3)

               Slovākijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Slovākijas Republika, Komisija, Vācijas Federatīvā Republika un Rumānija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta T-568/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 28. augusta rīkojums – Bimbo/ITSB – Kimbo (“KIMBO”)

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/57

         Vispārējās tiesas 2015. gada 28. augusta rīkojums – Bimbo/ITSB – Kimbo (“KIMBO”)
   (Lieta T-568/13) (1)

   (2015/C 381/67)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta C-351/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundessozialgericht (Vācija) 2008. gada 4. augusta rīkojumu — Christian Grimme / Deutsche Angestellten-Krankenkasse

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundessozialgericht (Vācija) 2008. gada 4. augusta rīkojumu — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse

   (Lieta C-351/08)
   (2008/C 272/19)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundessozialgericht
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Christian Grimme

      Atbildētājs: Deutsche Angestellten-Krankenkasse

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (1) noteikumi, it īpaši Nolīguma 1., 5., 7. un 16. pants, kā arī I pielikuma 12., 17., 18. un 19. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka Vācijā nodarbinātam akciju sabiedrības, kas nodibināta atbilstoši Šveices tiesību aktiem, valdes loceklim ir jāapdrošinās Vācijas pensiju apdrošināšanas iestādē, kamēr atbilstoši Vācijas tiesībām nodibinātas akciju sabiedrības valdes locekļi, kas ir nodarbināti Vācijā, ir atbrīvoti no apdrošināšanas Vācijas apdrošināšanas iestādē?

      (1)  OV 2002, L 114, 6. lpp.


title: Lieta C-168/11: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Manfred Beker, Christa Beker/Finanzamt Heilbronn (Kapitāla brīva aprite — Ienākuma nodoklis — Ienākumi no kapitāla — Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu — Dividendes, ko izmaksā dalībvalstīs un trešajās valstīs reģistrētas sabiedrības — Maksimālās valsts ienākuma nodoklī ieskaitāmās ārvalstīs ieturētā nodokļa summas noteikšana — Ar ikdienas vajadzībām saistītu personīgo izdevumu neņemšana vērā — Pamatojums)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/9

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Manfred Beker, Christa Beker/Finanzamt Heilbronn

   (Lieta C-168/11) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - Ienākuma nodoklis - Ienākumi no kapitāla - Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu - Dividendes, ko izmaksā dalībvalstīs un trešajās valstīs reģistrētas sabiedrības - Maksimālās valsts ienākuma nodoklī ieskaitāmās ārvalstīs ieturētā nodokļa summas noteikšana - Ar ikdienas vajadzībām saistītu personīgo izdevumu neņemšana vērā - Pamatojums)
   2013/C 114/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Manfred Beker un Christa Beker

      Atbildētāja: Finanzamt Heilbronn

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — EKL 56. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums par fizisku personu aplikšanu ar ienākuma nodokli, saskaņā ar kuru ārvalstīs samaksātie nodokļi var tikt atskaitīti tikai no valsts ienākuma nodokļa par ārvalstīs gūtajiem ienākumiem daļas — Šīs valsts ienākuma nodokļa daļas noteikšanas metode, kas nozīmē proporcionālu ārkārtējo izdevumu un izmaksu, kas arī ir atskaitāmi no ārvalstīs gūtajiem ienākumiem, pieskaitīšanu, kā arī rada atbilstošu ārvalstīs samaksātā nodokļa maksimālā atskaitāmā apmēra samazināšanu

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru atbilstoši režīmam, kura mērķis ir ierobežot nodokļu dubulto uzlikšanu, ja personas, kam nodoklis ir jāmaksā pilnā apmērā, par ārvalstīs gūtajiem ienākumiem šo ienākumu gūšanas valstī samaksā nodokli, kas ir līdzvērtīgs ienākuma nodoklim, kuru ir iekasējusi minētā dalībvalsts, minētā ārvalsts nodokļa ieskaitīšana ienākuma nodokļa summā šajā dalībvalstī notiek, reizinot nodokļa summu, kas ir jāmaksā par ienākumiem, kuri ar nodokli ir apliekami šajā pašā dalībvalstī, ieskaitot ārvalstīs gūtos ienākumus, ar attiecību starp minētajiem ārvalstīs gūtajiem ienākumiem un ienākumu summu, kurā nav ņemti vērā īpašie un ārkārtas izdevumi kā izdevumi, kas ir saistīti ar ikdienas vajadzībām vai personīgo vai ģimenes situāciju.

      (1)  OV C 211, 16.7.2011.


title: Lieta T-205/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 26. februāra rīkojums — Evropaïki Dynamiki /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Šķīrējklauzula — e-Content programma — Līguma laušana — Atlīdzināšana — Nepieņemamība)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/41

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 26. februāra rīkojums — Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-205/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Šķīrējklauzula - e-Content programma - Līguma laušana - Atlīdzināšana - Nepieņemamība)
   (2007/C 95/84)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Wilderspin un M. Patkova, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt, pirmkārt, Komisijas 2003. gada 16. maija lēmumu, ar kuru nolemts lauzt līgumu EDC-53007 EEBO/27873, otrkārt, Komisijas 2004. gada 12. novembra lēmumu atlīdzināt prasītājai izdevumus par veiktajiem darbiem par summu, kas nepārsniedz EUR 85 971, un, treškārt, Komisijas 2005. gada 7. marta lēmumu par maksājuma uzdevuma EUR 59 485 apmērā izdošanu attiecībā uz prasītāju.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasība tiek noraidīta kā nepieņemama;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 193, 6.8.2005.


title: Lieta C-599/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. decembrī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republika) — SAG ELV Slovensko a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s., TESLA Stropokov a.s., Autostrade per l'Italia S.p.A., EFKON AG, Stalexport Autostrady S.A./Úrad pre verejné obstarávanie

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. decembrī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republika) — SAG ELV Slovensko a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s., TESLA Stropokov a.s., Autostrade per l'Italia S.p.A., EFKON AG, Stalexport Autostrady S.A./Úrad pre verejné obstarávanie

   (Lieta C-599/10)
   2011/C 72/19
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: SAG ELV Slovensko a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s., TESLA Stropokov a.s., Autostrade per l'Italia S.p.A., EFKON AG, Stalexport Autostrady S.A.

      Atbildētājs: Úrad pre verejné obstarávanie

      Persona, kas iestājusies lietā: Národná dialnicná spolocnost, a.s.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1), redakcijā, kas bija spēkā attiecīgajā laika posmā, ir saderīga interpretācija, saskaņā ar kuru atbilstoši minētās direktīvas 51. pantam, kas aplūkots kopā ar tās 2. pantu, ņemot vērā nediskriminācijas principu un pārskatāmības principu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanā, līgumslēdzējai iestādei ir pienākums lūgt paskaidrojumus par piedāvājumu, ievērojot privātpersonas subjektīvās procesuālās tiesības tikt uzaicinātam papildināt vai precizēt sertifikātus un dokumentus, kas iesniegti saskaņā ar minētās direktīvas 45.–50. pantu, ja pretrunīga vai neskaidra publiskā iepirkuma procedūras dalībnieku piedāvājuma izpratne var izraisīt šī dalībnieka izslēgšanu no publiskā iepirkuma procedūras?

               2)

               Vai ar Direktīvu [2004/18/EK], redakcijā, kas bija spēkā attiecīgajā laika posmā, ir saderīga interpretācija, saskaņā ar kuru atbilstoši minētās direktīvas 51. pantam, kas aplūkots kopā ar tās 2. pantu, ņemot vērā nediskriminācijas principu un pārskatāmības principu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanā, līgumslēdzējai iestādei nav pienākuma lūgt paskaidrojumus par piedāvājumu, ja tā uzskata, ka ir pierādīts, ka nav izpildītas ar publiskā iepirkuma priekšmetu saistītās prasības?

               3)

               Vai ar Direktīvas [2004/18/EK] 51. pantu un 2. pantu, redakcijā, kas bija spēkā attiecīgajā laika posmā, ir saderīga valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru komisijai, kas izveidota, lai novērtētu piedāvājumu, ir tikai iespēja rakstiski lūgt piedāvājuma iesniedzējiem sniegt paskaidrojumus par piedāvājumu? Vai ar Direktīvas [2004/18/EK] 55. pantu ir saderīgs līgumslēdzējas iestādes rīcības veids, saskaņā ar kuru tai nav pienākuma lūgt piedāvājuma iesniedzējam sniegt paskaidrojumus par nepamatoti zemu cenu, un vai, ņemot vērā to, kā līgumslēdzēja iestāde bija noformulējusi prasītājam I un prasītājam II izteikto lūgumu saistībā ar nepamatoti zemu cenu, tiem bija iespēja atbilstoši izklāstīt iesniegtajam piedāvājumam raksturīgos būtiskos parametrus?

      (1)  OV L 134, 30.04.2004., 114. lpp.


title: Apvienotās lietas C-446/09 un C-495/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 1. decembra spriedums ( Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija), Court of Appeal ( England & Wales ) ( Civil Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Koninklijke Philips Electronics NV/Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Nokia Corporation/Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09) (Kopējā tirdzniecības politika — Cīņa pret viltotu preču un pirātpreču ievešanu Savienībā — Regulas (EK) Nr. 3295/94 un Nr. 1383/2003 — No trešajām valstīm ievestu preču, kas ir Savienībā intelektuālā īpašuma tiesību aizsargātu preču pakaļdarinājumi vai kopijas, glabāšana muitas noliktavā un atrašanās ārējā tranzītā — Dalībvalstu iestāžu rīkošanās — Nosacījumi)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 1. decembra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija), Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Koninklijke Philips Electronics NV/Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Nokia Corporation/Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09)
   (Apvienotās lietas C-446/09 un C-495/09) (1)

   (Kopējā tirdzniecības politika - Cīņa pret viltotu preču un pirātpreču ievešanu Savienībā - Regulas (EK) Nr. 3295/94 un Nr. 1383/2003 - No trešajām valstīm ievestu preču, kas ir Savienībā intelektuālā īpašuma tiesību aizsargātu preču pakaļdarinājumi vai kopijas, glabāšana muitas noliktavā un atrašanās ārējā tranzītā - Dalībvalstu iestāžu rīkošanās - Nosacījumi)
   2012/C 32/07
   Tiesvedības valodas — holandiešu un angļu

      Iesniedzējtiesas

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Koninklijke Philips Electronics NV (C-446/09), Nokia Corporation (C-495/09)

      Atbildētājas: Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09)

      piedaloties: International Trademark Association

      Priekšmets

   (C-446/09)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Padomes 1994. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 3295/94, kas nosaka pasākumus, lai aizliegtu viltotu preču un pirātpreču laišanu brīvā apgrozībā, izvešanu, atpakaļizvešanu vai atlikšanas režīma attiecināšanu uz tām (OV L 341, 8. lpp.), 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Laišana brīvā apgrozībā un atlikšanas procedūras piemērošana — Piemērojamās tiesības — No trešās valsts ievestas preces — Īpašnieka intelektuālā īpašuma tiesību aizskārums
   (C-495/09)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulas (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (OV L 196, 7. lpp.), 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Jēdziens “viltotas preces” — Ar Kopienas preču zīmi apzīmētas preces, kas atrodas tranzītā no kādas trešās valsts, kur tās ir izgatavotas, un paredzētas kādas citas trešās valsts tirgum — Mobilie tālruņi “Nokia”

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1994. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 3295/94, kas nosaka pasākumus attiecībā uz tādu preču, kuras pārkāpj kādas intelektuālā īpašuma tiesības, ievešanu Kopienā, kā arī eksportu un reeksportu no Kopienas, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1999. gada 25. janvāra Regulu (EK) Nr. 241/1999, kā arī Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulu (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības, jāinterpretē tādējādi, ka:

               —

               no trešās valsts ievestas preces, kas ir kādas Savienībā ar preču zīmju tiesībām aizsargātas preces pakaļdarinājums vai Eiropas Savienībā ar autortiesībām, blakustiesībām vai dizainparaugu aizsargātas preces atdarinājums, nevar tikt uzskatītas par “viltotām precēm” jeb “pirātprecēm” minēto regulu izpratnē tāpēc vien, ka tās ir ievestas Savienības muitas teritorijā, tām piemērojot kādu atlikšanas procedūru;

               —

               minētās preces turpretim iespējami aizskar minētās tiesības un tātad var tikt uzskatītas par “viltotām precēm” vai “pirātprecēm”, ja ir pierādīts, ka tās ir paredzētas laišanai pārdošanā Eiropas Savienībā, šāds pierādījums ir citstarp tad, ja izrādās, ka minētās preces ir tikušas pārdotas klientam Savienībā, piedāvātas pārdošanai vai reklamētas patērētājiem Savienībā vai arī no dokumentiem vai sarakstes par šīm precēm izriet, ka tās paredzēts novirzīt patērētājiem Savienībā;

               —

               lai iestāde, kuras kompetencē ir izlemt lietu pēc būtības, varētu lietderīgi izvērtēt, vai ir šāds pierādījums un citas norādes uz minēto intelektuālā īpašuma tiesību aizskārumu, pieprasījumu rīkoties saņēmušajam muitas dienestam, tiklīdz tā rīcībā ir norādes, kas pamato aizdomas par minētā aizskāruma esamību, ir jāatliek attiecīgo preču izlaišana vai tās jāaiztur; un

               —

               šo norāžu starpā var arī būt apstāklis, ka nav deklarēts preču galamērķis, lai arī lūgtajai atlikšanas procedūrai ir vajadzīga šāda deklarēšana, trūkst skaidras vai ticamas informācijas par preču ražotāja vai nosūtītāja identitāti vai adresi, nav sadarbības ar muitas iestādēm vai arī par attiecīgajām precēm tiek atklāti tāda veida dokumenti vai sarakste, kas mudina domāt, ka to novirzīšana pie patērētājiem Eiropas Savienībā var iespējami notikt.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.

      OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta C-340/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG/Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG/Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

   (Lieta C-340/16)
   (2016/C 305/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG

      Atbildētājs: Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai iekšzemes darba devēja prasība atlīdzināt viņam novirzītos zaudējumus, kas radušies, turpinot izmaksāt darba samaksu iekšzemē dzīvojošam darba ņēmējam, ir “lieta, kas saistīta ar apdrošināšanu” Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) 8. panta izpratnē, ja:

                           a)

                           darba ņēmējs ir ticis savainots ceļu satiksmes negadījumā vienā dalībvalstī (Itālijā),

                           b)

                           prasība ir vērsta pret ceļu satiksmes negadījumu izraisījušā transportlīdzekļa obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju, kurš ir reģistrēts citā dalībvalstī (Francijā), un

                           c)

                           darba devējs ir izveidots kā publisko tiesību iestāde ar juridiskas personas statusu?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai Regulas (EK) Nr. 44/2011 9. panta 1. punkta b) apakšpunkts, skatīts kopā ar 11. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devējs, kurš turpina izmaksāt darba samaksu, kā “cietušais” var iesūdzēt ceļu satiksmes negadījumu izraisījušā transportlīdzekļa obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju tās vietas tiesā, kur ir darba devēja atrašanās vieta, ja šāda tieša prasība ir pieņemama?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, OV L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-169/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. maijā — DEI /Komisija

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/24

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. maijā — DEI/Komisija
   (Lieta T-169/08)
   (2008/C 183/47)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dimosia Epichirisi Ilektrismou A. E., Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — P. Anestis, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savā prasībā prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 5. marta Lēmumu C(2008) 824, galīgā redakcija, par lignīta ieguves tiesību piešķiršanu, ko Grieķijas Republika piešķīrusi Dimosia Epicheirisi Ilektrismou, vai par šo tiesību saglabāšanu.
   Prasītāja izvirza šādus atcelšanas pamatus:
   Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar EKL 86. panta 1. punkta, lasot to kopā ar EKL 82. pantu, piemērošanu, kā arī acīmredzamu kļūdu interpretācijā.
   Prasītāja uzskata, ka atbildētāja ir pieļāvusi kļūdu, pirmkārt, saistībā ar konkrēto tirgu noteikšanu; otrkārt, attiecībā uz teorijas par dominējošā stāvokļa paplašināšanu piemērošanu, jo nav ņēmusi vērā, ka pat publisko tiesību uzņēmumu gadījumā šī paplašinājuma pamatā jābūt valsts pasākumiem, kas piešķir ekskluzīvas vai īpašas tiesības; treškārt, tāpēc, ka Grieķijas tiesiskais regulējums, pamatojoties uz kuru prasītāja ieguva lignīta apsaimniekošanas tiesības, nerada nevienlīdzīgu iespēju situāciju attiecībā pret konkurentiem; ceturtkārt, tāpēc, ka iepriekš minētā tiesiskā regulējuma rezultātā netiek saglabāts vai nostiprināts prasītājas dominējošais stāvoklis elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgū; un, piektkārt, atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo nav ņēmusi vērā Grieķijas elektroenerģijas tirgū nesen notikušās izmaiņas tiktāl, ciktāl tām bija nozīme, lai pierādītu pārkāpuma neesamību.
   Ar otro izvirzīto atcelšanas pamatu prasītāja apgalvo, ka atbildētāja, pieņemot apstrīdēto lēmumu, nav ievērojusi EKL 252. pantā paredzētos noteikumus attiecībā uz pamatojuma norādīšanu.
   Ar savu trešo izvirzīto atcelšanas pamatu prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpti vispārīgie tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības un tiesību uz īpašuma aizsardzību principi. Prasītāja turklāt uzskata, ka Pirmās instances tiesai ir jānosaka cik lielā mērā atbildētāja ir ļaunprātīgi izmantojusi savas pilnvaras.
   Visbeidzot, ar savu ceturto izvirzīto atcelšanas pamatu prasītāja norāda, ka atbildētāja nav ievērojusi samērīguma principu saistībā ar apstrīdētajā lēmumā ierosinātajiem korektīvajiem pasākumiem.


title: Lieta C-525/08: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 15. janvāra rīkojums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sylvia Bienek/Condor Flugdienst GmbH

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/34

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 15. janvāra rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sylvia Bienek/Condor Flugdienst GmbH

   (Lieta C-525/08) (1)

   2010/C 100/49

      Tiesvedības valoda — vācu

   Trešā palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-308/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/37

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-308/08)
   (2008/C 223/59)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un D. Recchia)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka saistībā ar lauku ceļa no Viljamanrike de la Kondesas [Villamanrique de la Condesa] (Seviļa) uz El Rosio [El Rocío] (Uelva) uzlabošanas projektu Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK (1) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas interpretēta Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/05, kā arī pienākumus, kas izriet no iepriekš minētās direktīvas 12. panta 4. punkta;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka, īstenodama lauku ceļa no Viljamanrike de la Kondesas (Seviļa) uz El Rosio (Uelva) uzlabošanas projektu, vienlaikus neveicot pienācīgos aizsardzības pasākumus, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvā 92/43/EEK, kas interpretēta Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/05, paredzētos pienākumus, kā arī pienākumus, kas izriet no iepriekš minētās direktīvas 12. panta 4. punkta.

      (1)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta C-594/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 22. decembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Simona Kornhaas/Thomas Dithmar kā maksātnespējas procesa administrators attiecībā uz Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd mantu

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 22. decembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Simona Kornhaas/Thomas Dithmar kā maksātnespējas procesa administrators attiecībā uz Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd mantu

   (Lieta C-594/14)
   (2015/C 127/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Simona Kornhaas

      Atbildētājs: Thomas Dithmar kā maksātnespējas procesa administrators attiecībā uz Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd mantu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai uz prasību, ko Vācijas tiesā pret “private company limited by shares”, kas dibināta saskaņā ar Anglijas vai Velsas tiesībām un attiecībā uz kuras mantu saskaņā ar Maksātnespējas regulas (1) 3. panta 1. punktu Vācijā ir tikusi uzsākta maksātnespējas procedūra, direktoru ir cēlis maksātnespējas procedūras administrators, lai tiktu atmaksāti pirms maksātnespējas procedūras uzsākšanas, taču pēc maksātnespējas iestāšanās direktora veiktie maksājumi, attiecas Vācijas maksātnespējas tiesību akti Maksātnespējas regulas 4. panta 1. punkta izpratnē?

               2)

               Vai iepriekš minētā prasība pārkāpj brīvību veikt uzņēmējdarbību atbilstoši LESD 49., 54. pantam?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām, OV L 160, 1. lpp.


title: Lieta C-625/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch AG u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 29. novembrī iesniedza Villeroy & Boch AG

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch AG u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 29. novembrī iesniedza Villeroy & Boch AG

   (Lieta C-625/13 P)
   2014/C 39/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Villeroy & Boch AG (pārstāvis — M. Klusmann, advokāts, S. Thomas)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Uzturot pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 kopumā tiktāl, ciktāl ar to tika noraidīta prasība un ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt atbildētājas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma C(2010) 4185, galīgā redakcija, pārsūdzētā sprieduma redakcijā, 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, pienācīgi samazināt apstrīdētā atbildētājas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma 2. pantā prasītājai uzlikto naudas sodu;

               —

               turpmāk pakārtoti, nodot tiesību strīdu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

   Ar apelācijas sūdzības 1.–6. pamatiem Vispārējai tiesai tiek pārmestas kļūdas tiesību piemērošanā, kas esot tikušas pieļautas saistībā ar pierādījumu novērtēšanu. Tā, Vispārējā tiesa pierādījumu, kas skar iespējamu Francijā notikušu pārkāpumu, šajā lietā esot uzskatījusi par pietiekamu, lai sodītu prasītāju, lai gan šis pats pierādījuma jautājums paralēlās tiesvedības (1) esot ticis novērtēts tieši pretēji. Ar to tiekot pārkāpts šaubu [interpretēšanas par labu] princips un spriešanas likumi, jo vienu un to pašu vērtējumu nedrīkstot veikt ar atšķirīgu iznākumu, kas apgrūtina prasītāju.
   Ar 2. apelācijas sūdzības pamatu tiek pārmests, ka prasītājai kā santehnikas keramikas ražotājai Vispārējā tiesa esot piedēvējusi pārkāpumus, kurus personas, kas nav tās konkurentes (armatūras ražotāji), ir izdarījušas Itālijā, lai gan neesot bijis pat prasītājas dalības to, iespējams, konkurences tiesībām pretējās apvienību sanāksmēs. Vienlaikus attiecībā uz prasītājas konkurentēm Vispārējā tiesa paralēlos spriedumos (2) un to pašu jautājumu esot nospriedusi, ka personas, kas nav konkurentes, konkurences tiesībām pretēju rīcību nav veikušas pat tad, ja tās ir bijušas klāt, armatūras ražotājiem izdarot iespējamos pārkāpumus. Arī šajā ziņā līdzās acīmredzami nevienlīdzīgai attieksmei, kas apgrūtina prasītāju, spriedumā esot pieļauts šaubu [interpretēšanas par labu] principa un spriešanas likumu pārkāpums. Tas tāpēc, ka, ja no Vispārējās tiesas viedokļa vienus un tos pašus lietas apstākļus var novērtēt divos atšķirīgos veidos, sankciju tiesībās drīkstot izmantot tikai sankciju adresātiem mazāk ierobežojošo alternatīvu, nevis, kā tas esot šajā lietā, neizdevīgāko variantu.
   Ar 3. apelācijas sūdzības pamatu tiek pārmests konstatējoša lēmuma saistībā ar rīcības kopumu Nīderlandē, kas esot balstīts uz lietas apstākļiem, attiecībā uz kuriem esot iestājies noilgums, prettiesiskums, kā arī Vispārējās tiesas nolēmuma pamatojumā izdarīto konstatējumu trūkstoša atbilstība sprieduma rezolutīvajai daļai. Pēdējā minētā esot formulēta plašāk nekā Vispārējās tiesas lēmuma pamatojumā izdarītie faktiskie konstatējumi, kas esot būtisks sprieduma pamatojuma trūkums, kura rezolutīvā daļa šajā ziņā netiekot balstīta uz pamatojumu. Tas esot pretrunā LESD 101. pantam un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pantam.
   Ar 4. apelācijas sūdzības pamatu attiecībā uz Beļģiju būtībā tiek pārmesta tādu nolēmuma pieņemšanai nozīmīgu faktu neievērošana, kurus pati Vispārējā tiesa esot izskatījusi tiesas sēdē.
   Ar 5. apelācijas sūdzības pamatu tiek izteikti tiesiskie pārmetumi attiecībā uz konstatējumiem saistībā ar Vācijā izdarīto pārkāpumu. Tiek pārmesta prasītājas apsvērumu neievērošana vai attiecīgi sagrozīšana, kā arī dažādu konstatējumu attiecībā uz, iespējams, nepieļaujamu informācijas apmaiņu LESD 101. panta 1. punkta izpratnē tiesiskā nepamatotība.
   6. apelācijas sūdzības pamats attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar Vispārējās tiesas vērtējumiem attiecībā uz Austriju.
   Ar 7. apelācijas sūdzības pamatu tiek pārmesta citu tiesiski patstāvīgu uzņēmumu pārkāpumu atvasināta piedēvēšana prasītājai, kas esot vainas principa pārkāpums.
   8. apelācijas sūdzības pamats ir vērsts pret faktiski un tiesiski nesaistītas rīcības tiesisku apvienošanu, iegūstot, kā tiek apgalvots, vienotu, kompleksu un turpinātu pārkāpumu (single, complex and continuous infringement — SCCI); šai apvienošanai no prasītājas viedokļa tiesiski nebūtu jābūt veiktai jau kopumā izvērtētu rīcības veidu papildinošā rakstura neesamības dēļ. Šajā lietā piemērotajā veidā SCCI tiesiskā konstrukcija esot pretrunā taisnīgas tiesvedības principam.
   9. apelācijas sūdzības pamats ir vērsts pret to, ka neesot bijis tiesību noteikt solidāru atbildību par naudas soda samaksu koncerna ietvaros tiešas dalības rīcībā neesamības situācijā, kas esot tiesiskuma principa un personīgās atbildības principa pārkāpums.
   Ar 10. apelācijas sūdzības pamatu prasītāja vēršas pret tiesiski kļūdainu Vispārējās tiesas “light review” [paviršu izskatīšanu], kas neesot pietiekami ņēmusi vērā savu pārbaudes uzdevumu un tādējādi esot pārkāpusi Kopienas tiesību tiesiskās aizsardzības garantiju.
   Visbeidzot, ar 11. apelācijas sūdzības pamatu tiek pārmests, ka apstiprinātais naudas sods katrā ziņā esot nesamērīgs. Tas tāpēc, ka, ņemot vērā ar spriedumu jau atceltos un tiesisku pamatojuma kļūdu dēļ turpmāk vēl atceļamos apsūdzošos faktiskos konstatējumus, likumā paredzētā augstākā naudas soda 10 % apmērā no koncerna apgrozījuma nemainīgā uzlikšana, kuru esot izteikusi Vispārējā tiesa, esot nesamērīga un līdz ar to nepieļaujama. Ja pārkāpuma pamatojumam izmantotajiem faktiskiem konstatējumiem lielā mērā nav pamata, tad, ņemot vērā rodošos cēloņsakarības un pierādīšanas robus, kā arī neesošās [pārkāpuma] piedēvēšanas sakarības, varot pastāvēt nevis SCCI, kas ietver 6 valstis, 3 preču grupas un 10 gadus, bet, lielākais, atsevišķi vietējie pārkāpumi, kas nekādā ziņā nevarot būt šajā lietā noteikto sankciju līmeņa pamats. Šajā lietā izskatāmie apstākļi nekādā ziņā neesot smags vai pat iespējami smagākais pārkāpums, ko Vispārējā tiesa, būtiski pārprotot interpretējamos rīcības brīvības kritērijus, neesot ņēmusi vērā.

      (1)  Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums apvienotajās lietās T-379/10 un T-381/10 Keramag Keramische Werke AG u.c. un Sanitec Europe Oy/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts.

      (2)  Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums apvienotajās lietās T-379/10 un T-381/10 Keramag Keramische Werke AG u.c. un Sanitec Europe Oy/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, kā arī Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums lietā T-380/10 Wabco Europe u.c./Komisija, Krājumā vēl nav publicēts.


title: lieta T-111/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko UCB SA iesniedza 2005. gada 25. februārī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/32

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko UCB SA iesniedza 2005. gada 25. februārī
   (lieta T-111/05)
   (2005/C 115/57)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 25. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla UCB SA, Brisele (Beļģija), kuru pārstāv Žaks Buržuā [Jacques Bourgeois], Žans-Fransuā Belli [Jean-François Bellis] un Martins Favarts [Martin Favart], avocats.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 9. decembra lēmumu lietā COMP/E-2/37.533 — Holīna hlorīds, kas attiecās uz procedūru atbilstoši EKL 81. pantam;

               —

               vismaz — atcelt ar minēto lēmumu UCB uzlikto naudas sodu vai būtiski samazināt tā apjomu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā apstrīdētā lēmuma priekšmets ir tas pats kā lietā T-101/05 BASF/Komisija (1). Ar šo lēmumu Komisija atzina, ka sešas sabiedrības, kam adresēts šis lēmums, ir pārkāpušas EK Līguma 81. panta pirmo daļu, jo ir bijušas iesaistītas vienošanās un saskaņotās darbību kopleksā, kas izpaudās kā cenu noteikšana, tirgus sadalīšana un vienošanās par darbībām pret konkurentiem (transformātoru kontrole) Eiropas Ekonomiskās Zonas holīna hlorīda sektorā. Šīs pret konkurenci vērstās darbības izpaudās divos dažādos līmeņos, kas tomēr ir cieši saistīti gan ar pasaules līmeni, gan Eiropas līmeni.
   Savu prasību pamatojot, prasītāja norāda:

               —

               ka apstrīdētais lēmums prettiesiski kvalificē pārkāpumu kā vienu un vienotu pārkāpumu, kaut arī faktiski tas sastāvēja no diviem atsevišķiem pārkāpumiem: pasaules līmeņa vienošanās no 1992. gada oktobra līdz 1994. gada aprīlim, no vienas puses, un, no otras puses, vienošanās Kopienas ietvaros, no 1994. gada marta līdz 1998. gada septembrim. Prasītāja uzskata, ka Komisijas izvirzītās versijas mērķis ir apiet tiesību normas par noilgumu.

               —

               Komisija ir rīkojusies prettiesiski, prasītājam uzliekot naudas sodu gan par vienošanos pasaules līmenī, kaut arī šim pārkāpumam jau bija iestājies noilgums, gan arī par vienošanos Kopienas ietvaros, ievērojot Kopienas paziņojumus par sodu samazināšanu. Faktiski, ja atbildētāja būtu tiesiski tās nošķīrusi, tā būtu nonākusi pie secinājuma, ka šajā sakarā nekāda soda nauda nav uzliekama.

               —

               pakārtoti prasītāja norāda, ka attiecīgajam pārkāpumam ir iestājies noilgums, nepastāvot prasītājas 1999. gadā brīvprātīgi iesniegtai informācijai.

      (1)  Vēl nav publicēts OV.


title: lieta T-218/05: Pirmās instances tiesas  2005. gada 23. novembra  rīkojums —  Bustec Ireland  pret ITSB (Kopienas preču zīme — Iebildums — Iebilduma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/34

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 23. novembra rīkojums — Bustec Ireland pret ITSB
   (lieta T-218/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildums - Iebilduma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana)
   (2006/C 48/66)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bustec Ireland, Šanona, Country Clare (Īrija) (pārstāvji — E. Armijo Chávarri un A. Castán Pérez-Gómez, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. García Murillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Mustek, S.L., Barselona (Spānija)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2005. gada 22. marta lēmumu lietā R 1125/2004-2 attiecībā uz Kopienas preču zīmes “BUSTEC” reģistrācijas iebildumu procesu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               par prasību vairs nav jālemj;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 182, 23.07.2005.


title: Lieta C-545/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Kipras Republika

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/59

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-545/12) (1)

   2013/C 225/127
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta C-521/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 12. oktobrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Amazon.com International Sales Inc. u.c./Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 12. oktobrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Amazon.com International Sales Inc. u.c./Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

      (Lieta C-521/11)
      (2012/C 25/46)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Lietas dalībnieki pamatlietā

         Kasācijas sūdzības iesniedzēji: Amazon.com International Sales Inc., Amazon EU Sàrl, Amazon.de GmbH, likvidējamā Amazon.com GmbH, Amazon Logistik GmbH

         Atbildētāja: Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai “taisnīga atlīdzība” Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē pastāv, ja

                              a)

                              tiesību subjektiem Direktīvas 2001/29/EK 2. punkta izpratnē ir tiesības, kuras var īstenot tikai kolektīvā pārvaldījuma organizācija, prasīt pienācīgu samaksu no personām, kas vietējā tirgū veic minēto tiesību subjektu darbu reproducēšanai piemērotu materiālo nesēju pirmo pārdošanu komerciālos nolūkos,

                              b)

                              šīs prasījuma tiesības nav atkarīgas no tā, vai materiālie nesēji tiek pārdoti tirdzniecības starpniekiem, fiziskām vai juridiskām personām lietošanai, kas nav paredzēta privātām vajadzībām, vai arī tos pārdod fiziskām personām privātām vajadzībām,

                              c)

                              bet personai, kura izmanto materiālos nesējus reproducēšanai ar tiesību subjekta atļauju vai kura pirms pārdošanas galalietotājam materiālos nesējus no valsts atkal izved, ir tiesības pieprasīt kolektīvā pārvaldījuma organizācijai atmaksāt atlīdzību?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

                              2.1.

                              Vai pastāv “taisnīga atlīdzība” Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja 1. jautājuma a) apakšpunktā minētās prasījuma tiesības ir tikai tad, ja materiālie nesēji tiek pārdoti fiziskām personām, kuras tos izmanto reproducēšanai privātām vajadzībām?

                              2.2.

                              Ja atbilde uz 2. jautājuma pirmo daļu ir apstiprinoša:
                              Vai, pārdodot materiālos nesējus fiziskām personām, ir jāpieņem, ka tās tos izmantos reproducēšanai privātām vajadzībām, kamēr šī prezumpcija nav atspēkota?

                  3)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu vai 2. jautājuma pirmo daļu ir apstiprinoša:
                  Vai no Direktīvas 2001/29/EK 5. panta vai citām Savienības tiesību normām izriet, ka kolektīvā pārvaldījuma organizācijas īstenojamas prasījuma tiesības uz taisnīgu atlīdzību nepastāv, ja kolektīvā pārvaldījuma organizācijai likumā ir paredzēts pienākums pusi no peļņas izmaksāt nevis tiesību subjektiem, bet gan ziedot sociālām un kultūras iestādēm?

                  4)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu vai 2. jautājuma pirmo daļu ir apstiprinoša:
                  Vai Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts vai kāda cita Savienības tiesību norma liedz kolektīvā pārvaldījuma organizācijai īstenot prasījuma tiesības uz taisnīgu atlīdzību, ja pienācīga samaksa par materiālo nesēju pārdošanu ir jau samaksāta citā dalībvalstī, kaut arī saskaņā ar noteikumiem, kas, iespējams, neatbilst Savienības tiesībām?


title: Lieta C-508/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Český telekomunikační úřad / T-Mobile Czech Republic a.s. , Vodafone Czech Republic a.s.

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Český telekomunikační úřad/T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

   (Lieta C-508/14)
   (2015/C 056/05)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Český telekomunikační úřad

      Atbildētājas: T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

      Pārējie lietas dalībnieki: O2 Czech Republic a.s. (do 20. června 2014 nazývána Telefónica Czech Republic, a.s.), UPC Česká republika, s.r.o.

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK (1) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (turpmāk tekstā – “direktīva”) 12. un 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tur ietvertais jēdziens “neto izmaksas” saistībā ar šī pakalpojuma sniegšanu liedz pakalpojuma sniedzēja gūto “samērīgo peļņu” iekļaut šī pakalpojumu konstatēto neto izmaksu summā?

               2)

               Ja atbilde uz 1) jautājumu ir apstiprinoša, vai šīm direktīvas normām (12. un 13. pantam) ir tieša iedarbība?

               3)

               Ja direktīvas 12. un 13. pantam ir tieša iedarbība, vai uz šo tiešo iedarbību var atsaukties attiecībā pret sabiedrību, kurā dalībvalstij pieder (atrodas tās kontrolē) 51 % šīs sabiedrības akciju – šajā gadījumā attiecībā uz O2 Czech Republic a. s. (vai to var uzskatīt par “valsts uzņēmumu”)?

               4)

               Ja atbildes uz 1) – 3) jautājumu ir apstiprinošas, vai direktīvu var piemērot arī [tiesiskajām] attiecībām, kas radušās laika posmā pirms Čehijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai (no 2004. gada 1. janvāra līdz 30. aprīlim)?

      (1)  OV L 108, 51. lpp.


title: Lieta T-270/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 30. septembra spriedums — PVS /ITSB — MeDiTA Medizinische Kurierdienst ( medidata ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes medidata reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme MeDiTA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Pakalpojumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/31

         Vispārējās tiesas 2010. gada 30. septembra spriedums — PVS/ITSB — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (“medidata”)
   (Lieta T-270/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “medidata” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MeDiTA” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Pakalpojumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2010/C 317/56
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvis — F. Lindberg, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Pohlmann)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvis — T. Schulte-Beckhausen, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 14. maija lēmumu lietā R 1724/2007-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH un PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 220, 12.09.2009.


title: Lieta C-228/10: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. janvāra rīkojums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd/Euroview Sport Ltd

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. janvāra rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd/Euroview Sport Ltd

   (Lieta C-228/10) (1)

   2012/C 73/43
   Tiesvedības valoda — angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta C-473/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. septembrī iesniedza Bezirksgericht Linz (Austrija) – Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR/Eugen Adelsmayr

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. septembrī iesniedza Bezirksgericht Linz (Austrija) – Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR/Eugen Adelsmayr

   (Lieta C-473/15)
   (2015/C 406/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bezirksgericht Linz

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR

      Atbildētājs: Eugen Adelsmayr

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai LESD 18. pantā nostiprinātais nediskriminācijas princips ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad dalībvalsts savā tiesību sistēmā ir noteikusi tādu normu kā Vācijas Federatīvās Republikas Pamatlikuma 16. panta 2. punkts, kurā ir paredzēts aizliegums izdot savus pilsoņus trešajām valstīm, tā ir jāpiemēro arī citu dalībvalstu pilsoņiem, kas uzturas attiecīgajā dalībvalstī?

               2.

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punkts, kā arī 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Savienības dalībvalstij ir jānoraida trešās valsts pieprasījums izdot Savienības pilsoni, kas uzturas attiecīgās dalībvalsts teritorijā, ja izdošanas pieprasījuma pamatā esošais kriminālprocess, kā arī aizmuguriskais spriedums trešajā valstī nav saderīgs ar starptautisko tiesību minimālo standartu un Savienības sabiedriskās kārtības (“ordre public”) principiem, ne arī ar lietas taisnīgas izskatīšanas principu?

               3.

               Visbeidzot, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants vai attiecīgi Tiesas judikatūrā aizsargātais princips “ne bis in idem” ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad trešajā valstī tiek pieņemts pirmais notiesājošais spriedums un tam seko tiesvedības izbeigšana, jo nav faktiska pamata turpināt vajāšanu Eiropas Savienības dalībvalstī, tas trešajai valstij ir šķērslis turpināt vajāšanu?

               4.

               Ja uz kādu no 1.–3. jautājumiem tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants (“Tiesības uz brīvību”) ir jāinterpretē tādējādi, ka Savienības pilsonis, kad trešā valsts pieprasa izdošanu, izdošanas nolūkā nedrīkst arī tikt apcietināts?


title: Lieta T-106/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. oktobra rīkojums — Evropaïki Dynamiki pret Komisiju (Publiskie pakalpojumu līgumi — Konkursa procedūra par tehniskās palīdzības sniegšanu, lai uzlabotu informācijas un komunikāciju tehnoloģijas sistēmu Turcijas Republikas valsts statistikas institūtā — Kandidatūras noraidīšana — Termiņš — Apstiprinošs akts — Nepieņemamība)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/57

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. oktobra rīkojums — Evropaïki Dynamiki pret Komisiju
   (Lieta T-106/05) (1)

   (Publiskie pakalpojumu līgumi - Konkursa procedūra par tehniskās palīdzības sniegšanu, lai uzlabotu informācijas un komunikāciju tehnoloģijas sistēmu Turcijas Republikas valsts statistikas institūtā - Kandidatūras noraidīšana - Termiņš - Apstiprinošs akts - Nepieņemamība)
   (2006/C 326/124)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — N. Korogiannakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Tufvesson un K. Kańska)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas lēmumu neiekļaut iepriekšējā atlasē prasītājas pieteikumu, kas iesniegts izsludinātajā konkursā par tehniskās palīdzības sniegšanu, lai uzlabotu informācijas un komunikāciju tehnoloģijas sistēmu (TIC) Turcijas Republikas valsts statistikas institūtā, un, otrkārt, prasība atcelt lēmumus, ar kuriem tika noraidīts prasītājas lūgums pārskatīt lēmumu par tās kandidatūras neizraudzīšanos
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 115, 14.05.2005.


title: Lieta T-555/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. septembra rīkojums – Igaunija/Komisija Zivsaimniecība — Igaunijas veikti ieguldījumi zvejas kuģos — Lēmums par starpmaksājumu apturēšanu — Lēmuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/29

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. septembra rīkojums – Igaunija/Komisija
   (Lieta T-555/14) (1)

   (Zivsaimniecība - Igaunijas veikti ieguldījumi zvejas kuģos - Lēmums par starpmaksājumu apturēšanu - Lēmuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 381/32)
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Igaunijas Republika (pārstāvji – N. Grünberg un K. Kraavi-Käerdi)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Randvere un K. Walkerová)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 14. maija Lēmumu C(2014) 3271 final par Igaunijai par laikposmu no 2007. gada līdz 2013. gadam saistībā ar Eiropas Zivsaimniecības fonda atbalstītu darbības programmu veikto starpmaksājumu apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 15. martā lietā C-160/03 Spānijas Karaliste pret Eurojust (Prasība atcelt tiesību aktu, pamatojoties uz EKL 230. pantu — Dalībvalsts celta prasība pret Eurojust sludinājumiem konkursiem uz pagaidu darbinieku vietām — Tiesas kompetences neesamība — Nepieņemamība)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 15. martā
   lietā C-160/03 Spānijas Karaliste pret Eurojust (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu, pamatojoties uz EKL 230. pantu - Dalībvalsts celta prasība pret Eurojust sludinājumiem konkursiem uz pagaidu darbinieku vietām - Tiesas kompetences neesamība - Nepieņemamība)
   (2005/C 132/12)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-160/03 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2003. gada 8. aprīlī cēla Spānijas Karaliste (pārstāve — L. Fragvasa Gadea [L. Fraguas Gadea]), ko atbalsta Somijas Republika (pārstāvis — T. Pinne [T. Pynnä]), pret Eurojust (pārstāvji — H. Rivass de Andress [J. Rivas de Andrés], abogado, un D. O'Kīfs [D. O'Keeffe], solicitor), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētāji P. Jāns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas] (referents) un E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. da Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis], M. Ilešičs [M. Ilešič] un J. Malenovskis [J. Malenovský], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 15. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasība ir nepieņemama;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 45, 19.2.2005.

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/42

         (2005/C 57/72)
   Tiesas pēdējā publikācija
         Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 45, 19.2.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 31, 5.2.2005.

      OV C 19, 22.1.2005.

      OV C 6, 8.1.2005.

      OV C 314, 18.12.2004.

      OV C 300, 4.12.2004.

      OV C 273, 6.11.2004.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta T-30/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Prym un Prym Consumer /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas galantērijas preču (adatas) tirgus — Preču tirgus sadale — Ģeogrāfiskā tirgus sadale — Naudas sods — Pamatnostādnes naudas soda apmēra aprēķināšanai — Pienākums norādīt pamatojumu — Pārkāpuma smagums un ilgums — Paziņojums par sadarbību)

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/29

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Prym un Prym Consumer/Komisija
   (Lieta T-30/05) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas galantērijas preču (adatas) tirgus - Preču tirgus sadale - Ģeogrāfiskā tirgus sadale - Naudas sods - Pamatnostādnes naudas soda apmēra aprēķināšanai - Pienākums norādīt pamatojumu - Pārkāpuma smagums un ilgums - Paziņojums par sadarbību)
   (2007/C 247/46)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: William Prym GmbH & Co. KG, Stolberg (Vācija) un Prym Consumer GmbH & Co. KG, Stolberg (Vācija) (pārstāvis — H. Meyer-Lindemann, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un K. Mojzesowicz, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība, pirmkārt, atcelt Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmumu C (2004) 4221 (galīgs) par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/38.338-PO/Needles), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, atcelt vai samazināt tām uzlikto naudas sodu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  William Prym GmbH & Co. KG un Prym Consumer GmbH & Co. KG ar Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmuma C (2004) 4221 (galīgs) par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/38.338-PO/Needles) 2. pantu uzliktā naudas soda summa ir nosakāma 27 miljonu eiro apmērā;

               2)

               noraidīt prasību pārējā daļā;

               3)

                  William Prym un Prym Consumer sedz 90 % no saviem tiesāšanās izdevumiem pašas un atlīdzina 90 % no Komisijas tiesāšanās izdevumiem, bet Komisija sedz 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem pati un atlīdzina 10 % no William Prym un Prym Consumer tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 106, 30.4.2005.


title: Lieta T-381/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. marta spriedums – Borrajo Canelo/ITSB – Technoazúcar ( “PALMA MULATA” ) Kopienas preču zīme — Atcelšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “PALMA MULATA”  — Faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/20

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. marta spriedums – Borrajo Canelo/ITSB – Technoazúcar (“PALMA MULATA”)
   (Lieta T-381/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atcelšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “PALMA MULATA” - Faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju)
   2014/C 129/25
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ana Borrajo Canelo (Madride, Spānija), Carlos Borrajo Canelo (Madride) un Luis Borrajo Canelo (Madride) (pārstāvis – A. Gómez López, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Technoazúcar (Havana, Kuba) (pārstāvis – J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 21. maija lēmumu lietā R 2265/2010-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Ana Borrajo Canelo, Carlos Borrajo Canelo un Luis Borrajo Canelo, no vienas puses, un Tecnoazúcar, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Ana Borrajo Canelo, Carlos Borrajo Canelo un Luis Borrajo Canelo atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 343, 10.11.2012.


title: Lieta C-251/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. maijā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosman

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. maijā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosman

   (Lieta C-251/16)
   (2016/C 243/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston

      Atbildētājs: T. G. Brosman

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesību ļaunprātīgas izmantošanas princips tāds, kāds tas ir atzīts Tiesas spriedumā Halifax, ciktāl tas ir piemērojams PVN jomā, ir tieši attiecināms uz privātpersonu, ja nav tādas valsts tiesību normas, pieņemtas likumdošanas vai tiesas spriešanas procesā, kura piešķirtu spēku šim principam, tādos apstākļos, kā šajā lietā minētie, kad pirmspārdošanas un pārdošanas darījumu (turpmāk tekstā kopā – “prasītāju darījumi”) definēšana no jauna, kā to atbalsta Commissioners, nozīmētu, ka prasītājiem būtu jāmaksā PVN, ja šāds nodokļa nomaksas pienākums nebija paredzēts, piemērojot prasītāju darījumiem attiecīgajā laika periodā spēkā esošās valsts tiesību normas?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka tiesību ļaunprātīgas izmantošanas princips ir tieši piemērojams privātpersonai, pat ja nav tādas valsts tiesību normas, pieņemtas likumdošanas vai tiesas spriešanas procesā, kura piešķirtu spēku šim principam, vai princips bija pietiekami skaidrs un precīzs, lai to piemērotu prasītāju darījumiem, kas tika noslēgti pirms sprieduma lietā Halifax pasludināšanas, it īpaši ievērojot tiesiskās noteiktības un prasītāju tiesiskās paļāvības aizsardzības principus?

               3)

               Ja tiesību ļaunprātīgas izmantošanas princips ir piemērojams prasītāju darījumiem tādējādi, ka tie ir jādefinē no jauna:

                           a)

                           kāds ir juridiskais mehānisms, saskaņā ar kuru tiek aprēķināts un iekasēts PVN, kas ir jāmaksā saistībā ar prasītāju darījumiem, ja valsts tiesiskais regulējums neparedz aprēķināt un iekasēt PVN, kā arī

                           b)

                           kādā veidā, lai valsts tiesas nosaka šo atbildību?

               4)

               Vai valsts tiesai, nosakot, vai prasītāju darījumu galvenais mērķis bija gūt nodokļu priekšrocības, pirmspārdošanas darījumi (kuri, kā to tā tika konstatējusi, tika veikti tikai nodokļu mērķiem) ir jāvērtē izolēti, vai arī prasītāju darījumu mērķis ir jāvērtē kopumā?

               5)

               Vai VAT Act 4. panta 9. punkts ir jāuzskata par valsts tiesību normu, ar kuru tiek transponēta Sestā direktīva (1), neraugoties uz to, ka tas neatbilst tiesību normai, kas ir paredzēta Sestās direktīvas 4. panta 3. punktā, un kura ir jāpiemēro tādējādi, ka prasītāji ir jāuzskata par nodokļa maksātājiem saistībā ar īpašumu nodošanu pirms tie tiek pirmoreiz apdzīvoti, neņemot vērā to, ka iepriekšējais tiesību atsavināšanas darījums bija apliekams ar nodokli?

               6)

               Gadījumā, ja 4. panta 9. punkts nav saderīgs ar Sesto direktīvu, vai apstāklis, ka prasītāji ir pamatojušies uz to, nozīmē tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretrunā Tiesas spriedumā Halifax atzītajiem principiem?

               7)

               Pakārtoti, ja 4. panta 9. punkts ir saderīgs ar Sesto direktīvu, vai prasītāji ir guvuši nodokļu priekšrocības, kas ir pretrunā šīs direktīvas mērķim un/vai 4. pantam?

               8)

               Pat ja 4. panta 9. punkts nav jāuzskata par tādu valsts tiesību normu, ar kuru tiek transponēta Sestā direktīva, vai Tiesas spriedumā Halifax noteiktais tiesību ļaunprātīgas izmantošanas princips joprojām ir piemērojams attiecīgajiem darījumiem, ievērojot Tiesas noteiktos kritērijus spriedumā Halifax?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EKK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-28/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Koninklijke Luchtvaart Maatschappij/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus — Nolīgumi un saskaņotas darbības attiecībā uz vairākiem kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem (degvielas piemaksas un drošības piemaksas noteikšana un atteikums maksāt komisijas maksu par piemaksām) — LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Eiropas Kopienas un Šveices nolīguma par gaisa transportu 8. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Koninklijke Luchtvaart Maatschappij/Komisija
   (Lieta T-28/11) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus - Nolīgumi un saskaņotas darbības attiecībā uz vairākiem kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem (degvielas piemaksas un drošības piemaksas noteikšana un atteikums maksāt komisijas maksu par piemaksām) - LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Eiropas Kopienas un Šveices nolīguma par gaisa transportu 8. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 048/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Amstelveen, Nīderlande) (pārstāvis – M. Smeets, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji S. Noë, N. von Lingen un C. Giolito, vēlāk – S. Noë, C. Giolito un A. Dawes, pārstāvji, kam palīdz B. Doherty, barrister)

      Priekšmets

   Prasība, galvenokārt, atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un, pakārtoti, samazināt tam uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 72, 5.3.2011.


title: Lieta C-185/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Court of Appeal (Civil division) (England and Wales) 2006. gada 14. aprīļa  rīkojumu —  The Queen on the application of British Telecommunications plc  pret  Commissioners for HM Revenue and Customs

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (Civil division) (England and Wales)2006. gada 14. aprīļa rīkojumu — The Queen on the application of British Telecommunications plc pret Commissioners for HM Revenue and Customs

   (Lieta C-185/06)
   (2006/C 154/20)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (Civil division) (England and Wales)

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: British Telecommunications plc

      Atbildētājs: Commissioners for HM Revenue and Customs

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Kopienu tiesībām tiesības uz atmaksu saistībā ar nodokļu iestāžu nepareizi piemērotām summām, kas minētas Tiesas sprieduma apvienotajās lietās C-397/98 un C-410/98 Metallgesellchaft/CIR 84. punktā, tādā pašā veidā ir piemērojamas attiecībā uz summām, ko nodokļu maksātājs kļūdīdamies labprātīgi ir samaksājis nodokļu iestādēm (ja nodokļu iestāde šo kļūdu nav sekmējusi un tā nevarēja par to zināt), vai šis ir valsts tiesību jautājums?

               2)

               Ja saskaņā ar Kopienu tiesībām šādos apstākļos pastāv tiesības uz atmaksu, vai no tā izriet arī tiesības saņemt procentus no atmaksātajām summām, vai tas ir valsts tiesību jautājums, kā tas noteikts EKT sprieduma lietā Metallgesellchaft 86. punktā?

               3)

               Ja saskaņā ar Kopienu tiesībām šādos apstākļos pastāv tiesības uz procentiem no atmaksātajām summām, vai tās ir tiesības uz vienkāršiem jeb saliktiem procentu maksājumiem?


title: Lieta T-116/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. martā — Whirlpool Europe/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/42

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. martā — Whirlpool Europe/Komisija
   (Lieta T-116/09)
   2009/C 113/85
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Whirlpool Europe BV, Breda (Nīderlande) (pārstāvis — F. Tuytschaever, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu pilnībā tāpēc, ka nav izpildīts viens vai vairāki Komisijas Pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai paredzētajiem (kumulatīvajiem) nosacījumiem, vai tāpēc, ka Komisija katrā ziņā nav pārliecinājusies tiesību aktos paredzētajā apmērā, ka visi šie nosacījumi ir izpildīti;

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu pilnībā tāpēc, ka netika izpildīts EKL 253. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja vēlas atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu C(2008) 5995, galīgā redakcija, ar kuru tika atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu pārstrukturēšanās atbalsts, kuru Francijas iestādes vēlas izmaksāt uzņēmumam FagorBrandt, ja tā būs izpildījusi noteiktus nosacījumus [C 44/2007 (iepriekš N 460/2007)]. Prasītāja ir atbalsta saņēmēja konkurente un ir piedalījusies pārbaudes procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums.
   Prasītājas izvirzītie pamati un argumenti ir identiski vai līdzīgi lietā T-115/09 Electrolux/Komisija minētajiem.


title: Lieta T-574/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – Kozmetika Afrodita/EUIPO – Núñez Martín un Machado Montesinos (“KOZMeTIKA AFRODITA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KOZMeTIKA AFRODITA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” un agrāka valsts grafiska preču zīme “AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/43

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – Kozmetika Afrodita/EUIPO – Núñez Martín un Machado Montesinos (“KOZMeTIKA AFRODITA”)
   (Lieta T-574/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KOZMeTIKA AFRODITA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” un agrāka valsts grafiska preču zīme “AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 419/56)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovēnija) (pārstāvis – B. Grešak, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – M. Rajh)

      Citi procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Pedro Núñez Martín (Madride, Spānija) un Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madride)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 2577/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp P. Núñez Martín un C. G. Machado Montesinos, no vienas puses, un Kozmetika Afrodita, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kozmetika Afrodita d.o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 406, 7.12.2015.


title: Lieta C-117/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. martā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. martā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-117/11)
   2011/C 145/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd

      Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kādi īpaši faktori iesniedzējtiesai ir jāņem vērā lemjot par to, vai tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, nodokļa maksātājs sniedz vienotu ar nodokli apliekamu autostāvvietas pakalpojumu vai divus atsevišķus pakalpojumus — autostāvvietas pakalpojumu un pasažieru pārvadāšanas pakalpojumu? It īpaši:

                           a)

                           vai uz šo lietu attiecas pamatojums, kuru Tiesa sniedza lietā C-349/96 Card Protection Plan un lietā C-41/04 Levob? It īpaši, vai aplūkotos pārvadāšanas pakalpojumus var uzskatīt par autostāvvietas pakalpojuma papildu pakalpojumiem vai tik cieši ar to saistītiem pakalpojumiem, ka tie objektīvi veidotu vienu ekonomiski nedalāmu darbību, kuru sadalīt būtu mākslīgi?

                           b)

                           aplūkojot 1. jautājuma a) punktu, cik lielā mērā iesniedzējtiesai, vērtējot, vai pārvadāšanas pakalpojumi ir autostāvvietas pakalpojuma papildu pakalpojums, atbilstoši EST sprieduma apvienotajās lietās C-308/96 un C-94/97 Madgett un Baldwin 24.–26. punktam ir jāņem vērā pārvadāšanas pakalpojuma sniegšanas izmaksas salīdzinājumā ar autostāvvietas pakalpojuma sniegšanas izmaksām?

                           c)

                           vai, ņemot vērā EST spriedumu lietā C-572/07 Tellmer, it īpaši tā 21.–24. punktu, iesniedzējtiesai, atbildot uz 1. jautājuma a) punktu, ir jāņem vērā tas, ka pārvadāšanas pakalpojuma elements varētu tikt sniegts (bet netiek sniegts) dažādi (piemēram, nodokļa maksātājs varētu sniegt šos pārvadāšanas pakalpojumus ar trešās personas palīdzību, kura piestādītu nodokļa maksātājam rēķinu, vai ar trešās personas palīdzību, kura slēgtu tiešu līgumu ar klientu un noteiktu atsevišķu maksu par pārvadāšanas pakalpojumu) un kādā mērā (ja vispār ir) ir nozīme tam, vai līgumā klientam ir piešķirtas tiesības izvēlēties veidu, kā tiks sniegts pārvadāšanas pakalpojums?

               2)

               Kad iesniedzējtiesa, atbildot uz 1. jautājuma a) punktu, vērtē, vai runa ir par vienu ekonomiski nedalāmu darbību, cik lielā mērā tai ir jāņem vērā nodokļu neitralitātes princips? It īpaši:

                           a)

                           vai atbilde ir atkarīga no tā, vai nodokļa maksātājs atsevišķi sniedz autostāvvietas pakalpojumus vai tikai pārvadāšanas pakalpojumus arī citām klientu grupām?

                           b)

                           vai atbilde ir atkarīga no tā, kā saskaņā ar valsts tiesībām tiek vērtēti citi pārvadāšanas pakalpojumi uz/no lidostām, kurus nesniedz autostāvvietu pakalpojumu sniedzējs?

                           c)

                           vai atbilde ir atkarīga no tā, ka citos gadījumos saskaņā ar valsts tiesībām nodokļa maksātāja autostāvvietas un pārvadāšanas (kas nav saistīta ar pārvadāšanu uz/no lidostām) pakalpojumu sniegšana tiek uzskatīta par divām nodalītām darbībām, no kurām viena ir apliekama ar nodokli, bet otrai ir piemērojams nulles likmes nodoklis?

                           d)

                           vai atbilde ir atkarīga no tā, vai nodokļa maksātājs var pierādīt, ka tā sniegtie pakalpojumi konkurē ar citiem līdzīgiem pakalpojumiem, kuri ietver gan autostāvvietas, gan pārvadāšanas elementu, neatkarīgi no tā, vai tos sniedz viens un tas pats vai divi atsevišķi pakalpojuma sniedzēji? It īpaši, vai atbilde ir atkarīga no tā, vai nodokļa maksātājs var pierādīt, ka patērētāji, kuri vēlas izmantot savas automašīnas, lai veiktu daļu no ceļa uz lidostu, var saņemt autostāvvietas un pārvadāšanas uz lidostu pakalpojumus no individuāliem un atsevišķiem pakalpojuma sniedzējiem, piemēram, novietot automašīnu tuvu vilciena stacijai esošā autostāvvietā un no šīs vietas doties uz lidostu ar vilcienu vai novietot automašīnu tuvu lidostai esošā autostāvvietā un izmantot citu transportlīdzekli, lai nokļūtu lidostā?

                           e)

                           kādā mērā iesniedzējtiesai ir jāņem vērā EST spriedumā lietā C-94/09 Komisija/Francija izdarītie secinājumi attiecībā uz nodokļu neitralitātes principu un pārvadāšanas pakalpojumiem tajā lietā?

               3)

               Vai Kopienu tiesības un it īpaši nodokļu neitralitātes princips nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru no nulles likmes nodokļa piemērošanas ir izslēgti pārvadāšanas pakalpojumi starp lidostu un autostāvvietu, ja persona, kura sniedz transporta pakalpojumu, un persona, kura sniedz autostāvvietas pakalpojumu, ir viena un tā persona vai saistītas personas?


title: Lieta T-529/13: Prasība, kas celta 2013. gada 27. septembrī — Izsák un Dabis /Komisija

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 27. septembrī — Izsák un Dabis/Komisija
   (Lieta T-529/13)
   2014/C 24/38
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Balázs-Árpád Izsák (Marosvásárhely, Rumānija) un Attila Dabis (Budapešta, Ungārija) (pārstāve — J. Tordáné Petneházy, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 25. jūlija Lēmumu C(2013) 4975, galīgā redakcija, ar kuru atteikts pieteikums reģistrēt pilsoņu iniciatīvu “Kohēzijas politika reģionu vienlīdzībai un reģionālo kultūru ilgtspējai”;

               —

               piespriest Komisijai piereģistrēt iepriekš minēto iniciatīvu un veikt visus vajadzīgos juridiskos pasākumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza šādus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas (ES) Nr. 211/2011 (1) 4. panta 2. punkta pārkāpums

                           —

                           Saistībā ar pirmo pamatu prasītāji norāda, ka to priekšlikums atbilst visiem nepieciešamajiem reģistrācijas nosacījumiem. Prasītāji turklāt uzskata par nepamatotu Komisijas apgalvojumu, ka ierosinātā iniciatīva acīmredzami ir ārpus Komisijas pilnvarām, saskaņā ar kurām tā var iesniegt Savienības tiesību akta priekšlikumu Līgumu īstenošanai. Prasītāji uzskata, ka iniciatīvas priekšlikums ietilpst LESD 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā norādītajā kompetenču jomā (ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija).

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 174. panta trešās daļas pārkāpums

                           —

                           Saistībā ar šo pamatu prasītāji apgalvo, ka LESD 174. panta trešajā daļā iekļautais nelabvēlīgo apstākļu saraksts, kuru dēļ reģionam obligāti ir jāvelta īpaša uzmanība, nav ierobežojošs (izsmeļošs), pretēji tam, ko apgalvo Komisija, bet gan orientējošs (ilustratīvs).

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 174. panta un Regulas (EK) Nr. 1059/2003 (2) pārkāpums

                           —

                           Prasītāji turklāt uzskata, ka reģioni ar nacionālām, etniskām, kultūras, reliģijas vai lingvistiskām īpatnībām katrā ziņā ietilpst LESD 174. pantā norādīto Savienības kohēzijas politikas “attiecīgo reģionu” kategorijā, jo saskaņā ar Savienības atvasinātajām tiesībām kultūra ir būtisks teritoriālās, sociālās un ekonomiskās kohēzijas elements. To apliecina Regulas Nr. 1059/2003 3. panta 5. punkts, kā arī šīs pašas regulas preambulas 10. apsvērums.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 211/2011 4. panta 1. punkta, kā arī LESD 167. panta pārkāpums

                           —

                           Prasītāji norāda, ka organizētājiem, pretēji Komisijas apgalvotajam, nav jānorāda tiesību akta priekšlikuma juridiskais pamats, bet gan, saskaņā ar Regulas Nr. 211/2011 4. panta 1. punktu, ir jānorāda Līgumu noteikumi, kurus tie uzskata par būtiskiem ierosinātajai darbībai. Turklāt atbilstoši LESD 167. panta noteikumiem Savienība veicina dalībvalstu kultūru uzplaukumu, respektējot to nacionālās un reģionālās atšķirības.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots LESD 19. panta 1. punkta pārkāpums

                           —

                           Prasītāji uzskata, ka Komisija kļūdaini apstrīdētajā lēmumā apgalvo, ka, lai gan Savienības iestādēm ir pienākums respektēt tās kultūras un lingvistiskās dažādības bagātību un izvairīties no jebkādas minoritāšu diskriminācijas, neviena no tās tiesību normām tomēr nav juridiskais pamats nekādām minēto iestāžu darbībām. Prasītāji uzskata, ka šis apgalvojums tostarp ir pretrunā LESD 19. panta 1. punktam.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 174. panta otrās daļas pārkāpums

                           —

                           Prasītāji uzskata, ka Komisija nepareizi saprot iniciatīvu, apgalvojot, ka minoritāšu situācijas uzlabošanu nevar uzskatīt par tādu, kas veicina atšķirību starp dažādu reģionu attīstības līmeņiem un atsevišķu reģionu atpalicības mazināšanu LESD 174. panta otrās daļas izpratnē. Prasītāji norāda, ka organizētāji nav ierosinājuši uzlabot nacionālo minoritāšu situāciju, bet gan panākt, lai Savienības kohēzijas politika nevarētu tikt īstenota, iznīcinot vai samazinot nacionālās, lingvistiskas un kulturālās reģionu īpatnības, un ka Savienības instrumenti un ekonomiskie mērķi nevar kļūt par tādas politikas — pat netiešiem — instrumentiem, kas ir vērsti pret minoritātēm.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regula (ES) Nr. 211/2011 par pilsoņu iniciatīvu (OV L 65, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regula (EK) Nr. 1059/2003 par kopējas statistiski teritoriālo vienību klasifikācijas (NUTS) izveidi (OV L 154, 1. lpp.).


title: Lieta C-315/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. jūnijā iesniedza Højesteret (Dānija) — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. jūnijā iesniedza Højesteret (Dānija) — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet

   (Lieta C-315/12)
   2012/C 258/20
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

   Højesteret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Metro Cash & Carry Danmark ApS

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīva 92/12 (1) un Regula Nr. 3649/92 (2) ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nozīmē, ka tirgotājam dalībvalstī, kurš tādos apstākļos, kādi tiek izskatīti pamattiesvedībā, pārdod akcīzes preces, kuras ir nodotas patēriņam attiecīgajā dalībvalstī un kuras pārdevēja uzņēmējdarbības veikšanas vietā izsniedz pircējam, kura dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, pārdevējam nepalīdzot nodrošināt vai organizēt transportu, ir i) jāveic pārbaude, lai noteiktu, vai nodoklim pakļauto preču pirkums tiek veikts ar mērķi tās izvest uz citu dalībvalsti, un ii) jāveic pārbaude, lai noteiktu, vai preces tiek izvestas privātai vai komerclietošanai?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai tirgotājam, pārdodot akcīzes preces, pamattiesvedībā izskatītajos apstākļos, veicot attiecīgās pārbaudes, ir jāpiemēro prezumpcijas noteikumi pircēja nolūkam attiecībā uz nopirktajām precēm?

               3)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīva 92/12 un Regula Nr. 3649/92 ir jāinterpretē ka tādas, kas nozīmē, ka 1. jautājumā minētajam pārdevējam, pamattiesvedībā izskatītajos apstākļos, ir jāatsakās piekrist pircēja vēlmei iegādāties akcīzes preces, ja pircējs neuzrāda Regulas Nr. 3649/92 4. pantā minētā vienkāršotā pavaddokumenta 1. kopiju, ja pirkuma izdarīšanas nolūks ir izmantot ar nodokli apliekamās preces komerciāliem mērķiem pircēja mītnes zemē? Lūgums sniegt atbildi uz šo jautājumu attiecas arī uz situāciju, ja ir jāpiemēro 2. jautājumā minētie prezumpcijas noteikumi.

               4)

               Vai Direktīvas 2008/118 (3) stāšanās spēkā un Direktīvas 92/12 atcelšana maina tiesisko stāvokli saistībā ar Direktīvas 92/12 noteikumiem attiecībā uz atbildi uz 1. līdz 3. jautājumu?

               5)

               Vai Direktīvas 92/12 8. pantā (salīdzināt ar Direktīvas 2008/118 32. panta 1. punktu) ietvertie vārdi “preces, ko savām vajadzībām iegādājušies” ir jāinterpretē kā tādi, kas nozīmē, ka tā attiecas vai var attiekties uz akcīzes preču iegādi apstākļos, kādi ir pamattiesvedībā? Vai tad, ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, uz pirkumu ir jāattiecina Direktīvas 92/12 7. pants un/vai Direktīvas 2008/118 33. pants?

      (1)  Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1992. gada 17. decembra Regula (EEK) Nr. 3649/92 par vienkāršotiem pavaddokumentiem, Kopienas iekšienē pārvadājot akcīzes ražojumus [preces], kas ir nodoti patēriņam nosūtītājā dalībvalstī (OV, L 369, 17. lpp.).

      (3)  Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV L 9, 12. lpp.).


title: Lieta T-776/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. novembrī  – Red Lemon /ITSB – Lidl Stiftung  ( “ABTRONICX2” )

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. novembrī – Red Lemon/ITSB – Lidl Stiftung (“ABTRONICX2”)
   (Lieta T-776/14)
   (2015/C 046/71)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Red Lemon Inc. (Hong Kong, Ķīna) (pārstāvis – T. Wieland un S. Müller, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “ABTRONICX2” – reģistrācijas pieteikums Nr. Nr. 8 5 34  943

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 4. septembra lēmums lietā R 2078/2013–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.