title: Lieta C-403/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 17. septembra rīkojumu — Football Association Premier League Ltd , NetMed Hellas SA , Multichoice Hellas SA / QC Leisure , David Richardson , AV Station plc , Malcolm Chamberlain , Michael Madden , SR Leisure Ltd , Phillip George Charles Houghton , Derek Owen

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 17. septembra rīkojumu — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen

   (Lieta C-403/08)
   (2008/C 301/34)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA

      Atbildētāji: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen

   Prejudiciālie jautājumi
   A.   Par Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. novembra Direktīvas 98/84/EK par tiesisku aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to, interpretāciju (1)

   1.   Nelegāla iekārta

               a)

               Gadījumā, ja ierobežotas piekļuves iekārtu izveido pakalpojuma sniedzējs vai tā ir izveidota ar viņa atļauju un to pārdod ar ierobežotas izmantošanas atļaujas nosacījumu, atļaujot piekļuvi aizsargātajam pakalpojumam tikai konkrētos apstākļos, vai šī iekārta kļūst par “nelegālu iekārtu” Direktīvas 98/84/EK 2. panta e) punkta izpratnē, ja to izmanto, lai noteiktā vietā vai veidā, vai persona, kurai nav pakalpojuma sniedzēja atļaujas, sniegtu piekļuvi šim aizsargātajam pakalpojumam?

               b)

               Kāda nozīme ir Direktīvas 2. panta e) punktā minētajiem vārdiem “paredzēta vai pielāgota”?

         2.   Prasības priekšmets
   Gadījumā, ja pirmais pakalpojuma sniedzējs pārraida programmas saturu kodētā formā otram pakalpojuma sniedzējam, kas apraida šo saturu saskaņā ar ierobežotu piekļuvi,
   kādi faktori ir jāņem vērā, nosakot, vai ir ietekmētas pirmā aizsargātā pakalpojuma sniedzēja intereses Direktīvas 98/84/EK 5. panta izpratnē?
   Jo īpaši:
   gadījumā, ja pirmais uzņēmums pārraida programmas saturu (kas ietver vizuālus attēlus, pavadošu skaņu un komentārus angļu valodā) kodētā formā otram uzņēmumam, kas savukārt apraida programmas saturu (kuram tas pievienojis savu logotipu un atsevišķos gadījumos — papildu audio celiņu komentāriem) publikai:

               a)

               vai pirmā uzņēmuma pārraide ir aizsargāts “televīzijas apraides” pakalpojums Direktīvas 98/84/EK 2. panta a) punkta un Direktīvas 89/552/EEK 1. panta a) punkta izpratnē?

               b)

               vai pirmajam uzņēmumam ir jābūt raidorganizācijai Direktīvas 89/552/EEK 1. panta b) punkta izpratnē, lai varētu uzskatīt, ka tas sniedz aizsargātu “televīzijas apraides” pakalpojumu Direktīvas 98/84/EK 2. panta a) punkta pirmā ievilkuma izpratnē?

               c)

               vai Direktīvas 98/84/EK 5. pants ir jāinterpretē tā, ka ar to pirmajam uzņēmumam tiek piešķirtas tiesības celt prasību par nelegālām iekārtām, kas dod piekļuvi programmai, ko apraida otrais uzņēmums, vai nu:

                           (i)

                           tāpēc, ka šīs iekārtas jāuzskata par tādām, kas ar apraides signāla palīdzību dod piekļuvi pirmā uzņēmuma sniegtajam pakalpojumam;

                           (ii)

                           vai tāpēc, ka pirmais uzņēmums ir aizsargāta pakalpojuma sniedzējs, kura intereses ietekmē nelikumīga darbība (jo šādas iekārtas dod neatļautu piekļuvi, otrā uzņēmuma sniegtajam aizsargātajam pakalpojumam)?

               d)

               vai atbildi uz c) apakšpunktā uzdoto jautājumu ietekmē tas, vai pirmais un otrais pakalpojumu sniedzējs izmanto dažādas atšifrēšanas sistēmas un ierobežotas piekļuves iekārtas?

         3.   Komerciāli mērķi
   Vai direktīvas 4. panta a) punktā minētā “turēšana īpašumā komerciāliem mērķiem” attiecas tikai uz turēšanu īpašumā komerciālai darbībai (piemēram, pārdošanai) ar nelegālām iekārtām
   vai arī uz iekārtas atrašanos galalietotāja, kas veic jebkādu uzņēmējdarbību, īpašumā?
   B.   Par Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā interpretāciju (2)

   4.   Reproducēšanas tiesības
   Gadījumā, ja filmas, muzikāla darba vai skaņu ieraksta secīgi fragmenti (šajā gadījumā ciparu video un audio kadri) tiek radīti (i) dekodētāja atmiņā vai (ii) filmas gadījumā — televizora ekrānā un, viss darbs ir reproducēts, ja tiek ņēmti vērā visi secīgie fragmenti kopā, taču kādā noteiktā laika sprīdī ir tikai ierobežots skaits fragmentu:

               a)

               Vai jautājums par to, vai šie darbi ir reproducēti pilnībā vai daļēji, ir jāizvērtē, atsaucoties uz valsts autortiesību likuma normām, kurās ir noteikts, kas ir nelikumīga autortiesību darba reprodukcija, vai arī pamatojoties uz Direktīvas 2001/29/EK 2. panta interpretāciju?

               b)

               Ja tas ir jāizvērtē, pamatojoties uz Direktīvas 2001/29/EK 2. panta interpretāciju — vai valsts tiesai ir jāņem vērā visi katra darba fragmenti kopā vai arī tikai ierobežotais skaits fragmentu, kas ir kādā noteiktā laika sprīdī? Ja tas ir pēdējais no minētajiem, tad kāds tests valsts tiesai ir jāpiemēro jautājumam par to, vai darbi minētā panta nozīmē ir reproducēti daļēji?

               c)

               Vai 2. pantā noteiktās reproducēšanas tiesības attiecas arī uz īslaicīgu attēlu radīšanu televizora ekrānā?

         5.   Patstāvīga ekonomiska nozīme

               a)

               Vai darba īslaicīgas kopijas, kas radītas satelīttelevīzijas dekodētājā vai televizora ekrānā, kurš savienots ar dekodētāju, un kuru vienīgais mērķis ir ļaut darba izmantošanu, ko neierobežo tiesību normas, ir jāuzskata par tādām, kam ir “patstāvīga ekonomiska nozīme” Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 1. punkta izpratnē tā iemesla dēļ, ka šīs kopijas ir vienīgais personas ar šādām tiesībām pamatojums saņemt samaksu par viņas tiesību izmantošanu?

               b)

               Vai atbildi uz 5. punkta a) jautājumu ietekmē tas, (i) vai īslaicīgajām kopijām piemīt kāda vērtība; (ii) vai īslaicīgās kopijas ir neliela daļa no darbu kolekcijas un/vai kāda cita priekšmeta, ko citādi varētu izmantot bez autortiesību pārkāpšanas; (iii) vai citā dalībvalstī esošas personas, kurai ir attiecīgās tiesības, ekskluzīvās licences īpašnieks jau ir saņēmis samaksu par darba izmantošanu šajā dalībvalstī?

         6.   Izziņošana, izmantojot vadus vai neizmantojot tos.

               a)

               Vai autortiesību darbs ir izziņots sabiedrībai, izmantojot vadus vai neizmantojot tos, Direktīvas 2001/29/EK 3. panta nozīmē gadījumā, ja komerciālās telpās (piemēram, bārā) tiek saņemta satelīta apraide un izziņota vai parādīta šajās telpās klātesošiem sabiedrības locekļiem, izmantojot vienu televizora ekrānu un skaļruņus?

               b)

               Vai atbildi uz 6. punkta a) apakšpunkta jautājumu ietekmē tas, ja:

                           (i)

                           klātesošie sabiedrības locekļi ir jauna sabiedrība, ko nav paredzējusi raidorganizācija (šajā gadījumā tāpēc, ka privāta dekodētāja karte, ko lieto vienas dalībvalsts teritorijā, tiek izmantota komerciālai auditorijai citā dalībvalstī)?

                           (ii)

                           sabiedrības locekļi saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav maksājoša auditorija?

                           (iii)

                           televīzijas apraides signāls tiek uztverts ar antenas vai paraboliskās satelītantenas, kas ierīkota vai nu uz jumta, vai blakus telpām, kurās atrodas televizors, palīdzību?

               c)

               Gadījumā, ja atbilde uz kādu no b) apakšpunktā uzdotā jautājuma daļu ir apstiprinoša, kādi faktori ir jāņem vērā, nosakot, vai notiek tāda darba izziņošana, kura izcelsmes vieta ir atšķirīga no klātesošās auditorijas atrašanās vietas?

         C.   Par Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvas 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (3), un EKL 28., 30. un 49. panta interpretāciju
   7.   Aizstāvība saskaņā ar Direktīvu 93/83/EEK
   Vai tas, ka valsts autortiesību likumā ir noteikts, ka gadījumā, ja satelīta apraidē iekļautās īslaicīgās darbu kopijas ir radītas satelīta dekodētājā vai televizora ekrānā, ir pārkāptas autortiesības saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā saņem šo apraidi, nav pretrunā ar Direktīvu 93/83/EEK vai EKL 28., 30. vai 49. panta noteikumiem? Vai situāciju ietekmē tas, ka apraide ir dekodēta, izmantojot satelīta dekodētāja karti, ko izdevis citas dalībvalsts satelīta apraides pakalpojuma sniedzējs ar nosacījumu, ka satelīta dekodētāja karti var izmantot tikai tajā pašā dalībvalstī?
   D.   Par Līguma noteikumu attiecībā uz preču un pakalpojumu brīvu apriti saskaņā ar EKL 28., 30. un 49. pantu [Ierobežotās piekļuves direktīvas] ietvaros interpretāciju
   8.   Aizstāvība saskaņā ar EKL 28. un/vai 49. pantu

               a)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir tāda, ka ierobežotas piekļuves iekārta, ko izveidojis pakalpojuma sniedzējs vai tā ir izveidota ar viņa atļauju, kļūst par “nelegālu iekārtu” Direktīvas 98/84/EK 2. panta e) punkta izpratnē, tad ja to izmanto ārpus pakalpojuma sniedzēja dotās atļaujas ietvariem, lai dotu piekļuvi aizsargātam pakalpojumam — kas, ņemot vērā šīs iekārtas pamatfunkciju, kāda tai piešķirta ar Ierobežotās piekļuves direktīvu, ir konkrētais tiesību priekšmets?

               b)

               Vai saskaņā ar EKL 28. vai 49. pantu ir aizliegts piemērot pirmajā dalībvalstī tādu valsts tiesību normu, kurā paredzēts, ka ir pretlikumīgi importēt vai pārdot satelīta dekodētāja karti, ko izdevis satelīta apraides pakalpojuma sniedzējs citā dalībvalstī ar nosacījumu, ka satelīta dekodētāja karti ir atļauts izmantot tikai otrajā dalībvalstī?

               c)

               Vai atbildi ietekmē tas, ja satelīta dekodētāja karti atļauts izmantot tikai personiskai lietošanai un tikai pēdējā no minētajām dalībvalstīm, bet to izmanto komerciāliem mērķiem pirmajā dalībvalstī?

         9.   Vai himnai piešķirtās aizsardzības apjoms var būt plašāks par to, kāds piešķirts pārējās apraides aizsardzībai?
   Vai saskaņā ar EKL 28., 30. un 49. pantu ir aizliegts piemērot tādu valsts autortiesību likuma normu, kurā noteikts, ka ir pretlikumīgi publiski izpildīt vai atskaņot muzikālu darbu gadījumā, kad šis darbs ir aizsargāts pakalpojums, kuram piekļūst un kuru atskaņo sabiedrībai, izmantojot satelīta dekodētāja karti tad, ja šo karti izdevis pakalpojuma sniedzējs citā dalībvalstī ar nosacījumu, ka dekodētāja karti ir atļauts izmantot tikai tajā dalībvalstī? Vai ir atšķirība, ja muzikālais darbs ir aizsargātā pakalpojuma, skatot to kopumā, nenozīmīgs elements un ja citu pakalpojuma elementu rādīšana vai atskaņošana sabiedrībai nav aizliegta saskaņā ar valsts autortiesību likumu?
   E.   Par Līguma noteikumu attiecībā uz konkurenci saskaņā ar EKL 81. pantu interpretāciju
   10.   Aizstāvība saskaņā ar EKL 81. pantu
   Kāds tiesiskais tests jāpiemēro valsts tiesai un kuri apstākļi tai jāņem vērā, lemjot par to, vai līgumā noteiktais ierobežojums ir pretrunā ar 81. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu gadījumā, kad programmas satura sniedzējs izsniedz virkni ekskluzīvu licenču, katru attiecībā uz vienu vai vairākām dalībvalstīm, saskaņā ar kurām raidorganizācijai ir licence apraidīt programmas saturu tikai tajā teritorijā (ieskaitot caur satelītu), un katrā licencē ir ietverta līgumsaistība, saskaņā ar kuru raidorganizācijai ir jānovērš tās satelīta dekodētāja karšu, ar ko uztver licencētās programmas saturu, izmantošana ārpus licencētās teritorijas?
   Jo īpaši:

               a)

               vai 81. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka tas attiecas uz šīm saistībām tikai tāpēc, ka to mērķis, šķiet, ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci?

               b)

               vai šādā gadījumā ir arī jāparāda, ka līgumsaistība lielā mērā nepieļauj, ierobežo vai izkropļo konkurenci, lai uz to attiecinātu 81. panta 1. punkta noteikto aizliegumu?

      (1)  OV L 320, p. 54.

      (2)  OV L 167, p. 10.

      (3)  OV L 248, p. 15.


title: Lieta C-198/14: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. novembra spriedums (Helsingin hovioikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valev Visnapuu/Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 34. un 110. pants — Direktīva 94/62/EK — 1. panta 1. punkts un 7. un 15. pants — Alkoholisko dzērienu attālināta pārdošana un transportēšana no citas dalībvalsts — Akcīzes nodoklis noteiktiem dzērienu iepakojumiem — Nodokļa atbrīvojums gadījumā, ja iepakojumi ir integrēti iepakojumu ķīlas un atgriešanas sistēmā — LESD 34., 36. un 37. pants — Prasība pēc alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības atļaujas — Alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības monopols — Pamatojums — Veselības aizsardzība

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/8

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. novembra spriedums (Helsingin hovioikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valev Visnapuu/Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus

   (Lieta C-198/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 34. un 110. pants - Direktīva 94/62/EK - 1. panta 1. punkts un 7. un 15. pants - Alkoholisko dzērienu attālināta pārdošana un transportēšana no citas dalībvalsts - Akcīzes nodoklis noteiktiem dzērienu iepakojumiem - Nodokļa atbrīvojums gadījumā, ja iepakojumi ir integrēti iepakojumu ķīlas un atgriešanas sistēmā - LESD 34., 36. un 37. pants - Prasība pēc alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības atļaujas - Alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības monopols - Pamatojums - Veselības aizsardzība)
   (2016/C 016/08)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Helsingin hovioikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Valev Visnapuu

      Atbildētāji: Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 110. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu 1. panta 1. punkts un 7. un 15. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru tiek ieviests akcīzes nodoklis noteiktiem dzērienu iepakojumiem, bet paredzēts atbrīvojums no šāda nodokļa gadījumā, ja šie iepakojumi ir integrēti spēkā esošā iepakojuma atgriešanas sistēmā;

               2)

               LESD 34. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru vienā dalībvalstī uzņēmējdarbību veicošam pārdevējam ir jāsaņem mazumtirdzniecības atļauja alkoholisko dzērienu importam, lai tos mazumtirdzniecībā pārdotu patērētājiem otrā dalībvalstī, ja šis pārdevējs nodrošina šo dzērienu transportēšanu vai to uztic trešai personai, ja vien šis tiesiskais regulējums ir piemērots mērķa, kam tas kalpo, sasniegšanai – šajā gadījumā – veselības aizsardzībai un sabiedriskajai kārtībai, ja šis mērķis nevar tikpat efektīvi tikt sasniegts ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem un ja šajā tiesiskajā regulējumā nav ietverti nedz patvaļīgas diskriminācijas, nedz slēptas ierobežošanas līdzekļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm; tas arī ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 202, 30.6.2014.


title: Lieta T-83/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. februārī – LTJ Diffusion /ITSB – Arthur et Aston ( “ARTHUR & ASTON” )

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. februārī – LTJ Diffusion/ITSB – Arthur et Aston (“ARTHUR & ASTON”)
   (Lieta T-83/14)
   2014/C 112/65
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LTJ Diffusion (Colombes, Francija) (pārstāvis – S. Lederman, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Arthur et Aston SAS (Giberville, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 2. decembra Lēmumu R 1963/2012-1, ciktāl tajā ir nolemts, ka agrākās preču zīmes “Arthur” – Nr. 17731 – izmantošana neatbilda Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkta noteikumiem;

               —

               gadījumā, ja Vispārējā tiesa atbilstoši savai judikatūrai (Vispārējās tiesas 2013. gada 4. jūnija spriedums lietā T-514/11 “DECATHLON”) uzskatītu, ka tai nav pilnvaru pašai lemt par sabiedrības LTJ DIFFUSION2011. gada 14. aprīlī iesniegto iebildumu pamatotību, jo pati Apelāciju padome vēl nav paudusi savu nostāju, Vispārējai tiesai tiek lūgts arī nodot lietu atpakaļ kompetentajai instancei, lai tā lemtu par sabiedrības LTJ DIFFUSION2011. gada 14. aprīlī iesniegto iebildumu pret Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma Nr. 9509911, kas attiecas uz vārdisku apzīmējumu “ARTHUR & ASTON”, kas aptver dažas 3., 9., 14. un 25. klasē ietilpstošās preces, tostarp, apavus, zābakus un kurpes, pamatotību

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Arthur et Aston SAS

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ARTHUR & ASTON” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 9., 14. un 25. klasē (Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 509 911)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: daļēji grafiska valsts preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Arthur”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-255/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 27. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 49. pants — Sociālais nodrošinājums — Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums — Citā dalībvalstī radušies ambulatorās aprūpes izdevumi — Atlīdzināšanas neesamība vai iepriekšējas atļaujas nepieciešamība atlīdzināšanai)

text:
               17.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 370/9

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 27. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-255/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 49. pants - Sociālais nodrošinājums - Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums - Citā dalībvalstī radušies ambulatorās aprūpes izdevumi - Atlīdzināšanas neesamība vai iepriekšējas atļaujas nepieciešamība atlīdzināšanai)
   2011/C 370/12
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Traversa un M. França)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes, M. L. Duarte, A. Veiga Correia un P. Oliveira)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis — A. Guimaraes-Purokoski), Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. M. Rodríguez Cárcamo)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 49. panta pārkāpums — Ārvalstīs radušos medicīnisko izdevumu, kas nav slimnīcas izdevumi, atmaksāšana — Iepriekšēja atļauja — Ierobežojoši nosacījumi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izņemot gadījumus, kas noteikti Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kurā grozījumi izdarīti un kas atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 un kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, neparedzot iespēju atlīdzināt izdevumus par citā dalībvalstī sniegtu ambulatoro aprūpi, kurā nav jāizmanto valsts tiesību aktos ierobežoti uzskaitītas liela izmēra un dārgas ierīces, vai gadījumos, kad 1992. gada 13. augusta Dekrētlikumā Nr. 177/92 par citā valstī radušos medicīniskās aprūpes izdevumu atlīdzināšanas nosacījumiem šādas aprūpes atlīdzināšanas iespēja ir paredzēta, šādas aprūpes izdevumu atlīdzināšanai izvirzot nosacījumu par iepriekšējas atļaujas saņemšanu, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 49. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Portugāles Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               3)

               Spānijas Karaliste un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta T-655/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – van der Parre/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/68

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – van der Parre/Parlaments
   (Lieta T-655/15)
   (2016/C 048/76)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hugo van der Parre (Huizen, Nīderlande) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 14. septembra Lēmumu A(2015)8334 C, ar ko tika noraidīts prasītāja atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītāja argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-156/03: Prasība, kas celta 2006. gada 8. jūnijā — Pérez-Díaz pret Komisiju (Ierēdņi — Atteikuma iekļaut kandidātu pagaidu darbinieku rezerves sarakstā atcelšana — Ieinteresētās personas jauna mutiska pārbaudījuma, kas organizēts, izpildot spriedumu par lēmuma atcelšanu, nokārtošana — Otrs noraidījums par iekļaušanu — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/18

         Prasība, kas celta 2006. gada 8. jūnijā — Pérez-Díaz pret Komisiju
   (Lieta T-156/03) (1)

   (Ierēdņi - Atteikuma iekļaut kandidātu pagaidu darbinieku rezerves sarakstā atcelšana - Ieinteresētās personas jauna mutiska pārbaudījuma, kas organizēts, izpildot spriedumu par lēmuma atcelšanu, nokārtošana - Otrs noraidījums par iekļaušanu - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2006/C 190/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Orlando Pérez-Díaz, Brisele, Beļģija (pārstāvis — M.-A. Lucas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Clotuche-Duvieusart un H. Tserpa-Lacombe)
   Priekšmets:
   No vienas puses, prasība atcelt atteikumu, ar ko Atlases procedūras COM/R/A/01/1999 komiteja ir iebildusi pret prasītāja iekļaušanu pagaidu darbinieku rezerves sarakstā pēc tam, kad, izpildot Pirmās instances tiesas 2002. gada 24. septembra spriedumu lietā T-102/01 (Pérez-Díaz/Komisija, RecFP, I-A-165. un II-871. lpp.), tika noorganizēts jauns mutisks pārbaudījums, un, no otras puses, atlīdzināt zaudējumus, kas radušies šī nelikumīgā atteikuma rezultātā.
   Rezolutīvā daļa

               1.

               Atcelt Atlases komitejas lēmumu, kura saturs prasītājam tika darīts zināms ar 2003. gada 21. janvāra vēstuli, viņu neiekļaut rezerves sarakstā atlases procedūrā COM/R/A/01/1999;

               2.

               Pārējā daļā prasību noraidīt;

               3.

               Komisija sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 19.07.2003.


title: Lieta C-433/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. jūnija rīkojumu lietā T-515/08 Volker Mauerhofer /Eiropas Komisija 2010. gada 3. septembrī iesniedza Volker Mauerhofer

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. jūnija rīkojumu lietā T-515/08 Volker Mauerhofer/Eiropas Komisija 2010. gada 3. septembrī iesniedza Volker Mauerhofer

   (Lieta C-433/10 P)
   ()
   2010/C 301/24
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Volker Mauerhofer (pārstāvis — J. Schartmüller, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               —

               atceļ pārsūdzēto rīkojumu,

               —

               pieņem galīgo lēmumu pēc būtības un atceļ apstrīdēto pasākumu, vai, pakārtoti, nodod lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un

               —

               izmanto savu neierobežoto kompetenci un piešķir viņam summu EUR 5 500 kā kompensāciju par finansiālajiem zaudējumiem, kas radās no nelikumīgās rīcības, pieņemot strīdīgo pasākumu, un no tā, ka grupas vadītājam (1. ekspertam) netika doti atbilstoši norādījumi,

               —

               noteikt, ka Pamatlīguma atbalsta grupai ir jāsagatavo līguma izpildītāja novērtējuma forma, kas iesniegta attiecībā uz projektu, kas ir strīda priekšmets,

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pirmās instances un apelācijas instances tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pārsūdzētais rīkojums ir jāatceļ, pamatojoties uz:

               —

               faktu sagrozīšanu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja ieguldījuma lingvistisko pārbaudi,

               —

               pārsūdzētā rīkojuma pamatu neatbilstošu analīzi attiecībā uz lingvistisko pārbaudi,

               —

               jautājuma par atbildētājas rīcību neatbilstošu analīzi,

               —

               prettiesisku pieņēmumu, ka strīdīgais lēmums neietekmē apelācijas sūdzības iesniedzēja kā trešās personas situāciju,

               —

               prettiesisku pieņēmumu, ka strīdīgais pasākums būtiski neizmainīja apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesisko stāvokli,

               —

               prettiesisku pieņēmumu, ka atbildētāja nepieņēma strīdīgo pasākumu, izmantojot savas kā publiskās varas iestādes pilnvaras,

               —

               prettiesisku pieņēmumu, ka strīdīgais pasākums tika īstenots laikus un pareizā kārtībā,

               —

               prettiesisku apelācijas sūdzības iesniedzēja interešu pārkāpumu, neievērojot paredzētās procedūras,

               —

               vispārējā Savienības tiesību principa par vienlīdzīgu attieksmi pārkāpumu un apelācijas sūdzības iesniedzēja pamattiesību pārkāpumu,

               —

               prettiesisku pieņēmumu par to, ka nav notikušas būtiskas izmaiņas dienu sadalē starp ekspertiem,

               —

               vispārējo Savienības mēroga tiesību uz lietas taisnību izskatīšanu pārkāpumu.


title: Lieta C-359/15 P: Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 1. jūnija rīkojums – The National Iranian Gas Company/Eiropas Savienības Padome

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/19

         Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 1. jūnija rīkojums – The National Iranian Gas Company/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-359/15 P) (1)

   (2016/C 326/33)
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesas septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-482/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Rechtbank te 's-Gravenhage (Nīderlande) 2007. gada 2. novembra rīkojumu — AHP Manufacturing BV / Bureau voor de Industriële Eigendom, tevens handelende onder de naam Octrooicentrum Nederland

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Rechtbank te 's-Gravenhage (Nīderlande) 2007. gada 2. novembra rīkojumu — AHP Manufacturing BV/Bureau voor de Industriële Eigendom, tevens handelende onder de naam Octrooicentrum Nederland

   (Lieta C-482/07)
   (2008/C 8/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank te 's-Gravenhage
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: AHP Manufacturing BV

      Atbildētājs: Bureau voor de Industriële Eigendom, tevens handelende onder de naam Octrooicentrum Nederland

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Regula (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (1) tās spēkā esošajā redakcijā, īpaši tās 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts liedz izsniegt pamatpatenta īpašniekam sertifikātu par produktu, par ko laikā, kad ticis iesniegts pieteikums sertifikāta saņemšanai, jau ir izsniegts viens vai vairāki sertifikāti vienam vai vairākiem pamatpatentu īpašniekiem?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 23. jūlija Regulas (EK) Nr. 1610/96 par papildu aizsardzības sertifikāta ieviešanu attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem (2) tās spēkā esošajā redakcijā un īpaši tās 17. apsvēruma un 3. panta 2. punkta otrā teikuma dēļ ir sniedzama citāda atbilde uz 1. prejudiciālo jautājumu?

               3)

               Vai, atbildot uz iepriekš minētajiem jautājumiem, nozīme ir tam, vai pēdējais iesniegtais pieteikums tāpat kā iepriekš iesniegtais(-ie) pieteikums(-i) ir iesniegts Regulas (EEK) Nr. 1768/92 7. panta 1. punktā noteiktajā termiņā vai Regulas (EEK) Nr. 1768/92 7. panta 2. punktā noteiktajā termiņā?

               4)

               Vai, atbildot uz iepriekš minētajiem jautājumiem, nozīme ir tam, ka līdz ar sertifikāta piešķiršanu atbilstoši Regulas (EEK) Nr. 1768/92 13. pantam garantētās aizsardzības termiņš beidzas tajā pašā laikā vai vēlāk, nekā tas ir gadījumā, ja saistībā ar to pašu produktu ir piešķirts viens vai vairāki sertifikāti?

               5)

               Vai, atbildot uz iepriekš minētajiem jautājumiem, nozīme ir tam, ka Regula (EEK) Nr. 1768/92 neparedz termiņu, kādā kompetentajai iestādei regulas 9. panta 1. punkta izpratnē ir jāizskata pieteikums uz sertifikātu un, visbeidzot, kādā tas piešķirams, kā rezultātā atšķirīgais ātrums, kādā dalībvalstu kompetentās iestādes izskata pieteikumus, var radīt atšķirības attiecībā uz iespēju piešķirt sertifikātu?

      (1)  OV L 182, 1. lpp.

      (2)  OV L 198, 30. lpp.


title: Lieta C-525/15: Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 9. februāra rīkojums (Audiencia Provincial de Álava (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Laboral Kutxa/Esmeralda Martínez Quesada

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/12

         Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 9. februāra rīkojums (Audiencia Provincial de Álava (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Laboral Kutxa/Esmeralda Martínez Quesada

   (Lieta C-525/15) (1)

   (2017/C 129/15)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Lieta F-30/09: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Chaouch /Komisija (Civildienests — Atalgojums — Iekārtošanās pabalsts — Tiesību noteikšana — Stāšanās amatā pārbaudāmā ierēdņa statusā — Pēc apstiprināšanas amatā īstenotās dzīvesvietas maiņas ņemšana vērā — Civildienesta noteikumu 20. pantā paredzētais ierēdņa ar dzīvesvietu saistītais pienākums)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/49

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Chaouch/Komisija
   (Lieta F-30/09) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Iekārtošanās pabalsts - Tiesību noteikšana - Stāšanās amatā pārbaudāmā ierēdņa statusā - Pēc apstiprināšanas amatā īstenotās dzīvesvietas maiņas ņemšana vērā - Civildienesta noteikumu 20. pantā paredzētais ierēdņa ar dzīvesvietu saistītais pienākums)
   2011/C 252/105
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dhikra Chaouch (Oetrange, Luksemburga) (pārstāvji — F. Moyse un A. Salerno, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Martin un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu nepiešķirt prasītājai iekārtošanās pabalstu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               D. Chaouch prasību noraidīt;

               2)

               D. Chaouch atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 06.06.2009, 21. lpp.


title: Lieta T-725/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 29. februāra rīkojums – Chemtura Netherlands/EFSA Pagaidu noregulējums — Augu aizsardzības līdzekļu laišanas tirgū procedūra — Ar darbīgās vielas iekļaušanu saistītu dokumentu publicēšana — Pieteikuma par konfidencialitātes piemērošanu noteiktai informācijai noraidīšana — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/32

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 29. februāra rīkojums – Chemtura Netherlands/EFSA

   (Lieta T-725/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Augu aizsardzības līdzekļu laišanas tirgū procedūra - Ar darbīgās vielas iekļaušanu saistītu dokumentu publicēšana - Pieteikuma par konfidencialitātes piemērošanu noteiktai informācijai noraidīšana - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
   (2016/C 191/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chemtura Netherlands BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji – D. Detken un S. Gabbi, pārstāvji, kuriem palīdz R. van der Hout un C. Wagner, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība apturēt EFSA2015. gada 10. decembra lēmuma izpildi, kurš attiecas uz EFSA secinājuma par darbīgās vielas diflubenzurona apstiprinājuma pārskatīšanas profesionālapskati saistībā ar 4-hloranilīna (PCA) metabolītu pilnīgu publicēšanu, kam prasītāja lūdza piemērot daļēju konfidencialitāti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               atcelt 2015. gada 15. decembra rīkojumu lietā T-725/15 R;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.


title: Lieta C-274/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10 marta spriedums ( Oberlandesgericht München lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler/Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau (Publiskie iepirkumi — Direktīva 2004/18/EK — Sabiedrisko pakalpojumu koncesija — Glābšanas pakalpojumi — Atšķirības starp “pakalpojumu publisko iepirkumu” un “pakalpojumu koncesiju” )

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/3

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10 marta spriedums (Oberlandesgericht München lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler/Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau

   (Lieta C-274/09) (1)

   (Publiskie iepirkumi - Direktīva 2004/18/EK - Sabiedrisko pakalpojumu koncesija - Glābšanas pakalpojumi - Atšķirības starp “pakalpojumu publisko iepirkumu” un “pakalpojumu koncesiju”)
   2011/C 139/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht München

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler

      Atbildētājs: Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau

      piedaloties: Malteser Hilfsdienst eV, Bayerisches Rotes Kreuz

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht München — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 1. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkta un 4. punkta interpretācija — Jēdzieni “pakalpojumu publiskais iepirkums” un “pakalpojumu koncesija” — Līgums par neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumu sniegšanu, kas noslēgts starp līgumslīdzējiestādi un palīdzības organizācijām, kurā ir paredzēts, ka atlīdzība par sniegtajiem pakalpojumiem ir atkarīga no pārrunām starp šīm organizācijām un trešām personām, kā piemēram, sociālās apdrošināšanas iestādēm

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru, 1. panta 2. punkta d) apakšpunkts un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja atlīdzību apstiprinātajam komersantam pilnībā nodrošina personas, kas ir nošķiramas no līgumslēdzējas iestādes, kura ir piešķīrusi līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz glābšanas pakalpojumiem, un ja šis komersants ir pakļauts izmantošanas riskam, kaut arī ļoti ierobežotam, tostarp tādēļ, ka atlīdzība par attiecīgo pakalpojumu ir atkarīga no ikgadējo sarunu rezultāta ar trešajām personām, un ja nav nodrošināta pilnīga to izmaksu segšana, kas radušās, administrējot šo darbību saskaņā ar valsts tiesībās paredzētajiem principiem, minētais līgums ir jākvalificē kā “pakalpojumu koncesija” šīs direktīvas 1. panta 4. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 267, 7.11.2009.


title: Lieta C-511/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-59/07 Polimeri Europa /Komisija 2011. gada 4. oktobrī iesniedza Polimeri Europa SpA

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-59/07 Polimeri Europa/Komisija 2011. gada 4. oktobrī iesniedza Polimeri Europa SpA

   (Lieta C-511/11 P)
   2011/C 340/23
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polimeri Europa SpA (pārstāvji — M. Siragusa, F. M. Moretti, L. Nascimbene, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Vispārējās tiesas spriedumu daļā, kurā ir noraidīta Polimeri prasība lietā T-59/07, un tādējādi:

                           i)

                           pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra Lēmumu C(2006) 5700, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks; turpmāk tekstā — “lēmums”);

                           ii)

                           un/vai atcelt vai vismaz samazināt naudas sodu, kas Polimeri piemērots ar lēmumu;

               —

               pakārtoti, pilnībā vai daļēji atcelt minēto spriedumu daļā, kurā ir noraidīta Polimeri prasība lietā T-59/07, un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai, ņemot vērā norādījumus, ko tai būs sniegusi Tiesa;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt gan tiesāšanās izdevumus šajā instancē, gan tiesāšanās izdevumus tiesvedībā lietā T-59/07.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa esot pieļāvusi rupju kļūdu, interpretējot 2006. gada 6. aprīļa paziņojumu par iebildumiem, un tādējādi esot pamatojusies uz kļūdainām premisām, noraidīdama trešo Palimeri prasības pamatu par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas izriet no atšķirības starp 2006. gada 6. aprīļa paziņojumu par iebildumiem un lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz noteikumiem par atbildības sadalījumu starp Polimeri un Syndial.
   Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi atbilstošo Kopienu judikatūru, vainodama pārkāpumā Polimeri un lēmuma adresātu vidū neiekļaudama Syndial, un esot nepietiekami pamatojusi to, kāpēc ir noraidīti iebildumi, kurus šajā ziņā izvirzījusi Polimeri.
   Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi atbilstošo Kopienu judikatūru, vērtēdama Polimeri iebildumus par atšķirībām starp uzņēmumu, kas sadarbojušies saistībā ar iecietības programmu, dažādu darbinieku paziņojumiem attiecībā uz atsevišķiem varbūtējā pārkāpuma aspektiem. Vispārējā tiesa, neņemdama vērā svarīgus attaisnojošus pierādījumus, tādējādi neesot īstenojusi pilnīgu pārbaudi tiesā attiecībā uz Komisijas iesniegtajiem pierādījumiem.
   Vispārējā tiesa neesot norādījusi uz rupjajām kļūdām, ko Komisija pieļāvusi, piemērodama Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai un lēmumā norādīto pārkāpumu kvalificēdama kā “ļoti smagu”, turklāt nepietiekami pamatojot to, kāpēc ir noraidīti Polimeri šajā ziņā izvirzītie iebildumi. Vispārējā tiesa neesot īstenojusi pilnīgu pārbaudi tiesā attiecībā uz naudas soda, kas piemērots Polimeri, aprēķinu.
   Vispārējā tiesa neesot norādījusi uz rupjajām kļūdām, ko Komisija pieļāvusi, noteikdama reizināšanas koeficientu, nepietiekami pamatojot to, kāpēc ir noraidīti Polimeri šajā ziņā izvirzītie iebildumi. Turklāt Vispārējā tiesa neesot norādījusi uz to, ka Komisija nav ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu, noteikdama reizināšanas koeficientu, un turklāt esot nepietiekami pamatojusi to, kāpēc ir noraidīti Polimeri šajā ziņā izvirzītie iebildumi.
   Vispārējā tiesa esot pieļāvusi rupju kļūdu, piemērojot atbilstošo Kopienu judikatūru, vērtēdama Polimeri izvirzītos iebildumus par atsevišķu pieteikuma par lietas ierosināšanu pielikumu nepieņemamību, un šajā ziņā esot sniegusi nepietiekamu pamatojumu. Tādējādi Vispārējā tiesa esot atstājusi bez ievērības Polimeri aizstāvības argumentus attiecībā pret iebildumiem, kuri izvirzīti, norādot uz karteļa esamību un Polimeri dalību tajā, tādā veidā nelikumīgi neizpildīdama pienākumu īstenot pilnīgu pārbaudi tiesā attiecībā uz Komisijas apstrīdētajiem faktiem.


title: Lieta F-12/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. februārī — Kerstens /Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/79

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. februārī — Kerstens/Komisija
   (Lieta F-12/10)
   2010/C 113/117
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Petrus Kerstens (Overijse, Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Lēmuma, ar kuru prasītājam tiek piemērota disciplinārā rakstveida brīdinājuma sankcija, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2009. gada 23. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītājam piemēro disciplināro rakstveida brīdinājuma sankciju;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-127/11: Prasība, kas celta 2011. gada 29. novembrī — ZZ /Komisija

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/21

         Prasība, kas celta 2011. gada 29. novembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-127/11)
   2012/C 65/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — P. Nelissen Grade un G. Leblanc, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atlases komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/177/10 rezerves sarakstā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atlases komisijas 2011. gada 3. februāra lēmumu neiekļaut prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/177/10 rezerves sarakstā;

               —

               atcelt atlases komisijas 2011. gada 4. aprīļa lēmumu, ar kuru ir apstiprināts tās 2011. gada 3. februāra lēmums neiekļaut prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/177/10 rezerves sarakstā;

               —

               atcelt EPSO 2011. gada 29. augusta lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība, ko prasītājs iesniedzis, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-310/12: Prasība, kas celta 2012. gada 12. jūlijā — Yuanping Changyuan Chemicals /Padome

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/20

         Prasība, kas celta 2012. gada 12. jūlijā — Yuanping Changyuan Chemicals/Padome
   (Lieta T-310/12)
   2012/C 273/34
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd (Yuan Ping City, Xin Zhou, Ķīna) (pārstāvis — V. Akritidis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 12. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 325/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par Indijas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes skābeņskābes importu (OV L 106, 1. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājam radušies šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.) (turpmāk tekstā — “Pamatregula”), 3. pants, kurā ir noteikts, ka zaudējumu jēdziens attiecas uz “Savienības ražošanas nozarei” nodarītajiem zaudējumiem, un Pamatregulas 4. panta 1. punkts par Savienības ražošanas nozares definīciju, jo atbildētāja Savienības ražošanas nozares jēdzienu esot definējusi nepareizi, attiecinot to uz diviem ražotājiem, kas nesadarbojās, un no kuriem viens jau bija pārtraucis ražošanu vairākus gadus pirms izmeklēšanas laikposma.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Pamatregulas 3. panta 2. un 5. punkts, saskaņā ar kuru Savienības ražošanas nozarei nodarīto zaudējumu novērtējumam ir jābūt balstītam uz nepārprotamiem pierādījumiem, kas iegūti pēc visu attiecīgo faktu objektīvas novērtēšanas, jo atbildētāja ir pieļāvusi būtisku kļūdu vērtējumā, ar zaudējumiem saistītos faktorus izvērtējot selektīvā veidā, pamatojoties uz diviem atsevišķiem un pretrunīgiem datu kopumiem (mikro un makroekonomikas faktoriem).

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Pamatregulas 9. panta 4. punkts, saskaņā ar kuru maksājums ir jāuzliek vienīgi tiktāl, ciktāl tas nepieciešams, lai kompensētu dempinga radītos zaudējumus; Pamatregulas 14. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru maksājumus iekasē neatkarīgi no muitas nodokļiem, nodokļiem un citiem maksājumiem; kā arī Pamatregulas 20. panta 1. un 2. punkts, saskaņā ar kuru ir jāsniedz informācija par būtiskiem faktiem un apsvērumiem, pamatojoties uz kuriem ir uzlikts antidempinga maksājums, jo atbildētāja, aprēķinot zaudējumu apmēru, ir pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kā arī nav norādījusi pamatojumu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Pamatregulas 20. panta 5. punkts, kurā ir paredzēts vismaz 10 dienu laika posms, kurā var iesniegt komentārus pēc informācijas galīgās nodošanas atklātībai, kā arī nediskriminācijas un labas pārvaldības pamatprincipi, jo atbildētāja prasītājam piešķīra īsāku termiņu, lai atbildētu uz izmeklēšanas galīgajiem secinājumiem par termiņu, kas tika piešķirts pārējiem šīs procedūras dalībniekiem.


title: Lieta C-175/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Taser International Inc./SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Līgumi, kuros paredzēts pienākums Rumānijas uzņēmumam nodot preču zīmes uzņēmumam, kura juridiskā adrese ir trešajā valstī — Atteikums — Tiesas piekritības atzīšanas noteikums par labu trešajai valstij — Atbildētāja ierašanās Rumānijas tiesās bez iebildumiem — Piemērojamās jurisdikcijas normas

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/19

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Taser International Inc./SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

   (Lieta C-175/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Līgumi, kuros paredzēts pienākums Rumānijas uzņēmumam nodot preču zīmes uzņēmumam, kura juridiskā adrese ir trešajā valstī - Atteikums - Tiesas piekritības atzīšanas noteikums par labu trešajai valstij - Atbildētāja ierašanās Rumānijas tiesās bez iebildumiem - Piemērojamās jurisdikcijas normas)
   (2016/C 156/26)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Taser International Inc.

      Atbildētāji: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 23. panta 5. punkts un 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka strīdā par līgumiska pienākuma neizpildi, kurā prasītājs ir vērsies tās dalībvalsts tiesās, kuras teritorijā atbildētājam ir juridiskā adrese, šo tiesu jurisdikcija var izrietēt no šīs regulas 24. panta, ja atbildētājs neapstrīd to jurisdikciju, pat ja līgumā starp šiem diviem lietas dalībniekiem ir ietverta klauzula par jurisdikcijas piešķiršanu trešās valsts tiesām;

               2)

               Regulas Nr. 44/2001 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, kas tas nepieļauj strīdā starp līguma, kurā ir ietverts trešās valsts tiesas piekritības atzīšanas noteikums, slēdzējām pusēm tās dalībvalsts tiesai, kuras teritorijā ir atbildētājā juridiskā adrese un kurā ir celta prasība, sevi atzīt par nekompetentu pēc savas ierosmes, pat ja šis atbildētājs neapstrīd šīs pēdējās minētās jurisdikciju.

      (1)  OV C 236, 20.7.2015.


title: Lieta T-674/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. janvāra spriedums – Gugler France/ITSB – Gugler (“GUGLER”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “GUGLER” — Absolūts atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants — Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/14

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. janvāra spriedums – Gugler France/ITSB – Gugler (“GUGLER”)
   (Lieta T-674/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “GUGLER” - Absolūts atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants - Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes)
   (2016/C 090/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gugler France (Besançon, Francija) (pārstāvis – A. Grolée, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks: Alexander Gugler (Maxdorf, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 16. oktobra lēmumu lietā R 356/2012–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Gugler France un Alexander Gugler

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 16. oktobra lēmumu lietā R 356/1012–4;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ITSB sedz savus izdevumus, kā arī atlīdzina tiesvedībā Vispārējā tiesā Gugler France radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta T-790/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 21. jūlija spriedums – Hassan/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Ierobežojums ieceļošanas jomā — Agrāku aktu atcelšana ar Vispārējās tiesas spriedumu — Jauni akti, ar kuriem prasītāja vārds iekļauts sarakstos — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz īpašumu — Samērīgums — Nevainīguma prezumpcija — Ārpuslīgumiskā atbildība

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/23

         Vispārējās tiesas 2016. gada 21. jūlija spriedums – Hassan/Padome
   (Lieta T-790/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojums ieceļošanas jomā - Agrāku aktu atcelšana ar Vispārējās tiesas spriedumu - Jauni akti, ar kuriem prasītāja vārds iekļauts sarakstos - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu - Samērīgums - Nevainīguma prezumpcija - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2016/C 326/41)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Samir Hassan (Damaska, Sīrija) (pārstāvis – L. Pettiti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – S. Kyriakopoulou un G. Étienne)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/678/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2014, L 283, 59. lpp.), Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1013/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2014, L 283, 9. lpp.), Padomes 2015. gada 28. maija Lēmumu (KĀDP) 2015/837, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2015, L 132, 82. lpp.), un Padomes 2015. gada 28. maija Īstenošanas regulu (ES) 2015/828, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2015, L 132, 3. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju, un, otrkārt, prasība atbilstoši LESD 268. pantam par zaudējumu atlīdzināšanu, kuri prasītājam apgalvoti radīti ar šiem aktiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Samir Hassan atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta T-703/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. novembrī – Groupe Go Sport/ITSB – Design Go (“GO SPORT”)

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/86

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. novembrī – Groupe Go Sport/ITSB – Design Go (“GO SPORT”)
   (Lieta T-703/15)
   (2016/C 048/95)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Groupe Go Sport (Sasenāža [Sassenage], Francija) (pārstāvji – G. Arbant un E. Henry-Mayer, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Design Go Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “GO SPORT” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5 144 811

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 22. septembra lēmums lietā R 569/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atzīt apelācijas sūdzību R 569/2015–2 par pieņemamu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Apelācijas padomei;

               —

               piespriest ITSB segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 60. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2868/95 49. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Tiesas spriedums (Virspalāta) 2004. gada 5. oktobrī apvienotajās lietās C-397/01 līdz C-403/01 (Arbeitsgericht Lörrach lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) Bernhard Pfeiffer (C-397/01), Wilhelm Roith (C-398/01), Albert Süß (C-399/01), Michael Winter (C-400/01), Klaus Nestvogel (C-401/01), Roswitha Zeller (C-402/01) un Matthias Döbele (C-403/01) pret Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV (Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Direktīva 93/104/CE — Darbības joma — Glābšanas dienesta darbinieki, kas darbojas ambulancēs, Deutsches Rotes Kreuz organizētā glābšanas dienesta ietvaros — Jēdziena “autoceļu transports” tvērums — Maksimālais nedēļas darba laiks — Princips — Tiešā iedarbība — Atkāpe — Apstākļi)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Virspalāta)
   2004. gada 5. oktobrī
   apvienotajās lietās C-397/01 līdz C-403/01 (Arbeitsgericht Lörrach lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) Bernhard Pfeiffer (C-397/01), Wilhelm Roith (C-398/01), Albert Süß (C-399/01), Michael Winter (C-400/01), Klaus Nestvogel (C-401/01), Roswitha Zeller (C-402/01) un Matthias Döbele (C-403/01) pret Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV (1)

   (Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Direktīva 93/104/CE - Darbības joma - Glābšanas dienesta darbinieki, kas darbojas ambulancēs, Deutsches Rotes Kreuz organizētā glābšanas dienesta ietvaros - Jēdziena “autoceļu transports” tvērums - Maksimālais nedēļas darba laiks - Princips - Tiešā iedarbība - Atkāpe - Apstākļi)
   (2004/C 300/03)
   tiesvedības valoda - vācu
   Apvienotajās lietās C-397/01 līdz C-403/01 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Arbeitsgericht Lörrach (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2001. gada 26. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2001. gada 12. oktobrī tiesvedībā Bernhard Pfeiffer (C-397/01), Wilhelm Roith (C-398/01), Albert Süß (C-399/01), Michael Winter (C-400/01), Klaus Nestvogel (C-401/01), Roswitha Zeller (C-402/01) un Matthias Döbele (C-403/01) pret Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, tiesnesis R. Schintgen (referents), tiesneses F. Macken un N. Colneric, tiesneši S. von Bahr un K. Lenaerts, ģenerāladvokāts: D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretārs: H. von Holstein, sekretāra palīgs, 2004. gada 5. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

                           a)

                           1989. gada 12. jūnija Padomes Direktīvas 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā 2. pants, kā arī Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvas 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem 1. panta 3. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka glābšanas dienesta darbinieku darbs ātrās medicīniskās palīdzības dienestā, kas aplūkots pamata prāvā, ietilpst minēto Direktīvu darbības jomā;

                           b)

                           jēdziens “autoceļu transports” Direktīvas 93/104/EK 1. panta 3. punkta nozīmē ir jāsaprot tādējādi, ka tas neattiecas uz ātrās medicīniskās palīdzības dienesta darbu, kaut arī tajā vismaz daļēji ietilpst transportlīdzekļu vadīšana un pacienta medicīniskā apkalpošana pārvadājuma uz slimnīcu laikā;

               2)

               Direktīvas 93/104 18. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) daļas pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai 48 stundu maksimālā nedēļas darba laika ilguma, kas paredzēts Direktīvas 6. pantā, pārsniegšana būtu pieļaujama, ir nepieciešama katra individuāla darba ņēmēja skaidri un brīvi izteikta piekrišana. Šajā sakarā nepietiek ar to, ka ieinteresētās personas darba līgums atsaucas uz darba koplīgumu, kas pieļauj šādu pagarinājumu.

               3)

               Direktīvas 93/104 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apstākļos, kas aplūkoti pamata prāvā, tas iestājās pret dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas attiecībā uz uzraudzības pienākumiem (“Arbeitsbereitschaft”), kurus pilda glābšanas dienesta darbinieki, strādājot tādas organizācijas kā Deutsches Rotes Kreuz ātrās medicīniskās palīdzības dienestā, pieļauj vajadzības gadījumā, pamatojoties uz darba koplīgumu vai darba līgumu, kas balstās uz šādu darba koplīgumu, pārsniegt maksimālo 48 stundu darba laiku nedēļā, kas ir noteikts šajā Direktīvas normā;

                           —

                           minētā norma atbilst visiem nosacījumiem, kas nepieciešami tās tiešai iedarbībai;

                           —

                           valsts tiesai, kurai ir jāiztiesā prāva tikai starp privātpersonām, līdzko tai ir jāpiemēro valsts tiesību normas, kas ir pieņemtas, lai transponētu pienākumus, ko paredz direktīva, ir jāņem vērā valsts tiesību normu kopums un tas ir jāinterpretē, cik vien tas ir iespējams, direktīvas teksta un mērķa kontekstā, lai nonāktu pie risinājuma, kas atbilst direktīvas mērķim. Pamata prāvās iesniedzējtiesai savas kompetences ietvaros ir jāveic viss, lai nepieļautu maksimālā 48 stundu nedēļas darba laika ilguma, kas noteikts Direktīvas 93/104 6. panta 2. punktā, pārsniegšanu.

      (1)  OV C 3, 5.1.2002.


title: Lieta C-537/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. oktobrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Garlsson Real Estate SA, likvidācijas procesā, u.c./Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. oktobrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Garlsson Real Estate SA, likvidācijas procesā, u.c./Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

   (Lieta C-537/16)
   (2017/C 022/11)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Garlsson Real Estate SA, likvidācijas procesā, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Pretprasības iesniedzēja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā paredzētā tiesību norma, kas interpretēta saskaņā ar ECPAK 7. protokola 4. pantu, attiecīgo Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru un valsts tiesisko regulējumu, nepieļauj iespēju uzsākt administratīvu procesu par tādu nodarījumu (nelikumīga rīcība, kas izpaužas kā tirgus manipulācijas), par kuru tas pats subjekts jau ir notiesāts ar galīgu notiesājošu spriedumu kriminālprocesā?

               2)

               Vai valsts tiesa var tieši piemērot Eiropas Savienības principus saistībā ar “ne bis in idem” principu, pamatojoties uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu, kas interpretēts saskaņā ar ECPAK 7. protokola 4. pantu, attiecīgo Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru un valsts tiesisko regulējumu?


title: Lieta T-21/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – NetMed/ITSB – Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (“SANDTER 1953”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SANDTER 1953” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Sander” — Relatīvs atteikuma pamats — Daļējs reģistrācijas atteikums — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/18

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – NetMed/ITSB – Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (“SANDTER 1953”)
   (Lieta T-21/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SANDTER 1953” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Sander” - Relatīvs atteikuma pamats - Daļējs reģistrācijas atteikums - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 429/24)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NetMed Sàrl (Wasserbillig, Luksemburga) (pārstāvis – S. Schafhaus, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Sander chemisch pharmazeutische Fabrik GmbH (Baden Baden, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 24. oktobra lēmumu lietā R 1846/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp NetMed Sàrl un Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               NetMed Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta C-40/15: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Minister Finansów/Aspiro SA, agrāk BRE Ubezpieczenia sp. z o.o. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Pievienotās vērtības nodoklis — Direktīva 2006/112/EK — 135. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Apdrošināšanas darījumu atbrīvojums no nodokļa — Jēdzieni “apdrošināšanas” darījumi un “ar tiem saistīti pakalpojumi, ko veic apdrošināšanas mākleri un apdrošināšanas aģenti” — Atlīdzības prasību administrēšanas pakalpojumi, kas sniegti apdrošinātāja vārdā un labā

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/13

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Minister Finansów/Aspiro SA, agrāk BRE Ubezpieczenia sp. z o.o.
   (Lieta C-40/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis - Direktīva 2006/112/EK - 135. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Apdrošināšanas darījumu atbrīvojums no nodokļa - Jēdzieni “apdrošināšanas” darījumi un “ar tiem saistīti pakalpojumi, ko veic apdrošināšanas mākleri un apdrošināšanas aģenti” - Atlīdzības prasību administrēšanas pakalpojumi, kas sniegti apdrošinātāja vārdā un labā)
   (2016/C 156/18)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Minister Finansów

      Atbildētājs: Aspiro SA, agrāk BRE Ubezpieczenia sp. z o.o.

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi atlīdzības prasību administrēšanas pakalpojumi kā pamatlietā, kurus apdrošināšanas sabiedrības vārdā un labā sniedz trešā persona, neietilpst šajā tiesību normā paredzētā atbrīvojuma no nodokļa piemērošanas jomā.

      (1)  OV C 155, 11.5.2015.


title: Lieta C-605/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-563/11 Anbouba /Padome 2013. gada 25. novembrī iesniedza Issam Anbouba

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-563/11 Anbouba/Padome 2013. gada 25. novembrī iesniedza Issam Anbouba

   (Lieta C-605/13 P)
   2014/C 45/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Issam Anbouba (pārstāvji — J.-M. Salva un M.-A. Bastin, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-563/11 Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome;

               —

               atzīt par prettiesisku lēmumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs ir iekļauts to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ekonomiskās sankcijas;

               —

               atcelt lietā T-563/11 apstrīdētos lēmumus un regulas;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Padome, ciktāl tā nav varējusi iesniegt pierādījumus par apelācijas sūdzības iesniedzēja atbalstu Sīrijas režīmam, ir pamatoti piemērojusi prezumpciju par to, ka Sīrijas galveno uzņēmumu vadītāji atbalstīja Sīrijas režīmu. Pamata pirmā daļa attiecas uz šādas prezumpcijas juridiskā pamata neesamību. Ierobežojošo pasākumu īpaši smagais un saistošais raksturs nepieļauj tos piemērot pamatojoties uz tādu prezumpciju, uz kuru atsaukties nav paredzēts nevienā reglamentējošā aktā. Pamata otrā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas nesamērīgo raksturu salīdzinājumā ar izvirzīto mērķi, it īpaši ņemot vērā tās pārmērīgi plašo raksturu. Pamata trešā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas neapstrīdamo raksturu. Iesniegt negatīvus pierādījumus, proti, ka atbalsts režīmam netika sniegts, būtu faktiski neiespējami un pozitīvu pierādījumu iesniegšanu par to, ka ir notikusi pretošanās režīmam, nevarētu pamatoti uzskatīt par vienīgo veidu, lai pierādītu ka saikne ar šo režīmu nepastāvēja.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir lēmusi bez Padomes iesniegtajiem pierādījumiem. Ar otrā pamata pirmo daļu viņš apgalvo, pirmām kārtām, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neveicot normālu apstrīdēto lēmumu pārbaudi, un otrām kārtām, lemjot bez Padomes iesniegtiem pierādījumiem. Ar sava otrā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs izsaka iebildumu Vispārējai tiesai par to, ka tā pārsūdzētajā spriedumā nav noteikusi sodu par acīmredzamu sacīkstes principa un viņa tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Vispārējā tiesa Padomi esot atbrīvojusi no pienākuma iesniegt pierādījumus vai noradīt apstākļus, kas pamato minēto pierādījumu neizpaušanu, un esot pieļāvusi, ka Padome savu lēmumu var balstīt vienīgi pamatojoties uz prezumpciju, uz kuru tā turklāt nevarēja likumīgi atsaukties.


title: Lieta C-325/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 22. marta spriedumu lietā T-336/15 Windrush Aka LLP/EUIPO 2017. gada 31. maijā iesniedza Windrush Aka LLP

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 22. marta spriedumu lietā T-336/15 Windrush Aka LLP/EUIPO2017. gada 31. maijā iesniedza Windrush Aka LLP

   (Lieta C-325/17 P)
   (2017/C 347/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Windrush Aka LLP (pārstāvji – S. Britton, Solicitor, S. Malynicz QC, S. Tregear, Solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Jerry Dammers

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta spriedumu lietā T-336/15;

               —

               piespriest EUIPO un Jerry Dammers (Eiropas Savienības preču zīmes īpašniekam) segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus un nepareizi novērtējusi faktus, un tās nolēmumā ir pieļautas saturiskas neprecizitātes saistībā ar secinājumiem, kas izdarīti par tai iesniegtajiem dokumentiem.

               2)

               Otrkārt, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi 2015. gada 4. marta Vispārējās tiesas Reglamenta (OV 2015, L 105, 1. lpp.) 113. pantu, atsakoties noturēt tiesas sēdi pēc tam, kad Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieks pēc tiesas sēdes bija atteicies uzturēt ievērojamu daļu no pierādījumiem, kas iesniegti saistībā ar apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes apgalvoto izmantošanu.

               3)

               Treškārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs pirmoreiz ir izvirzījis jaunu prasības pamatu tiesas sēdē.

               4)

               Ceturtkārt, Vispārējā tiesa nav izvērtējusi, kādas tiesiskās sekas ir tiesību uz nosaukumu nodošanai, proti, tam, ka cesijas ietvaros cedentam (t.i., Eiropas Savienības preču zīmes īpašniekam) vairs netiek saglabātas nekādas tiesības aizliegt vai piekrist nosaukuma (t.i., apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes) izmantošanai, kā rezultātā pēc cesijas datuma saskaņā ar Savienības tiesībām vairs nav nepieciešama nekāda piekrišana.


title: Lieta C-384/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums ( Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jan Voogsgeerd/Navimer SA (Romas konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām — Darba līgums — Pušu izvēle — Piemērojamo tiesību aktu imperatīvās normas, ja nav izdarīta izvēle — Šo tiesību aktu noteikšana — Darbinieks, kurš savu darbu veic vairāk nekā vienā līgumslēdzējā valstī)

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jan Voogsgeerd/Navimer SA

   (Lieta C-384/10) (1)

   (Romas konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām - Darba līgums - Pušu izvēle - Piemērojamo tiesību aktu imperatīvās normas, ja nav izdarīta izvēle - Šo tiesību aktu noteikšana - Darbinieks, kurš savu darbu veic vairāk nekā vienā līgumslēdzējā valstī)
   2012/C 39/06
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jan Voogsgeerd

      Atbildētāja: Navimer SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura bija atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā (OV 1980, L 226, 1. lpp.), 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Tiesību akti, ko piemēro, ja nav izdarīta izvēle — Darba līgums — Darba ņēmējs, kas parasti savu darbu neveic kādā vienā valstī –Galvenais kuģa mehāniķis

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā, 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lietu izskatošajai valsts tiesai vispirms ir jānosaka, vai darbinieks, pildot darba līgumu, savu darbu parasti veic vienā un tajā pašā valstī, kas ir tā valsts, kurā vai no kuras, ņemot vērā visus attiecīgo darbību raksturojošos apstākļus, darbinieks pilda būtiskāko daļu no saviem pienākumiem pret darba devēju;

               2)

               gadījumā, ja iesniedzējtiesa uzskatītu, ka tā nevar lemt par tai izskatāmo strīdu atbilstoši minētās konvencijas 6. panta 2. punkta a) apakšpunktam, šīs konvencijas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē šādi:

                           —

                           jēdziens “darba devēja uzņēmums, kas ir pieņēmis darbā darbinieku” ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas vienīgi uz uzņēmumu, kas ir veicis darbinieka pieņemšanu darbā, nevis uz uzņēmumu, kurā viņš ir faktiski nodarbināts;

                           —

                           juridiskas personas statusa esamība nav prasība, kurai jāatbilst darba devēja uzņēmumam šīs normas izpratnē;

                           —

                           citas sabiedrības, kura formāli nav darba devēja, uzņēmums, ar kuru šim darba devējam ir saikne, var tikt kvalificēts par “uzņēmumu” minētās konvencijas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja objektīvi apstākļi ļauj konstatēt tādu faktisku situāciju, kas atšķiras no līguma noteikumos paredzētās situācijas, turklāt arī tad, ja vadības pilnvaras formāli nav tikušas nodotas šai citai sabiedrībai.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-393/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie/ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie/ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

   (Lieta C-393/15)
   (2015/C 337/07)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

      Atbildētāja: ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 168. pants un 169. panta a) punkts neliedz filiālei, kas reģistrēta kādā dalībvalstī kā PVN maksātāja, bet pārsvarā veic citā dalībvalstī reģistrētas mātessabiedrības uzņēmuma iekšējos darījumus un [oriģ. 2. lpp.] atsevišķos gadījumos ar nodokli apliekamus darījumus arī dalībvalstī, kur tā reģistrēta, atskaitīt priekšnodokli filiāles reģistrācijas dalībvalstī, lai gan šis nodoklis ir saistīts ar mātessabiedrības citā dalībvalstī veiktajiem darījumiem?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-82/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī – Dennekamp /Parlaments

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/29

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī – Dennekamp/Parlaments
   (Lieta T-82/09)
   2009/C 102/44
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: G.-J. Dennekamp, Giethoorn (Nīderlande) (pārstāvji – O. Brouwer un A. Stoffer, lawyers)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. pantu, ieskaitot personu, kas iestājušās lietā, tiesāšanās izdevumus un izdevumus, kas saistīti ar lūgumu par paātrināto procesu.

      Pamati un galvenie argumenti

   2008. gada 20. oktobrī prasītājs lūdza Eiropas Parlamentu, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (1), sniegt viņam piekļuvi (i) visiem dokumentiem, kuros ir redzams, kuri Parlamenta locekļi ir arī Papildu pensiju shēmas dalībnieki, (ii) to Parlamenta locekļu vārdu sarakstam, kas bija Papildu pensiju shēmas dalībnieki 2005. gada 1. septembrī, un (iii) pašreizējo Papildu pensijas shēmas dalībnieku, par kuriem Parlaments veic ikmēneša iemaksas, vārdu sarakstam. Parlaments noraidīja prasītāja lūgumu un apstiprināja šo noraidījumu ar 2008. gada 17. decembra lēmumu.
   Ar šo prasības pieteikumu prasītājs lūdz atcelt Eiropas Parlamenta 2008. gada 17. decembra Lēmumu A(2008)22050 par atteikumu sniegt piekļuvi dokumentiem, kurus prasītājas lūdza saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001.
   Prasītājs apgalvo, ka atteikums ir balstīts uz kļūdu vērtējumā un ir acīmredzams noteikumu un principu, kas ietverti Regulā (EK) Nr. 1049/2001, par piekļuvi dokumentiem un Regulā (EK) Nr. 45/2001 (2) ietverto noteikumu pārkāpums. Līdz ar to Parlaments ir pārkāpis prasītāja EKL 255. pantā noteiktās tiesības piekļūt Kopienu iestāžu dokumentiem, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantu un Regulu (EK) Nr. 1049/2001.
   Lai pamatotu savu prasības pieteikumu, prasītājs apgalvo, ka lēmumā ir pieļautas šādas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā.

               (a)

               Prasītājs uzskata, ka Parlaments pārkāpa Regulas (EK) Nr. 1049/2001 2. panta 1. punktu un kļūdaini pamatoja atteikumu ar minētās regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo ar minēto dokumentu atklāšanu nav iespējams aizskart attiecīgo Parlamenta locekļu privāto dzīvi.

               (b)

               Turklāt Parlaments, iespējams, kļūdaini piemēroja Regulu (EK) Nr. 45/2001, jo tas kļūdaini konstatēja, ka prasītāja lūgums ir jāizvērtē saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.

               (c)

               Papildus tam prasītājs apgalvo, ka Parlaments nav nodrošinājis taisnīgu līdzsvaru starp sabiedrības interesēm, kuras nodrošinātu dokumentu atklāšana, un iespējami skartajām privātajām interesēm. Parlaments arī neizvērtēja, kādā ziņā tiktu faktiski uz specifiski skartas apgalvotās privātās intereses.

               (d)

               Prasītājs uzskata, ka Parlaments pārkāpa EKL 235. pantu, jo tas nav norādījis pietiekamu pamatojumu atteikumam. Visbeidzot, prasītājs norāda, ka apstrīdētajā lēmumā nav redzams, ka Parlaments būtu konkrēti izvērtējis katru individuālo dokumentu, kas norādīts prasītāja lūgumā sniegt piekļuvi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 1. lpp.)


title: Lieta T-20/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 23. marta rīkojums – Ungārija/Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Ungārijas apgrozījuma nodoklis, kas saistīts ar reklāmu — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/22

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 23. marta rīkojums – Ungārija/Komisija
   (Lieta T-20/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Ungārijas apgrozījuma nodoklis, kas saistīts ar reklāmu - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 178/30)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārija (pārstāvis – M. Fehér)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Bottka un P.-J. Loewenthal)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts apturēt Komisijas 2016. gada 4. novembra Lēmuma C(2016) 6929 final par pasākumu SA.39235 (2015/C) (ex 2015/NN), ko Ungārija veic no reklāmas gūto ienākumu taksācijas jomā, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta F-144/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 9. decembra spriedums — Efstatathopoulos /Eiropas Parlaments (Civildienests — Bijušie pagaidu darbinieki — Regula (EK, Euratom , EOTK) Nr. 2689/95 — Atbrīvošanas pabalsts — Piemaksas par darba ražīgumu ņemšana vērā, nosakot bruto ienākumu summu, kas gūta, veicot jaunos pienākumus)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/73

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 9. decembra spriedums — Efstatathopoulos/Eiropas Parlaments
   (Lieta F-144/07) (1)

   (Civildienests - Bijušie pagaidu darbinieki - Regula (EK, Euratom, EOTK) Nr. 2689/95 - Atbrīvošanas pabalsts - Piemaksas par darba ražīgumu ņemšana vērā, nosakot bruto ienākumu summu, kas gūta, veicot jaunos pienākumus)
   (2009/C 44/128)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: S. Efstatathopoulos, Chalandri (Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Michi, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — A. Lukošiūtė un A. Troupiotis)
   Priekšmets
   Parlamenta 2007. gada 18. aprīļa lēmuma, pamatojoties uz kuru tiek samazināta prasītāja vecuma pensija un atgūtas pārmaksātās summas, atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 92, 12.4.2008., 50. lpp.


title: Lieta C-252/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Maltas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Piesārņojums un kaitīgas sekas — Sadedzināšanas iekārtas — Ierobežojumi attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/11

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Maltas Republika
   (Lieta C-252/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Piesārņojums un kaitīgas sekas - Sadedzināšanas iekārtas - Ierobežojumi attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā)
   2009/C 282/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flynn un A. Alcover San Pedro)

      Atbildētāja: Maltas Republika (pārstāvis — S. Camilleri)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvas 2001/80/EK par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām (OV L 309, 1. lpp.) 4. panta 1. punkta saistībā ar IV pielikuma A daļu, VI pielikuma A daļu un VII pielikuma A daļu un 12. panta saistībā ar VIII pielikuma A daļas 2. punktu pārkāpums — Sēra dioksīda, slāpekļa oksīdu un putekļu emisiju noteikto robežvērtību neievērošana — Delimāras [Delimara] un Marsas [Marsa] iekārtas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pareizi nepiemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvu 2001/80/EK par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām saistībā ar Delimāras elektrostacijas un Marsas elektrostacijas pirmā posma tvaika ģeneratora darbību, Maltas Republika nav izpildījusi minētās direktīvas 4. panta 1. punktā un 12. pantā, kā arī tās IV pielikuma A daļā, VI pielikuma A daļā, VII pielikuma A daļā un VIII pielikuma A daļas 2. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Maltas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 197, 02.08.2008.


title: Lieta T-148/17: Prasība, kas celta 2017. gada 7. martā – Troszczynski/Parlaments

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/52

         Prasība, kas celta 2017. gada 7. martā – Troszczynski/Parlaments
   (Lieta T-148/17)
   (2017/C 144/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mylène Troszczynski (Noyon, Francija) (pārstāvis – M. Ceccaldi, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta kvestoru 2017. gada 6. janvāra lēmumu, ar ko atstāj spēkā Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu piedzīt no Mylème Troszczynski EUR 56 554;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu, kas pieņemts, piemērojot Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija Lēmuma 2009/C 159/01 “par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumiem”, ar grozījumiem, 33., 43., 62., 67. un 68. pantu, konstatējot prasītājas parādu EUR 56 554,00 apmērā par nepamatoti samaksātajām summām par parlamentāro palīdzību un ar kuru ir norādīts pamatojums tā piedziņai un atbildīgajam kredītrīkotājam sadarbībā ar iestādes grāmatvedi ir uzticēts veikt tā piedziņu, piemērojot [Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma] īstenošanas noteikumu 68. pantu un Finanšu regulas 78., 79. un 80. pantu;

               —

               atcelt paziņojumu par parādu Nr. 2016-888, kas nav datēts un ar kuru prasītāja ir informēta, ka attiecībā uz viņu ir konstatēts parāds saskaņā ar ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu “Par parlamentāro palīdzību nepamatoti samaksāto summu atgūšana, piemērojot īstenošanas noteikumu 68. pantu un Finanšu regulas 78., 79. un 80. pantu”;

               —

               atcelt 2016. gada 29. jūnija paziņojumu par parādu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam samaksāt Mylène Troszczynski EUR 50 000,00 kā atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu atmaksu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Summas, par kurām ir strīds šajā lietā, skar uz nenoteiktu laiku noslēgtu darba līgumu starp prasītāju un vietējo palīgu, kas veic parlamentārā palīga pienākumus pilnu laiku dalībvalstī, kurā prasītāja ir tikusi ievēlēta. Taču, balstoties uz noteiktām norādēm par vietējā palīga pildāmajiem pienākumiem prasītājas piederības partijas iekšienē, atbildētājs uzskata, ka tā ir pārkāpusi Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu 33., 43. un 62. pantu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka šajā lietā apstrīdētie akti ir kļūdaini, kas, vispirms, ietekmē to ārējo tiesiskumu akta izdevēja ratione materiae nekompetences, pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes un būtisku formas prasību neievērošanas dēļ.
   Tā arī norāda, ka apstrīdēto aktu iekšējo tiesiskumu skar kļūdas saistībā ar pārmesto faktu neesamību, puses, kurai ir pierādīšanas pienākums, noteikšanu, samērīguma principa pārkāpumu, vietējo palīgu politisko tiesību aizskārumu, varas ļaunprātīgu izmantošanu, apstrīdēto aktu diskriminējošo raksturu un fumus persecutionis esamību, deputāta neatkarības aizskārumu un obligātu uzdevumu aizliegumu, principa una via electa et non bis in idem pārkāpumu, ciktāl Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir nodevis OLAF faktiskus pierādījumus, kas ļauj prezumēt apgalvoto prasītāju skarošu pārkāpumu esamību.


title: Lieta C-407/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. augustā iesniedza Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Spānija) – María Auxiliadora Arjona Camacho / Securitas Seguridad España, S. A.

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. augustā iesniedza Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Spānija) – María Auxiliadora Arjona Camacho/Securitas Seguridad España, S. A.

   (Lieta C-407/14)
   2014/C 409/40
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: María Auxiliadora Arjona Camacho

      Atbildētāja: Securitas Seguridad España, S. A.

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Direktīvas 2006/54/EK (1) 18. pants, kurā noteikts, ka no diskriminācijas dzimuma dēļ cietušajai personai maksājamajai kompensācijai jābūt (ne tikai reālai, efektīvai un samērīgai ar ciesto kaitējumu, bet arī) preventīvai, ir interpretējams tādējādi, ka tajā ir atļauts valsts tiesai piespriest patiesi papildu pienākumu maksāt saprātīgu pāraudzinošo zaudējumu atlīdzību – proti, papildu summu, kas, lai arī pārsniedzot pilnīgu atlīdzinājumu par cietušajam reāli nodarītajiem zaudējumiem un kaitējumu, ir pamācošs piemērs (ne tikai pašam zaudējumu nodarītājam, bet arī) pārējiem – ja vien šī summa nepārsniedz samērīguma robežas un pat tad, ja šo pāraudzinošo zaudējumu institūts attiecīgās valsts tiesas juridiskajai tradīcijai ir svešs?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija), OV L 204, 23. lpp.


title: Lieta T-559/12: Prasība, kas celta 2012. gada 24. decembrī — Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd /Padome

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 24. decembrī — Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Padome
   (Lieta T-559/12)
   2013/C 46/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (Ningbo, Ķīna) (pārstāvji — R. Antonini un E. Monard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 4. oktobra Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 924/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, ciktāl tā attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, izslēdzot no dempinga aprēķina noteiktus prasītājas eksporta darījumus, tiek pārkāpts Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts, 8., 9. un 11. punkts un 9. panta 5. punkts, nediskriminācijas princips un 1994. gada PTO Līguma par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu 2.4.2. pants;

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, noraidot prasītājas lūgumu veikt dažas korekcijas, ir pārkāpts Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 2. panta 10. punkts un 1994. gada PTO Līguma par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu 2.4. pants. Pakārtoti, prasītāja uzskata, ka Padome ir pārkāpusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pantu.