201807270202024302018/C 285/453692018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180605282921Lieta C-369/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. jūnijā iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – Giovanni Martina/Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

 ---documentbreak--- C2852018LV2810120180605LV0045281292Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. jūnijā iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – Giovanni Martina/Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

   (Lieta C-369/18)2018/C 285/45Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Justice de paix du troisième canton de Charleroi

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Giovanni Martina

      Atbildētāja: Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 5. panta 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (
         1
      ), [ir izteikts] šādi:

            —

            - vai apstāklis, par ko ir strīds, jeb degvielas izliešana uz pacelšanās skrejceļa, kas radījusi šā skrejceļa slēgšanu, ietilpst jēdzienā “notikums”2008. gada 22. decembra sprieduma Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771) 22. punkta izpratnē vai jēdzienā “ārkārtējs apstāklis” minētās regulas preambulas 14. apsvēruma izpratnē, kā tas interpretēts 2013. gada 31. janvāra spriedumā McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43), vai arī šie abi jēdzieni pārklājas;

            —

            - vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds notikums kā pamatlietā, proti, degvielas izliešana uz pacelšanās skrejceļa, kas radījusi šā skrejceļa slēgšanu, ir jāuzskata par gaisa pārvadātāja parastai darbībai raksturīgu notikumu un tādēļ nevar tikt kvalificēts kā “ārkārtējs apstāklis”, kas var atbrīvot gaisa pārvadātāju no tā kompensācijas izmaksāšanas pasažieriem pienākuma šīs lidmašīnas veicama lidojuma atcelšanas gadījumā;

            —

            - ja tāds notikums, par kādu ir pamatlieta jeb degvielas izliešana uz pacelšanās skrejceļa, kas radījusi šā skrejceļa slēgšanu,, ir jāuzskata par “ārkārtēju apstākli”, vai no tā ir jāsecina, ka runa ir par “ārkārtēju apstākli” gaisa pārvadātājam, ko tas nebūtu varējis novērst, pat ja būtu tikuši veikti visi saprātīgie pasākumi?

      (
         1
      )	OV L 46, 1. lpp.


201807270262024312018/C 285/233602017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609141412Lieta C-360/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Nicole Hofmann/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1420120170609LV0023142141Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Nicole Hofmann/TUIfly GmbH

   (Lieta C-360/17)2018/C 285/23Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nicole Hofmann

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270552025292018/C 285/463722018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180607292911Lieta C-372/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza cour administrative d'appel de Nancy (Francija) – Ministre de l'Action et des Comptes publics/laulātie Raymond Dreyer

 ---documentbreak--- C2852018LV2910120180607LV0046291291Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza cour administrative d'appel de Nancy (Francija) – Ministre de l'Action et des Comptes publics/laulātie Raymond Dreyer

   (Lieta C-372/18)2018/C 285/46Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Nancy

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Atbildētāji: laulātie Raymond Dreyer

      Prejudiciālais jautājums

   Vai iemaksas Valsts fondā līdzatbildībai par patstāvību, no kurām tiek daļēji finansēti strīdus pabalsti, proti, personalizētais pabalsts patstāvības nodrošināšanai (APA) un pabalsts invaliditātes kompensēšanai (PCH), ir uzskatāmi par tādiem, kuriem ir tieša un pietiekami atbilstoša saikne ar kādu no Regulas (EK) Nr. 883/2004 (
         1
      ) 3. pantā uzskaitītajām sociālā nodrošinājuma jomām, un vai tie ietilpst šīs regulas tvērumā tādēļ vien, ka šie pabalsti atbilst kādam no minētajā 3. pantā uzskaitītajiem riskiem un tiek piešķirti likumā noteiktā gadījumā bez jebkāda diskrecionāra izvērtējuma?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.)


201807270392024402018/C 285/243612017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609141523Lieta C-361/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Ole Feuser/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1430120170609LV0024143152Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Ole Feuser/TUIfly GmbH

   (Lieta C-361/17)2018/C 285/24Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ole Feuser

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270212024882018/C 285/473762018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180607303121Lieta C-376/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Slovenské elektrárne a.s./Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

 ---documentbreak--- C2852018LV3010120180607LV0047301312Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Slovenské elektrárne a.s./Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

   (Lieta C-376/18)2018/C 285/47Tiesvedības valoda – slovāku
      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītāja pirmajā instancē: Slovenské elektrárne a.s.

      Atbildētāja pirmajā instancē: Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (
                  1
               ) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (“Trešā elektroenerģijas direktīva”) ir jāinterpretē tādējādi, ka tās mērķim, un it īpaši tās 3. pantam, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkojamais, ar kuru izveido īpašu pasākumu – proti, obligātu maksājumu, kas jāveic regulētajiem subjektiem, tostarp personām, kas ir saņēmušas attiecīgās dalībvalsts kompetentā regulatora izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju (“Birojs” un “regulētais subjekts”), un kas ir noteikts atkarībā no to saimnieciskās darbības rezultāta, kas sasniegts ne tikai valsts mērogā, bet arī, veicot darbību ārzemēs, – maksājumu, kas:

                     i)

                     ietekmē regulēto subjektu brīvību noteikt pilnībā konkurētspējīgu cenu par elektroenerģijas piegādi ārzemju elektroenerģijas tirgos un tādējādi arī konkurences procesu minētajos tirgos;

                     ii)

                     mazina regulēto subjektu konkurētspēju attiecībā pret ārzemju elektroenerģijas piegādātājiem, kuri darbojas Slovākijas elektroenerģijas tirgū, ja abi apgādā ar elektroenerģiju arī kādu noteiktu ārzemju tirgu, jo par elektroenerģijas piegādi ārzemēs ārzemju operatoram nav jāmaksā šāds obligātais maksājums;

                     iii)

                     attur jaunus konkurentus no ienākšanas elektroenerģijas piegādes tirgū Slovākijas Republikā, kā arī ārzemēs, jo šāds obligātais maksājums tiktu piemērots arī ienākumiem no to neregulētās darbības, un pat tad, ja pēc tam kādu noteiktu laikposmu viņiem būtu elektroenerģijas piegādes atļauja, bet no šīs piegādes gūtie ienākumi būtu vienādi ar nulli;

                     iv)

                     var pamudināt Slovākijas regulētos subjektus lūgt [Slovākijas] Birojam – vai ārzemju elektroenerģijas piegādātājus lūgt attiecīgās izcelsmes valsts regulatoram, kas tiem izdevis elektroenerģijas piegādes atļauju, – atsaukt šo atļauju, ņemot vērā, ka subjektam, kurš nevēlas, ka arī peļņa no pārējās viņa darbības tiek pakļauta konkrētajam maksājumam, minētās atļaujas atsaukšana ir vienīgais veids, kā atbrīvoties no strīdīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētā regulētā subjekta statusa?

            2)

            Vai Trešā elektroenerģijas direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka par vienu no pasākumiem, ko Trešajā elektroenerģijas direktīvā dalībvalstij ir atļauts veikt, pat ja tie izrādās pretrunā minētās direktīvas izvirzītajam mērķim, nav uzskatāms īpašs pasākums, kāds ir pamalietā aplūkojamais, proti, obligāts maksājums, kas jāveic regulētajiem subjektiem, tostarp personām, kas ir saņēmušas Biroja izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju, un kas ir noteikts atkarībā no to saimnieciskās darbības rezultāta, ieskaitot rezultātus no ārzemēs veiktas darbības, jo šāds pasākums nav līdzeklis, ar kuru cīnīties pret klimata pārmaiņām, un tas neder elektroenerģijas apgādes nodrošināšanai, nedz arī ar to ir iecerēts sasniegt kādu citu Trešajā elektroenerģijas direktīvā izvirzītu mērķi?

            3)

            Vai Trešā elektroenerģijas direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko izveido īpašu pasākumu, proti, obligātu maksājumu, kas jāveic regulētajiem subjektiem, tostarp personām, kas ir saņēmušas Biroja izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju, un kas ir noteikts atkarībā no to saimnieciskās darbības rezultāta, ieskaitot rezultātus no ārzemēs veiktas darbības, neatbilst pārskatāmības, nediskriminēšanas un vienlīdzīgas piekļuves patērētājiem prasībām minētās direktīvas 3. panta izpratnē, jo – ja runa ir par regulētu subjektu –, tas skar arī ienākumus, kas gūti (par elektroenerģijas piegādi vai par ko citu) ārzemēs, kamēr – ja runa ir par personu, kas ir saņēmusi elektroenerģijas piegādes atļauju, pamatojoties uz savā izcelsmes valstī izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju “pasi”, – tas skar tikai Slovākijas Republikā gūtos ienākumus?

      (
         1
      )	OV 2009, L 211, 55. lpp.


201807270592024602018/C 285/483842018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180608313111Lieta C-384/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. jūnijā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
 ---documentbreak--- C2852018LV3110120180608LV0048311311Prasība, kas celta 2018. gada 8. jūnijā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-384/18)2018/C 285/48Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Tserepa-Lacombe un L. Malferrari)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasījumi

            —

            konstatēt, ka Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 2006/123 (
                  1
               ) 25. pantā un LESD 49. pantā paredzētos pienākumus;

            —

            piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Aizliedzot (i) darbu grāmatveža amatā apvienot ar darbu māklera, apdrošināšanas aģenta, nekustamā īpašuma aģenta amatā vai ar strādāšanu banku vai finanšu pakalpojumu jomā un (ii) ļaujot Chambres de l’Institut professionnel des comptables et Fiscalistes agrées [Sertificētu grāmatvežu un nodokļu konsultantu institūta (IPCF) kolēģijām] aizliegt darbu grāmatveža amatā apvienot ar jebkuras ar lauksaimniecību saistītas amatnieciskas darbības un komercdarbības veikšanu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 2006/123/EK 25. pantā un LESD 49. pantā paredzētos pienākumus.
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.).


201807270512025222018/C 285/253622017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609151511Lieta C-362/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Boris Feuser/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1510120170609LV0025151151Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Boris Feuser/TUIfly GmbH

   (Lieta C-362/17)2018/C 285/25Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Boris Feuser

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270502024782018/C 285/263942017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170630151512Lieta C-394/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Ines Ewen/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1520120170630LV0026152151Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Ines Ewen/TUIfly GmbH

   (Lieta C-394/17)2018/C 285/26Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ines Ewen

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270562025242018/C 285/274032017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170704151623Lieta C-403/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 4. jūlijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Petra Nünemann/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1530120170704LV0027153162Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 4. jūlijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Petra Nünemann/TUIfly GmbH

   (Lieta C-403/17)2018/C 285/27Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Petra Nünemann

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270292024592018/C 285/284092017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170707161611Lieta C-409/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. jūlijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Barbara Yvette Müller u.c./TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1610120170707LV0028161161Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. jūlijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Barbara Yvette Müller u.c./TUIfly GmbH

   (Lieta C-409/17)2018/C 285/28Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājas Barbara Yvette Müller, Stefanie Müller, Michelle Müller

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270332024512018/C 285/294292017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170717161612Lieta C-429/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. jūlijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Bially u.c./TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1620120170717LV0029162161Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. jūlijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Bially u.c./TUIfly GmbH

   (Lieta C-429/17)2018/C 285/29Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Bially u.c.

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270302024642018/C 285/302742018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180423161723Lieta C-274/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. aprīlī iesniedza Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austrija) – Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien

 ---documentbreak--- C2852018LV1630120180423LV0030163172Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. aprīlī iesniedza Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austrija) – Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien

   (Lieta C-274/18)2018/C 285/30Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Minoo Schuch-Ghannadan

      Atbildētāja: Medizinische Universität Wien

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai pro rata temporis princips, kas paredzēts Padomes Direktīvas 97/81/EK (
                  1
               ) (1997. gada 15. decembris) par [UNICE, CEEP un EAK noslēgto] pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu pielikumā iekļautā pamatnolīguma 4. klauzulas 2. punktā, saistībā ar šā pamanolīguma 4. klauzulas 1. punktā paredzēto diskriminācijas aizlieguma principu ir piemērojams tiesiskajam regulējumam, saskaņā ar kuru Austrijas universitātes darba ņēmējam, kurš strādā ārēja finansējuma vai pētniecības projektos, secīgu darba tiesisko attiecību kopējais ilgums ir 6 gadi, ja viņš ir pilna darba laika darba ņēmējs, bet nepilna darba laika darba gadījumā tas ir 8 gadi, un turklāt ar objektīvu pamatojumu, it īpaši lai turpinātu vai pabeigtu pētniecības projektus vai publikācijas, ir pieļaujams vienreizējs pagarinājums kopumā līdz 10 gadiem pilna darba laika darba ņēmējiem un kopumā līdz 12 gadiem nepilna darba laika darba gadījumā?

            2)

            Vai pirmajā prejudiciālajā jautājumā raksturotais tiesiskais regulējums rada netiešu diskrimināciju dzimuma dēļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija), 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja no visiem darba ņēmējiem, kuriem ir piemērojams šis tiesiskais regulējums, darba ņēmējas sievietes tiek proporcionāli ievērojami vairāk ietekmētas nekā darba ņēmēji vīrieši?

            3)

            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (
                  2
               ) (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija), 19. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sievietei, kas pirmajā prejudiciālajā jautājumā raksturotā tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā apgalvo, ka tiek netieši diskriminēta dzimuma dēļ, jo nepilna darba laika darbu strādā daudz vairāk sieviešu nekā vīriešu, šis fakts, it īpaši statistiski ievērojami lielāka ietekme uz sievietēm, ir jāapstiprina ar konkrētiem statistikas datiem vai konkrētiem faktiem, kā arī ir jāpierāda ar atbilstīgiem pierādījumiem?

      (
         1
      )	OV 1998, L 14, 9. lpp.

   (
         2
      )	OV 2006, L 204, 23. lpp.


title: Lieta C-282/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 25. aprīlī The Green Effort Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 23. februāra rīkojumu lietā T-794/17: The Green Effort Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
201807270602025212018/C 285/312822018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180425171821Lieta C-282/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 25. aprīlīThe Green Effort Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 23. februāra rīkojumu lietā T-794/17: The Green Effort Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
 ---documentbreak--- C2852018LV1710120180425LV0031171182Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 25. aprīlīThe Green Effort Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 23. februāra rīkojumu lietā T-794/17: The Green Effort Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-282/18 P)2018/C 285/31Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Green Effort Ltd (pārstāvis: A. Ziehm, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (otrās palātas) 2018. gada 23. februāra lēmumu lietā T-794/17;

            —

            atcelt apstrīdētos lēmumus;

            —

            atcelt reģistrētās Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 9 528 001 atcelšanu;

            —

            noraidīt pieteikumu par tiesību atcelšanu;

            —

            pieņemt tās pieteikumu Restitution in integrum;

            —

            izprasīt un atsaukties uz šādiem EUIPO atcelšanas procesa dokumentiem 12343 C, 10757 C, 10524 C, un iebildumu procesa dokumentiem B 002165119; B 002199274; B 002344565; B 002367038; B 002513086 un B 002513151;

            —

            piespriest EUIPO un pieteikuma par atcelšanu iesniedzējam segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apelācijas sūdzības pamatā ir šādi seši pamati, lai gan Vispārējās tiesas nolēmums tika balstīts tikai uz pirmā apelācijas pamata un otrais līdz sestais pamats norāda, ka lēmums nav pareizs citu iemeslu dēļ.
   Par pirmo apelācijas sūdzības pamatu: Biroja izpilddirektora 2017. gada 16. augusta lēmuma Nr. 7-4 attiecībā uz saziņu, izmantojot elektroniskus līdzekļus, 3. panta 4. punkta pārkāpums.
   Argumenti apelācijas sūdzības pamatošanai: Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka paziņošana tiek uzskatīta par veiktu piektajā kalendārajā dienā pēc dienas, kurā dokuments ir izveidots EUIPO sistēmās Šī iemesla dēļ Vispārējā tiesa nepareizi skaitīja termiņu prasības celšanai pret EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 11. septembra lēmumu.
   Par otro apelācijas sūdzības pamatu: apelācijas sūdzība ir jāatzīst par pamatotu, jo EUIPO lēmumos tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības, tāpēc, ka pieteikuma par atcelšanu iesniedzēja pieteikums par atsaukšanu esot bijis nepieņemams nepareizā faktu izklāsta un ļaunticības dēļ.
   Par trešo apelācijas sūdzības pamatu: apelācijas sūdzība ir jāatzīst par pamatotu, jo EUIPO lēmumos tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības, tāpēc, ka īpašnieka pierādījums par [preču zīmes] faktisko izmantošanu tika iesniegts EUIPO noteiktā termiņā atbilstoši Komisijas Regulai (EK) 2868/95 (
         1
      ).
   Par ceturto apelācijas sūdzības pamatu: apelācijas sūdzība ir jāatzīst par pamatotu, jo EUIPO lēmumos tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības, tāpēc, ka īpašnieka pierādījums par [preču zīmes] faktisko izmantošanu tika iesniegts EUIPO EUIPO noteiktā termiņā.
   Par piekto apelācijas sūdzības pamatu: apelācijas sūdzību ir jāatzīst par pamatotu, jo EUIPO lēmumos tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības, tāpēc, ka, ja EUIPO nebija saņēmis pierādījums par [preču zīmes] faktisko izmantošanu caur elektronisko sakaru sistēmu un/vai nosūtot pa faksu, tad tas bija noticis šajās sistēmās esošo tehnisko problēmu dēļ.
   Par sesto apelācijas sūdzības pamatu: apelācijas sūdzību ir jāatzīst par pamatotu, jo EUIPO lēmumos tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tāpēc, ka EUIPO un attiecīgi Apelācijas otrā padome bija kļūdaini noraidījuši apelācijas sūdzības iesniedzēja pieteikumu par restitutio in integrum.
   (
         1
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 2868/95 (1995. gada 13. decembris) ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


201807270462025152018/C 285/322892018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180426191911Lieta C-289/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. aprīlī iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) – KAMU Passenger & IT Services GmbH/Türk Hava Yollari A. O. – T. H. Y. Turkish Airlines

 ---documentbreak--- C2852018LV1910120180426LV0032191191Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. aprīlī iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) – KAMU Passenger & IT Services GmbH/Türk Hava Yollari A. O. – T. H. Y. Turkish Airlines

   (Lieta C-289/18)2018/C 285/32Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: KAMU Passenger & IT Services GmbH

      Atbildētāja: Türk Hava Yollari A. O. – T. H. Y. Turkish Airlines

      Prejudiciālais jautājums

   Vai turpmāks lidojums no iepriekšējā lidojuma galamērķa lidostas, kuru pasažieris rezervēja kopā ar pirmo lidojumu un attiecība uz kuru viņš saņēma tikai vienu biļeti ar vienu biļetes numuru, ņemot vērā, ka paredzētais laiks starp abiem lidojumiem bija mazliet vairāk nekā 13 stundas, ir jāuzskata par “tieši savienotu reisu” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (
         1
      ) 2. panta h) punkta izpratnē?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, OV L 46, 1. lpp.


201807270482025202018/C 285/332992018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180502192022Lieta C-299/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. maijā iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Stefan Neldner/Eurowings GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1920120180502LV0033192202Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. maijā iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Stefan Neldner/Eurowings GmbH

   (Lieta C-299/18)2018/C 285/33Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Stefan Neldner

      Atbildētāja: Eurowings GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai regulas (
                  1
               ) 7. pantā minētās tiesības saņemt kompensāciju var atskaitīt no valsts tiesībās paredzētām tiesībām uz zaudējumu atlīdzināšanu, kas ir paredzētas papildu ceļa izdevumu atlīdzināšanai, kas, savukārt, radušies rezervēta lidojuma atcelšanas dēļ, ja gaisa pārvadātājs ir izpildījis savus pienākumus atbilstoši regulas 8. panta 1. punktam?

            2)

            Ja atskaitīšana ir iespējama: vai tas attiecas arī uz izdevumiem, kas saistīti ar aizstājošo pārvadājumu līdz citai vietai, kas nav lidojuma galamērķis, ja pasažieris atsakās no gaisa pārvadātāja piedāvāta aizstājoša pārvadājuma līdz lidojuma galamērķim?

            3)

            Ja atskaitīšana ir iespējama: vai gaisa pārvadātājs to var veikt vienmēr, vai arī atskaitīšana ir atkarīga no tā, ciktāl to pieļauj valsts tiesības vai tiesa atzīst par piemērotu?

            4)

            Ja nozīme ir valsts tiesībām vai arī ja tiesai ir jāpieņem uz novērtējuma brīvību balstīts lēmums: vai, izmaksājot kompensāciju saskaņā ar regulas 7. pantu, ir jāizlīdzina tikai neērtības un pasažieru lidojuma atcelšanas dēļ ciesto laika zaudējumu, vai arī ir jāizlīdzina arī materiālos zaudējumus?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


201807270192025272018/C 285/343012018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180504202011Lieta C-301/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. maijā iesniedza Landgericht Bonn (Vācija) – Thomas Leonhard/DSL Bank

 ---documentbreak--- C2852018LV2010120180504LV0034201201Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. maijā iesniedza Landgericht Bonn (Vācija) – Thomas Leonhard/DSL Bank

   (Lieta C-301/18)2018/C 285/34Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Bonn

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Thomas Leonhard

      Atbildētāja: DSL Bank

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2002/65/EK (
         1
      ) 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu, kas pēc paziņota atteikuma no distances patēriņa kredītlīguma paredz, ka piegādātājam papildus summai, ko tas no patērētāja ir saņēmis saskaņā ar distances līgumu, ir jāmaksā arī atlīdzība par šīs summas izmantošanu?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/65/EK (2002. gada 23. septembris) par patēriņa finanšu pakalpojumu tālpārdošanu un grozījumiem Padomes Direktīvā 90/619/EEK un Direktīvās 97/7/EK un 98/27/EK (OV L 271, 16. lpp.).


201807270612024322018/C 285/353222018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180514202122Lieta C-322/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Schiaffini Travel SpA/Comune di Latina

 ---documentbreak--- C2852018LV2020120180514LV0035202212Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Schiaffini Travel SpA/Comune di Latina

   (Lieta C-322/18)2018/C 285/35Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasitāja: Schiaffini Travel SpA

      Atbildētāja: Comune di Latina

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (
                  1
               ) 5. panta 2. punkts (konkrētāk, šī punkta b) un d) apakšpunktā paredzētais aizliegums iekšējam pakalpojumu sniedzējam piedalīties konkursos extra moenia [ārpus noteiktas iekšējās teritorijas]) ir jāpiemēro arī publiskiem līgumiem, kas ir piešķirti pirms šīs regulas stāšanās spēkā?

            2)

            Vai ar “iekšējā pakalpojumu sniedzēja” kvalifikāciju – minētās regulas izpratnē un pēc iespējamas analoģijas ar judikatūras atziņām par in house providing [pakalpojumu sniegšanu iekšējā teritorijā] jēdzienu – abstraktā veidā ir saistīta publisko tiesību juridiska persona, kurai valsts iestāde tieši ir piešķīrusi tiesības sniegt vietējā transporta pakalpojumus, ja pirmā ir tieši saistīta ar otro organizācijas un kontroles ziņā, un tās pamatkapitāls pieder valstij (pilnībā vai procentuālā daļā, šajā gadījumā kopā ar citām valsts iestādēm)?

            3)

            Vai gadījumā, ja tiesības sniegt pakalpojumus, kuri ietilpst Regulas (EK) Nr. 1370/2007 piemērošanas jomā, ir piešķirtas tieši, apstāklis, ka pēc piešķiršanas minētā valsts iestāde dibina publisku administratīvu iestādi, kurai ir pilnvaras organizēt minētos pakalpojumus (tomēr atstājot valstij ekskluzīvas pilnvaras piešķirt koncesiju) – t.i., iestādi, kas neveic nekādu “līdzīgu kontroli” pār tieši izraudzīto pakalpojumu sniedzēju – ir apstāklis, ar kuru minētā piešķiršana var tikt izslēgta no regulas 5. panta 2. punktā paredzētā režīma?

            4)

            Vai tiešas piešķiršanas sākotnējā termiņa beigas pēc trīsdesmit gadiem, 2039. gada 3. decembrī (termiņa sākums ir Regulas (EK) Nr. 1370/2007 spēkā stāšanās diena), katrā ziņā nozīmē piešķiršanas neatbilstību minētās regulas 5. pantā un 8. panta 3. punktā paredzētajiem principiem, vai arī pēc šī trīsdesmit gadu termiņa minētā neatbilstība ir jāuzskata par automātiski labotu, jebkura likuma izpratnē, saskaņā ar netiešu samazinājumu “ex lege” (8. panta 3. punkts)”?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 1. lpp.).


201807270492024492018/C 285/363242018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180515212221Lieta C-324/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Sicilville Srl/Comune di Brescia

 ---documentbreak--- C2852018LV2110120180515LV0036211222Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Sicilville Srl/Comune di Brescia

   (Lieta C-324/18)2018/C 285/36Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sicilville Srl

      Atbildētāja: Comune di Brescia

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Savienības tiesībām un, konkrēti, Direktīvas 2014/24/ES (
         1
      ) par publisko iepirkumu 57. panta 4. punktam kopā ar tās pašas direktīvas preambulas 101. apsvērumu un samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kāds ir aplūkojamais, saskaņā ar kuru “ar profesionālo darbību saistīts smags pārkāpums” ir definēts kā ekonomikas dalībnieka obligāts izslēgšanas iemesls un precizēts, ka gadījumā, ja ar profesionālo darbību saistītais pārkāpums ir izraisījis iepirkuma līguma izbeigšanu pirms noteiktā termiņa, ekonomikas dalībnieks var tikt izslēgts tikai tad, ja līguma izbeigšana nav apstrīdēta vai ir apstiprināta tiesvedības iznākumā?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).


201808030282049792018/C 294/433862018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180611313221Lieta C-386/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

 ---documentbreak--- C2942018LV3110120180611LV0043311322Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   (Lieta C-386/18)2018/C 294/43Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA

      Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      Prejudiciālie jautājumi

            1.a)

            Vai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 508/2014 (
                  1
               ) (2014. gada 15. maijs) par Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un ar ko atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2328/2003, (EK) Nr. 861/2006, (EK) Nr. 1198/2006 un (EK) Nr. 791/2007 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1255/2011 66. panta 1. punktam, ciktāl tajā ir paredzēts, ka Eiropas Jūrlietu un Zivsaimniecības fonds “atbalsta” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1379/2013 (
                  2
               ) (2013. gada 11. decembris) par zvejas un akvakultūras produktu tirgu kopīgo organizāciju un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1184/2006 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 104/2000 28. pantā minēto ražošanas un tirdzniecības plānu sagatavošanu un īstenošanu, dalībvalstij tiek liegts ražotāju organizācijai, kas ir iesniegusi pieteikumu par šādas dotācijas piešķiršanu, norādīt, ka šī dalībvalsts iespēju iesniegt šādu pieteikumu saistībā ar konkrētu izdevumu kategoriju (šajā gadījumā: ražošanas un tirdzniecības plānu sagatavošanas un īstenošanas izdevumi) vai konkrētu laikposmu (šajā gadījumā: 2014. gads) pieteikuma iesniegšanas brīdī nebija paredzējusi nedz tās Eiropas Komisijas apstiprinātajā darbības programmā, nedz valsts tiesību normās par izdevumu atbilstības noteikšanu?

            1.b)

            Vai, atbildot uz 1.a) jautājumu, ir nozīme tam, ka ražotāju organizācijai atbilstoši Regulas 1379/2013 28. pantam ir pienākums izstrādāt ražošanas un tirdzniecības plānu un pēc tam, kad dalībvalsts ir apstiprinājusi ražošanas un tirdzniecības plānu, šo ražošanas un tirdzniecības plānu īstenot?

            2)

            Gadījumā, ja uz 1.a) jautājumu tiek atbildēts tādējādi, ka atbilstoši Regulas 508/2014 66. panta 1. punktam dalībvalstij tiek liegts ražotāju organizācijai, kas ir iesniegusi pieteikumu par dotācijas piešķiršanu saistībā ar ražošanas un tirdzniecības plānu sagatavošanu un īstenošanu, norādīt, ka šī dalībvalsts iespēju iesniegt šādu pieteikumu pieteikuma iesniegšanas brīdī nebija paredzējusi, vai Regulas 508/2014 66. panta 1. punkts šādā gadījumā var tikt izmantots par tiešu attiecīgā pieteikuma iesniedzēja prasījuma pret tā dalībvalsti par attiecīgās dotācijas piešķiršanu juridisko pamatu?

            3)

            Gadījumā, ja uz otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka Regulas 508/2014 66. panta 1. punkts otrajā jautājumā norādītajā gadījumā var tikt izmantots par tiešu attiecīgā pieteikuma iesniedzēja prasījuma pret tā dalībvalsti par attiecīgās dotācijas piešķiršanu juridisko pamatu, vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (
                  3
               ) (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006, 65. panta 6. punktu netiek pieļauta dotācijas piešķiršana par ražošanas un tirdzniecības plāna sagatavošanu un īstenošanu, ja dotācijas pieteikums tiek iesnigts pēc tam, kad ražošanas un tirdzniecības plāns ir ticis sagatavots un īstenots?

      (
         1
      )	OV 2014, L 149, 1. lpp.

   (
         2
      )	OV 2013, L 354, 1. lpp.

   (
         3
      )	OV 2013, L 347, 320. lpp.


title: Lieta T-430/18: Prasība, kas celta 2018. gada 10. jūlijā – American Airlines/Komisija

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/21

      Prasība, kas celta 2018. gada 10. jūlijā – American Airlines/Komisija
      (Lieta T-430/18)
      (2018/C 319/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: American Airlines, Inc. (Fort Worth, Teksasa, Savienotās Valstis) (pārstāvji: J. Poitras, solicitor, J. Ruiz Calzado un J. Wileur, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumu par agrāko tiesību atzīšanu (2018. gada 30. aprīļa Lēmums C(2018) 2788);

                  —

                  piespriest Komisijai un ikvienai personai, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, un

                  —

                  uzdot veikt jebkuru citu pasākumu, kas šīs lietas apstākļos ir atbilstošs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja apgalvo, ka, pieņemot Lēmumu C(2018) 2788 (2018. gada 30. aprīlis), kurā Komisija konstatēja, ka Delta bija tiesīga izmantot savas agrākās tiesības attiecībā uz laika nišām, kuras atbrīvoja American Airlines saskaņā ar saistībām, kas noteiktas lietā M.6607 (turpmāk tekstā – “Saistības”), Eiropas Komisija pieļāva gan kļūdas tiesību piemērošanā, gan acīmredzamas kļūdas vērtējumā.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot nepareizus juridiskos kritērijus attiecībā uz agrāku tiesību iegūšanu saskaņā ar Saistībām.
                  Prasītāja apgalvo, ka, novērtējot, vai Delta ir “pienācīgi izmantojusi” laika nišas atbilstīgi Saistībām, Komisijai nolēma, ka vienīgā veicamā analīze bija pārbaude, vai Delta neatradās “ļaunprātīgas izmantošanas” situācijā. Prasītāja turpinājumā apgalvo pretēji Komisijas nostājai, ka Saistību formulējuma, konteksta un mērķa pārbaude ļauj secināt, ka “ļaunprātīgas izmantošanas neesamībai” nav nozīmes un ka Saistībās ietvertā jēdziena “pienācīga izmantošana” pareiza interpretācija prasītu Komisijai pārbaudīt, vai laika nišu izmantošana notika “saskaņā ar piedāvājumu”, kuru Delta bija oficiāli iesniegusi laika nišu saņemšanai.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, uzskatot, ka Delta ir izpildījusi prasību par “pienācīgu izmantošanu”.
                  Prasītāja apgalvo, ka, tā kā Delta izvēlējās atkāpties no tās piedāvājuma, tad Komisijai bija jānosaka, vai šo atkāpšanos un galīgo laika nišu izmantošanas apjomu, ņemot vērā attiecīgos ekonomiskos rādītājus un analīzi, varētu pieņemt, lai nodrošinātu konkurenci un tādējādi maksimāli palielinātu patērētāju ieguvumus.


title: Lieta T-376/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. jūnijā – Front Polisario/Padome

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/16

      Prasība, kas celta 2018. gada 14. jūnijā – Front Polisario/Padome
      (Lieta T-376/18)
      (2018/C 319/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et Rio de oro (Front Polisario) (pārstāvis: G. Devers, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja izvirza desmit pamatus, lai pamatotu prasību par Padomes 2018. gada 16. aprīļa lēmumu, ar kuru Komisija tiek pilnvarota Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas, lai grozītu Partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē un noslēgtu protokolu ar Marokas Karalisti (lēmums nav publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī).

                  1.

                  Pirmajā pamatā tiek apgalvots, ka Padomei nav kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, jo Eiropas Savienībai un Marokas Karalistei neesot kompetences Rietumsahāras tautas, kuru pārstāv Front Polisario, vietā veikt sarunas par starptautiskiem nolīgumiem attiecībā uz šo teritoriju.

                  2.

                  Otrajā pamatā tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums izvērtēt visus atbilstošos lietas apstākļus, jo Padome, pieņemdama apstrīdēto lēmumu, neesot ņēmusi vērā Tiesas judikatūru jautājumā par Rietumsahāru.

                  3.

                  Trešajā pamatā tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums izvērtēt jautājumu par pamattiesību un starptautisko humanitāro tiesību ievērošanu, jo no apstrīdētā lēmuma izrietot, ka Padome nav izvērtējusi jautājumu par cilvēktiesību un starptautisko humanitāro tiesību ievērošanu.

                  4.

                  Ceturtajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību, jo Padome pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas neesot ierosinājusi nekādas pārrunas ar vienīgo Rietumsahāras tautas pārstāvi Front Polisario.

                  5.

                  Piektajā pamatā tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi pienākumu izpildīt Tiesas spriedumus, jo apstrīdētajā lēmumā netiekot ņemti vērā Tiesas spriedumu motīvi lietās C-104/16 P un C-266/16.

                  6.

                  Sestajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāpti būtiskie principi un vērtības, uz kuriem ir balstīta Savienības rīcība starptautiskajā arēnā, jo, pirmkārt, lēmumā tiekot noliegta Rietumsahāras tautas eksistence, aizstājot to ar vārdiem “attiecīgie iedzīvotāji” un, otrkārt, lēmumā esot atļauts uzsākt sarunas ar Marokas Karalisti apstākļos, kad tā īsteno Rietumsahāras aneksijas politiku, kā arī tiekot atļauti sistemātiski pamattiesību pārkāpumi, ko rada šādas politikas saglabāšana.

                  7.

                  Septītajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz pašnoteikšanos, jo, pirmkārt, lēmumā tiekot noliegta Rietumsahāras tautas kā pašnoteikšanās tiesību subjekta eksistence un grauta šīs tautas nacionālā vienotība, un, otrkārt, tajā esot atļauts uzsākt sarunas ar Marokas Karalisti, pārkāpjot Rietumsahāras atsevišķo un savrupo statusu un šīs teritorijas iedzīvotāju pastāvīgo suverenitāti pār tās dabas resursiem.

                  8.

                  Astotajā pamatā tiek apgalvots nolīgumu relatīvās iedarbības principa pārkāpums, jo apstrīdētajā lēmumā tiekot noliegta Front Polisario pārstāvētās Rietumsahāras tautas kā trešās personas statuss ES un Marokas attiecībās.

                  9.

                  Devītajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāptas starptautiskās humanitārās tiesības un starptautiskās krimināltiesības, jo, pirmkārt, ar apstrīdēto lēmumu atļautās sarunas tiekot rīkotas apstākļos, kad Marokas Karaliste īsteno Rietumsahāras aneksijas politiku un, otrkārt, izmantojot vārdkopu “attiecīgie iedzīvotāji”, ar minēto lēmumu tiekot atbalstīta marokāņu kolonistu pretlikumīgā pārcelšanās uz okupēto sahravi teritoriju.

                  10.

                  Desmitajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Savienībai esošais neatzīšanas pienākums, jo, atļaujot uzsākt sarunas ar Marokas Karalisti attiecībā uz Rietumsahāru, ar lēmumu tiekot sankcionēti smagi starptautisko tiesību pārkāpumi, kurus pret Rietumsahāras tautu ir izdarījuši marokiešu okupācijas spēki.


title: Lieta C-192/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – COBRA SpA/Ministero dello Sviluppo Economico (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 1999/5/EK – Radioiekārtu un telekomunikāciju termināla iekārtu atbilstības savstarpējā atzīšana – Saskaņotu standartu esamība – Nepieciešamība izgatavotājam vērsties pilnvarotajā iestādē – Pilnvarotās iestādes identifikācijas numura uzlikšana)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/11

      Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – COBRA SpA/Ministero dello Sviluppo Economico

      (Lieta C-192/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 1999/5/EK - Radioiekārtu un telekomunikāciju termināla iekārtu atbilstības savstarpējā atzīšana - Saskaņotu standartu esamība - Nepieciešamība izgatavotājam vērsties pilnvarotajā iestādē - Pilnvarotās iestādes identifikācijas numura uzlikšana))
      (2018/C 319/12)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: COBRA SpA

         Atbildētājs: Ministero dello Sviluppo economico

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/5/EK (1999. gada 9. marts) par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 596/2009 (2009. gada 18. jūnijs), 12. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka radioiekārtas izgatavotājam, ja tas izmanto minētās direktīvas III pielikuma otrajā daļā paredzēto procedūru un piemēro saskaņotos standartus, lai noteiktu šajā daļā minētos testu kompleksus, nav jāvēršas šīs pašas direktīvas 11. panta 1. punktā norādītajā pilnvarotajā iestādē un tātad tam CE marķējumam nav jāpievieno šīs iestādes identifikācijas numurs.

                  2)

                  Direktīvas 1999/5, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 596/2009, 12. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka radioiekārtas izgatavotājam, kurš ir piemērojis minētās direktīvas III pielikumā paredzēto procedūru, pielietojot saskaņotos standartus, kuros ir definēti veicamie svarīgie radio testu kompleksi, CE marķējumam papildus nav jāpievieno tās pilnvarotās iestādes identifikācijas numurs, kurā tas brīvprātīgi vērsās, lai gan tam nebija pienākuma, lai apstiprinātu to svarīgo radio testu kompleksu sarakstu, kas ietverti minētajos saskaņotajos standartos.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017


title: Lieta T-449/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Nexans France un Nexans/Komisija (Konkurence – Kartelis – Eiropas spēka kabeļu tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Vienots un turpināts pārkāpums – Lēmuma par pārbaudi prettiesiskums – Saprātīgs termiņš – Labas pārvaldības princips – Personiskās atbildības princips – Solidāra atbildība par naudas soda samaksu – Pietiekams pārkāpuma pierādījums – Pārkāpuma ilgums – Naudas sodi – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme – Neierobežota kompetence)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/38

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Nexans France un Nexans/Komisija
      (Lieta T-449/14) (1)

      ((Konkurence - Kartelis - Eiropas spēka kabeļu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Vienots un turpināts pārkāpums - Lēmuma par pārbaudi prettiesiskums - Saprātīgs termiņš - Labas pārvaldības princips - Personiskās atbildības princips - Solidāra atbildība par naudas soda samaksu - Pietiekams pārkāpuma pierādījums - Pārkāpuma ilgums - Naudas sodi - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Neierobežota kompetence))
      (2018/C 328/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Nexans France SAS (Kurbevuā, Francija) un Nexans SA (Kurbevuā) (pārstāvji: G. Forwood, advokāts, M. Powell, A. Rogers un A. Oh, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Giolito, H. van Vliet un A. Biolan, vēlāk – C. Giolito un H. van Vliet, pārstāvji, kuriem palīdz B. Doherty, barrister)

         Priekšmets

      Par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 2139, final (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar [LESD 101. pantu] un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – spēka kabeļi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, otrkārt, samazināt tām uzlikto naudas sodu apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Nexans France SAS un Nexans SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta C-268/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Županijski Sud u Zagrebu (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izdošana attiecībā uz AY (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 1. panta 2. punkts, 3. panta 2. punkts un 4. panta 3. punkts – Neizpildīšanas pamati – Kriminālizmeklēšanas pabeigšana – Ne bis in idem princips – Pieprasītā persona, kas ir bijusi liecinieka statusā kādā agrākā procedūrā par to pašu nodarījumu – Vairāku Eiropas apcietināšanas orderu izdošana attiecībā uz vienu un to pašu personu)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/18

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Županijski Sud u Zagrebu (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izdošana attiecībā uz AY
      (Lieta C-268/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 1. panta 2. punkts, 3. panta 2. punkts un 4. panta 3. punkts - Neizpildīšanas pamati - Kriminālizmeklēšanas pabeigšana - Ne bis in idem princips - Pieprasītā persona, kas ir bijusi liecinieka statusā kādā agrākā procedūrā par to pašu nodarījumu - Vairāku Eiropas apcietināšanas orderu izdošana attiecībā uz vienu un to pašu personu))
      (2018/C 328/22)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Županijski Sud u Zagrebu

         Pamatlietas puse

      AY

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes dalībvalsts tiesu iestādei ir jāpieņem lēmums par ikvienu tai nosūtīto Eiropas apcietināšanas orderi, pat ja šajā dalībvalstī jau ir lemts par agrāku Eiropas apcietināšanas orderi attiecībā uz to pašu personu un par to pašu nodarījumu, bet otrais Eiropas apcietināšanas orderis ir izdots tāpēc vien, ka pieprasītajai personai izsniegšanas dalībvalstī ir izvirzīta apsūdzība.

                  2)

                  Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 3. panta 2. punkts un 4. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tālab, lai – pamatojoties uz vienu vai otru no šīm normām – atteiktos izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, nevar atsaukties uz tādu prokuratūras lēmumu kā pamatlietā aplūkotais Ungārijas Centrālā izmeklēšanas biroja lēmums, ar kuru tika izbeigta izmeklēšana, kas bija uzsākta attiecībā uz nezināmu nodarījuma izdarītāju un kuras gaitā persona, attiecībā uz kuru ir izdots Eiropas apcietināšanas orderis, tika nopratināta tikai kā liecinieks un attiecībā uz šo personu netika nedz veikta kriminālvajāšana, nedz pieņemts šis lēmums.

         (1)  OV C 256, 7.8.2017.


title: Lieta T-392/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija rīkojums – TE/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – OLAF ārējas izmeklēšanas uzsākšana – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/49

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija rīkojums – TE/Komisija
      (Lieta T-392/17) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - OLAF ārējas izmeklēšanas uzsākšana - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība))
      (2018/C 328/66)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TE (pārstāvis: J. Bartončík, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz un Z. Malůšková)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) lēmumu par ārējas izmeklēšanas uzsākšanu [konfidenciālā informācija] (2), kas attiecas uz prasītāju kā attiecīgo personu un saistībā ar [konfidenciālā informācija].

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  TE sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 293, 4.9.2017.

         (2)  Konfidenciālie dati ir aizsegti.


title: Lieta C-481/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. jūlijā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/29

      Prasība, kas celta 2018. gada 23. jūlijā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-481/18)
      (2018/C 328/38)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Szmytkowska un C. Sjödin)

         Atbildētāja: Itālijas Republika

         Prasītājas prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, nepieņemdama normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas Direktīvas 2012/39/ES (2012. gada 26. novembris), ar ko groza Direktīvu 2006/17/EK par noteiktām tehniskajām prasībām cilvēka audu un šūnu testēšanai (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņodama šos tiesību aktus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2012/39/ES 2. panta 1. punktā noteiktos pienākumus;

                  —

                  piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saskaņā ar Direktīvas 2012/39/ES 2. panta 1. punktu dalībvalstīm līdz 2014. gada 17. jūnijam bija jāpieņem valsts tiesību akti, kas vajadzīgi, lai pielāgotu savu tiesību sistēmu šīs direktīvas prasībām. Tā kā Itālijas Republika nav pieņēmusi vai nav paziņojusi Komisijai normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi minētās direktīvas transponēšanai, Komisija ir nolēmusi vērsties Tiesā.

         (1)  OV 2012, L 327, 24. lpp.


title: Lieta T-769/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 11. jūlija rīkojums – roelliroelli confectionery schweiz/EUIPO – Tanner (“ALPRAUSCH”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Pretstatītās preču zīmes atcelšanas atzīšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/49

      Vispārējās tiesas 2018. gada 11. jūlija rīkojums – roelliroelli confectionery schweiz/EUIPO – Tanner (“ALPRAUSCH”)
      (Lieta T-769/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Pretstatītās preču zīmes atcelšanas atzīšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
      (2018/C 328/67)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: roelliroelli confectionery schweiz GmbH (Sanktgallene, Šveice) (pārstāvji: S. Overhage un R. Böhm, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: André Tanner (Šindellegi, Šveice)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 1. augusta lēmumu lietā R 1596/2016-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp André Tanner un roelliroelli confectionery schweiz GmbH.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  roelliroelli confectionery schweiz GmbH un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-485/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. augustā – Compañia de Tranvías de la Coruña/Komisija

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/27

      Prasība, kas celta 2018. gada 9. augustā – Compañia de Tranvías de la Coruña/Komisija
      (Lieta T-485/18)
      (2018/C 381/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Compañia de Tranvías de la Coruña, SA (Akoruņa, Spānija) (pārstāvis: J. Monrabà Bagan, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2018) 3780 final (2018. gada 7. jūnijs) par piekļuvi dokumentiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav ievēroti būtiski procedūras noteikumi.

                              —

                              Lēmumā nav norādīts pietiekams pamatojums, lai atteiktu vai piešķirtu tikai daļēju piekļuvi dokumentiem, ņemot vērā, ka nepastāv saikne starp minēto notiekošo tiesvedību Tiesā (apvienotās lietas C-350/17 Mobit (1) un C-351/17 Autolinee Toscane (2)) un pieteikumu par piekļuvi dokumentiem.

                              —

                              Pietiekams pamatojums ir būtisks procedūras noteikums un Eiropas Komisijai tas vienmēr ir jāievēro.

                              —

                              Pietiekama pamatojuma nenorādīšanas sekas ir tādas, ka apstrīdētais lēmums neatbilst LESD 296. panta otrajai daļai, un tādējādi tas ir jāuzskata par spēkā neesošu atbilstoši LESD 264. panta pirmajai daļai.

                  2.

                  Ar otro pamatu, pakārtoti, tiek apgalvots, ka pastāv sevišķi svarīgas sabiedrības intereses to dokumentu publiskošanā, kuriem piekļuve ir atteikta ar apstrīdēto lēmumu.

                              —

                              Dokumenti, kuriem ir lūgta piekļuve, ir sabiedriskas nozīmes, jo tie palīdzētu interpretēt galvenos jautājumus ES regulās par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, ko iepriekš piemēroja Eiropas Komisija.

                              —

                              Tādējādi pat, ja Tiesa konstatētu saikni starp iepriekš minētajām izskatāmajām apvienotajām lietām C-350/17 Mobit un C-351/17 Autolinee Toscane un pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (3) 4. panta 2. punkta beigu daļā ir ļauts piekļūt dokumentiem, ja pastāv sevišķi svarīgas sabiedrības intereses.

                              —

                              Dokumentu nozīmīgums ne tikai prasītājai, bet jebkurai iestādei vai ieinteresētajai personai, kas vēlas piemērot ES regulas par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, veido sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, un tādējādi šiem dokumentiem būtu jāpiešķir piekļuve.

         (1)  Consiglio di Stato [Valsts padomes] (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegts 2017. gada 12. jūnijā, Mobit Soc.cons. a.r.l./Regione Toscana (OV 2017, C 330, 4. lpp.).

         (2)  Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegts 2017. gada 12. jūnijā – Autolinee Toscane SpA/Mobit Soc.cons. a.r.l. (OV 2017, C 330, 5. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-288/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija rīkojums – Sky/EUIPO – Parrot Drones (“Parrot SKYCONTROLLER”)

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/31

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija rīkojums – Sky/EUIPO – Parrot Drones (“Parrot SKYCONTROLLER”)
      (Lieta T-288/17) (1)

      (2018/C 381/39)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta C-150/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. februārī El Corte Inglés SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-212/16 El Corte Inglés/EUIPO

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. februārīEl Corte Inglés SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-212/16 El Corte Inglés/EUIPO

      (Lieta C-150/18 P)
      (2018/C 392/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: El Corte Inglés SA (pārstāvis: J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Elho Business & Sport Vertriebs GmbH

      Ar 2018. gada 6. septembra rīkojumu Tiesa (devītā palāta) ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-524/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 10. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG/Queisser Pharma GmbH & Co. KG

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 10. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG/Queisser Pharma GmbH & Co. KG

      (Lieta C-524/18)
      (2018/C 392/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Queisser Pharma GmbH & Co. KG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai atsaucei uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi ir “pievienotas” īpašas veselīguma norādes atbilstoši vienam no sarakstiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1924/2006 (1) 13. vai 14. pantu šīs regulas 10. panta 3. punkta nozīmē jau tad, ja atsauce atrodas sekundārā iepakojuma priekšpusē un atļautās norādes tā aizmugurē, un atbilstoši uztverei sabiedrībā norādes satura ziņā ir viennozīmīgi attiecināmas uz atsauci, bet atsauce neietver viennozīmīgu norādi, kā, piemēram, zvaigznīti, uz norādēm aizmugurē?

                  2)

                  Vai arī attiecībā uz atsaucēm uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi Regulas (EK) Nr. 1924/2006 10. panta 3. punkta nozīmē ir jābūt pierādījumiem šīs regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1924/2006 (2006. gada 20. decembris) par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV 2006, L 404, 9. lpp.).


title: Lieta T-702/16 P: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. septembra spriedums – Barroso Truta u.c./Eiropas Savienības Tiesa (Apelācija – Civildienests – Līgumdarbinieki – Pensijas – Valsts pensiju shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu – Kaitējums, kas izriet no, iespējams, nepietiekamās informācijas, ko institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus sniegusi prasītājiem priekšlikumos par iemaksu gadiem attiecībā uz viņiem – Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana pirmajā instancē – Civildienesta noteikumu 77. panta pirmā daļa – Materiālais kaitējums)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/22

      Vispārējās tiesas 2018. gada 18. septembra spriedums – Barroso Truta u.c./Eiropas Savienības Tiesa
      (Lieta T-702/16 P) (1)

      ((Apelācija - Civildienests - Līgumdarbinieki - Pensijas - Valsts pensiju shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu - Kaitējums, kas izriet no, iespējams, nepietiekamās informācijas, ko institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus sniegusi prasītājiem priekšlikumos par iemaksu gadiem attiecībā uz viņiem - Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana pirmajā instancē - Civildienesta noteikumu 77. panta pirmā daļa - Materiālais kaitējums))
      (2018/C 392/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: José Barroso Truta (Bofferdange, Luksemburga), Marc Forli (Lexy, Francija), Calogero Galante (Aix-sur-Cloie, Beļģija), Bernard Gradel (Konacker, Francija) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: J. Inghelram un Á. Almendros Manzano)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 20. jūlija spriedumu Barroso Truta u.c./Eiropas Savienības Tiesa (F-126/15, EU:F:2016:159), ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Prasītāji sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem paši.

                  3)

                  Eiropas Savienības Tiesa sedz savus, kā arī atlīdzināt trīs ceturtdaļas no prasītāju tiesāšanās izdevumiem

         (1)  OV C 441, 28.11.2016


title: Lieta T-534/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. septembrī – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek”)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/38

      Prasība, kas celta 2018. gada 7. septembrī – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek”)
      (Lieta T-534/18)
      (2018/C 392/46)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvis: P. Lange, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Peek” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 915 438

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 31. maija lēmums lietā R 115/2005-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta, lasot kopsakarā ar MarkenG [Likuma par preču zīmju un citu apzīmējumu aizsardzību] 15. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta, lasot kopsakarā ar MarkenG 15. panta 2. punktu, pārkāpums pieņēmuma par sajaukšanas iespēju dēļ;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 63. panta, lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-244/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 4. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Lēmums (ES) 2017/477 – Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Sadarbības padomē, kura izveidota saskaņā ar Padziļinātas partnerības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kazahstānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Sadarbības padomes, Sadarbības komitejas, specializētu apakškomiteju vai struktūru darba kārtību – LESD 218. panta 9. punkts – Lēmums, ar ko nosaka nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāapstiprina ar starptautisku nolīgumu izveidotā struktūrā – Nolīgums, kura atsevišķas normas var tikt saistītas ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) – Balsošanas kārtība)

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/9

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 4. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-244/17) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Lēmums (ES) 2017/477 - Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Sadarbības padomē, kura izveidota saskaņā ar Padziļinātas partnerības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kazahstānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Sadarbības padomes, Sadarbības komitejas, specializētu apakškomiteju vai struktūru darba kārtību - LESD 218. panta 9. punkts - Lēmums, ar ko nosaka nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāapstiprina ar starptautisku nolīgumu izveidotā struktūrā - Nolīgums, kura atsevišķas normas var tikt saistītas ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) - Balsošanas kārtība))
      (2018/C 399/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Havas, L. Gussetti un P. Aalto, vēlāk L. Havas un L. Gussetti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bishop un P. Mahnič Bruni)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Padomes Lēmumu (ES) 2017/477 (2017. gada 3. marts) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem Sadarbības padomē, kura izveidota saskaņā ar Padziļinātas partnerības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kazahstānas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Sadarbības padomes, Sadarbības komitejas, specializētu apakškomiteju vai struktūru darba kārtību.

                  2)

                  Atstāt spēkā Lēmuma 2017/477 sekas.

                  3)

                  Piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-35/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 18. janvārīCarrera Brands Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2017. gada 16. novembra spriedumu lietā T-419/16 Carrera Brands Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 18. janvārīCarrera Brands Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2017. gada 16. novembra spriedumu lietā T-419/16 Carrera Brands Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-35/18 P)
      (2018/C 427/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Carrera Brands Ltd (pārstāvis: C. Markowsky, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Autec AG

      Tiesa (sestā palāta) ar 2018. gada 14. jūnija rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: Lieta C-604/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 24. septembrīEleni Pavlikka Bourdouvali u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-786/13 Eleni Pavlikka Bourdouvali u.c./Eiropas Savienības Padome u.c.

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 24. septembrīEleni Pavlikka Bourdouvali u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-786/13 Eleni Pavlikka Bourdouvali u.c./Eiropas Savienības Padome u.c.
      (Lieta C-604/18 P)
      (2018/C 427/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Eleni Pavlikka Bourdouvali u.c. (pārstāvji: P. Tridimas, Barrister, K. Chrysostomides, Δικηγόρος)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eurogrupa, ko pārstāv Eiropas Savienības Padome, un Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  apmierināt prasījumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirzīja tiesvedībā Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā:

                  (a)

                  konstatējot, ka Eurogrupa nav lūgusi Kiprai veikt pasākumus, kuri viņiem radījuši zaudējumus, vai ka šie pasākumi nav bijuši paredzēti ar darbību, kas attiecināma uz Eiropas Savienību;

                  (b)

                  uzskatot, ka ECB 2013. gada 21. marta paziņojums presei nav radījis kaitējumu apelācijas sūdzības iesniedzējiem;

                  (c)

                  nospriežot, ka ar dažiem citiem aktiem atbildētāji nav lūguši Kiprai turpināt ieviest kaitējumu radījušos pasākumus un/vai nav lūguši pieņemt kaitējumu radījušos pasākumus, kuri ieviesti ar grozījumiem, kas 2013. gada 30. jūlijā veikti kaitējumu radījušajos dekrētos;

                  (d)

                  uzskatot, ka ne visi kaitējumu radījušie pasākumi bija pieprasīti ar Padomes Lēmumu 2013/236 (1);

                  (e)

                  konstatējot, ka nav būtiski pārkāptas tiesības uz īpašumu, kas aizsargātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. protokola 1. pantā, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips un nediskriminācijas principi.

            Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka kaitējumu radījušo pasākumu ietvaros nav izpildīta prasība par to, ka tiesību uz īpašumu ierobežojumiem ir jābūt paredzētiem ar likumu, kā arī samērīguma prasība. Viņi uzskata, ka atbildētāju rīcība radīja tiesisko paļāvību, ka netiks veikti tādi rekapitalizācijas pasākumi, ar kuriem tiktu noteikts “diskonts” attiecībā uz viņu līdzekļiem. Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka viņi kā Bank of Cyprus un Laiki bankas noguldītāji un/vai akcionāri ir tikuši diskriminēti, tostarp salīdzinājumā ar banku noguldītājiem vai akcionāriem citās eurozonas dalībvalstīs, kuras saņēmušas finanšu palīdzību, kas ir līdzīga Kiprai piešķirtajai.

         (1)  Padomes Lēmums (2013. gada 25. aprīlis), kas adresēts Kiprai, par konkrētiem pasākumiem finanšu stabilitātes un ilgtspējīgas izaugsmes atjaunošanai (OV 2013, L 141, 32. lpp.).


title: Lieta T-506/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. augustā – Polija/Komisija

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/78

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. augustā – Polija/Komisija
      (Lieta T-506/18)
      (2018/C 427/105)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 13. jūnija Īstenošanas lēmumu C(2018) 3826 final, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1), daļā, kurā no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz 1 421 755,79 EUR, kā arī 1 436 426,73 EUR, ko ir izdevusi Polijas Republikā akreditēta maksājumu aģentūra;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1306/2013 (2) 52. panta 1. punkta pārkāpumu, piemērojot finanšu korekciju, pamatojoties uz kļūdainiem faktu konstatējumiem un kļūdainu tiesību interpretāciju.

                              —

                              Polijas Republika apgalvo, ka, pamatojoties uz apstrīdēto lēmumu, no Savienības finansējuma izslēgtās summas ir iztērētas atbilstoši tiesību normām par īstenošanas noteikumiem īpašā atbalsta īstenošanai tabakas nozarē, tas ir, Regulai Nr. 73/2009 (3), Regulai Nr. 1120/2009 (4), kā arī Regulai Nr. 1122/2009 (5). Polijas iestāžu atbalsta īstenošanas metode arī atbilstot gan valsts tiesību aktiem, gan Komisijai iesniegtajai tā dēvētajai Darbību programmai, kas tiek īstenotas Polijā saistībā ar Regulas Nr. 73/2009 68. pantā paredzēto īpašo atbalstu.

                              —

                              Attiecībā uz iebildumu daļu, kas attiecas uz pārbaudi uz vietas ražotāja līmeni, Polijas Republika norāda, ka ne no Savienības tiesībām, ne no valsts tiesībām neizriet ražotāju pienākums piegādāt visu saražoto tabaku pirmajam pārstrādātājam. Polijas pārbaudes uz vietas sistēma pilnībā ļaujot efektīvi pārbaudīt visu nosacījumu izpildi atbalsta saņemšanai.

                              —

                              Attiecībā uz iebildumu daļu, kas attiecas uz pārbaudi uz vietas savākšanas punktā, Polijas Republika norāda, ka šī pārbaude pilnībā nodrošinot visu kvalitātes prasību pārbaudi, kādām ir jāatbilst jēltabakai, kam ir piešķirams atbalsts, tostarp it īpaši prasību pārbaudi, kas attiecas uz mitrumu, kā arī smilšu un netīrumu saturu.

                              —

                              Savukārt attiecībā uz Komisijas iebildumu par to, ka nav īpašas samazinājumu un nepiešķiršanas sistēmas, Polijas Republika apgalvo, ka Polijas sankciju sistēma īpašā atbalsta tabakas nozarei jomā pilnībā atbilst Regulas Nr. 73/2009 21. panta 1. punktam. Šī sistēma it īpaši esot bijusi ļoti ierobežojoša un esot izslēgusi jebkāda zaudējumu riska fondam rašanos.

                  2.

                  Otrais pamats uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 2. punkta pārkāpumu, piemērojot pārāk lielu vienotas likmes korekciju salīdzinājumā ar iespējamo finansiālo zaudējumu Savienības budžetam risku.
                  Polijas Republika uzskata, ka Komisijas piemērotā vienotās likmes korekcija 5 % apmērā ir pārāk liela un pārsniedz iespējamos maksimālos zaudējumus, kas varētu rasties fondam.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz LESD 296. panta otrās daļas pārkāpumu.
                  Šajā ziņā Polijas Republika norāda uz pretrunām vēstulēs, ko Komisija ir iesniegusi izmeklēšanas procedūras laikā, kā arī uz to, ka Komisija neesot pamatojusi apgalvojumu par dažu no tās norādītajām Savienības tiesību normām pārkāpumu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2018/873 (OV 2018, L 152, 29. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

         (3)  Padomes Regula (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.).

         (4)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1120/2009 (2009. gada 29. oktobris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta III sadaļā Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV 2009, L 316, 1. lpp.).

         (5)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).


title: Lieta T-128/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. oktobra spriedums – Daimler/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti, kas attiecas uz procedūru, kura ir aizsākta atbilstoši Direktīvas 2007/46/EK 29. pantam, ļaujot dalībvalstij atteikt reģistrēt tādus transportlīdzekļus, kas rada nopietnu apdraudējumu ceļu satiksmes drošībai vai nopietnu kaitējumu apkārtējai videi vai veselības aizsardzībai — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību aizsardzību — Vispārēja prezumpcija — Orhūsas konvencija — Atteikums piekļūt lietas materiāliem — Pamattiesību hartas 41. pants)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/36

      Vispārējās tiesas 2018. gada 4. oktobra spriedums – Daimler/Komisija
      (Lieta T-128/14) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti, kas attiecas uz procedūru, kura ir aizsākta atbilstoši Direktīvas 2007/46/EK 29. pantam, ļaujot dalībvalstij atteikt reģistrēt tādus transportlīdzekļus, kas rada nopietnu apdraudējumu ceļu satiksmes drošībai vai nopietnu kaitējumu apkārtējai videi vai veselības aizsardzībai - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību aizsardzību - Vispārēja prezumpcija - Orhūsas konvencija - Atteikums piekļūt lietas materiāliem - Pamattiesību hartas 41. pants)
      (2018/C 427/44)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daimler AG (Štutgarte, Vācija) (pārstāvji: C. Arhold, B. Schirmer un N. Wimmer, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Clotuche-Duvieusart, pēc tam G. Wilms un F. Clotuche-Duvieusart un visbeidzot – H. Krämer un F. Clotuche-Duvieusart, kuriem palīdz sākotnēji R. Van der Hout, pēc tam – R. Van der Hout un C. Wagner, pārstāvji)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Simm un A. Jensen), Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz un L. Visaggio)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu Ares(2013) 3715941 (2013. gada 13. decembris), ar ko prasītajai ir atteikta piekļuve dokumentiem, kas attiecas uz Francijas Republikas aizsākto procedūru atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva) (OV 2007, L 263, 1. lpp.), 29. pantam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu Ares(2013) 3715941 (2013. gada 13. decembris), ar ko Daimler AG ir atteikta piekļuve dokumentiem, kas attiecas uz Francijas Republikas aizsākto procedūru atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva), 29. pantam.

                  2)

                  Komisija sedz savus un atlīdzina Daimler tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 151, 19.5.2014.


title: Lieta C-595/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrī The Goldman Sachs Group Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T–419/14 The Goldman Sachs Group/Eiropas Komisija

text:
               10.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 445/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrīThe Goldman Sachs Group Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T–419/14 The Goldman Sachs Group/Eiropas Komisija
      (Lieta C-595/18 P)
      (2018/C 445/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Goldman Sachs Group Inc. (pārstāvji: A. Mangiaracina, avvocatessa, J. Koponen, advokat)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  pilnībā vai daļēji (piemēram, no 2007. gada maija vai novembra, kad GS Group un ar to saistītajiem uzņēmumiem attiecīgi piederēja tikai aptuveni 45 % un 26 % Prysmian kapitāldaļu) atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Lēmuma C(2014) 2139 (1) 1., 2., 3. un 4. pantu, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju; un/vai

                  —

                  samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai ar Komisijas 2014. gada 2. oktobra Lēmuma C(2014) 2139 2. pantu uzlikto naudas sodu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais pamats: Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi LESD 101. pantu un Regulas 1/2003 (2) 23. panta 2. punktu, atzīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir atbildīga par pārkāpumu, ko Prysmian bija izdarījusi laikposmā no 2005. gada 29. jūlija līdz 2007. gada 3. maijam (turpmāk tekstā – “laikposms pirms IPO”).

         Otrais pamats: Laikposmā no 2007. gada 3. maija līdz 2009. gada 28. janvārim (turpmāk tekstā – “laikposms pēc IPO”) apelācijas sūdzības iesniedzējai nebija izšķirošas ietekmes judikatūrā prasītajā nozīmē.

         Trešais pamats: Lūgums Tiesai apelācijas sūdzības iesniedzējai piemērot jebkādu naudas soda samazinājumu, kāds tiek piemērots Prysmian.

         (1)  Komisijas Lēmums (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – Spēka kabeļi).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-604/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – Google un Alphabet/Komisija

text:
               10.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 445/21

      Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – Google un Alphabet/Komisija
      (Lieta T-604/18)
      (2018/C 445/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Google LLC (Mountain View, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis), Alphabet, Inc. (Mountain View) (pārstāvji: N. Levy, Solicitor, P. Stuart, Barrister, J. Schindler un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 18. jūlija lēmumu lietā COMP/AT.40099 —Google Andrоid;

                  —

                  pakārtoti, īstenojot Tiesas neierobežoto kompetenci, atcelt vai samazināt prasītājām noteikto naudas sodu un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai segt prasītāju tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 18. jūlija lēmumu C(2018) 4761 final par procedūru saskaņā ar LESD 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu (AT.40099 — Google Andrоid).
      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda vērtējumā attiecībā uz tirgus noteikšanu un dominējošo stāvokli.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts Android dominējošais stāvoklis.

                              —

                              Prasītājas turklāt apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts Play dominējošais stāvoklis.

                              —

                              Prasītājas arī norāda, ka apstrīdētajā lēmumā apgalvotais, ka Google ieņem dominējošu stāvokli vispārējo meklēšanas pakalpojumu sniegšanā lietotājiem, neatbilst tās teorijai par ļaunprātīgu izmantošanu saistībā ar meklēšanas lietotnēm, kuru licences tiek piešķirtas oriģinālā aprīkojuma ražotājiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka Google mobilās lietotnes izplatīšanas līguma nosacījumos par iepriekšēju instalēšanu izpaudās ļaunprātīga izmantošana.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav parādīts, ka strīdīgie nosacījumi par iepriekšēju instalēšanu varētu ierobežot konkurenci.

                              —

                              Prasītājas turklāt apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nepamatoti nav ņemts vērā, ka nosacījumi par iepriekšēju instalēšanu ir objektīvi pamatoti, jo tie Google dod iespēju piedāvāt Android platformu par brīvu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka nosacījumā par iepriekšēju instalēšanu Google uz portfeli balstītajos ieņēmumu sadales līgumos izpaudās ļaunprātīga izmantošana.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda konstatējot, ka ļaunprātīga izmantošana no Google puses bija fragmentācijas novēršanas līgumā paredzēto fragmentācijas novēršanas pienākumu izvirzīšana par nosacījumu Play un Google Search lietotņu licenču iegūšanai.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka fragmentācijas novēršanas pienākumi varētu ierobežot konkurenci.

                              —

                              Prasītājas turklāt apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav ņemts vērā tas, ka fragmentācijas novēršanas pienākumi ir objektīvi pamatoti, jo tie nodrošina saderību.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāptas prasītāju tiesības uz aizstāvību.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas norāda, ka Komisija tās veikto “tikpat efektīva konkurenta” testu ir nepienācīgi izklāstījusi prasītājām vēstulēs par faktiem un ir atteikusi to uzklausīšanu.

                              —

                              Prasītājas turklāt apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā kļūdaini ir noteikts naudas sods, un šis naudas sods ir kļūdaini aprēķināts.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas norāda, ka naudas sods ir prettiesisks, jo tajā nav ņemts vērā, ka Google nav rīkojusies tīši vai aiz nolaidības.

                              —

                              Prasītājas turklāt apgalvo, ka naudas sods ir prettiesisks, jo ar to nav ievērots samērīguma princips.

                              —

                              Pakārtoti prasītājas norāda arī, ka naudas sods apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini aprēķināts.


title: Lieta C-605/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 25. septembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Adler Real Estate AG u.c.

text:
               10.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 445/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 25. septembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Adler Real Estate AG u.c.
      (Lieta C-605/18)
      (2018/C 445/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, TZ

         Atbildētāja: Finanzmarktaufsichtsbehörde

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/109/EK (2004. gada 15. decembris) par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū, un par grozījumiem Direktīvā 2001/34/EK (1), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/50/ES, 3. panta 1.a punkta ceturtās daļas iii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “stingrākas prasības”“akciju turētājam vai [..] fiziskai vai juridiskai personai” var atļaut ar nosacījumu, ka “normatīvos un administratīvos aktus”, kuros ir paredzētas stingrākas prasības līdzdalības publicitātei, “uzrauga” dalībvalsts atbilstoši Direktīvas 2004/25/EK (2) [..] par pārņemšanas piedāvājumiem 4. pantam izraudzīta iestāde un ka šī uzraudzība ietver to, vai tiek ievērotas stingrākas prasības līdzdalības publicitātei Direktīvas 2004/109/EK izpratnē?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā valsts prakse, saskaņā ar kuru uzraudzības iestādes galīgam lēmumam atbilstoši Direktīvas 2004/25/EK 4. pantam, kurā ir konstatēts personas izdarīts tādu valsts tiesību normu pārkāpums, kas pieņemtas, transponējot Direktīvu 2004/25/EK, arī pret to pašu personu uzsāktā soda piemērošanas procesā par ar to saistītu tādu valsts tiesību normu pārkāpumu, kas pieņemtas, transponējot Direktīvu 2004/109/EK (Pārredzamības direktīva), tiek atzīts saistošs spēks, kas nozīmē, ka šai personai ir liegts apstrīdēt jau ar galīgu spēku konstatēto tiesību pārkāpumu no juridiskā un faktiskā viedokļa?

         (1)  OV 2004, L 390, 38. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem (OV 2004, L 142, 12. lpp.).