title: Apvienotās lietas no T-227/01 līdz T-229/01, T-265/01, T-266/01 un T-270/01: Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra spriedums — ddd/Komisija (Valsts atbalsts — Nodokļu priekšrocības, kuras piešķīrusi dalībvalsts teritoriālā vienība — Nodokļa atlaide 45 % apmērā no ieguldījumu summas — Lēmumi, ar kuriem valsts atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums atgūt piešķirto atbalstu — Profesionāla apvienība — Pieņemamība — Jauna atbalsta vai pastāvoša atbalsta kvalificēšana — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Tiesiskās drošības princips — Samērīguma princips)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/19

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra spriedums — ddd/Komisija
   (Apvienotās lietas no T-227/01 līdz T-229/01, T-265/01, T-266/01 un T-270/01) (1)

   (Valsts atbalsts - Nodokļu priekšrocības, kuras piešķīrusi dalībvalsts teritoriālā vienība - Nodokļa atlaide 45 % apmērā no ieguldījumu summas - Lēmumi, ar kuriem valsts atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums atgūt piešķirto atbalstu - Profesionāla apvienība - Pieņemamība - Jauna atbalsta vai pastāvoša atbalsta kvalificēšana - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Tiesiskās drošības princips - Samērīguma princips)
   2009/C 256/33
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas lietā T-227/01:
      Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (Spānija), Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (Spānija) (pārstāvji — sākotnēji R. Falkons Telja [R. Falcón Tella], pēc tam M. Moraless Isasi [M. Morales Isasi] un I. Senss-Kortabaria Fernandess [I. Sáenz-Cortabarría Fernández], advokāti)

      Prasītājas lietā T-228/01: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (Spānija) un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (pārstāvji — sākotnēji R. Falkons Telja, pēc tam M. Moraless Isasi un I. Senss-Kortabaria Fernandess, advokāti)

      Prasītājas lietā T-229/01:
      Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (Spānija) un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (pārstāvji — sākotnēji R. Falkons Telja, pēc tam M. Moraless Isasi un I. Senss-Kortabaria Fernandess, advokāti)

      Prasītāja lietās T-265/01, T-266/01 un T-270/01:
      Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (Spānija) (pārstāvji — M. Arauho Boids [M. Araujo Boyd], L. Ortiss Blanko [L. Ortiz Blanco] un V. Sopeņa Blanko [V. Sopeña Blanco], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji H. L. Buendia Sjerra [J. L. Buendía Sierra], pēc tam F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre] un K. Uraka Kavjedess [C. Urraca Caviedes])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju lietā T-227/01:
      Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava (Spānija) (pārstāvji — I. Senss-Kortabaria Fernandess [I. Sáenz-Cortabarría Fernández] un M. Moraless Isasi [M. Morales Isasi], advokāti) un Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (pārstāvji — sākotnēji M. Arauho Boids [M. Araujo Boyd] un R. Sanss [R. Sanz], pēc tam M. Arauho Boids, L. Ortiss Blanko [L. Ortiz Blanco] un V. Sopeņa Blanko [V. Sopeña Blanco], advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju lietā T-228/01:
      Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya (Spānija) (pārstāvji — I. Senss-Kortabaria Fernandess un M. Moraless Isasi, advokāti) un Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (pārstāvji — sākotnēji M. Arauho Boids un R. Sanss, pēc tam Arauho Boids, L. Ortiss Blanko un V. Sopeņa Blanko, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju lietā T-229/01:
      Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa (Spānija) (pārstāvji — I. Senss-Kortabaria Fernandess un M. Moraless Isasi, advokāti) un Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (pārstāvji — sākotnēji M. Arauho Boids un R. Sanss, pēc tam Arauho Boids, L. Ortiss Blanko un V. Sopeņa Blanko, advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Comunidad Autónoma de la Rioja (Spānija) (pārstāvji — A. Bretons Rodrigess [A. Bretón Rodríguez], J. Kriado Gamess [J. Criado Gámez] un I. Serano Blanko [I. Serrano Blanco], advokāti)

      Priekšmets

   Prasību lietās T-227/01 un T-265/01 atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/820/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija 1993. gadā īstenojusi par labu uzņēmumiem Alavas [Álava] provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2002, L 296, 1. lpp.), lietās T-228/01 un T-266/01 atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija lēmumu 2003/27/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija 1993. gadā īstenojusi par labu uzņēmumiem Biskajas [Vizcaya] provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2003, L 17, 1. lpp.), un lietās T-229/01 un T-270/01 atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/894/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija 1993. gadā īstenojusi par labu uzņēmumiem Gipuskojas [Guipúzcoa] provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2002, L 314, 26. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas no T-227/01 līdz T-229/01, T-265/01, T-266/01 un T-270/01 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               lietās no T-227/01 līdz T-229/01:

                           —

                           Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas un Comunidad autónoma de La Rioja tiesāšanās izdevumus;

                           —

                           Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya un Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

               4)

               lietās T-265/01, T-266/01 un T-270/01 Confebask sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas un Comunidad autónoma de La Rioja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 331, 24.11.2001.


title: Lieta T-163/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — SC Gerovital Cosmetics /ITSB — SC Farmec ( GEROVITAL H3 prof. Dr. A. Aslan )

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/33

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — SC Gerovital Cosmetics/ITSB — SC Farmec (“GEROVITAL H3 prof. Dr. A. Aslan”)
   (Lieta T-163/07)
   (2007/C 183/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SC Gerovital Cosmetics S. A., Buhareste (Rumānija) (pārstāvis — D. Boştinşă, jurists)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Farmec S. A., Cluj-Napoca (Rumānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 27. februāra lēmumu lietā R 271/2006-2 — “GEROVITAL H3”, un pakārtoti

               —

               atzīt par spēkā neesošu Anulēšanas nodaļas 2005. gada 23. decembra lēmumu, kas pieņemts ITSB lietā 872C 0000986 034 par Kopienas preču zīmes Nr. 986034 “GEROVITAL H3” atzīšanu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “GEROVITAL H3 Prof. Dr. A. Aslan”, kura attiecas uz 3. un 42. klases precēm — reģistrācijas pieteikums Nr. 986 034

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Farmec S. A.

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: valsts grafiska preču zīme “Gerovital H3 PROF. DR. ANA ASLAN”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 3. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt preču zīmi par spēkā neesošu pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 52. panta un 53. panta 2. punkta pārkāpums.
   Prasītāja uzskata, ka Rumānijas grafiskā preču zīme, kuras izmantošanas tiesības, attiecībā uz nodošanas līgumā ietvertām konkrētām precēm, tai daļēji piešķīra starptautiskas un valsts preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs, ir agrāka labi zināma preču zīme, kurai ir šāda reputācija vairākās dalībvalstīs. Tādējādi tā apgalvo, ka tai ir tiesības uz prioritāti un ekskluzivitāti reģistrācijas nolūkā.
   Tāpat pretēji otras lietas dalībnieces procesā par atzīšanu par spēkā neesošu un apelācijas procesā (turpmāk tekstā — “Farmec”) tiesībām, prasītāja apgalvo, ka tai ir plašākas tiesības uz preču zīmi, kā attiecībā uz to kosmētikas izstrādājumu plašo klāstu, kurus tai ir tiesības ražot, un to sastāvdaļām. Pamatojoties uz pienākumu, ka abas sabiedrības bauda vienādas un īpašas tiesības attiecībā uz preču zīmes “GEROVITAL H3 Prof. Dr. A. Aslan” aizsardzības pakāpi, saskaņā ar prasītājas teikto prioritātes/priekšrocības aspektam, uz kuru norāda Farmec, nav nozīmes.
   Visbeidzot, prasītāja norāda, ka tās kā īpašnieces tiesības tiktu nopietni aizskartas, ja nebūtu iespējams panākt starptautisku atzīšanu un tiesību, kas izriet no nodošanas līguma, aizsardzību, pat ja tā apgalvo, ka tai ir nodrošinātas visas tiesības un aizsardzība Rumānijā.


title: Lieta T-196/13: Prasība, kas celta 2013. gada 5. aprīlī — Nanu-Nana Joachim Hoepp /ITSB — Stal-Florez Botero ( “la nana” )

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/31

         Prasība, kas celta 2013. gada 5. aprīlī — Nanu-Nana Joachim Hoepp/ITSB — Stal-Florez Botero (“la nana”)
   (Lieta T-196/13)
   2013/C 171/59
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Brēmene, Vācija) (pārstāvis — T. Boddien, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Lina M. Stal-Florez Botero (Maarssen, Nīderlande)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 29. janvāra lēmumu lietā R 300/2012-1 saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu Nr. 000005025 C (Kopienas preču zīme Nr. 005 205 125) starp Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG un Lina M. Stal-Florez Botero, kura rīkojas La Nana vārdā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme “la nana” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 20. un 24. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 5 205 125

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir balstīts uz Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt prasību par spēkā neesamības atzīšanu pilnībā, pamatojoties uz Padomes Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punktu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 57. panta 2. un 3. punkta un 78. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-165/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. martā iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. martā iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-165/16)
   (2016/C 191/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Toufik Lounes

      Atbildētāja: Secretary of State for the Home Department

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Spānijas valstspiederīgā un Savienības pilsone, kura:

               i)

               pārceļas uz Apvienoto Karalisti, lai īstenotu savas brīvas pārvietošanās tiesības saskaņā ar Direktīvu 2004/38/EK (1); un

               ii)

               uzturas Apvienotajā Karalistē, izmantojot savas tiesības saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK 7. vai 16. pantu; un,

               iii)

               papildu Spānijas pilsonībai, pēc tam iegūst Lielbritānijas pilsonību, kļūstot par dubultpilsoni; turklāt

               iv)

               vairākus gadus pēc Lielbritānijas pilsonības iegūšanas, apprecas ar trešās valsts pilsoni, ar kuru kopā uzturas Apvienotajā Karalistē, kā arī

         viņas laulātais ir tiesību subjekti Direktīvas 2004/38/EK 3. panta 1. punkta izpratnē, kamēr viņa uzturas Apvienotajā Karalistē un viņai ir gan Spānijas, gan Lielbritānijas pilsonība?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.)


title: Lieta C-315/11: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 17. janvāra rīkojums ( Rechtbank Breda (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Adrianus Theodorus Gerardus Martines van de Ven, Michaele Anna Harriet Tiny van de Ven-Janssen/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 17. janvāra rīkojums (Rechtbank Breda (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Adrianus Theodorus Gerardus Martines van de Ven, Michaele Anna Harriet Tiny van de Ven-Janssen/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

   (Lieta C-315/11) (1)

   2013/C 108/37
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 269, 10.9.2011.


title: Lieta C-410/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. augustā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Dr. Falk Pharma GmbH / DAK–Gesundheit

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. augustā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Dr. Falk Pharma GmbH/DAK–Gesundheit

   (Lieta C-410/14)
   2014/C 409/41
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Dr. Falk Pharma GmbH

      Atbildētāja: DAK-Gesundheit

      Pieaicinātā persona: Kohlpharma GmbH

      Prejudiciālie jautājumi:

   Eiropas Savienības Tiesai atbilstoši LESD 267. pantam tiek uzdoti šādi prejudiciāli jautājumi par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1) [turpmāk tekstā – “Direktīva”], interpretāciju:

               1)

               Vai valsts iepirkuma jēdziens saskaņā ar Direktīvas 2004/18/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunktam vairs nav izpildīts, ja līgumslēdzējas iestādes organizē atļaujas procedūru, kurā tās piešķir līguma slēgšanas tiesības, neizraugoties vienu vai vairākus saimnieciskās darbības subjektus (“open-house-modelis”)?

               2)

               Ja uz 1) jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka viena vai vairāku saimnieciskās darbības subjektu izraudzīšanās ir publiskā iepirkuma pazīme, rodas šāds jautājums: “Vai saimnieciskās darbības subjektu izraudzīšanās pazīme Direktīvas 2004/18/EK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ņemot vērā Direktīvas 2004/18/EK 2. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes no viena vai vairāku saimnieciskās darbības subjektu izraudzīšanās atļaujas procedūras ceļā drīkst atteikties tikai tad, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:

                           —

                           informācija par atļaujas procedūras organizēšanu tiek publicēta visā Eiropā;

                           —

                           tiek noteikti skaidri noteikumi par līguma noslēgšanu un pievienošanos līgumam;

                           —

                           līguma nosacījumi tiek iepriekš noteikti tā, ka neviens saimnieciskās darbības subjekts nevar ietekmēt līguma saturu;

                           —

                           saimnieciskās darbības subjektiem jebkurā laikā tiek nodrošinātas pievienošanās tiesības un

                           —

                           informācija par līgumu noslēgšanu tiek publicēta visā Eiropā?

      (1)  OV L 134,114. lpp.


title: Lieta T-195/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 15. jūlija rīkojums — Antwerpse Bouwwerken /Komisija (Pagaidu noregulējums — Publiskā iepirkuma līgumi — Kopienas konkursa procedūra — Piedāvājuma noraidījums — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumiem — Pieņemamība — Interese celt prasību — Iespējas zaudēšana — Būtiska un neatgriezeniska kaitējuma neesamība — Steidzamības neesamība)

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/12

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 15. jūlija rīkojums — Antwerpse Bouwwerken/Komisija
   (Lieta T-195/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Publiskā iepirkuma līgumi - Kopienas konkursa procedūra - Piedāvājuma noraidījums - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumiem - Pieņemamība - Interese celt prasību - Iespējas zaudēšana - Būtiska un neatgriezeniska kaitējuma neesamība - Steidzamības neesamība)
   (2008/C 247/23)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Antwerpse Bouwwerken NV, Antverpene (Beļģija) (pārstāvji — J. Verbist un D. De Keuster, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Manhaeve, pārstāvis, kam palīdz M. Gelders)
   Priekšmets
   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, kas iesniegts Komisijas izsludināta konkursa procedūras ēkas būvniecībai ietvaros.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-475/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 4. septembra spriedumu lietā F-103/07 Duta /Tiesa 2008. gada 29. oktobrī iesniedzis Radu Duta

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/40

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 4. septembra spriedumu lietā F-103/07 Duta/Tiesa 2008. gada 29. oktobrī iesniedzis Radu Duta

   (Lieta T-475/08 P)
   (2009/C 69/93)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Radu Duta, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — F. Krieg, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Tiesa
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atzīt to par pamatotu pēc būtības;

               —

               tādējādi, grozot Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2008. gada 4. septembra spriedumu, atzīt prasītāja iesniegto prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               tādējādi, turpmāk uzskaitīto iemeslu dēļ atcelt apstrīdētos lēmumus;

               —

               ja nepieciešams, vērsties pie kompetentās iestādes, lai tā pieņemtu lēmumus atbilstoši taisītajam spriedumam;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt 1 100 000 (viens miljons, simts tūkstoši) euro kā zaudējumu atlīdzību;

               —

               ja nepieciešams, norīkot ekspertīzes veikšanu, lai aprēķinātu prasītaja ciesto zaudējumu apmēru;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt visus tiesāšanās un pārejos izdevumus;

               —

               ļaut apelācijas sūdzības iesniedzējam atsaukties uz tiem pašiem prasījumiem, uz kuriem viņš atsaucas pirmajā instancē, kuri ir pievienoti šai apelācijas sūdzībai un ir tās neatņemama sastāvdaļa;

               —

               pārējā daļā — ļaut apelācijas sūdzības iesniedzējam atsaukties uz prasījumiem attiecībā uz visiem pienākumiem, tiesībām, pamatiem un prasījumiem un it īpaši attiecībā uz vēršanos Eiropas Cilvēktiesību Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt Civildienesta tiesas (CDT) 2008. gada 4. septembra spriedumu lietā F-103/07 Duta/Tiesa, ar ko kā nepieņemama tika noraidīta prasība, kurā prasītājs lūdza, pirmkārt, atcelt paziņojumu, ar ko viņam tika darīts zināms, ka viņam netiks piedāvāts tiesneša palīga amats un, otrkārt, piespriest atlīdzināt šķietami radušos zaudējumus.
   Prasītājs norāda, ka savu prasību ir cēlis nodrošinājuma nolūkos, lai varētu panākt tiesību aizsardzību Eiropas Cilvēktiesību Tiesā. Viņš precīzi nenorāda nedz atceļamā sprieduma apstrīdētos aspektus, nedz arī izvirza juridiskus argumentus, kuri kā īpaši pamatotu šo lūgumu.


title: Lieta C-682/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 30. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – BEI ApS/Skatteministeriet

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 30. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – BEI ApS/Skatteministeriet

   (Lieta C-682/16)
   (2017/C 070/19)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: BEI ApS

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Direktīvas 2003/49/EK (1) 1. panta 1. punkts, to lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts rezidente uzņēmējsabiedrība, uz kuru attiecas šīs direktīvas 3. pants un kura tādos apstākļos kā šajā lietā saņem procentus no meitasuzņēmuma citā dalībvalstī, ir šo procentu “īpašuma beneficiārs” Direktīvas 2003/49/EK izpratnē?

                           1.1.

                           Vai jēdziens “īpašuma beneficiārs” Direktīvas 2003/49/EK 1. panta 1. punktā, to lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu, ir jāinterpretē saskaņā ar atbilstīgo jēdzienu ESAO 1977. gada Paraugkonvencijas par nodokļiem 11. pantā?

                           1.2.

                           Ja uz 1.1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai šis jēdziens ir jāinterpretē, ņemot vērā tikai komentāru par 1977. gada Paraugkonvencijas par nodokļiem 11. pantu (8. punkts), vai arī šajā interpretācijā var ņemt vērā turpmākos komentārus, tostarp 2003. gadā veiktos papildinājumus par “starpnieksabiedrībām” (8.1. punkts, tagad 10.1. punkts) un 2014. gadā veiktos papildinājumus par “līgumsaistībām vai juridiskām saistībām” (10.2. punkts)?

                           1.3.

                           Ja 2003. gada komentārus var ņemt vērā interpretācijā, – vai nosacījums, lai pieņemtu, ka uzņēmējsabiedrība nav “īpašuma beneficiārs” Direktīvas 2003/49/EK izpratnē, ir apstāklis, ka faktiski ir bijusi līdzekļu novirzīšana tām personām, ko valsts, kuras rezidents ir procentu maksātājs, uzskata par attiecīgo procentu “īpašuma beneficiāriem”, un, ja tā ir, tad vai papildu nosacījums ir tāds, ka faktiskā nodošana notiek brīdī, kas laika ziņā ir tuvu procentu maksājumam, un/vai notiek kā procentu maksājums?

                                       1.3.1.

                                       Kāda nozīme šajā ziņā ir tam, ka pašu kapitāls tiek izmantots aizdevumam, ka attiecīgie procenti tiek iegrāmatoti pamatsummā (“kapitalizēti”), ka procentu saņēmējs ir samaksājis nodokli par saņemtajiem procentiem valstij, kurā procentu maksātājs ir rezidents, ka procentu saņēmējs pēc tam ir veicis pārvedumu uzņēmējsabiedrību grupas ietvaros savam mātesuzņēmumam, kas ir tās pašas valsts rezidents, nolūkā koriģēt peļņu nodokļu vajadzībām saskaņā ar attiecīgajā valstī spēkā esošajiem noteikumiem, ka attiecīgie procenti pēc tam tiek pārvērsti aizņēmējas uzņēmējsabiedrības kapitālā, ka procentu saņēmējam ir bijušas līgumiskas vai juridiskas saistības nodot procentus citai personai?

                           1.4.

                           Izvērtējot jautājumu par to, vai procentu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru” Direktīvas izpratnē, kāda nozīme ir tam, ka iesniedzējtiesa pēc lietas faktisko apstākļu izvērtēšanas secina, ka saņēmējam, kuram nebija līgumisku vai likumisku saistību saņemtos procentus nodot citai personai, nav bijušas “pilnīgas” tiesības “izmantot un lietot” procentus, kā minēts 2014. gada komentāros par 1977. gada Paraugkonvenciju par nodokļiem?

               2.

               Vai priekšnoteikums tam, lai dalībvalsts atsauktos uz Direktīvas 5. panta 1. punktu par valstu noteikumu piemērošanu attiecībā uz krāpšanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu vai Direktīvas 5. panta 2. punktu, ir fakts, ka attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi konkrētu valsts noteikumu, ar kuru tiek īstenots Direktīvas 5. pants, vai ka valsts tiesību aktos ir ietverti vispārēji noteikumi vai principi par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, kurus var interpretēt saskaņā ar 5. pantu?

                           2.1.

                           Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu, kurā ir paredzēts, ka ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums par procentu ienākumiem neietver “procentus, kas netiek aplikti ar nodokļiem [..] saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs”, var uzskatīt par šīs direktīvas 5. pantā minēto īpašu valsts noteikumu?

               3.

               Vai noteikums konvencijā par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, kas ir noslēgta starp divām dalībvalstīm un sagatavota atbilstoši ESAO Paraugkonvencijai par nodokļiem, saskaņā ar kuru procentu aplikšana ar nodokļiem ir atkarīga no tā, vai procentu saņēmējs ir uzskatāms par procentu īpašuma beneficiāru, ir līguma noteikums pret ļaunprātīgu izmantošanu, uz kuru attiecas šīs direktīvas 5. pants?

               4.

               Vai dalībvalstij, kura nevēlas atzīt, ka uzņēmējsabiedrība citā dalībvalstī ir procentu īpašuma beneficiārs, un apgalvo, ka uzņēmējsabiedrība citā dalībvalstī ir tā saucamā mākslīgā starpnieksabiedrība, saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK vai EK līguma 10. pantu ir pienākums paziņot, ko dalībvalsts šajā gadījumā uzskata par īpašuma beneficiāru?

      (1)  Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/49/EK par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs (OV 2003, L 157, 49. lpp.).


title: Lieta T-109/08: Prasība, kas celta 2008. gada 28. februārī — Freixenet /ITSB (balta slīpēta stikla pudeles forma)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/25

         Prasība, kas celta 2008. gada 28. februārī — Freixenet/ITSB (balta slīpēta stikla pudeles forma)
   (Lieta T-109/08)
   (2008/C 116/45)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Freixenet SA, Sant Sadurní d'Anoia (Spānija) (pārstāvji — F. De Visscher, E. Cornu un D. Moreau, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               galvenais prasījums — atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 30. oktobra lēmumu un, rīkojoties tā, kā bija jārīkojas šai Apelāciju padomei, nolemt, ka Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 32 532 atbilst nosacījumiem, lai tiktu publicēts atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 40. pantam;

               —

               pakārtoti — atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 30. oktobra lēmumu;

               —

               jebkurā gadījumā — piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme balta slīpēta stikla pudeles formā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 32 532)

      Pārbaudītāja lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību; lēmums pieņemts pēc Pirmās instances tiesas sprieduma lietā T-190/04 Freixenet/ITSB (balta slīpēta stikla pudeles forma)

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. un 3. punkta un 73. panta, kā arī pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, ciktāl:

               —

               Apelāciju padome neuzklausīja prasītājas paskaidrojumus par faktiski atšķirīgu izvērtējumu, ko veikusi padome;

               —

               Apelāciju padome neprecizēja, uz kādu dokumentu pamata tā balstīja savu lēmumu;

               —

               attiecīgās pudeles attēls ir oriģināls un atšķiras no parastajiem attēliem, kas eksistēja līdz 1996. gada 1. aprīlim, un

               —

               jebkurā gadījumā, attiecīgā preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju Kopienas teritorijā.


title: Lieta C-40/08: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums ( Juzgado de Primera Instancia Nr. 4 de Bilbao (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Asturcom Telecomunicaciones SL/Cristina Rodríguez Nogueira (Direktīva 93/13/EEK — Patērētāju līgumi — Negodīga šķīrējtiesas klauzula — Spēkā neesamība — Šķīrējtiesas nolēmums, kas ieguvis res judicata spēku — Piespiedu izpilde — Valsts izpildes tiesas kompetence pēc savas ierosmes izskatīt jautājumu par negodīgas šķīrējtiesas klauzulas spēkā neesamību — Līdzvērtības un efektivitātes principi)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums (Juzgado de Primera Instancia Nr. 4 de Bilbao (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Asturcom Telecomunicaciones SL/Cristina Rodríguez Nogueira

   (Lieta C-40/08) (1)

   (Direktīva 93/13/EEK - Patērētāju līgumi - Negodīga šķīrējtiesas klauzula - Spēkā neesamība - Šķīrējtiesas nolēmums, kas ieguvis res judicata spēku - Piespiedu izpilde - Valsts izpildes tiesas kompetence pēc savas ierosmes izskatīt jautājumu par negodīgas šķīrējtiesas klauzulas spēkā neesamību - Līdzvērtības un efektivitātes principi)
   2009/C 282/12
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia Nr. 4 de Bilbao

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Asturcom Telecomunicaciones SL

      Atbildētāja:
      Cristina Rodríguez Nogueira

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de Primera Instancia Nr. 4 de Bilbao — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) interpretācija — Adekvāti un efektīvi līdzekļi negodīgu noteikumu izmantošanas izbeigšanai — Lūgums izpildīt galīgu šķīrējtiesas lēmumu, kas pieņemts aizmuguriski, pamatojoties uz negodīgu šķīrējtiesas klauzulu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata pieteikumu par šķīrējtiesas nolēmuma, kurš ieguvis res judicata spēku un kas pieņemts, patērētējam nepiedaloties procesā, piespiedu izpildi, ja tās rīcībā ir vajadzīgie juridiskie un faktiskie elementi, pēc savas ierosmes ir jāizskata jautājums par starp tirgotāju un patērētāju noslēgtajā līgumā ietvertās šķīrējtiesas klauzulas negodīgumu, ja saskaņā ar valsts procesuālajām normām tā var veikt šādu izvērtēšanu, izskatot līdzīgas iekšzemes prasības. Ja tas tā ir, šai tiesai ir jānosaka visas sekas, kas no tā izriet saskaņā ar valsts tiesībām, lai pārliecinātos, ka minētā klauzula nav saistoša šim patērētājam.

      (1)  OV C 92, 12.4.2008.


title: Lieta C-562/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 25. septembra spriedumu lietā T-306/12 Darius Nicolai Spirlea un Mihaela Spirlea /Eiropas Komisija 2014. gada 5. decembrī iesniedza Zviedrijas Karaliste

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/31

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 25. septembra spriedumu lietā T-306/12 Darius Nicolai Spirlea un Mihaela Spirlea/Eiropas Komisija 2014. gada 5. decembrī iesniedza Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-562/14 P)
   (2015/C 046/37)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvis – C. Meyer-Seitz)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Darius Nicolai Spirlea un Mihaela Spirlea, Dānijas Karaliste, Somijas Republika, Čehijas Republika, Spānijas Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 25. septembra spriedumu lietā Sprilea/Komisija (T-306/12);

               —

               atzīt par spēka neesošu Eiropas Komisijas 2012. gada 21. jūnija lēmumu, ar ko laulātajiem Sprilea liedz piekļuvi prasītajiem dokumentiem, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt Zviedrijas Karalistes tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības atbalstam prasītāja norāda trīs pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (Pārredzamības regula) 4. panta 2. punkta trešo ievilkumu, uzskatot, ka, atsaukdamās uz izņēmumu par izmeklēšanas procedūrām, Komisija var balstīties uz vispārēju prezumpciju, ka piekļuve dokumentiem par EU Pilot procedūru ir jāatsaka, ciktāl tas ir iepriekšējais posms pirms iespējamās oficiālās procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi uzsākšanas, un ka Komisija, interpretējot šo Pārredzamības regulas normu tādā nozīmē, ka tā var noraidīt pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, par kuriem ir strīds un kuri saistīti ar EU Pilot procedūru, tos konkrēti un individuāli nepārbaudot, nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi Pārredzamības regulas 4. panta 2. punktu, nospriežot, ka Komisijas vērtējums, ka nepastāv sevišķas sabiedrības intereses Pārredzamības regulas 4. panta 2. punkta izpratnē, atbilstoši šai normai nav kļūdains.
   Trešajā pamatā tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi Savienības tiesības, uzskatot, ka prasības atcelt tiesību aktu atbilstoši LESD 263. pantam ietvaros, pat ja lieta izspriežama, ņemot vērā Pārredzamības regulu, apstrīdētā tiesību akta likumība jānovērtē atbilstoši faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem tiesību akta pieņemšanas datumā.

      (1)  OV 2001, L 145, 43. lpp.


title: Lieta C-225/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. oktobra spriedums ( Sozialgericht Nürnberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Juan Perez Garcia, Jose Arias Neira, Fernando Barrera Castro, Dolores Verdun Espinosa kā José Bernal Fernández tiesību un pienākumu pārņēmēja/ Familienkasse Nürnberg (Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 77. un 78. pants — Pensionāri, kas saņem pensiju, kura jāmaksā saskaņā ar vairāku dalībvalstu tiesību aktiem — Bērni invalīdi — Ģimenes pabalsti par apgādībā esošiem bērniem — Tiesības uz pabalstiem agrākās nodarbinātības dalībvalstī — Tiesību uz pabalstiem dzīvesvietas dalībvalstī esamība — Pieteikuma neesamība — Izvēle izmaksāt invaliditātes pabalstu, kas nav saderīgs ar pabalstiem par apgādībā esošiem bērniem — Jēdziens “pabalsts par apgādībā esošiem bērniem” — Agrākās nodarbinātības dalībvalstī iegūto tiesību saglabāšana)

text:
               10.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 362/8

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. oktobra spriedums (Sozialgericht Nürnberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Juan Perez Garcia, Jose Arias Neira, Fernando Barrera Castro, Dolores Verdun Espinosa kā José Bernal Fernández tiesību un pienākumu pārņēmēja/Familienkasse Nürnberg

   (Lieta C-225/10) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 77. un 78. pants - Pensionāri, kas saņem pensiju, kura jāmaksā saskaņā ar vairāku dalībvalstu tiesību aktiem - Bērni invalīdi - Ģimenes pabalsti par apgādībā esošiem bērniem - Tiesības uz pabalstiem agrākās nodarbinātības dalībvalstī - Tiesību uz pabalstiem dzīvesvietas dalībvalstī esamība - Pieteikuma neesamība - Izvēle izmaksāt invaliditātes pabalstu, kas nav saderīgs ar pabalstiem par apgādībā esošiem bērniem - Jēdziens “pabalsts par apgādībā esošiem bērniem” - Agrākās nodarbinātības dalībvalstī iegūto tiesību saglabāšana)
   2011/C 362/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Sozialgericht Nürnberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Juan Perez Garcia, Jose Arias Neira, Fernando Barrera Castro un Dolores Verdun Espinosa kā José Bernal Fernández tiesību un pienākumu pārņēmēja

      Atbildētāja: Familienkasse Nürnberg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sozialgericht Nürnberg — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), 77. un 78. panta interpretācija — Maksājumi bērniem — invalīdiem, kuri ir tādu pensijas saņēmēju apgādībā, kuri saņem pensiju atbilstoši vairāku dalībvalstu tiesību normām, un maksājumi bāreņiem, uz kuriem attiecas vairāku dalībvalstu tiesību normas — Tiesības uz nodarbinātības valsts maksājamo piemaksu gadījumā, ja dzīvesvietas valsts pabalsti bērniem ir lielāki, bet nav saderīgi ar invaliditātes pabalstu, kas nav saistīts ar iemaksām, kuru ieinteresētā persona ir izvēlējusies

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               77. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļa un 78. panta punkta b) apakšpunkta i) daļa Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 un kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, ir interpretējami tādējādi, ka vecuma un/vai invaliditātes pensijas saņēmējiem vai miruša darbinieka bārenim, uz kuriem ir attiekušies vairāku dalībvalstu tiesību akti, bet kuru tiesības uz pensiju, kā arī bāreņa tiesības ir pamatotas tikai ar agrākās nodarbinātības dalībvalsts tiesību aktiem, ir tiesības šīs valsts kompetentajām iestādēm pieprasīt visu to ģimenes piemaksu summu, kas šajos tiesību aktos ir paredzētas bērniem invalīdiem, kaut arī dzīvesvietas dalībvalstī viņi nav pieprasījuši izmaksāt šīs pēdējās minētās valsts tiesību aktos paredzētas līdzīgas piemaksas lielākā apmērā, tāpēc ka ir izvēlējušies saņemt kādu citu pabalstu invalīdiem, kas nav saderīgs ar šīm piemaksām, jo tiesības uz ģimenes piemaksām agrākās nodarbinātības dalībvalstī ir iegūtas saskaņā ar tikai šīs pēdējās minētās dalībvalsts tiesību aktiem;

               2)

               atbilde uz trešo jautājumu ir identiska atbildei uz pirmajiem diviem jautājumiem, ja saskaņā ar dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem ieinteresētās personas nevar izvēlēties saņemt ģimenes piemaksas šajā valstī.

      (1)  OV C 221, 14.8.2010.


title: Lieta T-503/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūlijā – Euroways /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūlijā – Euroways/Komisija
   (Lieta T-503/14)
   2014/C 282/72
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Euroways, SL (Hospitalet de Llobregat, Spānija) (pārstāvis – J. De Juan Casadevall, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja SFLS tiek atzīts par valsts atbalstu, tā atgūšanu pieprasīt tikai līdz datumam, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī tika publicēts lēmums par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, proti, 2011. gada 21. septembrim, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-500/14 Derivados del Flúor/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-156/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. decembra rīkojums — Regione Siciliana /Komisija (Eiropas Sociālais Fonds (ESF) — Sākotnēji piešķirtās finansiālās palīdzības samazināšana — Prasība par tiesību akta atcelšanu — Reģionālās vai vietējās iestādes — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/43

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. decembra rīkojums — Regione Siciliana/Komisija
   (Lieta T-156/06) (1)

   (Eiropas Sociālais Fonds (ESF) - Sākotnēji piešķirtās finansiālās palīdzības samazināšana - Prasība par tiesību akta atcelšanu - Reģionālās vai vietējās iestādes - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2008/C 51/79)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Regione Siciliana (Itālija) (pārstāvji — P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flynn, M. Velardo un A. Weimar, pārstāvji, kam palīdz G. Faedo, avocat)
   Priekšmets
   Komisijas 2006. gada 23. marta Lēmuma K(2006)1171 par finansiālās palīdzības samazināšanu, ko sākotnēji piešķīra Eiropas Sociālais Fonds darbības programmai Sicīlijas reģionam un kas ir Kopienas strukturāls atbalsts, kas izriet no mērķa Nr. 1 Itālijā (laika periodam no 1994. līdz 1999. gadam), atcelšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Regione Siciliana atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta C-290/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 10. maija rīkojumu lietā T-98/10 Franssons Verkstäder /ITSB un Lindner Recyclingtech ( Chaff Cutters ) 2010. gada 10. jūnijā iesniedza Franssons Verkstäder AB

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 10. maija rīkojumu lietā T-98/10 Franssons Verkstäder/ITSB un Lindner Recyclingtech (“Chaff Cutters”) 2010. gada 10. jūnijā iesniedza Franssons Verkstäder AB

   (Lieta C-290/10 P)
   ()
   2010/C 328/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Franssons Verkstäder AB (pārstāvis — O. Öhlén, advokat)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Ar 2010. gada 9. septembra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) apelācijas sūdzību atzina par nepieņemamu.


title: Lieta T-681/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. marta spriedums – El-Qaddafi/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Lībiju — Līdzekļu iesaldēšana — Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tranzītam caur to — Prasītājas vārda atstāšana sarakstā — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. marta spriedums – El-Qaddafi/Padome
   (Lieta T-681/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Lībiju - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tranzītam caur to - Prasītājas vārda atstāšana sarakstā - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2017/C 151/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi (Maskata, Omāna) (pārstāvji – J. Jones, QC, vēlāk S. Bafadhel, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – S. Kyriakopoulou un A. de Elera-San Miguel Hurtado)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes 2014. gada 23. jūnija Lēmumu 2014/380/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV 2014, L 183, 52. lpp.), ciktāl ar to prasītājas vārds ir atstāts Padomes 2011. gada 28. februāra Lēmuma 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV 2011, L 58, 53. lpp.) I un III pielikumā ietvertajā sarakstā, un, otrkārt, Padomes 2014. gada 23. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 689/2014, ar ko īsteno 16. panta 2. punktu Regulā (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV 2014, L 183, 1. lpp.), ciktāl ar to prasītājas vārds ir atstāts Padomes 2011. gada 2. marta Regulas (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV 2011, L 58, 1. lpp.) II pielikumā ietvertajā sarakstā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2014. gada 23. jūnija Lēmumu 2014/380/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, ciktāl ar to Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi vārds ir atstāts Padomes 2011. gada 28. februāra Lēmuma 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā I un III pielikumā ietvertajā sarakstā;

               2)

               atcelt Padomes 2014. gada 23. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 689/2014, ar ko īsteno 16. panta 2. punktu Regulā (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, ciktāl ar to A. M. M. El-Qaddafi vārds ir atstāts Padomes 2011. gada 2. marta Regulas (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā II pielikumā ietvertajā sarakstā;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta F-17/08: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 8. jūlija spriedums — Wybranowski /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Mutiskā pārbaudījuma novērtējums — Paziņojums par konkursu EPSO/AD/60/06 — Pamatojums — Atlases komisijas kompetence — Kandidātu novērtēšana)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/41

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 8. jūlija spriedums — Wybranowski/Komisija
   (Lieta F-17/08) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Mutiskā pārbaudījuma novērtējums - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/60/06 - Pamatojums - Atlases komisijas kompetence - Kandidātu novērtēšana)
   2010/C 246/70
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Andrzej Wybranowski (Varšava, Polija) (pārstāvis — Z. Wybranowski, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Curall un K. Herrmann)

      Priekšmets

   EPSO/AD/60/06 AD 5 konkursa atlases komisijas lēmuma neiekļaut prasītāju minētā konkursa rezerves sarakstā pēc mutiskā pārbaudījuma rezultātiem grozīšana vai atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Wybranowski atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 158, 21.06.2008, 25. lpp.


title: Lieta C-75/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 30. novembra spriedumu lietā T-217/15 Fiesta Hotels & Resorts/EUIPO 2017. gada 9. februārī iesniedza Fiesta Hotels & Resorts, S.L.

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 30. novembra spriedumu lietā T-217/15 Fiesta Hotels & Resorts/EUIPO2017. gada 9. februārī iesniedza Fiesta Hotels & Resorts, S.L.

   (Lieta C-75/17 P)
   (2017/C 151/23)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fiesta Hotels & Resorts, S.L. (pārstāvji – J.-B. Devaureix un J.C. Erdozain López, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) un Residencia Palladium S.L.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedumu lietā T-217/15;

               —

               pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Saskaņā ar pirmo pamatu pārsūdzētā sprieduma pamatojumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, uzskatot, ka “Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas Nr. 207/2009 (1) par Eiropas Savienības preču zīmi (turpmāk tekstā – Regula”) 8. panta 4. punkta mērķiem kritērijs par nozīmi, kam jābūt “plašākai nekā tikai vietējai”, ir izpildīts attiecībā uz ģeogrāfisko tvērumu, atbilstoši kuram konkrētās preču zīmes īpašnieks veic savu darbību. Šāda interpretācija ir pretrunā ar jēdziena “vietējs” burtisko nozīmi, kā arī Regulas 8. panta 4. panta pamatā esošo mērķi.
               Pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl tajā, nosakot, vai iespējamais nereģistrētais komercnosaukums ir vai nav tikai vietējas nozīmes, tika ņemti vērā dokumenti, kuri rada sekas ārpus Spānijas teritorijas.
               Otrkārt, tas apstāklis, ka uzņēmuma sniegtie pakalpojumi, kuru apzīmēšanai izmantota preču zīme vai komercnosaukums, tika sniegti starptautiskā mērogā, neļauj izsecināt, ka apzīmējuma izmantošana pārsniedz vietējo mērogu.
               Secinājums, kuru Tiesa izdarījusi spriedumā saistībā ar kritēriju par nozīmi, kam jābūt “plašākai nekā tikai vietējai”, pārkāpj Regulas 8. panta 4. punkta mērķi. Tādējādi spriedumā atzīts, ka šis kritērijs, kas piemērojams attiecībā uz komercnosaukumu, balstoties uz kuru celti iebildumi pret Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju, nav atkarīgs no tā, vai uzņēmums, kurš to izmanto, ir vietējas nozīmes uzņēmums, bet gan no “uzņēmuma klientu ģeogrāfiskās izcelsmes vai tā atpazīstamības valsts vai pat starptautiskā mērogā”. Ar šādu pieeju spriedums paplašina Regulas 8. panta 4. punktā ietverto ierobežojošo mērķi, ciktāl tiek pieļauts, ka pierādījumi par vietējas nozīmes pārsniegšanu tiek sniegti, vienkārši izmantojot nereģistrētu apzīmējumu internetā vai, ņemot vērā konkrētas lietas apstākļus, attiecīgajā uzņēmumā izmitināto viesu starptautisko faktoru.

               2.

               Saistībā ar otro pamatu tiek apgalvots, ka spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Regulas 8. panta 4. punkta kopsakarā ar Spānijā spēkā esošā 2001. gada 7. decembraLey 17/2001 de Marcas [Likums par preču zīmēm 17/2001] 9. panta 1. punkta d) apakšpunktu mērķiem nav nepieciešama attiecīgā nereģistrētā apzīmējuma atpazīstamība, lai gan lielākoties Spānijas judikatūra šajā jautājumā nosaka tieši pretējo, proti, ka nepieciešama ne vien attiecīgā apzīmējuma izmantošana, bet arī tas, lai šī izmantošana būtu atpazīstama lielākajā Spānijas teritorijas daļā.

               3.

               Saskaņā ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Regulas 8. panta 4. punkta b) apakšpunktā ietvertais kritērijs ir izpildīts, pamatojoties uz spriedumu LAGUIOLE (37. punkts), lai gan šī judikatūra nav attiecināma uz šo lietu, jo šajā gadījumā ir jāinterpretē Spānijas, nevis Francijas tiesības, kā tas esot bijis LAGUIOLE spriedumā, un lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucās uz Tribunal Supremo espagnol [Spānijas Augstākā tiesa] spriedumiem, saskaņā ar kuriem nereģistrētam komercnosaukumam skaidri aizliegts traucēt vēlākās preču zīmes izmantošanu, turklāt atbildētāja neatsaucās uz Spānijas Likumu par negodīgu konkurenci, kurš tas ieskatā šķietami ietver šo iespēju un kura nozīmi lietā apelācijas sūdzības iesniedzēja pamatoti ir apstrīdējusi.

               4.

               Visbeidzot, saskaņā ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētā sprieduma pamatojumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot Spānijas Likumā par preču zīmēm ieviesto jēdzienu “starpposmu preču zīmes” un, konkrēti, ka pārsūdzētajā spriedumā esot kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar Regulas 65. pantu.
               Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā tāpēc, ka iepriekš minētais Regulas 65. pants striktā izpratnē neliedz vērtēt tiesību jautājumu, kas izvirzīts saistībā ar juridiskajiem argumentiem, kurus pauduši lietas dalībnieki. Pretēji tam, kas ir apgalvots spriedumā, apelācijas sūdzības iesniedzēja nevēlas grozīt lietas faktiskos apstākļus, kurus Apelācijas padome ņēmusi vērā savā lēmumā, bet tikai atsaukties uz juridisko pamatojumu, kas atklāj kļūdu tiesību piemērošanā, ko EUIPO pieļāvusi lēmumā, kurš ir apstrīdēts.
               Apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz iura novit curia principu, saskaņā ar kuru tiesai, izskatot lietu, ir jāpiemēro tiesību normas, kuras tā uzskata par piemērojamām, un jāgroza juridiskais pamats, uz kuru atsaucas lietas dalībnieki, ja vien nolēmums atbilst lietas dalībnieku izvirzītājiem juridiskajiem un faktiskajiem jautājumiem, ja netiek grozīts izvirzītais prasības pamats un netiek pārveidota izvirzītā problēma. Šajā ziņā Vispārējai tiesai esot bijis jāizvērtē apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti, ņemot vērā, ka pretējā gadījumā tiek ierobežotas viņas tiesības uz aizstāvību un liegtas tiesības, kuras tai izriet no reģistrācijas.

      (1)
         OV 2009 L 78, 1.lpp


title: Lieta C-9/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. janvārī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/15

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. janvārī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-9/13)
   2013/C 63/25
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Kukovec, P. Hetsch un O. Beynet)

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/73/EK (1) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK (2) atcelšanu prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Slovēnijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 54. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               pamatojoties uz LESD 260. panta 3. punktu, piespriest Slovēnijas Republikai maksāt kavējuma naudu EUR 10 287,36 apmērā par katru dienu kopš sprieduma pasludināšanas šajā lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2011. gada 3. martā.

      (1)  OV L 211, 94. lpp.

      (2)  OV L 176, 57. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 12. nod., 2. sēj., 230. lpp.


title: Lieta T-297/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 26. marta spriedumu lietā F-38/14 Coedo Suárez/Padome 2015. gada 8. jūnijā iesniedza Angel Coedo Suárez

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/44

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 26. marta spriedumu lietā F-38/14 Coedo Suárez/Padome 2015. gada 8. jūnijā iesniedza Angel Coedo Suárez

   (Lieta T-297/15 P)
   (2015/C 245/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ángel Coedo Suárez (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 26. marta spriedumu Coedo Suárez/Padome (F-38/14, EU:F:2015:25);

               —

               apmierināt prasījumus atcelt tiesību aktu, ko tas iesniedzis pirmajā instancē;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir sagrozīti fakti un pierādījumi un pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Civildienesta tiesa ir nospriedusi, ka iecēlējinstitūcija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka prasītāja sliktais veselības stāvoklis nav atbildību mīkstinošs apstāklis.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu.


title: Lieta T-258/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Axa Mediterranean Holding/Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/39

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Axa Mediterranean Holding/Komisija
   (Lieta T-258/15)
   (2015/C 245/46)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Axa Mediterranean Holding, S.A. (Palma, Spānija) (pārstāvji – J. Buendía Sierra, D. Armesto Macías un A. Balcells Cartagena, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmuma 1. pantu, ciktāl tajā ir noteikts, ka jaunais veids, kā TRLIS [texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli pārstrādātā redakcija)] 12. pantu interpretē Spānijas administrācija, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu;

               —

               atcelt lēmuma 4. panta 1. punktu, ciktāl tajā Spānijas Karalistei ir prasīts izbeigt [Komisijas] par atbalsta shēmu uzskatīto un 1. pantā aprakstīto kārtību;

               —

               atcelt lēmuma 4. panta 2., 3., 4. un 5. punktu, ciktāl tajos Spānijas Karalistei ir noteikts pienākums atgūt summas, kuras Komisija uzskata par valsts atbalstu;

               —

               pakārtoti, ierobežot lēmuma 4. panta 2. punktā Spānijas Karalistei uzliktā atgūšanas pienākuma apjomu tāpat, kā tas darīts pirmajā un otrajā lēmumā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā tiek apstrīdēts tas pats lēmums, kas tiek apstrīdēts lietās T-12/15 Banco de Santander un Santusa/Komisija un T-252/15 Ferrovial u.c./Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi minētajās lietās jau izklāstītajiem.


title: Lieta T-181/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Citicorp un Citibank, N. A. iesniedza 2005. gada 10. maijā

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/33

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Citicorp un Citibank, N. A. iesniedza 2005. gada 10. maijā
   (Lieta T-181/05)
   (2005/C 171/53)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 10. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Citicorp, Ņujorka (ASV) un Citibank N. A., Ņujorka (ASV), kuru pārstāv V. v. Bomhards [V. v. Bomhard], A. Renks [A. Renck] un A. Polmans [A. Polhmann], advokāti.
   Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks bija Citi, S. L., Algete, Madride (Spānija).
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 1. marta lēmumu lietā R 173/2004-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               Citi, S. L.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Grafiska preču zīme “CITI” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē (muitas aģentūras, īpašuma vērtētāji, nekustamā īpašuma aģenti, māju iedzīves novērtēšana un administrēšana) — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 430 750

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

                  Citicorp un Citibank N. A.

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Pretstatīto preču zīmju īpašnieku attiecīgās valsts un Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē (finanšu pakalpojumi un nekustamā īpašuma pakalpojumi)

               ITSB Iebildumu nodaļas lēmums:

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt, iebildumu attiecībā uz “īpašuma vērtētājiem, nekustamā īpašuma aģentiem, māju iedzīves novērtēšanu un administrēšanu” apmierināt un iebildumu attiecībā uz “muitas aģentūrām” noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 73. panta un tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, Padomes Regulas Nr. 40/94 73. panta un 74. panta 1. punkta pārkāpums un Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpums


title: Lieta C-120/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 21. janvāra spriedumu lietā T-309/10 Christoph Klein /Eiropas Komisija 2014. gada 29. martā iesniedza Christoph Klein

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 21. janvāra spriedumu lietā T-309/10 Christoph Klein/Eiropas Komisija 2014. gada 29. martā iesniedza Christoph Klein

   (Lieta C-120/14 P)
   2014/C 184/16
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs:
      Christoph Klein (pārstāvji – H.-J. Ahlt un M. Ahlt, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 21. janvāra spriedumu lietā T-309/10;

               —

               atzīt, ka Komisija, kopš 1998. gada notiekošajā procesā saistībā ar noteikumu par drošību attiecībā uz strīdīgajiem medicīnas produktiem nepieņemot nekādu lēmumu, nav izpildījusi savus no Direktīvas 93/42 un Savienības tiesībām izrietošos pienākumus un līdz ar to ir tieši radījusi prasītājam zaudējumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam radītos zaudējumus, kas vēl ir jāaprēķina;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti: atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 21. janvāra spriedumu lietā T-309/10 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa, nepareizi piemērojot tiesību normas par prasījumu saistībā ar Savienības ārpuslīgumisko atbildību noilgumu, esot pārkāpusi Statūtu 46. pantu, jo tā neesot ņēmusi vērā, ka saistībā ar noilguma pārtraukšanu sekmīgs pieteikums par juridisko palīdzību ir pielīdzināms prasības celšanai.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Direktīvas 93/42 (1) 8. un 18. pantu, jo tā esot uzskatījusi, ka tie ir savstarpēji izslēdzoši. Turpretim pareizā izpratnē esot tā, ka šīs tiesību normas ir piemērojamas paralēli. Turklāt Vispārējās tiesas pieņēmums neesot pietiekami pamatots.
   Turpinot, tiesiski kļūdaini neatzīstot Vācijas iestāžu uzsākto procesu par procesu saistībā ar noteikumu par drošību, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības.
   Komisijā notiekošā procesa ilgums, kas pārsniedz 10 gadus, esot pretrunā Pamattiesību hartas 41. pantam, kā arī labas pārvaldības principam. Vispārējā tiesa esot tiesiski kļūdaini atturējusies no iebilduma izteikšanas saistībā ar šo faktu.
   Visbeidzot, tiesvedībā Vispārējā tiesā esot pieļautas procesuālās kļūdas. Tā, vairāki dokumenti, kas apstiprinot prasītāja argumentus, neesot tikuši ņemti vērā. Tāpat Eiropas Parlamenta ziņojums un tiesību apsvērumi, kurus prasītājs atbalsta, esot tikuši vienkārši ignorēti.

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV L 169).


title: Lieta T-378/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. septembrī — Portugāle/Komisija

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. septembrī — Portugāle/Komisija
   (Lieta T-378/08)
   (2008/C 285/91)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. I. Fernandes un J. de Oliveira)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Iekšējā tirgus un pakalpojumu ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora maksājuma pieprasījumu, kas rakstveidā paziņots ar 2008. gada 15. jūlija MARKT/C2/PMS/bmgD(2008) 13692 ar nosaukumu “Pieprasījums samaksāt kavējuma naudu, kas Portugāles Republikai jāmaksā, izpildot spriedumu lietā C-70/06 Komisija/Portugāles Republika”;

               —

               pakārtoti — atzīt šo pieprasījumu par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl tā sekas attiecas uz laiku pēc 2008. gada 29. janvāra;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai, gadījumā, ja Pirmās instances tiesa samazinātu kavējuma naudas summu, piespriest katram lietas dalībniekam segt savus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Portugāles Republika apgalvo, ka tā ir pilnībā izpildījusi Tiesas spriedumus ar Likumu 67/2007, ar kuru skaidri tiek atcelts Dekrēts-likums Nr. 48051.
   Portugāles Republika apgalvo arī, ka Iekšējā tirgus un pakalpojumu ģenerāldirektorāta ģenerāldirektoram nav kompetences pieņemt apstrīdēto aktu, ar kuru nav ievērotas Portugāles Republikas tiesības uz aizstāvību un nav izpildītas prasības par pamatojuma norādīšanu, un tam ir būtiski formas trūkumi.


title: Apvienotās lietas C-124/13 un C-125/13: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 1. decembra spriedums – Eiropas Parlaments, Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (ES) Nr. 1243/2012 — Juridiskā pamata izvēle — LESD 43. panta 2. un 3. punkts — Politisks lēmums — Ilgtermiņa plāns mencu krājumiem

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/3

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 1. decembra spriedums – Eiropas Parlaments, Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Apvienotās lietas C-124/13 un C-125/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Regula (ES) Nr. 1243/2012 - Juridiskā pamata izvēle - LESD 43. panta 2. un 3. punkts - Politisks lēmums - Ilgtermiņa plāns mencu krājumiem)
   (2016/C 038/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – I. Liukkonen, L. G. Knudsen un R. Kaškina), Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouquet, K. Banks un A. Szmytkowska)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – E. Sitbon, A. de Gregorio Merino un A. Westerhof Löfflerová)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji – M. Sampol Pucurull un N. Díaz Abad), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas, R. Coesme un C. Candat), Polijas Republika (pārstāvji – B. Majczyna, M. Nowacki un A. Miłkowska)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2012. gada 19. decembra Regulu (ES) Nr. 1243/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1342/2008, ar ko izveido ilgtermiņa plānu mencu krājumiem un šo krājumu zvejniecībai;

               2)

               saglabāt Regulas Nr. 1243/2012 sekas, līdz – saprātīgā termiņā, kas nevar pārsniegt divpadsmit mēnešus no 1. janvāra pēc šī sprieduma pasludināšanas, – stāsies spēkā jauna regula, kas pieņemta uz piemērota juridiskā pamata, proti, pamatojoties uz LESD 43. panta 2. punktu;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013.


title: Lieta C-24/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Nintendo Co. Ltd/BigBen Interactive GmbH un BigBen Interactive SA

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Nintendo Co. Ltd/BigBen Interactive GmbH un BigBen Interactive SA

   (Lieta C-24/16)
   (2016/C 145/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nintendo Co. Ltd

      Atbildētājas: BigBen Interactive GmbH un BigBen Interactive SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai procesā, ar ko īsteno Kopienas dizainparauga piešķirtas tiesības, dalībvalsts tiesa, kuras jurisdikcija attiecībā uz vienu atbildētāju izriet tikai no Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (1) 79. panta 1. punkta saistībā ar Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (2) 6. panta 1. punktu, jo šī citā dalībvalstī reģistrētā atbildētāja attiecīgajā dalībvalstī reģistrētai atbildētājai ir piegādājusi preces, iespējams, pārkāpjot aizsargātas tiesības, var izdot pirmajai minētajai atbildētājai adresētus rīkojumus, kuri ir spēkā visā Savienībā un ir plašāki nekā jurisdikciju pamatojošās piegādes attiecības?

               2.

               Vai Padomes 2001. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem un it īpaši tās 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešā persona drīkst attēlot Kopienas dizainparaugu komerciāliem mērķiem, ja tā vēlas tirgot šā dizainparauga īpašnieka precēm – kuras ir atbilstīgas Kopienas dizainparaugam – paredzētus piederumus? Ja atbilde ir apstiprinoša, kādi kritēriji ir piemērojami?

               3.

               Kā ir nosakāma vieta, “kurā izdarīts pārkāpums”, Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 864/2007 par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (3), 8. panta 2. punkta izpratnē situācijās, kur pārkāpējs preces, attiecībā uz kurām ir pārkāptas Kopienas dizainparauga piešķirtās tiesības,

                           a)

                           piedāvā tīmekļa vietnē un šī tīmekļa vietne ir paredzēta – arī – citām dalībvalstīm, nevis tikai dalībvalstij, kurā pārkāpējs ir reģistrēts,

                           b)

                           liek pārvadāt uz citu dalībvalsti, kas nav tā reģistrācijas valsts?

         Vai minētās regulas 15. panta a) un g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šādā veidā noteiktās tiesības ir piemērojamas arī citu iesaistīto personu darbībām?

      (1)  OV L 3, 1. lpp.

      (2)  OV L 12, 1. lpp.

      (3)  OV L 199, 40. lpp.


title: Lieta C-93/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums ( Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov / Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia (Lauksaimniecība — Dalībvalstu procesuālās autonomijas princips — Kopējā lauksaimniecības politika — Atbalsts — Administratīvu lietu izskatīšana — Piekritīgās tiesas noteikšana — Valsts kritērijs — Administratīvā tiesa, kuras teritoriālā piekritībā ir iestādes, kas pieņēmusi apstrīdēto tiesību aktu, atrašanās vieta — Līdzvērtības princips — Efektivitātes princips — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/28

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia

   (Lieta C-93/12) (1)

   (Lauksaimniecība - Dalībvalstu procesuālās autonomijas princips - Kopējā lauksaimniecības politika - Atbalsts - Administratīvu lietu izskatīšana - Piekritīgās tiesas noteikšana - Valsts kritērijs - Administratīvā tiesa, kuras teritoriālā piekritībā ir iestādes, kas pieņēmusi apstrīdēto tiesību aktu, atrašanās vieta - Līdzvērtības princips - Efektivitātes princips - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
   2013/C 225/45
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov

      Atbildētājs: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad Sofia-grad — Efektivitātes principa un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā minētā principa par efektīvu aizsardzību tiesā, kā arī līdzvērtības principa interpretācija — Kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēma — Valsts procesuālā norma, kurā paredzēts, ka administratīvos strīdus, kas radušies, īstenojot kopējo lauksaimniecības politiku, izskata tikai tā administratīvā tiesa, kuras teritoriālā piekritībā atrodas tās administratīvā iestādes atrašanās vieta, kura ir izdevusi apstrīdēto administratīvo aktu, bet kurā, savukārt, paredzēts, ka līdzīgus vietēja rakstura administratīvus strīdus izskata tiesa, kuras teritoriālā piekritībā atrodas attiecīgā lauksaimniecības zeme

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības, it īpaši līdzvērtības princips un efektivitātes princips, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants pieļauj tādu valsts tiesību normu par tiesas piekritību kā Administratīvā procesa kodeksa (Administrativnoprotsesualen kodeks) 133. panta 1. punkts, kuras rezultātā tikai viena tiesa var izskatīt visus strīdus saistībā ar lēmumiem, ko pieņēmusi valsts iestāde, kas atbildīga par atbalstu lauksaimniecībai izmaksāšanu, piemērojot kopējās lauksaimniecības politiku, ja vien procesuālā kārtība prasībām, kas paredzētas, lai aizsargātu tiesības, kuras attiecīgajām personām ir noteiktas Savienības tiesībās, nav mazāk labvēlīga salīdzinājumā ar procesuālo kārtību prasībām, lai aizsargātu tiesības, kas izriet no atbilstošām valsts iekšējo tiesību normām par atbalstu lauksaimniekiem, un šāda tiesību norma par piekritību it īpaši tiesvedības ilguma kontekstā indivīdam nav nelabvēlīga, pārmērīgi apgrūtinot no Savienības tiesībām izrietošo tiesību īstenošanu — kas būtu jāizvērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012.


title: Lieta C-57/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. februārī iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) — Marina da Conceição Pacheco Almeida/Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. februārī iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) — Marina da Conceição Pacheco Almeida/Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

   (Lieta C-57/13)
   2013/C 108/35
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Central Administrativo Norte

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Marina da Conceição Pacheco Almeida

      Atbildētāji: Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Savienības tiesības attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, it īpaši Direktīvas 80/987/EEK (1) 4. un 10. pants, ir interpretējami tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru tiek garantēti vienīgi tie prasījumi, kuru samaksas termiņš ir iestājies sešus mēnešus pirms pieteikuma par darba devēja maksātnespējas atzīšanu iesniegšanas, pat ja darbinieki pret darba devēju ir cēluši prasības Tribunal do Trabalho [Darba lietu tiesā], lūdzot tiesu noteikt parāda summu un piespriest tā piedziņu?

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.).


title: Lieta T-228/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. jūnijā — United States Polo Association /ITSB — Textiles CMG ( U.S. POLO ASSN. )

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/62

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. jūnijā — United States Polo Association/ITSB — Textiles CMG (“U.S. POLO ASSN.”)
   (lieta T-228/09)
   2009/C 180/114
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: United States Polo Association, Lexington (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — P. Goldenbaum, T. Melchert un I. Rohr, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Textiles CMG, SA, Onteniente (Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 20. marta lēmumu lietā R 886/2008-4;

               —

               piespriest atbildētājam segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un gadījumā, ja otra procesa Apelāciju padomē dalībniece iestājas lietā, piespriest tai segt savus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “U.S. POLO ASSN.” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 20., 21., 24. un 27. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijā reģistrēta vārdiska preču zīme “POLO-POLO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 24. klasē, un Kopienas vārdiska preču zīme “POLO-POLO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 24., 25. un 39. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta (tagad — Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) pārkāpums, jo Apelāciju padome pieļāva kļūdu, konstatējot, ka pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: Lieta C-62/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. februāra rīkojums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — UDV North America Inc/Brandtraders NV (Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkta d) apakšpunkts — Reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret to, ka trešā persona izmanto preču zīmei identisku apzīmējumu — Jēdziens izmantošana — Preču zīmei identisks apzīmējums, ko savos darījumu dokumentos lieto tirdzniecības starpnieks — Starpnieks, kas darbojas savā vārdā, bet pārdevēja labā)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/16

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. februāra rīkojums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — UDV North America Inc/Brandtraders NV
   (Lieta C-62/08) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkta d) apakšpunkts - Reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret to, ka trešā persona izmanto preču zīmei identisku apzīmējumu - Jēdziens “izmantošana” - Preču zīmei identisks apzīmējums, ko savos darījumu dokumentos lieto tirdzniecības starpnieks - Starpnieks, kas darbojas savā vārdā, bet pārdevēja labā)
   2009/C 113/31
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: UDV North America Inc

      Atbildētāja: Brandtraders NV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 9. panta 1. punkta un 2. punkta d) apakšpunkta interpretācija — Preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret to, ka trešās personas izmanto tā preču zīmi — Preču zīmes izmantošanas jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

   Jēdziens “izmantošana” Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē attiecas uz tādu situāciju kā pamata lietā aplūkotā, kad tirdzniecības starpnieks, kas darbojas savā vārdā, bet pārdevēja labā un kas tādējādi nav ieinteresēta persona preču tirdzniecībā, kas to saista tikai daļēji, savos darījumu dokumentos izmanto apzīmējumu, kas ir identisks Kopienas preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta Kopienas preču zīme.

      (1)  OV C 107, 26.4.2008.


title: Lieta T-523/15: Prasība, kas celta 2015. gada 10. septembrī – Italmobiliare u.c./Komisija

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/53

         Prasība, kas celta 2015. gada 10. septembrī – Italmobiliare u.c./Komisija
   (Lieta T-523/15)
   (2015/C 354/64)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Italmobiliare SpA (Milāna, Itālija), Sirap-Gema SpA (Verolanuova, Itālija), Sirap France SAS (Noves, Francija), Petruzalek GmbH (Tattendorf, Austrija), Petruzalek kft (Budapešta, Ungārija), Petruzalek s.r.o. (Bratislava, Slovākija), Petruzalek s.r.o. (Bržeclava [Břeclav], Čehijas Republika) (pārstāvji – M. Siragusa, advokāts, F. Moretti, advokāte, A. Bardanzellu, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               papriekš uzdot veikt ekspertīzi šīs lietas ekonomiskajai analīzei;

               —

               atcelt lēmumu daļā, kurā nolemts, ka Linpac piemērojams Paziņojumā par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (“Paziņojums”) paredzētais atbrīvojums no sankcijām;

               —

               atcelt lēmumu daļā, kurā sodāmajās rīcībās tiek vainota arī Italmobiliare un tai solidāri piespriests maksāt naudas sodus;

               —

               samazināt piemēroto sankciju apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par to pašu lēmumu, kas apstrīdēts lietā T-522/15 CCPL u.c./Komisija.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, kas neesot ievēroti nedz Paziņojums, nedz vienlīdzīgas attieksmes princips, jo Komisija piešķīrusi Linpac atbrīvojumu, neraugoties uz to, ka nebija izpildīti šajā Paziņojumā paredzētie nosacījumi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 101. pants, tiesiskās noteiktības, soda individualizācijas un nevainīguma prezumpcijas principi, kas noteikti Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (turpmāk tekstā -“ECPAK”) 6. panta 2. punktā un 7. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā -“Harta”) 48. un 49. pantā, pamattiesības uz īpašumu, kas noteiktas ECPAK papildprotokola 1. pantā, ECPAK 14. pantā, kā arī Hartas 17. un 21. pantā, kā arī diskriminācijas aizlieguma un vienlīdzīgas attieksmes principi, jo Komisija kļūdaini atzinusi Italmobiliare kā mātesuzņēmumu par solidāri atbildīgu par tās meitasuzņēmumu darbībām.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 101. pants, Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod., 2. sēj., 205. lpp.) 23. pants, Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (“Pamatnostādnes”), kā arī samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principi saistībā ar to, kā sankciju aprēķināšanai tika noteikti šādi faktori/parametri: (i) apgrozījums; (ii) soda apmērs pārkāpuma smaguma dēļ; (iii) entry fee; (iv) pamatapmēra pielāgošana (proti, nozarē valdošās krīzes neņemšana vērā); (v) augstākā pieļaujamā robeža saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu; un (vi) sankciju nepietiekama samazināšana procedūras ilgstošās norises dēļ; kā arī, visbeidzot, ka saistībā ar to, kā tika noraidīts lūgums piemērot minēto Pamatnostādņu 35. punktu, esot izdarīts LESD 101. panta un Pamatnostādņu pārkāpums un neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu prasītājas lūdz Vispārējo tiesu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 31. pantu izmantot savu neierobežoto jurisdikciju un – pat gadījumā, ja tā neatzītu iepriekš izklāstītos prasības pamatus – aizstāt Komisijas vērtējumu ar savējo un līdz ar to samazināt lēmumā kopumā uzliktos naudas sodus.


title: Lieta C-344/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Sąd Rejonowy w Kościanie (Polijas Republika) 2008. gada 24. jūlija rīkojumu — Kriminālprocess pret Tomasz Rubach

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Sąd Rejonowy w Kościanie (Polijas Republika) 2008. gada 24. jūlija rīkojumu — Kriminālprocess pret Tomasz Rubach

   (Lieta C-344/08)
   (2008/C 272/17)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Iesniedzējtiesa
   Sąd Rejonowy w Kościanie
   Lietas dalībnieki pamata procesā
   Prokurors: Prokuratura Rejonowy w Kościanie
   Apsūdzētais: Tomasz Rubach
   Prejudiciālais jautājums
   Kā interpretēt 8. panta 5. punktu Padomes 1996. gada 9. decembra Regulā (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (1), t.i., kādā veidā B pielikumā minēto dzīvnieku (kas nav abinieki, rāpuļi, putni vai zīdītāji) īpašnieks Kopienu tiesiskā regulējuma nozīmē var pierādīt, ka viņa eksemplāri ir iegūti vai ir ievesti Kopienas teritorijā saskaņā ar tiesību aktu noteikumiem par savvaļas dzīvnieku un augu sugām, ja valsts tiesību akti šos jautājumus neregulē?

      (1)  OV L 61, 3.3.1997.


title: Lieta T-262/12: Prasība, kas celta 2012. gada 12. jūnijā — Central Bank of Iran /Padome

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/27

         Prasība, kas celta 2012. gada 12. jūnijā — Central Bank of Iran/Padome
   (Lieta T-262/12)
   2012/C 243/48
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Central Bank of Iran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — M. Lester, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmumu 2012/35/KĀDP (1) un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 (2) tiktāl, ciktāl pasākumi, kas pieņemti ar šādiem tiesību aktiem, attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir acīmredzami kļūdījusies, uzskatot, ka ir izpildīts jebkurš no kritērijiem, kas uzskaitīts Padomes Lēmumā 2012/35/KĀDP un Padomes Regulā (ES) Nr. 267/2012.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav sniegusi adekvātu vai pietiekamu pamatojumu prasītājas iekļaušanai to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav nodrošinājusi prasītājas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja bez pamatojuma un nesamērīgi ir pārkāpusi prasītājas pamattiesības, ieskaitot tās tiesības uz tās īpašumu un reputāciju.

      (1)  Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmums 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 19, 22. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).


title: Lieta F-1/08: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 27. jūnija rīkojums — Nijs /Revīzijas palāta (Civildienests — Ierēdņi — Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Izvirzītie pamati un argumenti — Sūdzības iesniegšanas termiņš — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/72

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 27. jūnija rīkojums — Nijs/Revīzijas palāta
   (Lieta F-1/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Izvirzītie pamati un argumenti - Sūdzības iesniegšanas termiņš - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2008/C 209/133)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bart Nijs, Bereldanža (Luksemburga) (pārstāvis — F. Rollinger, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Revīzijas palāta (pārstāvji — T. Kennedy, J.-M. Stenier un G. Corstens)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Apelācijas komitejas lēmumu nepaaugstināt prasītāju A*11 pakāpē 2005. gada paaugstināšanas amatā procedūras ietvaros un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un pārējā daļā — kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               Nijs atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008., 68. lpp.


title: Lieta T-47/09: Prasība, kas celta 2009. gada 9. februārī – Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch /ITSB ( diegesellschafter.de )

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/18

         Prasība, kas celta 2009. gada 9. februārī – Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch/ITSB (“diegesellschafter.de”)
   (Lieta T-47/09)
   2009/C 102/29
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch eV, Mainca (Vācija) (pārstāvji – V. Töbelmann un A. Piltz, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 27. novembra lēmumu lietā R 1094/2008-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “diegesellschafter.de” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. un 41. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 606 372)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot vajadzīgā atšķirtspēja un nepastāvot vajadzība preču zīmi paturēt brīvai lietošanai

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-275/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūlijā — Ebro Puleva /ITSB — Berenguel ( BRILLO'S )

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/13

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūlijā — Ebro Puleva/ITSB — Berenguel (“BRILLO'S”)
   (Lieta T-275/07)
   (2007/C 235/24)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ebro Puleva, S.A., Madride (pārstāvji — P. Casamitjana Lleonart, abogado)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Luis Berenguel, SL

   Prasītāja prasījumi:

               —

               Atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 21. maija lēmumu lietā R-493/2006-2 (sakarā ar iebildumu procesu Nr. B 705 790).

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: LUIS BERENGUEL, S.L.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “BRILLO'S” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 29., 30. un 31. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 2.984.995)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas grafiska preču zīme “brillante” (preču zīme Nr. 922.772) attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 30. klasē, un Spānijas grafiska preču zīme “brillante” (preču zīme Nr. 2.413.459) attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 29. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Iebildumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, nolemjot, ka konfliktējošie apzīmējumi ir atšķirīgi no vizuālā, fonētiskā un konceptuālā viedokļa.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-500/12: Prasība, kas celta 2012. gada 6. novembrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 6. novembrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-500/12)
   2013/C 26/52
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Hottiaux un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2011. gada 1. marta Direktīvas 2011/18/ES, ar ko izdara grozījumus II, V un VI pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2008/57/EK par dzelzceļa sistēmas savstarpēju izmantojamību Kopienā (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Polijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2011. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 57, 21. lpp.