title: Fédération internationale de football association ( FIFA ) 2013. gada 4. oktobra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-21/13)

text:
               19.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/20

      Fédération internationale de football association (FIFA) 2013. gada 4. oktobra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-21/13)
   (2013/C 372/09)

      Fédération internationale de football association (FIFA), ko pārstāv Anglijas un Velsas Advokātu kolēģijas un Parīzes Advokātu kolēģijas advokāts Ami Barav, Dānijas Advokātu kolēģijas advokāts Peter Dyrber un Parīzes Advokātu kolēģijas advokāts Damien Reymond, c/o Olswang, 326 Avenue Louise, bte 26, 1050 Brussels, Belgium, 2013. gada 4. oktobrī iesniedza EBTA Tiesā prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzējs EBTA Tiesai pieprasa:

               i)

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta FIFA Pasaules kausa izcīņas “parasto” spēļu iekļaušana Norvēģijas pasākumu sarakstā;

               ii)

               nolemt, ka EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus un FIFA radušos tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               Prasības iesniedzēja Fédération internationale de football association (FIFA) lūdz atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 16. jūlija Lēmumu Nr. 309/13/COL, kas pieņemts saskaņā ar Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu direktīvas 14. panta 2. punktu (turpmāk “apstrīdētais lēmums”), tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta FIFA Pasaules kausa izcīņas visu beigu posma spēļu, jo īpaši spēļu, kas nav fināla spēles, pusfināla spēļu un spēļu, kurās spēlē Norvēģijas komanda (“parastās” spēles), iekļaušana Norvēģijas pasākumu sarakstā, kas izstrādāts saskaņā ar 14. panta 1. punktu.

               —

                  FIFA2013. gada 12. jūlijā un 5. augustā pieprasīja EBTA Uzraudzības iestādei paziņot apstrīdēto lēmumu. Atbildē EBTA Uzraudzības iestāde tai nosūtīja saiti uz tiešsaistes datubāzi, kurā apstrīdētais lēmums bija publicēts.

               —

                  FIFA ir FIFA Pasaules kausa izcīņas, kas ir iekļauta Norvēģijas sarakstā, ko ir apstiprinājusi EBTA Uzraudzības iestāde, rīkotājs un vienīgais oriģinālo tiesību turētājs. FIFA uzskata, ka, apstiprinot visas FIFA Pasaules kausa izcīņas, jo īpaši “parasto” spēļu, kas spēlētas šo sacensību ietvaros, iekļaušanu šajā sarakstā, EBTA Uzraudzības iestāde ir acīmredzami kļūdījusies un pārkāpusi EEZ tiesības un Nolīgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi.

         Prasības iesniedzēja cita starpā apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde ir pārkāpusi:

               —

               16. pantu Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi un

               —

               Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu direktīvas 14. panta 2. punktu un Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 5. panta 2. punkta d) apakšpunktu, jo tā nav pienācīgi pārbaudījusi Norvēģijas pasākumu saderību ar EEZ tiesību aktiem.


title: Lieta C-602/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. decembrī iesniedza J udecătoria Călărași (Rumānija) — SC Volksbank România S.A./Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor Călărași

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. decembrī iesniedza Judecătoria Călărași (Rumānija) — SC Volksbank România S.A./Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor Călărași

   (Lieta C-602/10)
   2011/C 89/13
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Călărași

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SC Volksbank România S.A.

      Atbildētājs: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor Călărași

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kādā apmērā Direktīvas 2008/48 (1) 30. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz dalībvalstīm paredzēt, ka valsts likums, ar kuru ir transponēta šī direktīva, ir piemērojams arī attiecībā uz līgumiem, kas ir noslēgti pirms šī valsts tiesību akta spēkā stāšanās?

               2)

               Kādā apmērā Valdības steidzamības kārtībā pieņemtā dekrēta 50/2010 85. panta 2. punkta noteikumi ir uzskatāmi par atbilstošu Direktīvas 2008/48 24. panta [1.] punktā ietvertās Kopienu tiesību normas transponēšanu, kurā ir paredzēts dalībvalstu pienākums nodrošināt, ka tiek ieviestas atbilstīgas un efektīvas ārpustiesas strīdu izšķiršanas procedūras patērētāju strīdu izšķiršanai par kredītlīgumiem?

               3)

               Kādā apmērā Direktīvas 2008/48 22. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ir veikta pilnīga patēriņa kredītlīgumu jomu reglamentējošo tiesību aktu saskaņošana, kuras rezultātā dalībvalstīm nav atļauts:

                           3.1.

                           attiecināt Direktīvā 2008/48 ietverto tiesību normu piemērojamību arī uz līgumiem, kuri ir tieši izslēgti no tās piemērošanas jomas (kā, piemēram, hipotekārie kredītlīgumi vai līgumi, kas ir saistīti ar tiesībām uz nekustamo īpašumu), vai

                           3.2.

                           paredzēt kredītiestādēm papildu pienākumus attiecībā uz komisijas maksu veidiem, kuras tās ir tiesīgas iekasēt, vai attiecībā uz atsauces kritēriju veidiem, ar kuriem var būt saistīta valsts tiesību akta, ar kuru veikta transponēšana, piemērošanas jomā ietilpstošajos patēriņa kredītlīgumos noteiktā mainīgā procentu likme?

         Gadījumā, ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, kādā apmērā pakalpojumu sniegšanas brīvības un kapitāla brīvas aprites principi vispārīgi, un LESD 56., 58. pants un 63. panta 1. punkts it īpaši ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir aizliegts piemērot kredītiestādēm tādus pasākumus, saskaņā ar kuriem saistībā ar patēriņa kredītlīgumiem ir aizliegts iekasēt bankas komisijas maksas, kas nav iekļautas apstiprināto komisijas maksu sarakstā, ja vien tās nav paredzētas attiecīgās valsts tiesību aktos?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-455/06: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 25. novembra spriedums ( College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heemskerk BV , Firma Schaap / Productschap Ve en Vlees ( Regulas (EK) Nr. 615/98, Nr. 1254/1999 un Nr. 800/1999 — Direktīva 91/628/EEK — Eksporta kompensācijas — Liellopu aizsardzība pārvadāšanas laikā — Dalībvalsts administratīvās iestādes kompetence pieņemt lēmumu pretēji valsts pilnvarota veterinārārsta apliecinājumam, ka dzīvnieku transporta līdzeklis neatbilst Kopienu tiesību normām — Dalībvalstu tiesu kompetence — Pamatu, kuri izriet no Kopienu tiesībām, pārbaude pēc savas iniciatīvas — Valsts tiesībās paredzēts reformatio in pejus aizlieguma princips )

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/4

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 25. novembra spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heemskerk BV, Firma Schaap/Productschap Ve en Vlees

   (Lieta C-455/06) (1)

   (Regulas (EK) Nr. 615/98, Nr. 1254/1999 un Nr. 800/1999 - Direktīva 91/628/EEK - Eksporta kompensācijas - Liellopu aizsardzība pārvadāšanas laikā - Dalībvalsts administratīvās iestādes kompetence pieņemt lēmumu pretēji valsts pilnvarota veterinārārsta apliecinājumam, ka dzīvnieku transporta līdzeklis neatbilst Kopienu tiesību normām - Dalībvalstu tiesu kompetence - Pamatu, kuri izriet no Kopienu tiesībām, pārbaude pēc savas iniciatīvas - Valsts tiesībās paredzēts reformatio in pejus aizlieguma princips)
   (2009/C 69/05)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Heemskerk BV, Firma Schaap

      Atbildētājs: Productschap Vee en Vlees

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (OV L 82, 19. lpp.) 2. panta 2. punkta interpretācija, Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.) 33. panta 9. punkta interpretācija, Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.), interpretācija un Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.), interpretācija — Administratīvās iestādes kompetence, atkāpjoties no pilnvarotā veterinārārsta ziņojuma, atzīt, ka transporta līdzeklis neatbilst Kopienu noteikumiem — Izvērtēšana, vadoties pēc attiecīgajā dalībvalstī spēkā esošajām prasībām vai vadoties pēc prasībām, kas ir spēkā tajā valstī, ar kuras karogu kuģo kuģis, ar ko pārvadā dzīvniekus — Dalībvalstu tiesu kompetences
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 1998. gada 18. marta Regula (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz īpašus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, un it īpaši tās 1. pants un 5. panta 3. un 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentā valsts iestāde eksporta kompensāciju jautājumos var pieņemt lēmumu, ka dzīvnieku pārvadāšana netika veikta atbilstoši Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK, kas grozīta ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, tiesību normām, lai gan valsts pilnvarots veterinārārsts atbilstoši šīs pašas regulas 2. panta 3. punktam ir apliecinājis, ka šī pārvadāšana atbilst šīs direktīvas noteikumiem. Lai nonāktu pie šāda secinājuma, minētajai iestādei ir jāpamatojas uz objektīviem pierādījumiem attiecībā uz minēto dzīvnieku labturību, kas apšaubītu eksportētāja iesniegtos dokumentus, ja vien vajadzības gadījumā eksportētājs nepierāda, ka pierādījumi, uz kuriem pamatojas kompetentā iestāde, lai secinātu, ka nav ievērota Direktīva 91/628, kura grozīta ar Direktīvu 95/29, nav būtiski;

               2)

               ja kuģa karoga dalībvalsts ir izsniegusi atļauju dzīvnieku pārvadāšanai uz kuģa noteiktā platībā, eksporta dalībvalsts kompetentajai iestādei, izvērtējot, vai ir tikušas ievērotas Kopienu tiesību normas par dzīvnieku labturību pārvadāšanas laikā, ir jāpamatojas uz šo atļauju;

               3)

               formulējums “ir jāievēro Kopienu tiesībās paredzētie noteikumi par dzīvnieku labturību”, kas ir iekļauts Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju 33. panta 9. punktā, jāinterpretē tādējādi, ka, ja ir noteikts, ka dzīvnieku pārvadāšanas laikā nav tikušas ievērotas Direktīvas 91/628, kas grozīta ar Direktīvu 95/29, pielikuma VI nodaļas 47. punkta B daļā noteiktās Kopienas prasības par iekraušanas blīvumu, principā ir jāsecina, ka šie noteikumi nav ievēroti attiecībā uz visu dzīvo dzīvnieku kopumu;

               4)

               Kopienu tiesības nenosaka pienākumu valsts tiesai pēc savas iniciatīvas piemērot Kopienu tiesību normu, ja šādas piemērošanas rezultātā tai nāktos atkāpties no atbilstošās valsts tiesībās paredzēta principa par reformatio in pejus aizliegumu.

      (1)  OV C 20, 27.1.2007.


title: Lieta T-485/15: Prasība, kas celta 2015. gada 24. augustā – Alsharghawi/Padome

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/41

         Prasība, kas celta 2015. gada 24. augustā – Alsharghawi/Padome
   (Lieta T-485/15)
   (2015/C 337/46)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johanesburga, Dienvidāfrika) (pārstāvis – É. Moutet, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Padomes 2015. gada 31. jūlija Lēmumu (KĀDP) 2015/133 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā un ar ko atceļ Lēmumu 2011/137/KĀDP, un 2015. gada 31. jūlija Īstenošanas regulu (ES) 2015/1323, ar ko īsteno 16. panta 2. punktu Regulā (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padomei nav kompetences iekļaut prasītāju to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojošie pasākumi, jo šī prasītāja vārds nav ticis minēts ne Apvienoto Nāciju Drošības padomes Rezolūcijās 1970 (2011) un 1973 (2011), ne grozījumu Rezolūcijās 2213/2015 un 2214/2015.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots būtisku formas prasību pārkāpums, un šis pamats ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde;

                           —

                           prasītāja tiesību uz aizstāvību pārkāpums procesa, kas balstīts uz sacīkstes principu, neesamības dēļ.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots to tiesību normu pārkāpums, kuras attiecas uz Eiropas Savienības līgumu piemērošanu, un šis pamats ir iedalīts divās daļās:

                           —

                           nevainīguma prezumpcijas pārkāpums;

                           —

                           pamattiesību pārkāpums, jo, piemērojot prasītājam ierobežojošos pasākumus, Padome esot aizskārusi viņa tiesības izbraukt un iebraukt, kā arī viņa īpašumtiesības.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots apstrīdēto aktu pamatotības trūkums, jo neesot neviena droša faktiska pamata, kas pierādītu to atbilstību.


title: Lieta T-377/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 27. februāra spriedums – Spa Monopole/ITSB – Olivar Del Desierto (“OLEOSPA”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “OLEOSPA” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Beniluksa vārdiskas preču zīmes “SPA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/20

         Vispārējās tiesas 2015. gada 27. februāra spriedums – Spa Monopole/ITSB – Olivar Del Desierto (“OLEOSPA”)
   (Lieta T-377/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “OLEOSPA” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Beniluksa vārdiskas preču zīmes “SPA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 127/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Beļģija) (pārstāvji – L. De Brouwer, E. Cornu un E. De Gryse, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji V. Melgar, vēlāk V. Melgar un A. Folliard–Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Olivar Del Desierto, SL (Almería, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 135/2011–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV un Olivar Del Desierto, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt ITSB (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 135/2011–4, ciktāl ar to noraidīti iebildumi par kosmētikas līdzekļiem, kas ietilpst 3. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 331, 27.10.2012.


title: Lieta C-367/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. jūnijā iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) – S/EA u.c.

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. jūnijā iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) – S/EA u.c.
   (Lieta C-367/17)
   (2017/C 293/21)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundespatentgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: S

      Atbildētāji: EA, EB, EC

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai par pieteikumu grozīt aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes specifikāciju, paredzot, ka produktu (konkrēti – Schwarzwälder Schinken) drīkst sagriezt šķēlēs un iepakot tikai ražošanas apgabalā, kurš kompetentajai valsts iestādei (konkrēti – Deutsches Patent- und Markenamt [Vācijas Patentu un preču zīmju birojam]) iesniegts 2007. gada 15. februārī, ir jālemj, pamatojoties uz pieteikuma iesniegšanas brīdī piemērojamo Regulu Nr. 510/2006 (1) vai lēmuma pieņemšanas brīdī piemērojamo Regulu Nr. 1151/2012 (2)?

               2)

               Ja lēmums jāpieņem, pamatojoties uz šobrīd spēkā esošo Regulu Nr. 1151/2012:

                           2.1

                                       a)

                                       Vai no produkta kvalitātes nodrošināšanas viedokļa apstāklis, ka produkta nepareiza transportēšana turpmākas apstrādes nolūkā (sagriešanai šķēlēs un iepakošanai) uz citiem apgabaliem var nelabvēlīgi ietekmēt tā autentisko garšu, autentisko kvalitāti un uzglabāšanas laiku, ir pietiekams ar konkrēto produktu saistīts pamatojums Regulas Nr. 1151/2012 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē tam, lai sagriešana šķēlēs un iepakošana varētu notikt tikai ražošanas apgabalā?

                                       b)

                                       Vai no produkta kvalitātes nodrošināšanas viedokļa specifikācijā paredzētās prasības sagriešanai šķēlēs un iepakošanai, kuras nav stingrākas par spēkā esošajiem pārtikas produktu higiēnas kritērijiem, ir pietiekams ar konkrēto produktu saistīts pamatojums Regulas Nr. 1151/2012 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē tam, lai sagriešana šķēlēs un iepakošana varētu notikt tikai ražošanas apgabalā?

                           2.2

                                       a)

                                       Vai attiecībā uz aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes specifikācijā paredzētu noteikumu, atbilstoši kuram sagriešana šķēlēs un iepakošana var notikt tikai ražošanas apgabalā, ar konkrēto produktu saistītu pamatojumu Regulas Nr. 1151/2012 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē principā var saskatīt arī tajā apstāklī, ka šādā gadījumā varbūtējā (ražotāju) kontrole ražošanas apgabalā (Regulas Nr. 1151/2012 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts, to lasot kopā ar 36. panta 3. punkta a) apakšpunktu un 37. pantu) nodrošina biežākas pārbaudes un labākas garantijas nekā (pārkāpumu) kontrole Regulas Nr. 1151/2012 36. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē, to lasot kopā ar 38. pantu?

                                       b)

                                       Ja atbilde uz 2.2. jautājuma a) daļu ir noliedzoša:
                                       Vai ir pamatots cits vērtējums, ja tas ir produkts, pēc kura ir liels pieprasījums arī ārpus attiecīgā reģiona robežām un kurš ievērojamā apjomā tiek sagriezts šķēlēs un iepakots ārpus ražošanas apgabala, pat ja līdz šim nav konstatēti konkrēti aizsargātās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes pārkāpumu gadījumi Regulas Nr. 1151/2012 13. panta izpratnē?

                           2.3

                           Vai attiecībā uz aizsargātās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes specifikācijā paredzētu noteikumu, atbilstoši kuram sagriešana šķēlēs un iepakošana var notikt tikai ražošanas apgabalā, ar konkrēto produktu saistītu pamatojumu Regulas Nr. 1151/2012 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē principā var saskatīt arī tajā apstāklī, ka pretējā gadījumā nav garantēta tālāk apstrādātā produkta izsekojamība?
                           Vai šajā kontekstā ir nozīme faktam, ka:

                                       a)

                                       jābūt garantētai pārtikas produktu, īpaši dzīvnieku izcelsmes pārtikas, izsekojamībai, kā tas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (3), 18. panta 1. punktā, to lasot kopā ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 931/2011 par izsekojamības prasībām, kas ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 178/2002 (4) noteiktas dzīvnieku izcelsmes pārtikai;

                                       b)

                                       jābūt nodrošinātai produkta izsekojamībai, produkta pārstrādātājiem piedaloties juridiski nesaistošās, tomēr faktiski obligātās privātās drošības shēmās?

                           2.4.

                           Ja uz [2.]1 līdz [2.]3 jautājumu ir jāatbild apstiprinoši:
                           Vai aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes specifikācijā – kā mazāk ierobežojošu pasākumu salīdzinājumā ar sagriešanas šķēlēs un iepakošanas obligātu pārvirzi uz ražošanas apgabalu – var paredzēt vai ir jāparedz, ka produkta pārstrādātājiem, kuri atrodas ārpus ražošanas apgabala, šajā ziņā ir jāpakļaujas specifikācijā norādīto iestāžu un struktūru kontrolei, kuras ir atbildīgas par pārbaužu veikšanu (Regulas Nr. 1151/2012 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts)?

               3)

               Ja nolēmums jāpieņem, pamatojoties uz Regulu Nr. 510/2006 (skat. pirmo jautājumu), iesniedzējtiesa lūdz atbildēt uz otro jautājumu un tā daļām, pamatojoties uz Regulu Nr. 510/2006, it īpaši attiecīgās regulas 4. panta 2. punkta e) apakšpunktu, to lasot kopā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1898/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (5), 8. pantu un preambulas 8. apsvērumu.

      (1)  Padomes 2006. gada 20. marta Regula (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 93, 12. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regula (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV L 343, 1. lpp.).

      (3)  OV L 31, 1. lpp.

      (4)  OV L 242, 2. lpp.

      (5)  OV L 369, 1. lpp.


title: Lieta F-141/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. decembrī  – ZZ /Komisija

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/46

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. decembrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-141/14)
   (2015/C 089/56)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – L. Levi un A. Tymen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko ir noraidīta prasība par zaudējumu atlīdzību, kuru bija iesniedzis prasītājs, kas ir cietis smagā negadījumā dienesta kļūdas dēļ, ko pieļāvusi Komisija, kura ir atbildīga par viņa medicīniskās lietas pārvaldību, un prasība par zaudējumu atlīdzību, lai atlīdzinātu iespējami nodarīto mantisko un morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt viņam nodarīto mantisko un morālo kaitējumu;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt 2014. gada 24. februāra lēmumu, ar ko ir noraidīta viņa 2013. gada 15. novembra prasība par zaudējumu atlīdzību;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt 2014. gada 23. septembra lēmumu, ar ko ir noraidīta viņa 2014. gada 23. maija sūdzība, kas papildināta ar viņa 2014. gada 17. jūnija paziņojumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-598/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 25. novembra rīkojums – Stichting Accolade/Komisija Valsts atbalsts — Noteiktu zemes gabalu pārdošana par cenām, kas esot zemākas nekā tirgus cena — Trešās personas sūdzība Komisijai — Lēmums, kurā ir atzīts, ka strīdīgais pasākums nav uzskatāms par atbalstu — Iepriekšējās izskatīšanas stadijas procedūra atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. panta 1. punktam, 13. panta 1. punktam un 4. panta 2. punktam attiecībā uz iespējamu nelikumīgu individuālu atbalstu — Trešās personas prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Locus standi — Prasība procesuālo tiesību aizsardzībai — Prasība, kurā ir apšaubīta strīdīgā pasākuma pamatotība — Būtiskas ietekmes uz konkurences stāvokli neesamība — Nepieņemamība

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/34

         Vispārējās tiesas 2016. gada 25. novembra rīkojums – Stichting Accolade/Komisija
   (Lieta T-598/15) (1)

   (Valsts atbalsts - Noteiktu zemes gabalu pārdošana par cenām, kas esot zemākas nekā tirgus cena - Trešās personas sūdzība Komisijai - Lēmums, kurā ir atzīts, ka strīdīgais pasākums nav uzskatāms par atbalstu - Iepriekšējās izskatīšanas stadijas procedūra atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. panta 1. punktam, 13. panta 1. punktam un 4. panta 2. punktam attiecībā uz iespējamu nelikumīgu individuālu atbalstu - Trešās personas prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Locus standi - Prasība procesuālo tiesību aizsardzībai - Prasība, kurā ir apšaubīta strīdīgā pasākuma pamatotība - Būtiskas ietekmes uz konkurences stāvokli neesamība - Nepieņemamība)
   (2017/C 022/46)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stichting Accolade (Drachten, Nīderlande) (pārstāvji – H. de Boer un J. Abma, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P.-J. Loewenthal un S. Noë)

      Priekšmets

   Prasība, kura celta atbilstoši LESD 263. pantam un kurā lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 30. jūnija Lēmumu C(2015) 4411 final par valsts atbalstu SA.34676 (2015/NN) – Nīderlande (zemes pārdošana par cenu, kas, kā tiek apgalvots, ir zem tirgus vērtības, ko veikusi Harlingenas pašvaldība), ar ko Komisija ir nolēmusi, ka minēto zemes gabalu pārdošana Ludinga Vastgoed BV nav uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Stichting Accolade atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 406, 7.12.2015.


title: Lieta T-230/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Deutsche Edelstahlwerke/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/57

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Deutsche Edelstahlwerke/Komisija
   (Lieta T-230/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 294/69)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Edelstahlwerke GmbH (Witten, Vācija) (pārstāvji – S. Altenschmidt un H. Janssen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kam palīdz A. Luke un C. Maurer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               nelemt par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā;

               3)

               Deutsche Edelstahlwerke GmbH sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta C-299/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. maijā iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH/Google Inc.

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. maijā iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH/Google Inc.

   (Lieta C-299/17)
   (2017/C 309/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH

      Atbildētāja: Google Inc.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 98/34/EK ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 98/48/EK (1), 1. panta 2. un 5. punktu tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā tikai komerciāliem meklētājprogrammu operatoriem un komerciāliem pakalpojumu sniedzējiem, kuri apstrādā saturu, bet ne pārējiem – arī komerciāliem – lietotājiem ir liegts darīt pieejamus plašai sabiedrībai preses izdevumus vai to daļas (izņemot atsevišķus vārdus un nelielus teksta fragmentus), ir regulējums, kas nav īpaši paredzēts šajā punktā noteiktajiem pakalpojumiem,
               un, ja tas tā nav,

               2)

               vai valsts tiesiskais regulējums, kurā tikai komerciāliem meklētājprogrammu operatoriem un komerciāliem pakalpojumu sniedzējiem, kuri apstrādā saturu, bet ne pārējiem – arī komerciāliem – lietotājiem ir liegts darīt pieejamus plašai sabiedrībai preses izdevumus vai to daļas (izņemot atsevišķus vārdus un nelielus teksta fragmentus), ir tehnisks noteikums Direktīvas 98/34/EK ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 98/48/EK, 1. panta 11. punkta izpratnē, proti, obligāts noteikums, kas skar pakalpojumu sniegšanu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā, OV L 217, 18. lpp.


title: Lieta C-334/05 P: Apelācijas sūdzība, ko  2005. gada 15. septembrī  iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta)  2005. gada 15. jūnija  spriedumu lietā T-7/04 Shaker di L. Laudato & C. sas/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs, otram lietas dalībniekam procesā esot Limiñana y Botella, SL

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/13

         Apelācijas sūdzība, ko 2005. gada 15. septembrī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-7/04 Shaker di L. Laudato & C. sas/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs, otram lietas dalībniekam procesā esot Limiñana y Botella, SL
   (Lieta C-334/05 P)
   (2005/C 296/25)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 15. septembrī izskatīšanai ir iesniegta Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko pārstāv O. Montalto [O. Montalto] un M. Kapostanjo [M. Capostagno], pārstāvji, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-7/04 Shaker di L. Laudato & C. sas/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs, otram lietas dalībniekam procesā esot Limiñana y Botella, SL.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt spriedumu, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība;

               2)

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesas spriedumā, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība šajā lietā, ir pieļauta Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta kļūdaina interpretācija un kļūdaina piemērošana.
   Tas ir pastāvīgs princips, ka preču zīmju sajaukšanas iespējas izvērtēšana saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiek balstīta uz diviem atšķirīgiem elementiem: pirmkārt, uz analītisku salīdzinājumu starp abiem apzīmējumiem un precēm un pēc tam uz iegūto rezultātu izvērtēšanu, lai noteiktu, vai attiecīgo preču vidusmēra patērētājs varētu uzskatīt, ka šīs preces nāk no vien un tā paša uzņēmuma vai ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Jo īpaši attiecībā uz apzīmējumu salīdzinājumu — veicot analīzi, lai noteiktu, vai apzīmējumi ir līdzīgi, ir jāņem vērā vizuālie, fonētiskie un konceptuālie aspekti, lai nonāktu pie visaptveroša vērtējumu, kas balstīts uz preču zīmju radīto kopējo iespaidu, ņemot īpaši vērā to atšķirtspējīgos un dominējošos elementus.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pienācīgi neizmantoja iepriekšminēto principu un jo īpaši tā izslēdza jebkādu sajaukšanas iespēju, pamatojot tās vērtējumu tikai uz preču zīmes, par kuru ir strīds, vizuālo uztveri, neņemot vērā pārējos elementus, kurus nevar ignorēt un kuri ir daļa no sajaušanas iespējas visaptverošā novērtējuma.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka spriedumam, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība, piemīt acīmredzama nekonsekvence un neloģiskums.


title: Lieta T-393/10: Prasība, kas celta 2010. gada 14. septembrī — Westfälische Drahtindustrie u.c./Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/49

         Prasība, kas celta 2010. gada 14. septembrī — Westfälische Drahtindustrie u.c./Komisija
   (Lieta T-393/10)
   ()
   2010/C 301/78
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Westfälische Drahtindustrie GmbH (Hamma, Vācija) Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG (Hamma), Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (Iserlohn, Vācija) (pārstāvis — C. Stadler, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmuma 1. panta 8. punkta a) un b) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tajos pirmā un otrā prasītāja ir atzītas par vainīgām LESD 101. panta vai EEZ līguma 53. panta pārkāpuma izdarīšanā pirms 1997. gada 12. maija;

               —

               atcelt lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tajā pirmajām trīs prasītājām solidāri noteikts naudas sods EUR 15 485 000 apmērā, pirmajai un otrajai prasītajai solidāri — naudas sods EUR 30 115 000 apmērā un pirmajai prasītajai — naudas sods EUR 10 450 000 apmērā;

               —

               pakārtoti — lēmuma 2. pantā prasītājām noteikto naudas sodu atbilstoši samazināt;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas apstrīd Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, lietā COMP/38.344 — priekšspriegojuma tērauds. Apstrīdētajā lēmumā prasītājām un citiem uzņēmumiem ir noteikti naudas sodi par LESD 101. panta, kā arī EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Pēc Komisijas domām, prasītājas esot bijušas turpinātas vienošanās un/vai saskaņotu darbību dalībnieces iekšējā tirgus un EEZ priekšspriegojuma tērauda nozarē.
   Savas prasības pamatošanai prasītājas izvirza astoņus prasības pamatus.
   Pirmajā prasības pamatā prasītājas pārmet Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, jo pieņēmums par prasītāju dalību vienotā un turpinātā pārkāpumā esot nepareizs.
   Saistībā ar otro prasības pamatu tiek pakārtoti apgalvots Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpums, jo neesot ievēroti būtiski naudas sodu aprēķina principi saistībā ar pārkāpuma ilgumu, kuru atbildētāja konstatējusi, pieskaitīdama karteļa krīzes laikposmu.
   Trešajā prasības pamatā prasītājas norāda, ka atbildētāja esot pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktu, jo, pieteikumā naudas soda samazināšanai sniegtās ziņas izmantodama pret prasītājām, tā neesot ievērojusi tiesiskās paļāvības principu un principu, ka pārvaldes iestādēm savi akti ir saistoši.
   Saistībā ar ceturto prasības pamatu prasītājas apgalvo, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts, jo atbildētāja esot izdarījusi virkni kļūdu pārkāpuma smaguma vērtējumā.
   Piektajā prasības pamatā prasītājas pārmet Regulas Nr. 1/2003 23. panta pārkāpumu un LESD 296. panta 2. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteiktā pamatojuma norādīšanas pienākuma neizpildi. Šajā ziņā tās norāda, ka, nosakot naudas sodu, atbildētāja esot patvaļīgi atkāpusies no apstrīdētajā lēmumā norādītās aprēķina metodes.
   Sestajā prasības pamatā prasītājas norāda, ka atbildētāja, naudas soda noteikšanā pārsniegdama pilnvaras un neievērodama samērīguma principu, esot pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 23. pantu.
   Saistībā ar septīto prasības pamatu prasītājas pārmet LESD 296. panta 2. punkta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, jo atbildētāja neesot apstrīdēto lēmumu būtiskos aspektos pamatojusi.
   Visbeidzot, astotajā prasības pamatā tiek pārmests, ka atbildētāja esot aizskārusi prasītāju Regulas Nr. 1/2003 27. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās tiesības tikt uzklausītām, jo tā nebija uzklausījusi prasītājas būtiskos jautājumos.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 2. sēj., 205. lpp.).


title: Lieta T-430/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 1. februāra rīkojums — Nomura Principal Investment un Nomura /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/45

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 1. februāra rīkojums — Nomura Principal Investment un Nomura/Komisija
   (Lieta T-430/04) (1)

   (2008/C 92/89)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 31, 5.2.2005.


title: Lieta C-23/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. janvārī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Fleischkontor Moksel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. janvārī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Fleischkontor Moksel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-23/11)
   2011/C 113/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fleischkontor Moksel GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai eksporta licences īpašniekam tiesības uz eksporta kompensāciju ir vienīgi tādā gadījumā, ja tas kompetentajai muitas iestādei (Regulas Nr. 800/1999 (1) 5. panta 7. punkta izpratnē) iesniegtās eksporta deklarācijas 2. ailē ir ierakstīts kā eksportētājs?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši: vai par eksporta kompensācijas piešķiršanu atbildīgajai Hauptzollamt ir juridiski saistošs eksporta deklarācijas 2. ailē sniegto ziņu labojums, ko pēc muitošanas izdarījusi izvedmuitas iestāde?

               3)

               Ja uz otro jautājumu tiktu atbildēts noliedzoši: vai par eksporta kompensāciju atbildīgā iestāde apstākļos, kādi pastāv pamata tiesas procesā, drīkst burtiski traktēt ierakstu eksporta deklarācijas 2. ailē un noraidīt pieteikumu eksporta kompensācijas saņemšanai — ar pamatojumu, ka kompensācijas saņemšanas pieteikuma iesniedzējs nav kompensējamo ražojumu eksportētājs, vai arī par eksporta kompensāciju atbildīgajai iestādei ir pienākums gadījumā, ja pastāv pretruna starp eksporta deklarācijas 2. ailē minēto eksportētāju un 40. ailē minēto iepriekšējo dokumentu un/vai 44. ailē minēto eksporta licences īpašnieku, to noskaidrot no kompensācijas saņemšanas pieteikuma iesniedzēja un vajadzības gadījumā pēc savas iniciatīvas izlabot ierakstu eksporta deklarācijas 2. ailē?

      (1)  Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).


title: Lieta C-280/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 11. marta rīkojumu lietā T-439/15 Amrita u.c./Komisija 2016. gada 17. maijā iesniedza Società cooperativa Amrita arl u.c.

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/33

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 11. marta rīkojumu lietā T-439/15 Amrita u.c./Komisija 2016. gada 17. maijā iesniedza Società cooperativa Amrita arl u.c.
   (Lieta C-280/16 P)
   (2016/C 260/41)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Soc. coop. Amrita arl; Cesi Marta; Comune Agricola Lunella - Soc. mutua coop. arl; Rollo Olga; Borrello Claudia; Società agricola Merico Maria Rosa di Consiglia, Marta e Vito Lisi; Marzo Luigi; Stasi Anna Maria; Azienda Agricola Crie di Miggiano Gianluigi; Castriota Maria Grazia; Azienda Agricola di Cagnoni Fiorella; Azienda Agricola Spirdo ss agr.; Impresa Agricola Stefania Stamerra; Azienda Agricola Clemente Pezzuto di Pezzuto Francesco; Simone Cosimo Antonio un Masseria Alti Pareti Soc. agr. arl (pārstāvji – L. Paccione un V. Stamerra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai, vajadzības gadījumā atzīstot apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības celt prasību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza šādus pamatus:

               1.

                  Pirmais pamats: Kļūda tiesību piemērošanā. Nepareizs atbilstošo faktu vērtējums. Nepietiekams un kļūdains pamatojums pārsūdzētā rīkojuma 12.–22. punktā

               Pārsūdzētais rīkojums ir pamatots ar kļūdainu pieņēmumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji ir lūguši pilnībā atcelt Komisijas 2015. gada 18. maija Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/789 par pasākumiem, kas veicami, lai novērstu Xylella fastidiosa (Wells et al.) ievešanu un izplatīšanos Savienībā (OV L 125, 36. lpp.), nevis, kā tas bija patiesībā, tikai konkrētas tā daļas, kas bija īpaši norādītas prasības pieteikumā un atbildes rakstā uz iebildi par nepieņemamību.

               2.

                  Otrais pamats: Kļūda tiesību piemērošanā. Nepareizs atbilstošo faktu vērtējums. Nepietiekams, pretrunīgs un kļūdains pamatojums

               Pārsūdzētajā rīkojumā kļūdaini ir apgalvots, ka Komisijas lēmumā bija paredzēti Itālijas īstenošanas pasākumi attiecībā uz ar Xylella fastidiosa inficētās zonas noteikšanu. Šādu apgalvojumu atspēko neapstrīdams apstāklis, ka lēmumā kā inficētā zona nenovēršami ir kvalificēta visa Lečes [Lecce] administratīvā province, kuras teritoriālās robežas jau ir iezīmētas kartēs.

               3.

                  Trešais pamats: Pārsūdzētā rīkojuma 25. punkta, kas aplūkots kopā ar tā 21. punktu, prettiesiskums: pretrunīgs, kļūdains un acīmredzami nepamatots pamatojums

               Pamatojumā, ko Vispārējā tiesa ir paudusi pārsūdzētā rīkojuma 21. punktā, ir norādīts, ka, lai novērtētu, vai reglamentējošs akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem, ir jāatsaucas uz tās personas stāvokli, kura atsaucas uz tiesībām celt prasību. Vēlāk rīkojuma 25. punktā Vispārējā tiesa ir atkāpusies no šī interpretācijas kritērija, noliedzoši atbildot uz jautājumu par apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesībām celt prasību.

               4.

                  Ceturtais pamats: Kļūda tiesību piemērošanā. Nepareizs atbilstošo faktu vērtējums. Nepietiekams, pretrunīgs un kļūdains pamatojums

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa apgalvo, ka Itālijas Ministero delle Politiche Agricole [Lauksaimniecības politikas ministrija] ar dekrētu esot noteikusi pasākumus Komisijas lēmuma 4., 6. un 7. panta īstenošanai, un, otrkārt, tā nonāk pretrunā, apgalvojot, ka daži Komisijas lēmumā paredzētie pasākumi nav ietverti minētajā dekrētā.

               5.

                  piektais pamats: Kļūda tiesību piemērošanā. Nepareizs atbilstošo faktu vērtējums. Nepietiekams, pretrunīgs un kļūdains pamatojums

               Pārsūdzētā rīkojuma 24. punktā nav ņemts vērā faktiskais prasības pieteikuma saturs, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēji apstrīd lēmuma 6. panta 4. punktu un 7. panta 4. punktu, ņemot vērā pienākumu neveikt bioloģiskajā lauksaimniecībā aizliegtu fitosanitāro apstrādi, t.i., pienākumu, kas ietilpst tieši īstenojamā pasākumā, kas tieši kaitē apelācijas sūdzību iesniedzēju uzņēmumiem, kuri tā piemērošanas dēļ zaudē tiem izsniegto bioloģiskās ražošanas sertifikātu.

               6.

                  Sestais pamats: Kļūda tiesību piemērošanā. Nepareizs atbilstošo faktu vērtējums. Nepietiekams, pretrunīgs un kļūdains pamatojums

               Pārsūdzētā rīkojuma 33. un 34. punktā nav ņemti vērā rakstveida pierādījumi, kas tika iesniegti tiesvedības laikā saistībā ar individuālu kaitējumu, kāds apelācijas sūdzības iesniedzējiem ir nodarīts ar apstrīdētajiem pasākumiem.

               7.

                  Septītais pamats: Kļūda tiesību piemērošanā. Jautājuma par tiešu kaitējumu, kas nodarīts ar apstrīdētajiem pasākumiem, neizskatīšana

               Tiesa nav lēmusi par tā tiešā kaitējuma objektīvu esamību, kas ir nodarīts apelācijas sūdzību iesniedzēju uzņēmumiem, ņemot vērā apstrīdētos tieši īstenojamos Komisijas pasākumus.


title: Lieta F-45/06 REV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedums — De Buggenoms u.c./Komisija (Civildienests — Process — Pārskatīšanas pieteikums — Civildienesta tiesas Reglamenta 119. pants — Civildienesta tiesas nolēmums — Pārskatīšanas pieteikums saistībā ar rīkojumu par lietas izslēgšanu no reģistra pēc atteikšanās no prasības — Res judicata spēks — Neesamība — Nepieņemamība, ko tiesa izskata pēc savas ierosmes)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/34

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedums — De Buggenoms u.c./Komisija
   (Lieta F-45/06 REV)
   (Civildienests - Process - Pārskatīšanas pieteikums - Civildienesta tiesas Reglamenta 119. pants - Civildienesta tiesas nolēmums - Pārskatīšanas pieteikums saistībā ar rīkojumu par lietas izslēgšanu no reģistra pēc atteikšanās no prasības - Res judicata spēks - Neesamība - Nepieņemamība, ko tiesa izskata pēc savas ierosmes)
   2011/C 340/68
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Sandrine De Buggenoms u.c. (Hoeilaart, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz un A. Blot, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Berscheid)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un J. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasītāju iesniegtais pieteikums pārskatīt Civildienesta tiesas pirmās palātas 2010. gada 16. septembra rīkojumu lietā F-45/06

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt pārskatīšanas pieteikumu kā nepieņemamu;

               2)

               pārskatīšanas pieteikuma iesniedzēji atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome — persona, kas iestājusies pārskatīšanas procesā, — sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Apvienotās lietas F-20/08, F-34/08 un F-75/08: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 29. septembra spriedums — Aparicio , Simon u.c./Komisija (Civildienests — Līgumdarbinieki — Pieņemšana darbā — Atlases procedūra CAST 27/Relex — Neierakstīšana datu bāzēs — Jautājumu neitralizācija — Verbālās un skaitliskās domāšanas pārbaude — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/73

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 29. septembra spriedums — Aparicio, Simon u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas F-20/08, F-34/08 un F-75/08) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieki - Pieņemšana darbā - Atlases procedūra CAST 27/Relex - Neierakstīšana datu bāzēs - Jautājumu neitralizācija - Verbālās un skaitliskās domāšanas pārbaude - Vienlīdzīga attieksme)
   2010/C 24/135
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Jorge Aparicio, Antiguo Cuscatlan (Salvadora) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats) (lieta F-20/08);

      Anne Simon, Nouackhott (Mauritānija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats) (lieta F-34/08)
   un

      Jorge Aparicio, Antiguo Cuscatlan (Salvadora) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats) (lieta F-75/08)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EPAB lēmumu neierakstīt prasītāju uzvārdus atlases procedūras CAST 27/Relex veiksmīgo kandidātu sarakstā un datu bāzēs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt prasības lietās F-20/08, F-34/08 un F-75/08;

               2)

               Aparicio un pārējie prasītāji, kuru uzvārdi ir pievienoti pielikumā ar numuriem no viens līdz astoņpadsmit, atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā F-20/08, bet ar numuriem no deviņpadsmit līdz četrdesmit seši — lietā F-75/08. Simon atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā F-34/08 un vienu četrdesmit sesto daļu no tiesāšanās izdevumiem lietā F-75/08. Prasītāji, kuru uzvārdi ir pievienoti pielikumā ar numuriem no deviņpadsmit līdz četrdesmit un no četrdesmit divi līdz četrdesmit seši, atlīdzina divdesmit sešas četrdesmit sestās daļas no tiesāšanās izdevumiem lietā F-75/08.

      (1)  F-20/08 — OV C 92, 12.04.2008., 52. lpp.
   F-34/08 — OV C 116, 09.05.2008., 36. lpp.
   F-75/08 — OV C 285, 08.11.2008., 56. lpp.


title: Lieta C-128/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. martā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — UsedSoft GmbH/Oracle International Corp.

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. martā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — UsedSoft GmbH/Oracle International Corp.

   (Lieta C-128/11)
   2011/C 194/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: UsedSoft GmbH

      Atbildētāja: Oracle International Corp.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai persona, kura var atsaukties uz tiesību izplatīt datorprogrammas eksemplāru izsmelšanu, ir “likumīgais ieguvējs” Direktīvas 2009/24/EK (1) 5. panta 1. punkta izpratnē?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša — vai tiesības izplatīt datorprogrammas eksemplāru atbilstoši Direktīvas 2009/24/EK 4. panta 2. punkta pirmajai teikuma daļai ir izsmeltas, ja ieguvējs ar tiesību īpašnieka atļauju ir izgatavojis programmas eksemplāru, programmu no interneta lejupielādējot datu nesējā?

               3)

               Gadījumā, ja arī uz otro jautājumu atbilde ir apstiprinoša — vai arī persona, kura ir iegādājusies “lietotu” programmatūras licenci, programmas eksemplāra izgatavošanas nolūkā kā “likumīgais ieguvējs” atbilstoši Direktīvas 2009/24/EK 5. panta 1. punktam un 4. panta 2. punkta pirmajai teikuma daļai var atsaukties uz tiesību izplatīt to datorprogrammas eksemplāru izsmelšanu, ko pirmais ieguvējs ir izgatavojis ar tiesību īpašnieka atļauju, programmu no interneta lejupielādējot datu nesējā, ja pirmais ieguvējs savu programmas eksemplāru ir izdzēsis vai to vairs nelieto?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīva 2009/24/EK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV L 111, 16. lpp.).


title: Lieta C-164/14 P: Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 24. februāra rīkojums – Pesquerias Riveirenses, SL u.c./Eiropas Savienības Padome Apelācijas sūdzība — Zivsaimniecības politika — Zivsaimniecības resursu saglabāšana — Zivju krājumi, kas ir starptautisku sarunu vai nolīgumu priekšmets — Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļas putasu krājuma ziemeļu un dienvidu sastāvdaļu aplūkošana kopumā, nosakot KPN — Prasības pieņemamība — Privātpersonas tieši neskarošs tiesību akts — Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/15

         Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 24. februāra rīkojums – Pesquerias Riveirenses, SL u.c./Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-164/14 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Zivsaimniecības politika - Zivsaimniecības resursu saglabāšana - Zivju krājumi, kas ir starptautisku sarunu vai nolīgumu priekšmets - Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļas putasu krājuma ziemeļu un dienvidu sastāvdaļu aplūkošana kopumā, nosakot KPN - Prasības pieņemamība - Privātpersonas tieši neskarošs tiesību akts - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2015/C 198/20)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Pesquerias Riveirenses, SL, Pesquerias Campo de Marte, SL, Pesquera Anpajo, SL, Arrastreros del Barbanza, SA, Martinez Pardavila e Hijos, SL, Lijo Pesca, SL, Frigorificos Hermanos Vidal, SA, Pesquera Boteira, SL, Francisco Mariño Mos y Otros, CB, Perez Vidal Juan Antonio y Hno, CB, Marina Nalda, SL, Portillo y Otros, SL, Vidiña Pesca, SL, Pesca Hermo, SL, Pescados Oubiña Perez, SL, Manuel Pena Graña, Campo Eder, SL, Pesquera Laga, SL, Pesquera Jalisco, SL, Pesquera Jopitos, SL, Pesca-Julimar, SL (pārstāvis – J. Tojeiro Sierto, abogado)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Westerhof Löfflerová un A. de Gregorio Merino)

      Persona, kas iestājusies lietā otras lietas dalībnieces prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāves – A. Szmytkowska un I. Galindo Martín)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepapamatotu;

               2)

               Pesquerias Riveirenses SL u.c. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 159, 26.5.2014.


title: Lieta T-526/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 19. novembra spriedums – Matratzen Concord/ITSB – Barranco Rodriguez un Barranco Schnitzler (“Matratzen Concord”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Matratzen Concord” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “MATRATZEN” — Relatīvs atteikuma pamats — Izmantošanas pierādījums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 42. panta 2. punkts

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/34

         Vispārējās tiesas 2015. gada 19. novembra spriedums – Matratzen Concord/ITSB – Barranco Rodriguez un Barranco Schnitzler (“Matratzen Concord”)
   (Lieta T-526/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Matratzen Concord” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “MATRATZEN” - Relatīvs atteikuma pamats - Izmantošanas pierādījums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 42. panta 2. punkts)
   (2016/C 016/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Matratzen Concord GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvis – I. Selting, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – G. Schneider un D. Botis)

      Pārējie procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieki, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Mariano Barranco Rodriguez (Sant Just Desvern, Spānija) un Pablo Barranco Schnitzler (Sant Just Desvern) (pārstāvis – J. Iglesias Monravá, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 9. aprīļa lēmumu lietā R 1523/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Mariano Barranco Rodriguez un Pablo Barranco Schnitzler, no vienas puses, un Matratzen Concord GmbH, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Matratzen Concord GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: lieta T-507/04: Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko Arturo Ruiz Bravo-Villasante iesniedza 2004. gada 30. decembrī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/22

         Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko Arturo Ruiz Bravo-Villasante iesniedza 2004. gada 30. decembrī
   (lieta T-507/04)
   (2005/C 115/42)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 30. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko cēla Artūro Ruizs Bravo-Vijasante [Arturo Ruiz Bravo-Villasante], ar dzīvesvietu Madridē (Spānija), kuru pārstāv Hosē Luiss Fuertess Suaress [José Luis Fuertes Suárez], letrado en ejercicio.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt iecēlējinstitūcijas — Eiropas Personāla atlases biroja direktora 2004. gada 23. augusta lēmumu, ar ko izlemts jautājums par sūdzību, kas iesniegta par konkursa COM/B/2/02 komisijas lēmumu, kas saistīts ar mutiskā pārbaudījuma novērtējumu un viņa izslēgšanu no 2004. gada 22. aprīļa konkursa uzvarētāju saraksta.

               2.

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā procesā prasītājs iestājas pret konkursa COM/B/2/02 komisijas lēmumu izslēgt viņu no uzvarētāju galīgā saraksta viņa mutiskā pārbaudījuma novērtējuma dēļ.
   Šajā jautājumā prasītājs apstiprina, ka viņš ir lūdzis konkursa komisijas priekšsēdētājam pārskatīt viņa mutisko pārbaudījumu, un viņam sniegta atbilde, ka attiecībā uz viņa lūgumu komisija aprobežojas ar to novērtēšanas kritēriju (“grille d'évaluation”) piemērošanu, ko izmanto attiecībā uz visiem kandidātiem, un uz formalitātēm, kuras komisija ievēro piemērojot novērtēšanas procedūru, attiecināms apspriežu slepenības princips.
   Lai pamatotu savu sūdzību, prasītājs atsaucas uz pārskatāmības principa pārkāpumu un Kopienu jēdziena “dokuments” neatzīšanu, jo lēmums par izslēgšanu balstās uz pastāvošu dokumentu (grille d'évaluation), kura saturs nav precizēts un tiek saglabāta tā slepenība.


title: Lieta C-174/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. aprīlī iesniedza Rechtbank Den Haag (Nīderlande) – Vereniging Openbare Bibliotheken/Stichting Leenrecht, personas, kas iestājušās lietā: Nederlands Uitgeversverbond u.c.

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. aprīlī iesniedza Rechtbank Den Haag (Nīderlande) – Vereniging Openbare Bibliotheken/Stichting Leenrecht, personas, kas iestājušās lietā: Nederlands Uitgeversverbond u.c.
   (Lieta C-174/15)
   (2015/C 213/27)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Vereniging Openbare Bibliotheken

      Atbildētājs: Stichting Leenrecht

      Personas, kas iestājušās lietā: Nederlands Uitgeversverbond, Stichting LIRA, Stichting Pictoright

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/115 (1) 1. panta 1. punkts, 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka ar tajos minēto jēdzienu “patapinājums” ir saprotama ar autortiesībām aizsargātu romānu, stāstu krājumu, biogrāfiju, ceļojumu aprakstu, bērnu grāmatu un jauniešu literatūras padarīšana par pieejamu izmantošanai bez mērķa gūt tiešu vai netiešu ekonomisku vai komerciālu labumu, ja to dara ar publikai pieejamu iestāžu starpniecību

                           —

                           ar digitālu kopiju (reprodukcija A) izvietošanu iestādes serverī un sniedzot iespēju lietotājam ar lejuplādes palīdzību to reproducēt uz sava personīgā datora (reprodukcija B),

                           —

                           ja kopija, kuru lietotājs rada lejuplādes rezultātā (reprodukcija B), pēc noteikta laika vairs nav lietojama un

                           —

                           ja citi lietotāji šī laikposma ietvaros kopiju (reprodukciju A) uz sava datora nevar lejuplādēt?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2006/115 6. pantam un/vai kādai citai Savienības tiesību normai nav pretrunā, ja dalībvalstis Direktīvas 2006/115 6. pantā ietvertā patapināšanas tiesību ierobežojuma piemērošanai izvirza nosacījumu, ka ir nepieciešams, lai tiesību subjekts darbu, kura kopiju iestādes padara pieejamu (reprodukcija A), būtu pirmo reizi pārdevis vai citādi nodevis īpašumtiesības uz šo objektu citai personai Savienībā, vai arī, lai tas būtu izdarīts ar šā subjekta piekrišanu Direktīvas 2001/29 (2) 4. panta 2. punkta izpratnē?

               3)

               Ja uz otro jautājumu atbilde ir noliedzoša, ir jānoskaidro, vai Direktīvas 2006/115 6. pants izvirza vēl citas prasības darba, kura kopiju iestādes padara pieejamu (reprodukcija A), izcelsmei, piemēram, ka kopija ir iegūta no likumīga avota?

               4)

               Ja uz otro jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2001/29 4. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar tajā minēto pirmo pārdošanu vai citādu īpašumtiesību nodošanu ir saprotama ar autortiesībām aizsargātu romānu, stāstu krājumu, biogrāfiju, ceļojumu aprakstu, bērnu grāmatu un jauniešu literatūras digitālo kopiju padarīšana par pieejamām attālinātai lejuplādei izmantošanai uz nenoteiktu laiku?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (kodificētā versija) (OV L 376, 28. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-444/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-204/08 un T-212/08 Team Relocations NV u.c./Komisija 2011. gada 30. augustā iesniedza Team Relocations NV u.c.

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-204/08 un T-212/08 Team Relocations NV u.c./Komisija 2011. gada 30. augustā iesniedza Team Relocations NV u.c.
   (Lieta C-444/11 P)
   2011/C 347/14
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Team Relocations NV, Amertranseuro International Holdings Ltd, Trans Euro Ltd un Team Relocations Ltd

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-204/08 un T-212/08;

               —

               ja Tiesa nolems piemērot savu Statūtu 61. panta pirmās daļas otro teikumu,

                           —

                           atcelt 1. pantu Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumā Lietā COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi, tiktāl, ciktāl ar to tiek atzīts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji ir pārkāpuši EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu periodā no 1997. gada janvārim līdz 2003. gada septembrim;

                           —

                           atcelt minētā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzējiem tiek uzlikts naudas sods EUR 3,49 miljonu apmērā;

                           —

                           pakārtoti, būtiski samazināt naudas sodu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem uzlikts ar minēto lēmumu;

                           —

                           vēl pakārtoti, atcelt minētā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl ar to pie solidāras atbildības tiek saukta Amertranseuro International Holdings Ltd EUR 1 300 000 apmērā;

                           —

                           vēl pakārtoti, uzdot Komisijai atklāt faktorus, kurus tā ņēma vērā, piešķirot Interdean NV 70 % samazinājumu no naudas soda, kas pretējā gadījumā būtu bijis uzlikts Interdean, un pēc tam ļaut Team Relocations rakstveidā izskaidrot, kāpēc šie iemesli attiecas arī uz tās situāciju;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza deviņus pamatus.
   Pirmais pamats — LESD 101. panta un ar šo tiesību normu saistītās Tiesas judikatūras pārkāpums, pierādījumu sagrozīšana, pierādīšanas pienākuma noteikumu pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo pārsūdzētajā spriedumā Team Relocations tiek atzīta par atbildīgu par “vienotu un turpinātu pārkāpumu”, kas ir norādīts lēmuma 1. pantā, no 1997. gada janvāra līdz 2003. gada septembrim.
   Otrais pamats — 2006. gada Komisijas pamatnostādņu par naudas sodu noteikšanu 13. punkta pārkāpums, pierādīšanas pienākuma noteikumu un in dubio pro reo un nulla poena sine culpa principu pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā ir nospriests, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju naudas soda pamatsumma var tikt aprēķināta, pamatojoties uz apgrozījumu, uz kuru Team Relocations iespējamais pārkāpums neattiecās.
   Trešais pamats — vienlīdzīgas attieksmes principa un sodu individualitātes principa un Tiesas judikatūras, ar kuru tiek īstenoti šie principi, pārkāpums, pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde un noteikumu par pierādīšanas pienākumu pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā ir noteikts, ka lēmumā saistībā ar Team Relocations varēja tikt piemērota 17 % likme, aprēķinot tās naudas soda pamatsummu.
   Ceturtais pamats — pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, samērīguma principa un Regulas Nr. 1/2003 (1) 7. un 23. panta pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā ir nospriests, ka lēmumā varēja tikt sareizināta Team Relocations procentuāla daļa no “pārdošanas vērtības” ar gadu skaitu, kuros tā piedalījās pārkāpumā.
   Piektais pamats — patere legem quam ipse fecisti principa pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo pārsūdzētajā spriedumā ir nospriests, ka papildu 17 % uzlikšana Team Relocations ir pamatota.
   Sestais pamats — LESD 101. panta un ar šo tiesību normu saistītās Tiesas judikatūras pārkāpums, pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, patere legem quam ipse fecisti principa pārkāpums un pierādījumu sagrozīšana, jo pārsūdzētajā sprieduma ir nospriests, ka lēmumā ir pamatoti konstatēts, ka nav vainu mīkstinošu apstākļu, kas pamatotu būtiski samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējiem uzlikto naudas sodu.
   Septītais pamats — LESD 101. panta, nediskriminācijas principa pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo pārsūdzētajā spriedumā ir nospriests, ka Amertranseuro International Holdings Ltd ir solidāri atbildīga EUR 1 300 000 apmērā.
   Astotais pamats — samērīguma principa pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo pārsūdzētajā spriedumā ir nospriests, ka Team Relocations uzliktais naudas sods ir samērīgs.
   Devītais pamats — nediskriminācijas principa pārkāpums, pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde un patere legem quam ipse fecisti principa pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā ir noraidīts Team Relocations astotais pamats un ir noraidīts Team Relocations lūgums uzdot Komisijai atklāt iemeslus, kādēļ tā samazināja Interdean naudas sodu par 70 %.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (Dokuments attiecas uz EEZ), OV L 1, 1. lpp.


title: Lieta T-26/06: Prasība, kas celta  2006. gada 25. janvārī  —  Trioplast Wittenheim  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/14

         Prasība, kas celta 2006. gada 25. janvārī — Trioplast Wittenheim pret Komisiju
   (Lieta T-26/06)
   (2006/C 96/28)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Trioplast Wittenheim SA (Wittenheim, Francija) (pārstāvis — Tommy Pettersson, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt lēmuma 1. panta g) apakšpunktu attiecībā uz periodu, kura laikā prasītāja ir atbildīga par pārkāpumu;

               —

               daļēji atcelt lēmuma 2. panta f) apakšpunktu attiecībā uz prasītājai uzliktā naudas soda apmēru; pakārtoti, samazināt uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja pārsūdz Komisijas lēmumu lietā COMP/F/38.354 — rūpniecības maisi (C(2005) 4634 galīgā redakcija, turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), ar kuru prasītājai par dalību konkurenci ierobežojošās darbībās rūpniecības maisu tirgū Beļģijā, Vācijā, Spānijā, Francijā, Luksemburgā un Nīderlandē, tādējādi pārkāpjot EKL 81. pantu, ir uzlikts naudas sods EUR 17,85 miljonu apmērā.
   Prasītāja neapstrīd to, ka tā līdz 1999. gada 23. martam ir piedalījusies konkurenci ierobežojošās darbībās, taču tā apgalvo, ka pārkāpumu izbeidza 1999. gada martā, kad tās jaunajam īpašniekam Trioplast Industrier kļuva zināms par konkurenci ierobežojošajām darbībām. Saskaņā ar prasītājas teikto Komisija tādējādi ir nepareizi novērtējusi sabiedrības izdarītā pārkāpuma ilgumu.
   Turklāt, runājot par pārkāpuma smagumu, prasītāja apgalvo, ka, ņemot vērā prasītājas tirgus daļu, Komisija tai ir uzlikusi pārlieku lielu pamata summu salīdzinājumā ar citām iesaistītajām sabiedrībām.
   Turklāt, pamatojot savu prasību, prasītāja apgalvo, ka Komisijas izmantotā naudas soda noteikšanas aprēķina metode bija nepareiza un ka bija jāizmanto cita metode, ņemot vērā to, ka prasītājas izdarītais pārkāpums notika trīs atsevišķos laika periodos, jo prasītāja laikā, kad notika pārkāpums, piederēja trīs dažādām īpašniecēm (St. Gobain, FLS un Trioplast Industrier). Saskaņā ar prasītājas teikto Komisijas izmantotās metodes rezultātā FLS un Trioplast Industrier solidārās atbildības summa pārsniedz kopējo prasītājai uzlikto naudas sodu un praktiski FLS un Trioplast Industrier ir solidāri jāatbild arī par laika posmu, kad neviena no šīm sabiedrībām nebija prasītājas īpašniece.
   Turklāt prasītāja uzskata, ka Komisijai saistībā ar prasītājas izdarīto pārkāpumu bija jāņem vērā atbildību mīkstinoši apstākļi, jo prasītājai pārkāpumā bija tikai neliela un pasīva loma. Turklāt saskaņā ar prasītājas teikto Komisija neņēma vērā Regulā Nr. 1/2003 (1) noteikto 10 % noteikumu un Komisijai bija jānodrošina plašāka atbrīvošana no atbildības sakarā ar liecību sniegšanu nekā tas ir noticis apstrīdētajā lēmumā.
   Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības un samērīguma principus.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.).


title: Lieta C-2/06: Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 12. februārī ( Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Willy Kempter KG / Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Liellopu eksports — Eksporta kompensācijas — Galīgs administratīvs lēmums — Tiesas sprieduma interpretācija — Pēc šī lēmuma prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā pasludināta Tiesas sprieduma spēks — Pārskatīšana un atcelšana — Laika ierobežojums — Tiesiskā drošība — Sadarbības princips — EKL 10. pants)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/3

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 12. februārī (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Willy Kempter KG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-2/06) (1)

   (Liellopu eksports - Eksporta kompensācijas - Galīgs administratīvs lēmums - Tiesas sprieduma interpretācija - Pēc šī lēmuma prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā pasludināta Tiesas sprieduma spēks - Pārskatīšana un atcelšana - Laika ierobežojums - Tiesiskā drošība - Sadarbības princips - EKL 10. pants)
   (2008/C 79/03)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Willy Kempter KG

      Atbildētājs: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Hamburg — EKL 10. panta, kuru Tiesa interpretējusi 2004. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-453/00 Kühne & Heitz, interpretācija — Administratīvās iestādes galīga lēmuma pārskatīšana un atcelšana, lai ievērotu piemērojamās Kopienu tiesību normas interpretāciju, kuru kopš tā laika ir sniegusi Tiesa, lai gan lēmuma adresāts prasībā, kura sākotnēji iesniegta valsts tiesā, nav atsaucies uz šīs tiesību normas pārkāpumu un lūgumu par pārskatīšanu iesniedzis tikai 21 mēnesi pēc šī sprieduma pasludināšanas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               administratīvās iestādes procedūras ietvaros, kuras mērķis ir pārskatīt administratīvu lēmumu, kas ir kļuvis galīgs pēc pēdējās instances tiesas sprieduma, kurš atbilstoši vēlāk pieņemtai Tiesas judikatūrai ir ticis pamatots ar Kopienu tiesību kļūdainu interpretāciju, šīs tiesības neliek prasītājam pamata lietā prasībā valsts tiesā, ko tas ir iesniedzis par šo lēmumu, atsaukties uz Kopienu tiesībām;

               2)

               Kopienu tiesībās nav noteikts laika ierobežojums lūguma par galīga administratīvā lēmuma pārskatīšanu iesniegšanai. Dalībvalstīm tomēr ir tiesības prasības iesniegšanai noteikt saprātīgu termiņu, kurš atbilst Kopienas efektivitātes un līdztiesības principiem.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: lieta C-386/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 3. maijā ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Color Drack GmbH / Lexx International Vertriebs GmbH (Jurisdikcija un spriedumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Īpašā jurisdikcija — 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmais ievilkums — Prasības pamatā esošo saistību izpildes vietas tiesa — Preču pārdošana — Preces, kas piegādātas dažādās vienas dalībvalsts vietās)

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/4

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 3. maijā (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Color Drack GmbH/Lexx International Vertriebs GmbH

   (lieta C-386/05) (1)

   (Jurisdikcija un spriedumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Īpašā jurisdikcija - 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmais ievilkums - Prasības pamatā esošo saistību izpildes vietas tiesa - Preču pārdošana - Preces, kas piegādātas dažādās vienas dalībvalsts vietās)
   (2007/C 140/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof (Austrija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Color Drack GmbH

      Atbildētājs: Lexx International Vertriebs GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.) 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmo ievilkuma interpretācija — Īpašā jurisdikcija — Vieta, kur saskaņā ar pirkuma-pārdevuma līgumu tika piegādātas preces — Vairākas piegādes vietas
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmais ievilkums ir jāinterpretē tā, ka šī tiesību norma ir piemērojama gadījumā, ja ir vairākas piegādes vietas vienā dalībvalstī. Šādā gadījumā jurisdikcija izskatīt visus prasījumus, kas balstīti uz preču pirkuma–pārdevuma līgumu, ir tai tiesai, kuras jurisdikcijas teritorijā atrodas galvenā piegādes vieta, kas ir jānosaka pēc ekonomiskajiem kritērijiem. Ja nav noteicošu faktoru galvenās piegādes vietas noteikšanai, prasītājs var iesūdzēt atbildētāju piegādes vietas tiesā pēc savas izvēles.

      (1)  OV C 10, 14.01.2006.


title: Lieta C-163/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 27. martā  ierosinājusi Somijas Republika par  2006. gada 9. janvāra  rīkojumu lietā T-177/05 Somijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/6

         Apelācija, ko 2006. gada 27. martā ierosinājusi Somijas Republika par 2006. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-177/05 Somijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-163/06 P)
   (2006/C 154/12)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Somijas Republika (pārstāvis — E. Bygglin)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-177/05 Somijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija, atzīt par pieņemamu prasību, ko Somija cēlusi atbilstoši EKL 230. pantam un nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā lemtu pēc būtības un piespriestu Komisijai atlīdzināt arī apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Somija uzskata, ka Pirmās instances tiesas rīkojums pārkāpj Kopienas tiesību aktus Tiesas Statūtu 58. panta izpratnē.
   Somija norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību jautājumā, uzskatot, ka apstrīdētās vēstules nesaturēja lēmumu, par ko var celt prasību, pamatojoties uz EKL 230. pantu.
   Saskaņā ar Somijas viedokli apstrīdētās vēstules faktiski satur lēmumu, par ko var celt prasību, pamatojoties uz EKL 230. pantu.
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija faktiski liedza Somijai iespēju veikt nosacītu maksājumu Tiesas judikatūras izpratnē.
   Atbilstoši judikatūrai saistībā ar EKL 230. panta piemērošanu, apstrīdētais lēmums attiecīgi rada juridiski saistošas sekas, kas skar Somijas intereses un acīmredzami groza tās juridisko situāciju. Turklāt lēmums izraisa Somijai tiesību zaudēšanu un attiecīgi, ir tai acīmredzami nelabvēlīgs.


title: Lieta C-348/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūnijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Sacko Moussa/Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione internazionale di Milano

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūnijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Sacko Moussa/Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione internazionale di Milano

   (Lieta C-348/16)
   (2016/C 343/40)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sacko Moussa

      Atbildētāja: Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione internazionale di Milano

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīva 2013/32/ES (1) (it īpaši tās 12., 14., 31. un 46.pants) ir interpretējama tādējādi, ka tā pieļauj tādu procedūru kā Itālijā paredzētā (2011. gada Dekrētlikuma Nr. 150 19. panta 9. punkts), saskaņā ar kuru tiesu iestādei, kurā ir vērsies patvēruma meklētājs – kura pieteikumu pēc pilnīgas pārbaudes, kas ietver arī uzklausīšanu, administratīvā iestāde, kurai ir uzticēts izskatīt patvēruma pieteikumus, ir noraidījusi – ir iespēja prasību noraidīt tieši, neveicot jaunu prasītāja uzklausīšanu, ja prasība tiesā ir acīmredzami nepamatota un tādējādi administratīvās iestādes atteikums ir nenovēršams?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-90/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 22. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 22. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-90/06) (1)

   (2006/C 331/50)

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 8.4.2006.


title: Lieta C-484/08: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 3. jūnija spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid/Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc) (Direktīva 93/13/EEK — Ar patērētājiem noslēgti līgumi — Noteikumi, kuros ir noteikts galvenais līguma priekšmets — To negodīguma pārbaude tiesā — Izslēgšana — Stingrākas valsts tiesību normas augstāka patērētāju aizsardzības līmeņa nodrošināšanai)

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 3. jūnija spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid/Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

   (Lieta C-484/08) (1)

   (Direktīva 93/13/EEK - Ar patērētājiem noslēgti līgumi - Noteikumi, kuros ir noteikts galvenais līguma priekšmets - To negodīguma pārbaude tiesā - Izslēgšana - Stingrākas valsts tiesību normas augstāka patērētāju aizsardzības līmeņa nodrošināšanai)
   2010/C 209/07
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid

      Atbildētāja: Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — EKL 2. panta, 3. panta 1. punkta g) apakšpunkta un 4. panta 1. punkta, kā arī 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) 4. panta 2. punkta un 8. panta interpretācija — Stingrākas valsts tiesību normas, lai patērētājam garantētu augstāku aizsardzības līmeni — To noteikumu pārbaude, kuros noteikts līguma galvenais priekšmets vai cenas un atlīdzības atbilstīgums pakalpojumiem vai precēm, kas par to jānodrošina

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. panta 2. punkts un 8. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamata prāvā un kas atļauj tiesā pārbaudīt tādu līguma noteikumu negodīgumu, kuros ir definēts līguma galvenais priekšmets vai noteikta cenas un atlīdzības atbilstība pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, pat ja šie noteikumi ir formulēti vienkāršā un skaidri saprotamā valodā;

               2)

               EKL 2. pants, 3. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 4. panta 1. punkts pieļauj tādu Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta un 8. panta interpretāciju, saskaņā ar kuru dalībvalstis var paredzēt tādu valsts tiesisko regulējumu, kas atļauj tiesā pārbaudīt tādu līguma noteikumu negodīgumu, kuros ir definēts līguma galvenais priekšmets vai noteikta cenas un atlīdzības atbilstība pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, pat ja šie noteikumi ir formulēti vienkāršā un skaidri saprotamā valodā.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta T-10/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. jūnija spriedums — Girardot pret Komisiju (Civildienests — Pagaidu darbiniece — Kandidatūras nelikumīga noraidīšana — Atcelšana — Stāvokļa pirms nelikumības atjaunošana — Taisnīga finansiālā kompensācija — Iespējas ieņemt amatu zaudējums — Novērtējums ex æquo et bono )

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/16

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. jūnija spriedums — Girardot pret Komisiju
   (Lieta T-10/02) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbiniece - Kandidatūras nelikumīga noraidīšana - Atcelšana - Stāvokļa pirms nelikumības atjaunošana - Taisnīga finansiālā kompensācija - Iespējas ieņemt amatu zaudējums - Novērtējums ex æquo et bono)
   (2006/C 190/27)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marie-Claude Girardot, L'Haÿ-les-Roses (Francija) (pārstāvji — N. Lhoëst un É Schietere de Lophem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Clotuche-Duvieusart, L. Lozano Palacios un H. Tserepa-Lacombe, pēc tam F. Clotuche-Duvieusart un H. Tserepa-Lacombe, pārstāvji)
   Priekšmets
   Taisnīgas finansiālās kompensācijas noteikšana, ko Komisijai jāsamaksā Girardot kundzei saskaņā ar Pirmās instances tiesas 2004. gada 31. marta spriedumu lietā T-10/02 Girardot/Komisija(Recueil FP, I-A-109. lpp. un II-483. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Taisnīga finansiālā kompensācija, ko Komisijai jāsamaksā Marie-Claude Girardot saskaņā ar Pirmās instances tiesas 2004. gada 31. marta spriedumu lietā T-10/02 Girardot/Komisija, ir noteikta EUR 92 785 apmērā, kam pieskaitīti procenti sākot no 2004. gada 6. septembra atbilstoši Eiropas Centrālās Bankas noteiktajai likmei refinansēšanas operācijām, tai pieskaitot divus punktus;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 68, 16.03.2002.


title: Lieta T-202/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko iesniedza Madaus Aktiengesellschaft 2004. gada 27. maijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/22

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko iesniedza Madaus Aktiengesellschaft 2004. gada 27. maijā
   (Lieta T-202/04)
   (2004/C 201/45)
   Tiesvedības valoda tiks noteikta atbilstoši Reglamenta 131. panta 2. daļai - valoda, kurā tika sagatavots pieteikums: angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 27. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko cēla Madaus Aktiengesellschaft, Ķelne (Vācija), kuru pārstāv I. Valdelomar Serrano, advokāts.
   The Optima Health Limited bija arī puse procesā Apelācijas padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, izdodot apstrīdēto lēmumu, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs pieļāva tiesas kļūdu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Optima Health Ltd, kas nomainīts uz The Optimal Health Ltd.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiskā zīme ''ECHINAID'' 5. klases precēm (vitamīni, pārtikas piedevas, augu preparāti, farmaceitiskie un medicīniskie preparāti)

               Lietas izskatīšanas procesā apstrīdētās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Madaus AG

               Apstrīdētā preču zīme vai apzīmējums:

               Vārdiskās zīmes ''ECHINACIN'' starptautiskā preču zīmes reģistrācija 5. klases precēm (ķīmiskie farmaceitiskie produkti)

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebilduma noraidījums

               Apelācijas padomes lēmums:

               Apelācijas noraidījums, kuru iesniedza Madaus

               Izvirzītie pamati:

               Pieteikuma iesniedzējs apgalvo, ka Apelācijas padome kļūdījās, piemērojot būtiskās teritorijas un būtiskās sabiedrības jēdzienu (koncepciju). Iesniedzējs arī apgalvo, ka priedēklis ''Echina'' nav aprakstošs un attiecībā uz šīm preču zīmēm pastāv iespēja maldināt sabiedrību.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 8. jūlijā apvienotajās lietās T-67/00, T-68/00, T-71/00 un T-78/00, JFE Engineering Corp. e.a. pret Eiropas Kopienu Komisiju (Aizliegtas vienošanās — cauruļvadu un bezšuves tērauda cauruļu tirgus — EFTA — Komisijas pilnvaras — Pārkāpums — Sodanauda)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/13

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 8. jūlijā
   apvienotajās lietās T-67/00, T-68/00, T-71/00 un T-78/00, JFE Engineering Corp. e.a. pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Aizliegtas vienošanās - cauruļvadu un bezšuves tērauda cauruļu tirgus - EFTA - Komisijas pilnvaras - Pārkāpums - Sodanauda)
   (2004/C 239/27)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Apvienotajās lietās T-67/00, T-68/00, T-71/00 un T-78/00, JFE Engineering Corp., iepriekš NKK Corp., dibināta Tokyo (Japāna), ko sākotnēji pārstāvēja: M. Smith un C. Maguire, solicitors, un vēlāk – advokāti: A. Vandencasteele un V. Dehin un A.-L. Marmagioli, solicitor, kas norādīja adresi Luksemburgā, Nippon Steel Corp., dibināta Tokyo (Japāna), ko pārstāv advokāti: J.-F. Bellis un K. Van Hove, kas norādīja adresi Luksemburgā, JFE Steel Corp., iepriekš Kawasaki Steel Corp., dibināta Tokyo, ko pārstāv advokāts A. Vandencasteele, kas norādīja adresi Luksemburgā, Sumitomo Metal Industries Ltd., dibināta Tokyo, ko pārstāv: C. Vajda, QC, G. Sproul un F. Weitzman, solocitors, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: M. Erhart un A. Whelan, kam palīdz N. Khan, barrister, kas norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta EFTA pārraudzības institūcija (pārstāvji: D. Sif Tynes un M. P. Bjørgan), par pieteikumu atcelt Komisijas 1999. gada 8. decembra lēmumu 2003/382/EK par EK līguma 81. panta piemērošanu (lieta IV/E-1/35.860-B - bezšuves tērauda caurules) (OV 2003, L 140, lpp.1) un pakārtoti: samazināt prasītājiem uzlikto sodanaudu, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs N. J. Forwood, tiesneši: J. Pirrung un A. W. H. Meij, sekretārs: J. Plingers, administrators, 2004. gada 8. jūlijā pasludināja spriedumu ar šādu lemjošo daļu:

               1)

               Komisijas 1999. gada 8. decembra lēmuma 2003/382/EK par EK līguma 81. panta piemērošanu (lieta IV/E-1/35.860-B - bezšuves tērauda caurules) 1. panta 2. punkts ir atceļams tiktāl, cik ar šo pantu tiek konstatēts pārkāpums četru prasītāju rīcībā lietās T-67/00, T-68/00, T-71/00 un T-78/00 pirms 1991. gada 1. janvāra un pēc 1994. gada 30. jūnija;

               2)

               katram no prasītājiem piemērot ar Lēmuma 2003/382 4. pantu uzlikto sodanaudu 10 935 000 eiro apmērā;

               3)

               pārējā daļā visas četras prasības noraidīt;

               4)

               katrs no četriem prasītājiem sedz savus izdevumus;

               5)

               EFTA pārraudzības institūcija pati sedz savus izdevumus.

      (1)  OV C 149, 27.5.2000.


title: Lieta C-123/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 30. jūnija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Max-Heinz Feilen/Finanzamt Fulda Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Kapitāla brīva aprite — Mantojuma nodoklis — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts mantojuma nodokļa samazinājums, kas ir piemērojams mantojumiem, kuri ietver mantu, kas jau ir tikusi nodota mantojumā, par kuru šāds nodoklis šajā dalībvalstī jau tika iekasēts — Ierobežojums — Attaisnojums — Nodokļu režīma saskaņotība

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/15

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 30. jūnija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Max-Heinz Feilen/Finanzamt Fulda

   (Lieta C-123/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kapitāla brīva aprite - Mantojuma nodoklis - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts mantojuma nodokļa samazinājums, kas ir piemērojams mantojumiem, kuri ietver mantu, kas jau ir tikusi nodota mantojumā, par kuru šāds nodoklis šajā dalībvalstī jau tika iekasēts - Ierobežojums - Attaisnojums - Nodokļu režīma saskaņotība)
   (2016/C 335/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Max-Heinz Feilen

      Atbildētāja: Finanzamt Fulda

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. panta 1. punktam un 65. pantam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja mantojumu saņem noteiktā nodokļa maksātāju kategorijā ietilpstoša persona, mantojuma nodoklis tiek samazināts, ja mantojumā ietilpst īpašums, kurš pēdējo desmit gadu laikā pirms iegūšanas jau ir ticis nodots mantojumā, ar nosacījumu, ka par to šajā dalībvalstī ir ticis iekasēts mantojuma nodoklis.

      (1)  OV C 213, 29.6.2015.


title: Lieta T-418/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa spriedums — OSA /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Ģeogrāfiskā tirgus sadale — Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām — Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences — Pierādījumi — Nevainīguma prezumpcija)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/31

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa spriedums — OSA/Komisija
   (Lieta T-418/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Ģeogrāfiskā tirgus sadale - Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām - Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences - Pierādījumi - Nevainīguma prezumpcija)
   2013/C 156/54
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ochranný svaz autorský pro práva k dílům hudebním o. s. (OSA) (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis — M. Favart, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un A. Biolan)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francija) (pārstāvji — J.-F. Bellis un K. Van Hove, advokāti) un European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Šveice) (pārstāvji — D. Waelbroeck, advokāts, un D. Slater, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C(2008) 3435, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu, ciktāl tas attiecas uz Ochranný svaz autorský pro práva k dílům hudebním o. s. (OSA);

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 313, 6.12.2008.