title: Lieta T-420/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. oktobrī — BSA /ITSB — Loblaws ( PRÉSIDENT )

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/37

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. oktobrī — BSA/ITSB — Loblaws (“PRÉSIDENT”)
   (Lieta T-420/09)
   2009/C 312/61
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BSA, Parīze (Francija) (pārstāvis — D. Masson, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Loblaws, Inc.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 17. augusta lēmumu lietā R 1744/2008-4;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiskas preču zīmes “PRÉSIDENT” reģistrācijas pieteikums Nr. 2 135 200 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 29., 30. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Loblaws, Inc.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska franču preču zīme “President's Choice” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 30., 31. un 32. klasē un Kopienas grafiska preču zīme “PRESIDENT'S CHOICE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30., 31. un 32. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 1 872 407)

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumu daļēja pieņemšana

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt prasību kā nepieņemamu

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 59. panta (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 60. pants) un Regulas (EK) Nr. 2868/95 (1) 71. panta, kā arī Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktā noteiktā sacīkstes principa pārkāpums.

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-407/09: Prasība, kas celta 2009. gada 22. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/16

         Prasība, kas celta 2009. gada 22. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-407/09)
   2010/C 11/27
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Contù-Durande un M. Rouchaud-Joët)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-26/07, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 228. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai pieprasīto kavējuma naudu EUR 72 532,80 apmērā par katru nokavējuma dienu, kurā nav veikti pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas spriedumu lietā C-26/07, sākot no dienas, kurā tiks taisīts spriedums šajā lietā, līdz pat dienai, kurā tiks izpildīts spriedums lietā C-26/07, šo summu ieskaitot kontā “Eiropas Kopienu pašu resursi”;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai naudas sodu EUR 10 512 apmēra par katru nokavējuma dienu, sākot no dienas, kad tika pasludināts spriedums lietā C-26/07, līdz pat dienai, kurā tiks pasludināts spriedums šajā lietā, vai arī līdz dienai, kurā tiks veikti pasākumi, lai izpildītu spriedumu lietā C-26/07, ja šie pasākumi tiks veikti agrāk, šo summu ieskaitot kontā “Eiropas Kopienu pašu resursi”;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā Grieķijas Republika vēl joprojām nav pieņēmusi tiesību aktus, kas vajadzīgi, lai Grieķijas tiesiskajā regulējumā transponētu Direktīvu 2004/80/EK.
   Līdz ar to ir acīmredzams, ka Grieķijas Republika vēl nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-26/07 Komisija/Grieķijas Republika.
   Saskaņā ar EKL 228. panta 2. punkta otrās daļas otro teikumu Komisija prasības pieteikumā norāda naudassoda un/vai kavējuma naudas apmēru, kas jāmaksā attiecīgajai dalībvalstij un ko Komisija konkrētajos apstākļos uzskata par atbilstošu. Šajā gadījumā Komisija ir nolēmusi ieteikt Tiesai piespriest naudas sodu un kavējuma naudu.
   Lai aprēķinātu norādīto apmēru, Komisija rīkojas saskaņā ar 2005. gada 13. decembra lēmumā paredzētajiem aprēķina principiem un metodēm, ievērojot trīs pamatkritērijus: a) pārkāpuma smagumu; b) pārkāpuma ilgumu un c) vajadzību finansiālajai sankcijai nodrošināt preventīvu raksturu.
   Šo kritēriju piemērošanas analīze šajā lietā norāda uz to, ka pārkāpuma ilgums un tā ietekme uz privātām un sabiedrības interesēm ir būtiska un attaisno piedāvāto finansiālo sankciju piespriešanu.
   No Komisijas ziņojuma par direktīvas īstenošanu var secināt, ka visas dalībvalstis, izņemot Grieķija, ir transponējušas direktīvu valsts tiesiskajos regulējumos un ir nodrošinājušas direktīvā paredzēto aizsardzību.
   Direktīvas netransponēšana Grieķijas tiesiskajā regulējumā liedz sasniegt personu brīvas pārvietošanās pamatmērķi vienotā brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. Līdz ar to būtiski tiek ietekmētas vispārējās un individuālās intereses.


title: Lieta F-106/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 12. decembra rīkojums — Goddijn /Eiropols

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/33

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 12. decembra rīkojums — Goddijn/Eiropols
   (Lieta F-106/12)
   2013/C 46/73
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta C-516/06 P: Tiesas (otrā palāta) 2007. gada 6. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/ Ferriere Nord SpA (Apelācija — Konkurence — Komisijas lēmums — Naudas sods — Izpilde — Regula (EKK) Nr. 2988/74 — Noilgums — Nelabvēlīgs akts — Nepieņemamība)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/13

         Tiesas (otrā palāta) 2007. gada 6. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Ferriere Nord SpA

   (Lieta C-516/06 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Komisijas lēmums - Naudas sods - Izpilde - Regula (EKK) Nr. 2988/74 - Noilgums - Nelabvēlīgs akts - Nepieņemamība)
   (2008/C 22/24)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. di Buči [V. Di Bucci] un F. Amato [F. Amato])

      Pretējā puse procesā: Ferriere Nord SpA (pārstāvji — V. Viskardīni [W. Viscardini] un Dž. Donā [G. Donà], avvocati)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-153/04 Ferriere Nord/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla Komisijas lēmumus, kas tika paziņoti ar 2004. gada 5. februāra vēstuli un 2004. gada 13. aprīļa faksu, par nedzēstā naudas soda atlikumu, ko Komisija Ferriere Nord SpA piesprieda ar 1989. gada 2. augusta lēmumu 89/515/EEK par procedūru, piemērojot EEK līguma 85. pantu (IV/31.553 — Metinātie režģi)
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-153/04 Ferriere Nord/Komisija;

               2)

                  Ferriere Nord SpA prasība atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumus, kas ir paziņoti ar 2004. gada 5. februāra vēstuli un 2004. gada 13. aprīļa faksu, par nedzēstā naudas soda atlikumu, ko Komisija piesprieda Ferriere Nord SpA ar 1989. gada 2. augusta lēmumu 89/515/EEK par procedūru, piemērojot EEK līguma 85. pantu (IV/31.553 — Metinātie režģi), ir nepieņemama;

               3)

               piespriest Ferriere Nord SpA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      (1)  OV C 42, 24.2.2007.


title: Lieta T-92/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. februārī — Gas /ITSB — Grotto ( “GAS” )

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/21

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. februārī — Gas/ITSB — Grotto (“GAS”)
   (Lieta T-92/12)
   2012/C 126/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: André Pierre Gas (Marseļa, Francija) (pārstāvis — L. Levy, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Grotto SpA (Chiuppano, Itālija)

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 17. novembra lēmumu lietā R 600/2009-1 pilnībā un nodot lietu atpakaļ ITSB, lai tā tiktu izskatīta no jauna pieņemamā nolēmuma kontekstā;

               —

               piespriest apstrīdētās Kopienas preču zīmes īpašniekam atlīdzināt visus izdevumus, kas radīsies šajā tiesvedībā, un atlīdzināt prasītājam apelācijas procesā līdz šim radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: vārdiska preču zīme “GAS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 18. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 882548

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītājs

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu izvirzītais pamatojums balstās, pirmkārt, uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktu, 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 53. panta 2. punktu un 8. panta 1. punktu un, otrkārt, uz grafisku preču zīmju “-GAS- BIJOUX” un “BIJOUX -GAS-” reģistrācijām Francijā Nr. 1594704 un Nr. 1627459 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. un 25. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu un noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Izvirzītie pamati:

               Regulas Nr. 40/94 56. panta 3. punkta (tagad — 57. panta 3. punkts) un Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. un 4. punkta pārkāpums, Regulas Nr. 40/94 15. panta 1. un 2. punkta un Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa [Code de la propriété intellectuelle] L 714. panta 5. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, Regulas Nr. 40/94 73. panta (tagad — 75. pants) pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā un izvērtēšanā saistībā ar agrākas preču zīmes, kas ietilpst 25. klasē, izmantošanas pierādījumiem.

               Regulas Nr. 40/94 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta un Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana un Regulas Nr. 40/94 53. panta un Francijas tiesību normu — Civilkodeksa [Code Civil] 2262. panta un Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L 714. panta 3. punkta — pārkāpums, jo Apelāciju padome kļūdaini esot novērtējusi sajaukšanas iespēju.

               Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nevarēja pārbaudīt vienīgi agrākas tiesības, kas attiecas uz preču zīmi Nr. 1594704, pēc tam, kad tā nolēma pildīt Anulēšanas nodaļas pienākumus, ne arī nodot lietu atpakaļ Anulēšanas nodaļai, lai tā lemtu par citām pieminētajām tiesībām, saistībā ar kurām jau tika veikta pārbaude.


title: Lieta C-38/06: Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 24. janvārī

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/7

         Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 24. janvārī
   (Lieta C-38/06)
   (2006/C 74/14)
   tiesvedības valoda — portugāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 24. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Portugāles Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Günter Wilms un Margarida Afonso, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nenoteikdama un nenododama Komisijas rīcībā pašu resursus, ko tā bija parādā par vienīgi militārai lietošanai paredzētā ekipējuma un materiālu importu laikā no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim, un atteikdamās maksāt attiecīgos nokavējuma procentus, Portugāles Republika attiecībā uz laika posmu no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Regulas Nr. 1552/89 (1) 2., 9.,10. un 11. pants, un pēc šī datuma — ko tai uzliek atbilstošie Regulas Nr. 1150/2000 (2) panti;

               2)

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka EKL 296. pants neļauj dalībvalstij atbrīvot no muitas nodokļa militāro materiālu importu, jo šādu nodokļu samaksa nevar tikt uzskatīta par draudu šīs dalībvalsts būtiskajām drošības interesēm.
   Iztrūkstot argumentiem, kas konkrēti pamatotu šādu izņēmumu no muitas noteikumiem nepieciešamību, lai nodrošinātu būtiskas [Portugāles Republikas] drošības intereses, Komisija uzskata, ka Portugāles iestādes nav izpildījušas pienākumus, ko tām uzliek EKL 26. pants un Kopienu muitas kodeksa (3) 20. pants un līdz ar to kopējais muitas tarifs.
   Nav pieļaujams, ka dalībvalsts, atsaukdamās uz nepieciešamību lētāk finansēt savus militāros izdevumus, nepilda savus pienākumus, kas izriet no solidāras Kopienu budžeta līdzfinansēšanas.
   Gadījumā, kad tiek pārkāptas noteiktās normas, visam dalībvalstīm ir jāuzņemas attiecīgās finansiālās sekas, jo tad tiek piemērots kompensācijas mehānisms, lai kompensētu tradicionālo pašu resursu un PVN nepietiekamību, izmantojot NKP. Labas finanšu pārvaldības principa, kā arī taisnīguma un atbildības pamatjēdzienu ievērošana prasa, lai dalībvalstis, kas ir izraisījušas zemāku pašu resursu pieejamību, nekā tai bija jābūt, individuāli nestu atbildību par sekām, ko tā rada Kopienu budžetam, un tādējādi samaksātu summas, kas šīs pienākumu neizpildes dēļ nav samaksātas.
   Attiecīgā pienākumu neizpilde turpinājās līdz 2002. gada 31. decembrim, jo kopš 2003. gada 1. janvāra ir piemērojama Regula Nr. 150/2003 (4). Tikai sākot ar šo datumu, minētā regula ļauj atlikt, pastāvot noteiktiem nosacījumiem, muitas nodokli noteiktu ieroču un militārā ekipējuma importam.
   Portugāles iestādēm bija jāveic muitas nodokļu attiecīgajam importam iegrāmatošana saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa noteikumiem, un saskaņā ar Regulas Nr. 1552/89 2., 9., 10. un 11. panta noteikumiem un atbilstošajiem Regulas Nr. 1150/2000 noteikumiem jānosaka un jānodod Komisijas rīcībā attiecīgie pašu resursi. Tā kā nav ievēroti muitas noteikumi, jānoraksta par labu Kopienai attiecīgs nesamaksāto pašu resursu apjoms. Šim apmēram jāpievieno nokavējuma procenti, uz ko atsaucas Regulas Nr. 1150/2000 11. pants.

      (1)  Padomes 1989. gada 29. maija Regula (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 par Lēmuma 88/376/EEK, Euratom par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu īstenošanu (OV L 155, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 22. maija Regula (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).

      (4)  Padomes 2003. gada 21. janvāra Regula (EK) Nr. 150/2003 par noteiktiem ieročiem un militārajam ekipējumam paredzēto ievedmuitas nodokļu atlikšanu (OV L 25, 1. lpp.).


title: Lieta C-315/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. jūnijā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen (Beļģija) — Openbaar Ministerie / Edgard Jan De Clercq u.c.

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. jūnijā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen (Beļģija) — Openbaar Ministerie/Edgard Jan De Clercq u.c.
   (Lieta C-315/13)
   2013/C 252/32
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Openbaar Ministerie

      Atbildētāji: Edgard Jan De Clercq, Emiel Amede Rosa De Clercq, Nancy Genevieve Wilhelmina Rottiers, Ermelinda Jozef Martha Tampère, Thermotec NV

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai LESD 56. un 57. pants (agrāk EKL 49. un 50. pants) un Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvas 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV 1997, L 18) 3. panta 1. un 10. punkts, tos aplūkojot vai neaplūkojot kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes [2006. gada] 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.) 19. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj 2006. gada 27. decembra Ietvarlikuma (I) 141. pantu, saskaņā ar kuru personai, kura tieši vai pastarpināti nodarbina vai kuras uzdevumā tieši vai pastarpināti nodarbina norīkotus darba ņēmējus vai norīkotus mācekļus, pirms šo personu nodarbināšanas iepriekš elektroniski (vai, ja tas nav iespējams, ar telefaksa sūtījumu vai ar vēstuli) ir jāpaziņo Valsts Sociālā nodrošinājuma dienestam to personu identifikācijas dati, kuras nevar uzrādīt to darba devējam izsniegtu paziņojumu par saņemšanu sakarā ar deklarēšanu, kopsakarā ar 2006. gada 27. decembra Ietvarlikuma (I) 157. pantu un Sociālo kriminālpārkāpumu likuma 183. panta 1. punkta 1) apakšpunktu, kurā paredzēts kriminālsods par šī pienākuma neizpildi?


title: Lietas T-89/04 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/45

         Lietas T-89/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/109)

      (Tiesvedības valoda: nīderlandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Pirmās palātas priekšsēdētājs 2004. gada 24. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T–89/04: C. I. Bieger pret Eiropolu.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta C-572/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. novembrī iesniedza Riigikohus (Igaunija) – F. Hoffmann-La Roche AG/Accord Healthcare OÜ

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. novembrī iesniedza Riigikohus (Igaunija) – F. Hoffmann-La Roche AG/Accord Healthcare OÜ

   (Lieta C-572/15)
   (2016/C 027/16)
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Riigikohus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: F. Hoffmann-La Roche AG

      Atbildētāja: Accord Healthcare OÜ

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (kodificētā versija) 21. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka samazinās tāda papildu aizsardzības sertifikāta derīguma termiņš, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir piešķirts pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, un kura derīguma termiņš attiecībā uz aktīvo vielu atbilstoši šajā sertifikātā minētajai informācijai būtu ilgāks par 15 gadiem no brīža, kad pirmo reizi ir piešķirta atļauja laist tirgū Savienībā zāles, kuras veido šī aktīvā viela vai kuru sastāvā tā ir?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (kodificētā versija) 21. panta 2. punkts ir saderīgs ar Savienības tiesībām, it īpaši ar vispārējiem Savienības tiesību principiem par iegūto tiesību aizsardzību, atpakaļejoša spēka aizliegumu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartu?

      (1)  OV L 152, 1. lpp..


title: Lieta C-482/06: Prasība, kas celta 2006. gada 24. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/49

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-482/06)
   (2006/C 326/100)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un G. Braga da Cruz)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot (visus) normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīvas 2003/98/EK (1) par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 12. pants;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 1. jūlijā.

      (1)  OV L 345, 90. lpp.


title: Lieta C-602/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 21. oktobra rīkojumu lietā T-374/14 Bharat Heavy Electricals Ltd/Eiropas Komisija 2014. gada 23. decembrī iesniedza Bharat Heavy Electricals Ltd

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 21. oktobra rīkojumu lietā T-374/14 Bharat Heavy Electricals Ltd/Eiropas Komisija 2014. gada 23. decembrī iesniedza Bharat Heavy Electricals Ltd

   (Lieta C-602/14 P)
   (2015/C 311/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bharat Heavy Electricals Ltd (pārstāvis – A. Mc Donagh, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
   Ar 2015. gada 4. jūnija rīkojumu Tiesa (sestā palāta) ir noraidījusi apelācijas sūdzību un piespriedusi Bharat Heavy Electricals Ltd pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-143/11: Prasība, kas celta 2011. gada 27. decembrī — ZZ /Komisija

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 27. decembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-143/11)
   2012/C 65/52
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas netieši izteikto lēmumu neatmaksāt ceturto daļu no tiesāšanās izdevumiem, kas prasītājam bija radušies lietā F-81/09 Marcuccio/Komisija un kas atbildētājai bija jāsamaksā atbilstoši 2011. gada 15. februāra spriedumam

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, kuru ir pieņēmusi Komisija vai par kuru tā ir atbildīga un ar kuru ir noraidīts prasītāja ar 2011. gada 16. augustu datētais lūgums, kuru tas nosūtīja Komisijai tās likumiskā pārstāvja pienākumu izpildītāja personā un Komisijas iecēlējinstitūcijai;

               —

               atzīt, ka Komisija nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2011. gada 15. februāra spriedumu lietā F-81/09 Marcuccio/Komisija, un konkrētāk — pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2011. gada 15. februārī pasludinātā sprieduma rezolutīvajā daļā noteikto attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem minētajā lietā;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 3 316,31 apmērā, no kuras, gadījumā, ja un tiktāl, ciktāl tā prasītājam netiek samaksāta, tiks aprēķināti procenti par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no rītdienas un līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 5 dienā, sākot no rītdienas līdz 180. dienai pēc 2011. gada 17. augusta, par katru dienu, kad vēl nav pieņemts minētais lēmums, šo summu EUR 5 apmērā izmaksājot katru dienu, un, ja tā netiek samaksāta, no tās aprēķinot procentus par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no dienas, kad samaksa bija jāveic, līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 6 dienā par katru papildu dienu, kad vēl nav veikti attiecīgie pasākumi, sākot no 181. dienas pēc 2011. gada 17. augusta līdz 270. dienai pēc šī datuma, šo summu EUR 6 apmērā izmaksājot katru dienu, un, ja tā netiek samaksāta, no tās aprēķinot procentus par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no dienas, kad samaksa bija jāveic, līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 7,5 dienā par katru papildu dienu, kad vēl nav veikti attiecīgie pasākumi, sākot no 271. dienas pēc 2011. gada 17. augusta līdz 360. dienai pēc šī datuma, šo summu EUR 7,5 apmērā izmaksājot katru dienu, un, ja tā netiek samaksāta, no tās aprēķinot procentus par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no dienas, kad samaksa bija jāveic, līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 10 dienā par katru papildu dienu, kad vēl nav veikti attiecīgie pasākumi, sākot no 361. dienas pēc 2011. gada 17. augusta līdz brīdim, kad lēmums tiek pieņemts, šo summu EUR 10 apmērā izmaksājot katru dienu, un, ja tā netiek samaksāta, no tās aprēķinot procentus par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no dienas, kad samaksa bija jāveic, līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-25/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 8. novembra rīkojums — BASF Schweiz un BASF Lampertheim /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Alvas stabilizatoru un ESBO/esteru siltumastabilizatoru tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Lēmuma atsaukšana — Strīda priekšmeta izzušana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/16

         Vispārējās tiesas 2011. gada 8. novembra rīkojums — BASF Schweiz un BASF Lampertheim/Komisija
   (Lieta T-25/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Alvas stabilizatoru un ESBO/esteru siltumastabilizatoru tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta izzušana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 6/28
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: BASF Schweiz AG, agrāk — BASF Specialty Chemicals Holding GmbH (Bāzele, Šveice), un BASF Lampertheim GmbH (Lampertheima, Vācija) (pārstāvji — F. Montag un T. Wilson, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Ronkes Agerbeek un R. Sauer, pārstāvji, kam palīdz W. Berg, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 11. novembra Lēmuma C(2009) 8682, galīgā redakcija, attiecībā uz EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38589 — Siltuma stabilizatori) 1. pantu un 2. pantu tiktāl, ciktāl šie noteikumi skar prasītājas, kā arī pakārtoti — prasība samazināt prasītājām uzliktos naudas sodus atbilstoši šā lēmuma 2. pantam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta C-302/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 2. jūlija spriedums ( Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zino Davidoff SA/Bundesfinanzdirektion Südost (Preču zīmes — Starptautiska reģistrācija — Protokols par Madrides nolīgumu — Regula (EK) Nr. 40/94 — 146. pants — Starptautiskas reģistrācijas un Kopienas preču zīmes identiskas sekas Kopienā — Regula (EK) Nr. 1383/2003 — 5. panta 4. punkts — Preces, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj preču zīmi — Muitas iestāžu rīcība — Kopienas preču zīmes īpašnieks — Tiesības panākt rīcību arī citās dalībvalstīs, ne vien tajā, kurā iesniegts pieprasījums rīkoties — Attiecināšana uz starptautiskas reģistrācijas īpašnieku)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/9

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 2. jūlija spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zino Davidoff SA/Bundesfinanzdirektion Südost

   (Lieta C-302/08) (1)

   (Preču zīmes - Starptautiska reģistrācija - Protokols par Madrides nolīgumu - Regula (EK) Nr. 40/94 - 146. pants - Starptautiskas reģistrācijas un Kopienas preču zīmes identiskas sekas Kopienā - Regula (EK) Nr. 1383/2003 - 5. panta 4. punkts - Preces, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj preču zīmi - Muitas iestāžu rīcība - Kopienas preču zīmes īpašnieks - Tiesības panākt rīcību arī citās dalībvalstīs, ne vien tajā, kurā iesniegts pieprasījums rīkoties - Attiecināšana uz starptautiskas reģistrācijas īpašnieku)
   2009/C 205/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Zino Davidoff SA

      Atbildētāja: Bundesfinanzdirektion Südost

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht München — Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulas (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (OV L 196, 7. lpp.), 5. panta 4. punkta interpretācija — Tikai Kopienas preču zīmes īpašniekiem paredzētas tiesības iesniegt pieprasījumu par muitas aresta uzlikšanu, lai panāktu aresta uzlikšanu ne tikai dalībvalstī, kur tas iesniegts, bet arī citā vai vairākās citās dalībvalstīs — Šo tiesību attiecināšana arī uz starptautisku preču zīmju īpašniekiem Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 146. panta nozīmē — Eiropas Kopienas pievienošanās Madrides nolīguma par preču zīmju starptautisko reģistrāciju protokolam juridiskās sekas

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulas (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības, 5. panta 4. punkts, aplūkojot to saistībā ar Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2003. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1992/2003, 146. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj starptautiski reģistrētās preču zīmes īpašniekam, tāpat kā Kopienas preču zīmes īpašniekam, panākt muitas iestāžu rīcību vienā vai vairākās citās dalībvalstīs, ne vien tajā, kurā tas iesniedzis savu pieprasījumu.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta C-564/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/12

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-564/07)
   (2008/C 79/22)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un H. Krämer)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka:

                           —

                           prasot, lai visi citā dalībvalstī likumīgi reģistrētie patentu pilnvarotie, kas vēlas īslaicīgi sniegt pakalpojumus Austrijā, iepriekš reģistrējas īpašajā Austrijas reģistrā tiktāl, ciktāl reģistrācijas nosacījums ir obligātās profesionālās apdrošināšanas noslēgšana,

                           —

                           pakļaujot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētos patentu pilnvarotos, kas vēlas īslaicīgi sniegt pakalpojumus Austrijā, Austrijas iestāžu disciplinārai uzraudzībai attiecībā arī uz tādu rīcību, kas nav smags profesionālo pienākumu pārkāpums;

                           —

                           paredzot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētiem patentu pilnvarotajiem, kas vēlas īslaicīgi sniegt pakalpojumus Austrijā, noteiktu pakalpojumu sniegšanai nosacījumu, ka iepriekš ir jānoslēdz obligātā profesionālā apdrošināšana,

                           —

                           uzliekot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētajiem patentu pilnvarotajiem, kas vēlas īslaicīgi sniegt pakalpojumus Austrijā, pienākumu iesaistīt attiecīgajā teritorijā licencētu advokātu vai izmantot Austrijā dzīvojošu pārstāvi tiesā,

                     Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants.

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru EKL 49. pants ne tikai prasa likvidēt jebkādu citā dalībvalstī reģistrētu pakalpojumu sniedzēju diskrimināciju, pamatojoties uz pilsonību, bet arī atcelt visus ierobežojumus — pat tad, ja tie bez izšķirības attiecas gan uz vietējiem pakalpojumu sniedzējiem, gan arī uz citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējiem — kas var kavēt, traucēt vai padarīt mazāk pievilcīgu pakalpojumu sniedzēju darbību, kuri ir reģistrēti citā dalībvalstī un tur likumīgi sniedz atbilstošus pakalpojumus.
   Komisija uzskata, ka Austrijas tiesību normas par patentu pilnvarotajiem ierobežo brīvu pakalpojumu kustību EKL 49. panta nozīmē, jo tās citā dalībvalstī likumīgi reģistrētiem patentu pilnvarotajiem, kas vēlas īslaicīgi sniegt pakalpojumus Austrijā, liek noslēgt obligāto profesionālo apdrošināšanu, reģistrēties Austrijas reģistrā, pakļauties Austrijas Patentu pilnvaroto palātas disciplinārajai uzraudzībai un pušu pārstāvības gadījumā jāiesaista vietējais licencētais advokāts.
   Šīs prasības var kavēt citā valstī likumīgi reģistrētam patentu pilnvarotajam īslaicīgi sniegt patentu pilnvarotā pakalpojumus Austrijā vai, attiecīgi, padarīt to mazāk pievilcīgus. Gan reģistrācijas dalībvalsts, gan dalībvalsts, kurā tiek sniegti pakalpojumi, tiesību normu ievērošana ir papildu ekonomisks apgrūtinājums pakalpojumu sniedzējam, jo viņam ir jāiegūst informācija par dalībvalsts, kurā tiek sniegts pakalpojums, tiesību normām, un turklāt uz viņu attiecas dubults tiesiskais regulējums, bet dalībvalstī, kurā tiek sniegti pakalpojumi, netiek ņemts vērā tiesiskais regulējums, kurš uz viņu jau attiecas izcelsmes dalībvalstī. Šis tiesiskais regulējums var arī atturēt patērētājus pilnvarot citā dalībvalstī reģistrētu pakalpojumu sniedzēju, jo tas salīdzinājumā ar Austrijas pakalpojumu sniedzēja izmantošanu rada papildu izmaksas.
   Valsts pasākumi, kas kavē, traucē vai padara mazāk pievilcīgu Līgumā garantēto pamatbrīvību īstenošanu, ir saderīgi ar Līgumu tikai tad, ja tie, pirmkārt, ir pamatoti ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, otrkārt, tiek piemēroti nediskriminējošā veidā, treškārt, ir piemēroti, lai nodrošinātu to mērķa īstenošanu un, ceturtkārt, nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu šo mērķi. Turklāt par primāriem vispārējo interešu apsvērumiem tiek atzītas tikai tādas intereses, ja tās jau neaizsargā tiesību normas, kuras uz pakalpojumu sniedzēju atteicas dalībvalstī, kurā ir viņa reģistrācijas vieta.
   Komisijas uzskata, ka apstrīdētie ierobežojumi nav attaisnojami ne, pamatojoties uz Līgumā tieši paredzēto izņēmuma regulējumu, ne arī Tiesas judikatūru attiecībā uz primāriem vispārējo interešu apsvērumiem. Proti, citās dalībvalstis reģistrētajiem patentu pilnvarotajiem uzliktie un šeit aplūkotie pienākumi pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai īstenotu patērētāju aizsardzības un atbilstošas procedūras norises mērķus.


title: Lieta C-25/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. janvārī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Datu aizsardzības inspektors

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. janvārī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Datu aizsardzības inspektors
   (Lieta C-25/17)
   (2017/C 086/23)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Datu aizsardzības inspektors

      Atbildētājs: Jehovas liecinieki – reliģiskā organizācija

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Datu aizsardzības direktīvas (1) 3. panta 2. punktā paredzētie izņēmumi, kas attiecas uz piemērošanas jomu, ir jāinterpretē tādējādi, ka personas datu vākšana un citāda apstrāde, ko reliģiskās organizācijas biedri veic saistībā ar sludināšanu pa mājām, neietilpst direktīvas piemērošanas jomā? Kāda nozīme, novērtējot direktīvas piemērojamību, ir tam, ka, pirmkārt, sludināšanu, saistībā ar kuru tiek vākti dati, organizē reliģiskā organizācija un tās sapulces un ka, otrkārt, vienlaikus runa ir arī par reliģiskās organizācijas biedru personisku reliģijas praktizēšanu?

               2.

               Vai jēdziena “kartotēka” definīcija Datu aizsardzības direktīvas 2. panta c) punktā, ņemot vērā šīs direktīvas preambulas 26. un 27. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu personas datu kopums, kuri saistībā ar iepriekš minēto sludināšanu pa mājām netiek vākti automatizēti (vārds, uzvārds un adrese, kā arī citi iespējamie ar personu saistītie dati un raksturojumi,

                           a)

                           nav šāda kartotēka tāpēc, ka jautājums nav par kartotēkām vai reģistriem, vai līdzīgām meklēšanai paredzētām sakārtotām sistēmām Somijas Likumā par personas datiem sniegtās definīcijas izpratnē, vai

                           b)

                           ir šāda kartotēka tāpēc, ka no datiem, ņemot vērā to mērķi, faktiski viegli un bez nesamērīgiem izdevumiem var piekļūt informācijai, kas vajadzīga vēlākai izmantošanai, kā tas ir paredzēts Somijas Likumā par personas datiem?

               3.

               Vai Datu aizsardzības direktīvas 2. panta d) punktā sniegtais formulējums “kura viena pati vai kopīgi ar citām nosaka personas datu apstrādes nolūkus un līdzekļus” ir jāinterpretē tādējādi, ka reliģisko organizāciju, kas organizē pasākumu, kura gaitā (tostarp, sadalot sludinātāju darbības zonas, sekojot sludināšanai un kārtojot reģistrus par personām, kas nevēlas, lai pie tām ierastos sludinātāji) tiek vākti personas dati, attiecībā uz šo savu biedru darbību var uzskatīt par personas datu apstrādātāju, kaut arī reliģiskā organizācija apgalvo, ka tikai atsevišķiem sludinātājiem ir pieejama pierakstītā informācija?

               4.

               Vai minētais 2. panta d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka reliģisko organizāciju var atzīt par personas datu apstrādātāju tikai tad, ja tā veic citus īpašus pasākumus, piemēram, dod uzdevumus vai rakstveida norādījumus, ar kuriem tā vada datu vākšanu, vai arī pietiek ar to, ka reliģiskā organizācija ir savu biedru darbības faktiskā vadītāja?
               Atbilde uz trešo un ceturto jautājumu ir nepieciešama tikai tad, ja saskaņā ar atbildēm uz pirmo un otro jautājumu direktīva ir piemērojama. Atbilde uz ceturto jautājumu ir nepieciešama tikai tad, ja saskaņā ar trešo jautājumu nevar izslēgt direktīvas 2. panta d) punkta piemērojamību reliģiskajām organizācijām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.).


title: Lieta C-237/14 P: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 6. septembra rīkojums – Lidl Stiftung & Co. KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Tiesas Reglamenta 181. pants – Acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/6

      Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 6. septembra rīkojums – Lidl Stiftung & Co. KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-237/14 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Tiesas Reglamenta 181. pants - Acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2016/C 454/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lidl Stiftung & Co. KG (pārstāvji – M. Wolter, M. Kefferpütz un A. K. Marx, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – L. Rampini)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Lidl Stiftung & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta T-287/07: Prasība, kas celta 2007. gada 25. jūlijā — cApStAn /Komisija

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/16

         Prasība, kas celta 2007. gada 25. jūlijā — cApStAn/Komisija
   (Lieta T-287/07)
   (2007/C 223/26)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: cApStAn Sprl, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — J. Bublot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas noraidošo lēmumu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā prasībā prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 22. maija lēmumu, ar kuru noraidīts tās piedāvājums, kas iesniegts konkursa procedūras “Rediģēšanas pakalpojumi PER 2007” (1) ietvaros, jo netika iesniegti pierādījumi par iepriekšējo pieredzi attiecīgajā jomā.
   Savas prasības atcelt apstrīdēto lēmumu pamatojumam prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu lasīšanas kļūdu attiecībā uz tās kandidatūru, jo konkurss precīzi attiecās uz tās darbības jomu, ko prasītāja esot skaidri norādījusi savā piedāvājumā. Tā arī norāda, ka Komisija tai jau bija piešķīrusi publisku iepirkumu attiecīgajā jomā un šajā sakarā sniegtie pakalpojumi nekad nav tikuši apstrīdēti.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmumā ir norādīts acīmredzami kļūdains pamatojums un ka šī kļūda ir uzskatāma par pamatojuma neesamību.

      (1)  OV 2007/S 21-023949.


title: Lieta T-519/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. septembrī – myToys.de/ITSB – Laboratorios Indas (“myBaby”)

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. septembrī – myToys.de/ITSB – Laboratorios Indas (“myBaby”)
   (Lieta T-519/15)
   (2015/C 363/52)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: myToys.de GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – C. Hauss-Löhde un M. Mette, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Laboratorios Indas, SA (Pozuelo de Alarcon, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “myBaby” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 846 426

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 17. jūnija lēmums lietā R 1002/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas otrās padomes 2015. gada 17. jūnija lēmumu apelācijas procesā lietā R 1002/2014–2;

               —

               iebildumus pilnībā noraidīt;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas otrās padomes 2015. gada 21. maija lēmumu apelācijas procesā lietā R 1137/2014–2;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               1996. gada 5. februāra Regulas Nr. 216/96, ar ko paredz Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas padomes procesuālos noteikumus, 7. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-362/08: Prasība, kas celta 2008. gada 28. augustā — IFAW Internationaler Tiershutz-Fonds /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 28. augustā — IFAW Internationaler Tiershutz-Fonds/Komisija
   (Lieta T-362/08)
   (2008/C 301/72)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IFAW Internationaler Tiershutz-Fonds GmbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — S. Crosby un S. Santoro, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               uzlikt Komisijai par pienākumu iesniegt Pirmās instances tiesai Vācijas kanclera Šrēdera [Schröder] 2000. gada 15. marta vēstuli Komisijas priekšēdētājam Prodi [Prodi];

               —

               atzīt, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzamas kļūdas vērtējumā un tādēļ to atcelt; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 87. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2007. gada 18. decembra spriedumu lietā C-64/05 P (1) Tiesa atcēla Pirmās instances tiesas 2004. gada 30. novembra spriedumu lietā T-168/02 IFAW Internationaler Tiershutz-Fonds/Komisija (Krājums, 1435. lpp.) un ar kuru tika atcelts Komisijas 2002. gada 26. marta lēmums, ar ko tā prasītājaai, liedza piekļuvi, ko tas bija pieprasījis ar 2001. gada 20. decembra pieteikumu, konkrētiem dokumentiem par Elbas estuāra deklasifikāciju Hamburgā, kas saskaņā ar Natura 2000 sistēmu ir aizsargājama teritorija, kā tas noteikts Padomes Direktīvā 92/43/EEK (2), lai paplašinātu jau esošo Daimler Chrysler Aerospace GmbH rūpnīcu Airbus A3XX montāžas pabeigšanai. Tādēļ, ņemot vērā Tiesas spriedumu apelācijas tiesvedībā, prasītājs ar 2008. gada 13. februāra vēstuli atjaunoja pieteikumu piekļuvei pieprasītajiem dokumentiem un 2008. gada 29. aprīlī iesniedza atkārtotu pieteikumu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (3) 7. panta 4. punktam.
   Ar šo prasību prasītājs saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 19. jūnija lēmumus, ar ko viņam tikusi piešķirta daļēja piekļuve un tikusi liegta piekļuve vienam dokumentam, kuram prasītājs lūdza piekļuvi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1049/2001.
   Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot Regulas (EK) 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešo ievilkumu pilnībā iekšējām ES attiecībām. Prasītājs turklāt norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka Šrēdera vēstule ir konfidenciāla un tās publiskošana apdraudētu Vācijas un citu ES dalībvalstu ekonomikas politiku. Prasītājs arī uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, uzskatīdama, ka vēstules publiskošana kompromitētu lēmumu pieņemšanas procesu un, visbeidzot, neuzskatīdama, ka sabiedrības intereses ir svarīgākas par lēmumu pieņemšanas procesa konfidencialitāti.

      (1)  Spriedums lietā C 64/05 P Zviedrijas Karaliste/Komisija (Krājums, 11389. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-432/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija spriedums – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“медведь”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “медведь” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/44

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija spriedums – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“медведь”)
   (Lieta T-432/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “медведь” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2017/C 283/67)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Vācija) (pārstāvis – A. Lingenfelser, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – P. Ivanov un D. Hanf)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 17. maija lēmumu lietā R 240/2016-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “медведь” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: lieta F-125/05: Prasība, kas celta  2005. gada 19. decembrī  —  Tsarnavas  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/54

         Prasība, kas celta 2005. gada 19. decembrī — Tsarnavas pret Komisiju
   (lieta F-125/05)
   (2006/C 60/100)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vassilios Tsarnavas (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 1. aprīļa lēmumu par prasītāja lūguma noraidīšanu, kas iesniegts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu (lūgums Nr. D/007/05);

               —

               vajadzības gadījumā atcelt Komisijas 2005. gada 7. oktobra lēmumu par prasītāja sūdzības noraidīšanu (Nr. R/488/05);

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt kompensāciju 72 000 EUR apmērā par materiālu un morālu kaitējumu, kas prasītājam ir nodarīts atkārtotu dienesta pārkāpumu vai kļūdu rezultātā, ko Komisija ir pieļāvusi paaugstināšanas amatā ietvaros, kas tika veikta par 1998. un 1999. gadu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas lēmumus noraidīt lūgumu un sūdzību, ko tas ir iesniedzis, lai saņemtu kompensāciju par materiālu un morālu kaitējumu, kas tam tika nodarīts ar Komisijas rīcību paaugstināšanas amatā ietvaros, kas tika veikta par 1998. un 1999. gadu. Lai apstrīdētu Komisijas pieņemtos pasākumus attiecībā uz viņu, prasītājs ir sācis četras pirmstiesas procedūras un četras [civildienesta strīdu] tiesvedības, kas ir novedušas vai nu pie minēto pasākumu atstādināšanas, vai atcelšanas.
   Materiālais zaudējums izriet no tā, ka, lai pilnībā nodrošinātu savu aizstāvību saistībā ar pirmstiesas procedūrām, prasītājs varēja vērsties pēc juridiska padoma. Morālais kaitējums izriet no nenoteiktības kāda prasītājam bija vairākus gadus, kā arī no tā, ka zuda viņa paļāvība attiecībā uz iestādi.


title: Lieta T-43/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 25. oktobra  spriedums — Fardoom un Reinard/Komisija (Ierēdņi — Ziņojums par karjeras novērtējumu — 2001.-2002. gada novērtējums)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/20

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums — Fardoom un Reinard/Komisija
   (Lieta T-43/04) (1)

   (Ierēdņi - Ziņojums par karjeras novērtējumu - 2001.-2002. gada novērtējums)
   (2005/C 330/50)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mohammad Reza Fardoom (Roodt-sur-Syre, Luksemburga) un Marie-José Reinard (Bertrange, Luksemburga) (pārstāvji — G. Bouneou un F. Frabetti, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer)
   Priekšmets
   Pamata prasība atcelt 2001. — 2002. gada novērtējumu daļā, kas attiecas uz prasītājiem un, pakārtoti, ziņojumus par prasītāju karjeras attīstību šajā laikposmā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmumu, ar kuru ir apstiprināts ziņojums par Marie-José Reinard karjeras novērtējumu par laikposmu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim.

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija sedz savus un atlīdzina Reinard tiesāšanās izdevumus;

               4)

                  Mohammad Reza Fardoom sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004


title: Lieta T-156/12: Prasība, kas celta 2012. gada 5. aprīlī — Sweet Tec /ITSB (ovāla forma)

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 5. aprīlī — Sweet Tec/ITSB (ovāla forma)
   (Lieta T-156/12)
   2012/C 165/53
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sweet Tec GmbH (Boizenburg, Vācija) (pārstāvis — T. Nägele, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 19. janvāra lēmumu lietā R 542/2011-1 attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 9 554 171;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kas atveido ovāla formu, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. un 30. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 9 554 171)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot atšķirtspēja un attiecībā uz lietā minētajām precēm tā neesot aprakstoša


title: Lieta C-425/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. jūlijā iesniedza Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Vācija) – Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG/Stadt Kempten

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. jūlijā iesniedza Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Vācija) – Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG/Stadt Kempten

   (Lieta C-425/17)
   (2017/C 347/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischen Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG

      Atbildētāja: Stadt Kempten

      Cita lietas dalībniece: Landesanwaltschaft Bayern

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2014/40/ES (1) 2. panta 8) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar “izstrādājumiem, kas paredzēti košļāšanai,” ir jāsaprot tikai košļājamās tabakas izstrādājumi klasiskajā izpratnē?

               2)

               Vai Direktīvas 2014/40/ES 2. panta 8) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “izstrādājumi, kas paredzēti košļāšanai,” nozīmē to pašu, ko “košļājama tabaka” 2. panta 6) punkta izpratnē?

               3)

               Vai, atbildot uz jautājumu, vai tabakas izstrādājums Direktīvas 2014/40/ES 2. panta 8) punkta izpratnē “ir paredzēts košļāšanai”, ir jābalstās uz objektīvo izstrādājuma izpratni un nevis uz ražotāja sniegto informāciju vai veidu, kā to faktiski izmanto patērētāji?

               4)

               Vai Direktīvas 2014/40/ES 2. panta 8) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai tiktu izpildīts nosacījums “paredzēts košļāšanai”, ir jākonstatē, ka tabakas izstrādājums, ņemot vērā tā konsistenci un cietību, ir objektīvi piemērots košļāšanai un, košļājot tabakas izstrādājumu, izdalās tajā ietilpstošās sastāvdaļas?

               5)

               Vai Direktīvas 2014/40/ES 2. panta 8) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai tiktu izpildīts nosacījums “paredzēts košļāšanai”, ir jāizpilda šāds papildu, taču arī pašpietiekams nosacījums: ar vieglu atkārtotu spiediena izdarīšanu ar zobiem vai mēli uz tabakas izstrādājumu izdalās vairāk izstrādājuma sastāvdaļu, nekā tad, ja tas tiek turēts tikai mutē?

               6)

               Vai arī, lai tiktu izpildīts nosacījums “paredzēts košļāšanai”, ir jākonstatē, ka tikai turēšanas mutē vai sūkāšanas rezultātā sastāvdaļas neizdalās?

               7)

               Vai tabakas izstrādājuma piemērotību “košļāšanai” Direktīvas 2014/40/ES 2. panta 8) punkta izpratnē var secināt arī no tādas pasniegšanas formas, kas pastāv neatkarīgi no pārstrādātās tabakas, kā, piemēram, no celulozes maisiņa?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.).


title: Lieta C-33/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. janvārī iesniedza Okrajno Sodišče Pliberk (Austrija) – Čepelnik d.o.o./Michael Vavti

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. janvārī iesniedza Okrajno Sodišče Pliberk (Austrija) – Čepelnik d.o.o./Michael Vavti

   (Lieta C-33/17)
   (2017/C 086/24)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Okrajno Sodišče Pliberk

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Čepelnik d.o.o.

      Atbildētājs: Michael Vavti

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā, ja maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas vienīgais mērķis ir tāda iespējama naudas soda nodrošināšana, ko ir paredzēts piemērot tikai īpašā procedūrā pret citā dalībvalstī reģistrētu pakalpojumu sniedzēju?
               Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

                           a.

                           Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā, ja citā ES dalībvalstī reģistrētais pakalpojumu sniedzējs, kuram ir paredzēts piemērot naudas sodu, procedūrā par drošības naudas noteikšanu citā ES dalībvalstī reģistrētajam pakalpojumu sniedzējam nevar pārsūdzēt drošības naudas noteikšanu un ar iekšzemes pasūtītāja sūdzību par šo lēmumu tā izpilde netiek apturēta?

                           b.

                           Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā tikai tādēļ, ka pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts citā ES dalībvalstī?

                           c.

                           Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā, lai gan tās izmaksas termiņš vēl nav iestājies un galīgās atlīdzības apmērs, ņemot vērā pretprasījumus un atlīdzības ieturēšanas tiesības, vēl nav zināms?


title: Lieta C-418/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. septembrī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko , Adam Pawłowski spółka jawna / Dyrektorowi Izby Celnej we Wrocławiu

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. septembrī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna/Dyrektorowi Izby Celnej we Wrocławiu

   (Lieta C-418/14)
   (2014/C 462/20)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

   Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), 5. pants, skatīts kopā ar 2. panta 3. punktu un 21. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz tādu valsts tiesisko regulējumu 2008. gada 6. decembra Akcīzes nodokļa likuma (Dz.U. 2009, Nr. 3, Pos. 11 ar grozījumiem) 89. panta 16. punktā, saskaņā ar kuru mazutam ir piemērojama akcīzes nodokļa likme motordegvielai, ja nodokļa maksātājs nav izpildījis Akcīzes nodokļa likuma 89. panta 14. un 15. punktā paredzēto formālo prasību?

               2)

               Vai samērīguma princips neliedz Akcīzes nodokļa likuma 89. panta 14. un 15. punktā paredzēto formālo prasību, saskaņā ar kuru samazinātā akcīzes nodokļa likme mazutam ir iemērojama tikai tad, ja likumā noteiktajā termiņā tiek sagatavots un iesniegts ieguvēju deklarāciju apkopojums, neatkarīgi no tā, vai tiek izpildīta materiālā prasība pārdot kurināmo kurināšanas nolūkā?

               3)

               Vai Akcīzes nodokļa likuma 89. panta 16. punktā paredzētā sankcija, saskaņā ar kuru akcīzes nodoklis par mazuta pārdošanu pārdevējam tiek uzlikts, kā tas ir šajā lietā, ar likmi, kas tiek piemērota motordegvielai (Akcīzes nodokļa likuma 89. panta 4. punkta 1. apakšpunkts), ja netiek izpildīta 89. panta 14. un 15. punktā noteiktā formālā prasība, ir saderīga ar samērīguma principu?

      (1)  OV L 283, 51. lpp.


title: Lieta T-406/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 11. jūlija spriedums – Dogg Label/EUIPO – Chemoul (“JAPRAG”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “JAPRAG” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “JAPAN-RAG” — Relatīvs atteikuma pamats — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/41

         Vispārējās tiesas 2017. gada 11. jūlija spriedums – Dogg Label/EUIPO – Chemoul (“JAPRAG”)
   (Lieta T-406/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “JAPRAG” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “JAPAN-RAG” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 277/61)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dogg Label (Marseļa, Francija) (pārstāvis – M. Angelier, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Patrick Chemoul (Parīze, Francija) (pārstāvis – E. Hoffman, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 13. maija lēmumu lietā R 2336/2015-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Dogg Label un Chemoul k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 13. maija lēmumu lietā R 2336/2015-2;

               2)

               Dogg Label, EUIPO un Patrick Chemoul k-gs sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta T-565/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 6. marta spriedums — ThyssenKrupp Steel Europe /ITSB ( “Highprotect” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Highprotect” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/25

         Vispārējās tiesas 2012. gada 6. marta spriedums — ThyssenKrupp Steel Europe/ITSB (“Highprotect”)
   (Lieta T-565/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Highprotect” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2012/C 118/42
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisbourg, Vācija) (pārstāvis — U. Ulrich, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — B. Schmidt)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 30. septembra lēmumu lietā R 1038/2010-1 attiecībā uz Kopienas vārdiskas preču zīmes “Highprotect” reģistrācijas pieteikumu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               ThyssenKrupp Steel Europe AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 19.2.2011.


title: Lieta T-67/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. septembra spriedums – Novartis Europharm/Komisija Cilvēkiem paredzētas zāles — Atļauja laist tirgū ģenēriskās zāles Zoledronic acid Hospira — zoledronic acid — Regulā noteiktais datu aizsardzības laikposms atsauces zālēm Zometa un Aclasta, kuru sastāvā ir aktīvā viela zoledronskābe — Direktīva 2001/83/EK — Regula (EEK) Nr. 2309/93 un Regula (EK) Nr. 726/2004 — Visaptveroša tirdzniecības atļauja — Regulā noteiktais datu aizsardzības laikposms

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/29

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. septembra spriedums – Novartis Europharm/Komisija
   (Lieta T-67/13) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Atļauja laist tirgū ģenēriskās zāles Zoledronic acid Hospira - zoledronic acid - Regulā noteiktais datu aizsardzības laikposms atsauces zālēm Zometa un Aclasta, kuru sastāvā ir aktīvā viela zoledronskābe - Direktīva 2001/83/EK - Regula (EEK) Nr. 2309/93 un Regula (EK) Nr. 726/2004 - Visaptveroša tirdzniecības atļauja - Regulā noteiktais datu aizsardzības laikposms)
   (2015/C 363/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis Europharm Ltd (Horsham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – C. Schoonderbeek, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Mifsud-Bonnici un M. Šimerdová)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Hospira UK Ltd (Royal Leamington Spa, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – sākotnēji N. Stoate un H. Austin, solicitors, J. Stratford, QC, vēlāk M. Stoate un E. Vickers, solicitors un J. Stratford)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 19. novembra Īstenošanas lēmumu C(2012) 8605 final piešķirt atļauju laist tirgū cilvēkiem paredzētas zāles Zoledronic acid Hospira – zoledronic acid saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 726/2004

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Novartis Europharm Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Hospira UK Ltd tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta F-14/06: Civildienesta tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums — Chevallier-Carmana u.c./Kopienu Tiesa

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/67

         Civildienesta tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums — Chevallier-Carmana u.c./Kopienu Tiesa
   (Lieta F-14/06) (1)

   (2008/C 301/133)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006., 37. lpp.


title: Lieta T-13/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 25. oktobra spriedums — Castell des Remei pret ITSB — Bodegas Roda ( ODA ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska agrāka vārdiska preču zīme RODA un valsts agrākas vārdiskas preču zīmes BODEGAS RODA , RODA I un RODA II — Kopienas vārdiskas preču zīmes ODA reģistrācijas pieteikums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/16

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 25. oktobra spriedums — Castell des Remei pret ITSB — Bodegas Roda (ODA)
   (Lieta T-13/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska agrāka vārdiska preču zīme “RODA” un valsts agrākas vārdiskas preču zīmes “BODEGAS RODA”, “RODA I” un “RODA II” - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ODA” reģistrācijas pieteikums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 310/31)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Castell des Remei, SL., Castell del Remei (Spānija) (pārstāvji — J. Grau Mora, A. Angulo, M. Baylos Morales, A. Velázquez Ibánez, F. de Visscher, E. Cornu, É. De Gryse, D. Moreau un P. Merino Baylos, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. García Murillo, pārstāvis)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Bodegas Roda, SA, La Rioja (Spānija) (pārstāvis — M. López Camba, avocat)
   Priekšmets
   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 27. oktobra lēmumu (lieta R 691/2003-1) saistībā ar iebildumu procesu starp Bodegas Roda, SA un Castell del Remei, SL.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 19.03.2005.


title: Apvienotās lietas T-116/13 P un T-117/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 13. janvāra rīkojums — Lebedef /Komisija (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2008. un 2009. gada novērtējums — Atbrīvojums uz nepilnu darba laiku, lai pārstāvētu arodbiedrību — Novērtējuma ziņojumi, kas attiecas uz funkcijām, kas veiktas, īstenojot pārstāvību — Arodbiedrības veikta iecelšana — Prasību noraidīšana pirmajā instancē kā acīmredzami nepamatotas — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/21

      Vispārējās tiesas 2014. gada 13. janvāra rīkojums — Lebedef/Komisija
      (Apvienotās lietas T-116/13 P un T-117/13 P) (1)

      (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2008. un 2009. gada novērtējums - Atbrīvojums uz nepilnu darba laiku, lai pārstāvētu arodbiedrību - Novērtējuma ziņojumi, kas attiecas uz funkcijām, kas veiktas, īstenojot pārstāvību - Arodbiedrības veikta iecelšana - Prasību noraidīšana pirmajā instancē kā acīmredzami nepamatotas - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2014/C 71/39)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid, piedaloties B. Wägenbaur, avocat)

         Priekšmets

      Divas apelācijas sūdzības, kas celtas par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra rīkojumiem apvienotajās lietās F-70/11 un F-109/11 Lebedef/Komisija (Krājumā vēl nav publicētas) un kurās prasīts atcelt šos rīkojumus

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzības noraidīt;

                  2)

                  Giorgio Lebedef sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies šajā instancē.

         (1)  OV C 147, 25.5.2013.


               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/1

         2010/C 24/01
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 11, 16.1.2010.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 312, 19.12.2009.

      OV C 297, 5.12.2009.

      OV C 282, 21.11.2009.

      OV C 267, 7.11.2009.

      OV C 256, 24.10.2009.

      OV C 244, 10.10.2009.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-306/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 16. novembrī ( Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Compaq Coputer International Corporation pret Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem (Muitas vērtība — Portatīvie datori ar operētājsistēmu programmatūru)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/13

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 16. novembrī (Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Compaq Coputer International Corporation pret Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem

   (Lieta C-306/04) (1)

   (Muitas vērtība - Portatīvie datori ar operētājsistēmu programmatūru)
   (2006/C 331/22)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Gerechtshof te Amsterdam
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Compaq Coputer International Corporation

      Atbildētājs: Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te Amsterdam — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 32. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Preču muitas vērtība — Portatīvie datori, kuros to ievešanas brīdī jau ir instalēta operētājsistēmu programmatūra
   Rezolutīvā daļa:
   Ievedot datorus, kuros pārdevējs ir instalējis programmatūru, kas ietver vienu vai vairākas pircēja tā rīcībā bez maksas nodotas operētājsistēmas, lai noteiktu šo datoru muitas vērtību, saskaņā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 32. panta 1. punkta b) vai c) apakšpunktu to darījuma vērtībai ir jāpieskaita šīs programmatūras vērtība, ja šī pēdējā vērtība nav iekļauta par minētajiem datoriem faktiski samaksātā vai maksājamā cenā.
   Tas pats ir spēkā tad, ja atbilstoši Kopienu tiesībām valsts iestādes par darījuma vērtību pieņem cenu cita pārdošanas darījuma ietvaros, nevis tā, ko ir noslēdzis Kopienas pircējs. Šādā gadījumā par “pircēju” Regulas Nr. 2913/92 32. panta 1. punkta b) vai c) apakšpunkta izpratnē uzskatāms pircējs, kas ir noslēdzis šo citu pārdošanas darījumu.

      (1)  OV C 228, 11.9.2004.


title: Lieta C-178/06: Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2007. gada 21. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Igaunijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/28

         Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2007. gada 21. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-178/06) (1)

   (2007/C 96/54)

      Tiesvedības valoda — igauņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.


title: Lieta T-43/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 10. jūlija rīkojums – No Limits/EUIPO – Morellato (“NO LIMITS”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NO LIMITS” — Apstrīdētā lēmuma atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/51

         Vispārējās tiesas 2017. gada 10. jūlija rīkojums – No Limits/EUIPO – Morellato (“NO LIMITS”)
   (Lieta T-43/17) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NO LIMITS” - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 283/79)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: No Limits International Investments SA (Bissone, Šveice) (pārstāvis – F. Canu, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – S. Scardocchia un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Morellato SpA (Fratte di Santa Giustina in Colle, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 21. novembra lēmumu lietā R 2007/2015-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Morellato un No Limits Investments

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus un atlīdzina No Limits International Investments SA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 95, 27.3.2017.


title: Lieta C-203/14: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Tribunal Català de Contractes del Sector Públic (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Consorci Sanitari del Maresme/Corporació de Salut del Maresme i la Selva Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 267. pants — Tiesas kompetence — Iestādes, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, “tiesas” statuss — Neatkarība — Obligāta kompetence — Direktīva 89/665/EEK — 2. pants — Par pārsūdzības izskatīšanu atbildīgās iestādes — Direktīva 2004/18/EK — 1. panta 8. punkts un 52. pants — Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Jēdziens “publisko tiesību subjekts” — Publiskās administrācijas iestādes — Iekļaušana

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/7

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Tribunal Català de Contractes del Sector Públic (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Consorci Sanitari del Maresme/Corporació de Salut del Maresme i la Selva

   (Lieta C-203/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 267. pants - Tiesas kompetence - Iestādes, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, “tiesas” statuss - Neatkarība - Obligāta kompetence - Direktīva 89/665/EEK - 2. pants - Par pārsūdzības izskatīšanu atbildīgās iestādes - Direktīva 2004/18/EK - 1. panta 8. punkts un 52. pants - Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras - Jēdziens “publisko tiesību subjekts” - Publiskās administrācijas iestādes - Iekļaušana)
   (2015/C 389/08)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Català de Contractes del Sector Públic

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Consorci Sanitari del Maresme

      Atbildētāja: Corporació de Salut del Maresme i la Selva

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas otrajā daļā iekļautais jēdziens “saimnieciskās darbības subjekts” ietver publiskās administrācijas iestādes, kuras tādējādi drīkst piedalīties publiskā iepirkuma procedūrās, ja un tiktāl, ciktāl tās ir tiesīgas piedāvāt pakalpojumus pret atlīdzību tirgū;

               2)

               Direktīvas 2004/18 52. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai arī tajā ir iekļautas konkrētas prasības attiecībā uz nosacījumiem saimnieciskās darbības subjektu iekļaušanai oficiālajos valsts sarakstos un sertifikācijai, tajā izsmeļošā veidā nav noteikti ne nosacījumi šo saimnieciskās darbības subjektu iekļaušanai oficiālajos valsts sarakstos, ne nosacījumi tam, lai tie saņemtu sertifikātu, ne arī publisko tiesību subjektu tiesības un pienākumi šajā ziņā. Katrā ziņā Direktīva 2004/18 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru publiskās administrācijas iestādes, kurām ir tiesības veikt būvdarbus, pārdot produktus vai veikt attiecīgajā paziņojumā par konkursu norādītos pakalpojumus, nevar tikt iekļautas šādos sarakstos vai tām nevar veikt šādu sertificēšanu, no vienas puses, lai gan tiesības piedalīties attiecīgajā konkursā tiek saglabātas tikai tiem tirgus dalībniekiem, kuri ir iekļauti minētajos sarakstos vai kuriem ir minētais sertifikāts, no otras puses.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta T-732/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. oktobrī – Sberbank of Russia/Padome

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/41

      Prasība, kas celta 2014. gada 23. oktobrī – Sberbank of Russia/Padome
      (Lieta T-732/14)
      (2015/C 016/65)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sberbank of Russia OAO (Maskava, Krievija) (pārstāvji – D. Rose, QC, M. Lester, Barrister, P. Crowther un J. Fearns, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Padomes 2014. gada 31. jūlija Lēmumu 2014/512/KĀDP, Padomes 2014. gada 31. jūlija Regulu (ES) Nr. 833/2014, Padomes 2014. gada 8. septembra Lēmumu 2014/659/KĀDP un Padomes 2014. gada 8. septembra Regulu (ES) Nr. 960/2014, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  atzīt par prettiesiskiem prasības pieteikuma 52. punktā apkopotās tiesību normas;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, uzskatīdama, ka ir izpildīts kāds no kritērijiem prasītājas iekļaušanai to personu, vienību un organizāciju sarakstā, kurām ir piemērojami pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, Padome ir pieļāvusi acīmredzama kļūdu [vērtējumā]. Prasītāja apgalvo, ka tā neatbilst iekļaušanas sarakstā kritērijiem un ka, iekļaudama to strīdīgo pasākumu sarakstā, Padome tādējādi ir rīkojusies ultra vires.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu prasītājas iekļaušanai sarakstā, jo tā neesot norādījusi piemērotus vai pietiekamus iemeslus prasītājas iekļaušanai strīdīgo pasākumu sarakstā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav aizsargājusi prasītājas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā, jo tā neesot informējusi prasītāju par tās iekļaušanu strīdīgo pasākumu sarakstā un neesot sniegusi nekādus pierādījumus prasītājas iekļaušanas pamatošanai.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas iekļaušana strīdīgo pasākumu sarakstā ir pielīdzināma neattaisnotai un nesamērīgai pamattiesību, tostarp tiesību uz uzņēmējdarbības un reputācijas aizsardzību, ierobežošanai.


title: Lieta T-143/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. martā – Spānija/Komisija

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/19

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. martā – Spānija/Komisija
   (Lieta T-143/15)
   (2015/C 178/19)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – M. Sampol Pucurull un M. García-Valdecasas Dorrego, Abogados del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 16. janvāra Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/103, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl tajā tiek izslēgti:

                           1.

                           atbalsts EUR 3 5 86  250,48 apmērā plus EUR 1 8 66  977,31 apmērā (atsaistītais tiešais atbalsts), ko 2009. un 2010. finanšu gadā Spānija saņēmusi Andalūzijas Kopienai [Comunidad de Andalucía];

                           2.

                           Spānijas Karalistes 2010. un 2011. finanšu gadā saistībā ar “Nelabvēlīgajiem dabas apstākļiem” un “Agrovides pasākumiem” Kastīlijas un Leonas Kopienai [Comunidad de Castilla y León] veiktie izdevumi EUR 2 1 23  619,66 apmērā (EUR 1  479,90 + EUR 9 78  849,95 + EUR 12  597,37 + EUR 1  720,85 + EUR 1 0 96  710,18 + EUR 32  261,41), un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Spānijas Karalistes ieskatā, apstrīdētais lēmums ir jāatzīst par spēkā neesošu šādu iemeslu dēļ:

               1.

               Noteiktā vienotas likmes korekcija neto EUR 5 4 53  227,79 apmērā (atsaistītais tiešais atbalsts) ir pretrunā Komisijas Regulas (EK) Nr. 796/2004 27. panta 1. punktam, Padomes Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. pantam un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 3. un 52. pantam šādu divējādu iemeslu dēļ:

                           —

                           Komisija nepareizi interpretē Regulas (EK) Nr. 796/2004 27. pantu, jo ar to, ka 2008. un 2009. gadā pēc nejaušības principa veiktās izlases rezultāti bija sliktāki nekā riska izlases rezultāti, nav pārkāpts šis pants un tāpēc nav izdarīts tāds Savienības tiesību pārkāpums, kura dēļ būtu izslēdzama lauksaimniecības izdevumu finansēšana saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. pantu un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pantu.

                           —

                           Komisijai nebija pamata secināt, ka esot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 796/2004 27. pants, jo pārbaudes procedūrā Spānijas Karalistes sniegtie pierādījumi apliecināja, ka ir veikts pienācīgs izvērtējums un ka ir veikti lietderīgi pasākumi, lai uzlabotu uz risku balstīto izlasi, un tāpēc nav izdarīts tāds Savienības tiesību pārkāpums, kura dēļ būtu izslēdzama lauksaimniecības izdevumu finansēšana saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. pantu un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pantu.

               2.

               Noteiktā korekcija EUR 2 1 23  619,66 apmērā (“Nelabvēlīgie dabas apstākļi” un “Agrovides pasākumi”) ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

                           —

                           ar to ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1975/2006 10. panta 2. un 4. punkts un 14. panta 2. punkts, jo Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste neesot izpildījusi savus kontroles pienākumus tāpēc, ka “Nelabvēlīgo dabas apstākļu” un “Agrovides pasākumu” gadījumā saistībā ar šo atbalstu uz vietas veikto kontroļu gaitā tā neveica dzīvnieku uzskaiti. Šis prasības pamats iedalās divās daļās, jo Spānijas Karaliste uzskata, ka:

                                       a)

                                       pienākums uzskaitīt dzīvniekus saistībā ar atbalstu Kastīlijas un Leonas Lauku atbalsta plānam 2007.–2013. gadā uz vietas veikto kontroļu gaitā ir pretrunā ganāmpulka blīvuma koeficienta kritērija kontinuitātei un vienlīdzīgas attieksmes principam un

                                       b)

                                       Komisija ir kļūdaini interpretējusi Regulas (EK) Nr. 1975/2006 10. panta 2. un 4. punktu saistībā ar tās 14. panta 2. punktu, uzskatīdama, ka Spānijas kontroles sistēma neesot piemērota, lai pārliecinātos par ganāmpulka blīvuma kritērija ievērošanu;

                           —

                           ar to ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1082/2003 2. panta 2. punkts un Regulas (EK) Nr. 796/2004 26. panta 2. punkta b) apakšpunkts, jo Spānijas Karalistei ir ticamas liellopu, aitu un kazu datu bāzes, kuras tā turklāt nepārtraukti un paredzētajā veidā atjaunina;

                           —

                           ar to ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkts, jo ir acīmredzami nesamērīgi noteikt finanšu korekciju 5 % apmērā attiecībā uz izmeklēšanas aptvertajiem pasākumiem. Finanšu korekcija ir nesamērīga, jo, pat ja arī Spānijas iestādēm inkriminētais pārkāpums apstiprinātos, pieņemtais lēmums pārsniedz to, kas ir pienācīgs un vajadzīgs, lai aizsargātu Savienības finansiālās intereses.


title: Lieta C-589/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 14. decembrī iesniedza Sąd Apelacyjny — Sąd Pracy i Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku (Polijas Republika) — Janina Wencel/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 14. decembrī iesniedza Sąd Apelacyjny — Sąd Pracy i Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku (Polijas Republika) — Janina Wencel/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku

   (Lieta C-589/10)
   2011/C 89/11
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny — Sąd Pracy i Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Janina Wencel

      Atbildētājs: Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā 10. pants, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 21. pantā un 20. panta 2. punktā noteikto brīvu pārvietošanās un uzturēšanās Eiropas Savienības dalībvalstīs principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka naudas maksājumi vecuma gadījumā, kas ir prasīti saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesību normām, nedrīkst tikt samazināti, mainīti, atlikti, atcelti vai konfiscēti tādēļ, ka saņēmēja ir vienlaikus dzīvojusi divu dalībvalstu teritorijās (tai bija divas vienādi nozīmīgas pastāvīgās uzturēšanās vietas), tostarp citas valsts, kas nav tā valsts, kuras teritorijā atrodas apdrošinātājs, kurš ir atbildīgs par vecuma pensijas maksāšanu, teritorijā?

               2)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 21. pants un 20. panta 2. punkts, kā arī Regulas Nr. 1408/71 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz piemērot valsts tiesisko regulējumu, kas noteikts Ustawa z dnia 17.12.1998 r. o emeryturach i rentach z Funduszu Ubezpieczeń Społecznych [1998. gada 17. decembra Likums par pensijām no sociālās apdrošināšanas fondiem] (Dz.U.2009. Nr. 153, Pos. 1227 ar grozījumiem) 114. panta 1. punktā saistībā ar 1975. gada 9. oktobra Vācijas Federatīvās Republikas un Polijas Tautas republikas nolīguma par pensijām un nelaimes gadījumu apdrošināšanu (Dz.U. 1976, Nr. 16, Pos. 101 ar grozījumiem) 4. pantu, tā, ka Polijas pensiju iestāde jautājumu izlemj atkārtoti un personai, kam daudzus gadus vienlaikus bija divas pastāvīgās dzīvesvietas (divi pastāvīgo interešu centri) divās valstīs, kas šobrīd ir Eiropas Savienības dalībvalstis, un kas pirms 2009. gada nav iesniegusi ne pieteikumu par viņas dzīvesvietas pārcelšanu uz vienu no šīm valstīm, ne arī attiecīgu paziņojumu, tiek atceltas tiesības uz vecuma pensiju?
               Ja atbilde ir noliedzoša:

               3)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 20. panta 2. punkts un 21. pants, kā arī Regulas Nr. 1408/71 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesiskā regulējuma, kas ir paredzēts Ustawa z dnia 17.12.1998 r. o emeryturach i rentach z Funduszu Ubezpieczeń Społecznych [..] 138. panta 1. un 2. punktā, piemērosana tā, ka Polijas pensiju iestāde personai, kam no 1975. līdz 2009. gadam bija vienlaikus divas pastāvīgās dzīvesvietas (divi pastāvīgo interešu centri) divās valstīs, kas šobrīd ir Eiropas Savienības dalībvalstis, prasa atlīdzināt vecuma pensiju par pēdējiem trim gadiem, ja šī persona lēmuma par pensijas piešķiršanas pieteikumu pieņemšanas laikā un pēc tās saņemšanas no Polijas apdrošinātāja netika informēta, ka viņai bija jāpaziņo arī par apstākli, ka viņai bija divas pastāvīgās dzīvesvietas divās valstīs, un jāiesniedz pieteikums par vienas no šīm valstīm apdrošinātāja izvēli, kuram būtu kompetence lemt par pieteikumiem attiecībā uz vecuma pensiju, vai jāsniedz atbilstošs paziņojums?

      (1)  OV L 71, 2. lpp.