title: Lieta C-366/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. augustā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – CZ/Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (TEAR de Cataluña)

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. augustā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – CZ/Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (TEAR de Cataluña)
      (Lieta C-366/20)
      (2020/C 359/09)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: CZ

         Atbildētāja: Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (TEAR de Cataluña)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesībām, proti, LESD 63. un 65. pantam un brīvas aprites, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas pamatprincipiem ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā Ley 35/2006, de 28 de noviembre, del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas [y de modificación parcial de las leyes de los Impuestos sobre Sociedades, sobre la Renta de no Residentes y sobre el Patrimonio] [2006. gada 28. novembra Likums 35/2006 par fizisko personu ienākuma nodokli un daļējiem grozījumiem likumos par uzņēmumu nodokli, par nerezidentu ienākuma nodokli un turības nodokli] 39. panta 2. punkts, kura redakcija izriet no 2012. gada 29. oktobra Likuma 7/2012 3. panta 2. punkta un saskaņā ar kuru gadījumā, kad pienākums ar “720. veidlapu” deklarēt ārvalstīs esošu mantu vai tur reģistrētas tiesības un aktīvus, nav izpildīts atbilstoši formas prasībām vai arī ir izpildīts novēloti, šī manta, tiesības un aktīvi “katrā ziņā” ir jākvalificē kā “nepamatots kapitāla pieaugums”, kas apliekams ar nodokli visagrākajā taksācijas periodā, attiecībā uz kuru nav iestājies noilgums, – neievērojot Ley 58/2003, de 17 de diciembre, General Tributaria [2003. gada 17. decembra Vispārējais nodokļu likums 58/2003] paredzētos noilguma noteikumus – ja vien tie nav “deklarētie ienākumi” vai ienākumi, kas ir gūti laika periodos, kad persona nebija nodokļu maksātājs Spānijā?
                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši tāpēc, ka minētā tiesību norma tiek atzīta par samērīgu -

                  2)

                  Vai Savienības tiesībām, proti, LESD 63. un 65. pantam un brīvas aprites, vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un samērīguma pamatprincipiem ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā 2006. gada 28. novembra Fizisku personu ienākuma nodokļa likuma 35/2006 39. panta 2. punkts, kas paredz iepriekš minētās sekas gadījumā, ja šie ienākumi tika deklarēti novēloti, tomēr tas ir izdarīts pirms ir uzsākta un paziņota jebkāda veida kontroles procedūra vai iesniegts jebkāds lūgums par informācijas apmaiņu nodokļu jomā, lai gan ir spēkā mehānisms šādas informācijas apmaiņas veikšanai ar trešo valsti?


title: Lieta C-397/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 20. augustā iesniedza Cour de cassation (Francija) – SR

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 20. augustā iesniedza Cour de cassation (Francija) – SR
      (Lieta C-397/20)
      (2020/C 359/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SR

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (1) 12. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 596/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu (2), ar kuru no 2016. gada 3. jūlija ir aizstāta iepriekš minētā direktīva, 23. panta 2.punkta g) un h) apakšpunkts kopsakarā ar šīs regulas 65. apsvērumu ir jāinterpretē tādējādi, ka, ņemot vērā izpaustās informācijas slepeno raksturu un plašo personu loku, kuras var tikt iesaistītas, valsts likumdevējs var noteikt pienākumu elektronisko komunikāciju operatoriem uz laiku, bet visaptveroši saglabāt informāciju par pieslēguma datiem, lai šīs direktīvas 11. pantā un šīs regulas 22. pantā minētās administratīvās iestādes varētu, rodoties iemesliem noteiktas personas turēt aizdomās par iesaisti iekšējās informācijas ļaunprātīgā izmantošanā vai tirgus manipulācijās, saņemt no operatoriem esošos datus par datu apmaiņu gadījumos, ja pastāv iemesli aizdomām, ka šādi ieraksti saistībā ar izmeklēšanas priekšmetu varētu izrādīties atbilstoši, lai atklātu pierādījumus pārkāpumu materiālajam sastāvam, tostarp ļaujot izsekot ieinteresēto personu izveidotajiem kontaktiem vēl pirms aizdomu rašanās?

                  2)

                  Tādas Tiesas sniegtās atbildes gadījumā, kura liktu Kasācijas tiesai uzskatīt Francijas likuma normu par pieslēguma datu glabāšanu par nesaderīgu ar Savienības tiesībām, vai varētu uz laiku saglabāt šādas likuma normas tiesiskās sekas, lai novērstu tiesisko nedrošību un ļautu iepriekš ievāktos un uzglabātos datus izmantot kādam no minētajā likumā paredzētajiem mērķiem?

                  3)

                  Vai valsts tiesa var uz laiku saglabāt tāda valsts likuma tiesiskās sekas, kas neatkarīgas administratīvās iestādes amatpersonām, veicot izmeklēšanas par ļaunprātīgu rīcību tirgū, ļauj saņemt pieslēguma datus, bez iepriekšējas tiesas vai neatkarīgas administratīvas iestādes uzraudzības?

         (1)  OV 2003, L 96, 16. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 596/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu (tirgus ļaunprātīgas izmantošanas regula) un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK un Komisijas Direktīvas 2003/124/EK, 2003/125/EK un 2004/72/EK (OV 2014, L 173, 1. lpp.).


title: Lieta C-398/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 20. augustā iesniedza Krajský soud v Brně (Čehijas Republika) – ELVOSPOL/Odvolací finanční ředitelství

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 20. augustā iesniedza Krajský soud v Brně (Čehijas Republika) – ELVOSPOL/Odvolací finanční ředitelství

      (Lieta C-398/20)
      (2020/C 359/12)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Krajský soud v Brně

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ELVOSPOL

         Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta 1. un 2. punkta mērķim pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts nosacījums, kas liedz pievienotās vērtības nodokļa maksātājam, kuram ir radies pienākums samaksāt nodokli par pakalpojuma, kas apliekams ar nodokli, sniegšanu citam nodokļa maksātājam, veikt nodokļa summas korekciju par tāda prasījuma summu, kas radies sešus mēnešus pirms tiesas sprieduma par attiecīgā nodokļa maksātāja, kurš ir apmaksājis pakalpojumu tikai daļēji vai nav samaksājis par to vispār, maksātnespēju?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-408/20 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 3. jūlija rīkojumu apvienotajās lietās T-347/19 un T-348/19 Enrico Falqui un Danilo Poggiolini/Eiropas Parlaments 2020. gada 1. septembrī iesniedza Danilo Poggiolini

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/8

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 3. jūlija rīkojumu apvienotajās lietās T-347/19 un T-348/19 Enrico Falqui un Danilo Poggiolini/Eiropas Parlaments 2020. gada 1. septembrī iesniedza Danilo Poggiolini

      (Lieta C-408/20 P)
      (2020/C 359/13)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Danilo Poggiolini (pārstāvji: F. Sorrentino, A. Sandulli, B. Cimino, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  Atzīt par pieņemamu D. Poggiolini celto prasību, ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta 2019. gada 11. aprīļa paziņojumu Nr. D (2019) 14435 un Finanšu ģenerāldirektorāta Deputātu finansiālo un sociālo tiesību direkcijas Deputātu atalgojuma un sociālo tiesību 2. nodaļas vadītāja 2019. gada 8. jūlija paziņojumu Nr. D309419; līdz ar to atcelt minētos paziņojumus vai nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai lietas izspriešanai pēc būtības.

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Motīvi un galvenie argumenti

      Prasītājs ir izvirzījis trīs pamatus, ar kuriem tas pamato lūgumu atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 3. jūlija rīkojumu Nr. 951576 lietā T-348/19, konkrēti,
      pamatu par to, ka esot nokavēts termiņš, proti, Eiropas Parlaments neesot ievērojis Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pantā un 130. panta 1. punktā, tos aplūkojot kopā, noteikto divu mēnešu termiņu, kurā tam bija tiesības celt iebildumus par D. Poggiolini celtās prasības Vispārējā tiesā pieņemamību, un ka procesuālo dokumentu iesniegšanai, izmantojot “e–Curia” sistēmu, nevarot piemērot Vispārējās tiesas Reglamenta 60. pantu, kurā ir paredzēts, ka “procesuālos termiņus pagarina par vienotu desmit dienu termiņu, kas noteikts, pamatojoties uz apsvērumiem par attālumu”;
      pamatu par to, ka Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta 2019. gada 11. aprīļa paziņojums Nr. D (2019) 14435 esot pārsūdzams, jo tas esot radījis tūlītējas tiesiskas sekas, kā rezultātā prasība par tā atcelšanu esot uzskatāma par pieņemamu;
      pamatu par to, ka prasība atcelt Finanšu ģenerāldirektorāta Deputātu finansiālo un sociālo tiesību direkcijas Deputātu atalgojuma un sociālo tiesību 2. nodaļas vadītāja 2019. gada 8. jūlija paziņojumu Nr. D309419 esot pieņemama, jo šī prasība ir formulēta ar prasības pieteikuma grozījumiem atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantam, kā arī tiek apgalvots, ka, izpildoties visiem priekšnosacījumiem, šādi grozījumi prasības pieteikumā esot jāuzskata par prasības pieteikumu.
      Prasītājs arī ir izvirzījis trīs citus pamatus par 2019. gada 11. aprīļa paziņojuma Nr. D(2019) 14435 un 2019. gada 8. jūlija paziņojuma Nr. D309419 prettiesiskumu, konkrēti,
      pamatu par to, ka esot pārkāpts Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmums “Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumi”;
      pamatu par to, ka Eiropas Parlaments neesot drīkstējis piemērot spēkā neesošu valsts tiesisko regulējumu (proti, tiesisko regulējumu, kas ir ticis ieviests ar Itālijas Deputātu palātas Prezidija Lēmumu Nr. 14/2018);
      pamatu par to, ka Eiropas Parlaments esot prettiesiski piemērojis valsts tiesisko regulējumu, kurš ir pretrunā Savienības tiesību pamatprincipiem, proti, tiesiskās paļāvības aizsardzības principam, kā arī esot pieļauts Savienības tiesību pārākuma principa pārkāpums.


title: Lieta C-429/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 11. septembrī Solar Ileias Bompaina AE iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2020. gada 3. jūlija rīkojumu lietā T-143/19 Solar Ileias Bompaina/Komisija

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 11. septembrīSolar Ileias Bompaina AE iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2020. gada 3. jūlija rīkojumu lietā T-143/19 Solar Ileias Bompaina/Komisija
      (Lieta C-429/20 P)
      (2020/C 359/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Solar Ileias Bompaina AE (pārstāvji: A. Metaxas, dikigoros, A. Bartosch, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pārsūdzēto rīkojumu atcelt;

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir balstīta uz diviem pamatiem.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot veikusi ar prasību saistīto faktu kļūdainu juridisko analīzi, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vēra apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtās sūdzības saturu, lai gan tā šo saturu pilnībā pārzināja.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot piemērojusi kļūdainu pierādījumu standartu.


title: Lieta T-538/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. augustā – Guasch Pubill/EUIPO – Napkings (Drāniņas tīrīšanai, Galdauti)

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/11

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. augustā – Guasch Pubill/EUIPO – Napkings (Drāniņas tīrīšanai, Galdauti)
      (Lieta T-538/20)
      (2020/C 359/16)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Marcos Guasch Pubill (Barselona, Spānija) (pārstāvis: R. Guerras Mazón, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Napkings, SL (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Apstrīdētā dizainparauga īpašniece: prasītāja tiesvedībā Vispārējā tiesā

         Apstrīdētais dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs (Drāniņas tīrīšanai, Galdauti) – Kopienas dizainparaugs Nr. 650 627-0003
      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 23. jūnija lēmums lietā R 1051/2019-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, piemērot res judicata izņēmumu un piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  pakārtoti – noraidīt izvirzītos argumentus, atcelt apstrīdēto lēmumu un pieņemt tā vietā citu lēmumu, ar kuru noraidīt spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu attiecībā uz visiem tajā izvirzītajiem argumentiem, vai nosūtīt lietu atpakaļ EUIPO“papildu argumentu” izvērtēšanai, attiecībā uz kuriem EUIPO vēl nav lēmis, un piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 52. panta 3. punkta pārkāpums.

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta pārkāpums.

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar 6. pantu pārkāpums.


title: Lieta T-546/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. septembrī – Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium/Komisija

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/12

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. septembrī – Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium/Komisija
      (Lieta T-546/20)
      (2020/C 359/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Sopra Steria Benelux (Ixelles, Beļģija), Unisys Belgium (Machelen, Beļģija) (pārstāvji: L. Masson un G. Tilman, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas pieņemto lēmumu publiskā iepirkuma ietvaros, kas publicēts ar Nr. TAXUD/2019/OP/0006 ar nosaukumu “Specification, development, maintenance and 3rd level support of TAXUD IT platforms – Lot A: Evolution services for the CCN/CSI Platform”, ar ko

                              —

                              noraida prasītāju izveidotā konsorcija iesniegto piedāvājumu;

                              —

                              piešķir līguma slēgšanas tiesības konsorcijam ARHS-IBM;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, pirmkārt, esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes regulas (ES, Euratom) Nr. 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.), I pielikuma 23. pants. Otrkārt, šajā pamatā tiek norādīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā;

                              —

                              jo Komisija neesot pārbaudījusi izraudzītā pretendenta cenu anomāliju;

                              —

                              jo Komisija neesot uzskatījusi izraudzītā pretendenta piedāvājumu par nesamērīgi lētu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, kas tostarp ir iekļauts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, jo Komisija neesot atbilstoši pamatojusi lēmumu neuzskatīt izraudzītā pretendenta piedāvājumu par nesamērīgi lētu.


title: Lieta T-551/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. septembrī – Jeronimo Martins Polska/EUIPO – Rivella International (“Riviva”)

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/13

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. septembrī – Jeronimo Martins Polska/EUIPO – Rivella International (“Riviva”)
      (Lieta T-551/20)
      (2020/C 359/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Jeronimo Martins Polska S.A. (Kostrzyn, Polija) (pārstāvis: R. Skubisz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rivella International AG (Rothrist, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Riviva” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 888 174

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 1. jūlija lēmums lietā R 2420/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un gadījumā, ja otra procesa Apelācijas padomē dalībniece iestāsies lietā, personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-295/20: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 8. jūlija spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Sanresa” UAB/Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Publisks atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu līgums – Direktīva 2014/24/ES – 58. un 70. pants – Ekonomikas dalībnieka pienākuma būt iepriekšējas rakstveida piekrišanas pārrobežu atkritumu sūtījumiem turētājam kvalificēšana – Līguma izpildes nosacījums)

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/8

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 8. jūlija spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Sanresa” UAB/Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos

      (Lieta C-295/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Publisks atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu līgums - Direktīva 2014/24/ES - 58. un 70. pants - Ekonomikas dalībnieka pienākuma būt iepriekšējas rakstveida piekrišanas pārrobežu atkritumu sūtījumiem turētājam kvalificēšana - Līguma izpildes nosacījums)
      (2021/C 338/10)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “Sanresa” UAB

         Atbildētāja: Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos

         piedaloties: “Toksika” UAB, “Žalvaris” UAB, “Palemono keramikos gamykla” AB, “Ekometrija” UAB

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 18. panta 2. punkts, kā arī 58. un 70. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka publiskā iepirkuma procedūrā atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu sniegšanai ekonomikas dalībnieka, kurš vēlas nosūtīt atkritumus no kādas dalībvalsts uz citu valsti, pienākums saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem 2. panta 35. punktu un 3. pantu saņemt valstu, kuras skar šis sūtījums, kompetento iestāžu piekrišanu ir uzskatāms par šī līguma izpildes nosacījumu.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 70. pants, lasot to kopā ar šīs direktīvas 18. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka pretendenta piedāvājums tiek noraidīts tikai tādēļ vien, ka tas piedāvājuma iesniegšanas brīdī nav iesniedzis pierādījumus par atbilstību attiecīgā līguma izpildes nosacījumam.

         (1)  OV C 329, 5.10.2020.


title: Lieta C-344/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūnijā iesniedza Tribunal de commerce de Paris (Francija) – AA, AA laulātā BB, Groupe AA SNC, SI, AM, RH, RT, OE, MD, CJ, MI, Brouard-Daude SCP, rīkojoties Xavier Brouard kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā/Allianz Bank SA, Allianz France SA, Métropole SA tiesību pārņēmēja, Abitbol & Rousselet SCP, rīkojoties Frédéric Abitbol kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā, BDR & Associés, rīkojoties Xavier Brouard kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā, SELAFA MJA, rīkojoties Jérôme Pierrel kā viena no AA maksātnespējas administratoriem vārdā, SELARL Axym, rīkojoties Didier Courtoux kā viena no AA maksātnespējas administratoriem vārdā, Bibus SA, agrāk Matinvest, Allianz I.A.R.D. SA, Métropole SA tiesību pārņēmēja

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūnijā iesniedza Tribunal de commerce de Paris (Francija) – AA, AA laulātā BB, Groupe AA SNC, SI, AM, RH, RT, OE, MD, CJ, MI, Brouard-Daude SCP, rīkojoties Xavier Brouard kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā/Allianz Bank SA, Allianz France SA, Métropole SA tiesību pārņēmēja, Abitbol & Rousselet SCP, rīkojoties Frédéric Abitbol kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā, BDR & Associés, rīkojoties Xavier Brouard kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā, SELAFA MJA, rīkojoties Jérôme Pierrel kā viena no AA maksātnespējas administratoriem vārdā, SELARL Axym, rīkojoties Didier Courtoux kā viena no AA maksātnespējas administratoriem vārdā, Bibus SA, agrāk Matinvest, Allianz I.A.R.D. SA, Métropole SA tiesību pārņēmēja
      (Lieta C-344/21)
      (2021/C 338/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de commerce de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: AA, AA laulātā BB, Groupe AA SNC, SI, AM, RH, RT, OE, MD, CJ, MI, Brouard-Daude SCP, rīkojoties Xavier Brouard kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā

         Atbildētāji: Allianz Bank SA, Allianz France SA, Métropole SA tiesību pārņēmēja, Abitbol & Rousselet SCP, rīkojoties Frédéric Abitbol kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā, BDR & Associés, rīkojoties Xavier Brouard kā Groupe AA SNC maksātnespējas administratora vārdā, SELAFA MJA, rīkojoties Jérôme Pierrel kā viena no AA maksātnespējas administratoriem vārdā, SELARL Axym, rīkojoties Didier Courtoux kā viena no AA maksātnespējas administratoriem vārdā, Bibus SA, agrāk Matinvest, Allianz I.A.R.D. SA, Métropole SA tiesību pārņēmēj

         Prejudiciālie jautājumi

                  —

                  Vai Regulā Nr. 4064/89 (1) un Regulā Nr. 139/2004 (2) paredzētie noteikumi par koncentrācijas kontroli ir jāinterpretē tādējādi, ka koncentrācija, kas īstenota, pārkāpjot iepriekšējas paziņošanas un apturēšanas pienākumu, ir jākvalificē kā nepaziņota koncentrācija, un, attiecīgā gadījumā, kādas ir nepaziņošanas juridiskās sekas attiecībā uz tiesību aktiem, kas vēlāk pieņemti, pamatojoties uz šo pirmo koncentrāciju? It īpaši, vai nepaziņota koncentrācija ir jāuzskata par “nesaderīgu” Regulas Nr. 4064/89 un Regulas Nr. 139/2004 izpratnē?

                  —

                  Vai Regulas Nr. 4064/89 un Regulas Nr. 139/2004 3.5.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka situācija, kurā finanšu iestāde, kredītiestāde vai apdrošināšanas kompānija vairāk nekā gadu un bez Komisijas atļaujas ir kapitāldaļu turētāja, ir nesaderīga koncentrācija?

                  —

                  Kādas tiesiskās sekas saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 un Regulas Nr. 139/2004 3.5.a pantu ir saistītas ar to, ka netiek ievērots pienākums lūgt Komisijai viena gada termiņa pagarinājumu, kura laikā kapitāldaļu turētājas ir kredītiestādes, citas finanšu iestādes vai apdrošināšanas kompānijas?

                  —

                  Vai vispārējā tiesiskās drošības principa ievērošana ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek ierobežota nelikumīga darījuma apstrīdēšana saskaņā ar Eiropas tiesībām, ja nelikumība ir notikusi īpaši sen un ja fiziskās un juridiskās personas, pamatojoties uz nelikumīgo darījumu, ir radījušas subjektīvas tiesības? Vai attiecīgajā gadījumā konstatētie Eiropas tiesību pārkāpumi rada tiesības celt prasības par zaudējumu atlīdzību pret personām, kas atbildīgas par nelikumībām?

                  —

                  Vai EST judikatūra par dalībvalstu ārpuslīgumisko atbildību ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas tiesību pārkāpumi, kurus ir izdarījusi finanšu iestāde, kas ir valsts atvasinājums, uzliek šai valstij pienākumu izmaksāt kompensāciju personām, kuras cietušas no nelikumības, ievērojot Eiropas tiesībās paredzētos parastos nosacījumus?

                  —

                  Vai LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pirms sprieduma lietā Stardust Marine pasludināšanas selektīva rakstura preferenciālas politikas aizdevums, kas rada priekšrocību salīdzinājumā ar parastiem tirgus apstākļiem, var tikt uzskatīts par tādu, kas organiski izriet no “valsts līdzekļiem” tādēļ, ka to ir piešķīris valsts uzņēmums, un nav jāpārbauda, vai tas ir bijis funkcionāli attiecināms uz valsti?

                  —

                  Vai LESD 4. panta 3. punktā paredzētais dalībvalstu lojālas sadarbības pienākums kopā ar [EK līguma, tagad LESD 108. panta 3. punkta], 88. panta 3. punkta lietderīgo un tiešo iedarbību uzliek pienākumu tiesām, kas izskata lietu pēc būtības, izskatīt lietu pēc savas ierosmes un attiecīgajā gadījumā atzīt par nelikumīgu ikvienu Komisijai nepaziņotu valsts atbalstu?

                  —

                  Kādas ir tiesiskās sekas, kas izriet no nepaziņošanas par valsts atbalstu Eiropas Komisijai, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, it īpaši attiecībā uz iegādes darbību, kuras varēja tikt veiktas, izmantojot minēto valsts atbalstu, spēkā esamību?

                  —

                  Vai LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka valsts kredītiestāde savu kapitālu izmanto citas bankas selektīvā labuma gūšanai, ir valsts atbalsts?

                  —

                  Vai LESD 101. pants, kā to ir interpretējusi Tiesa savā judikatūrā lietā ALLIANZ HUNGARIA, ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāuzskata, ka pārstāvja ar citiem uzņēmumiem noslēgts līgums, ar kuru tiek pārkāpts likumā noteikts pienākums, ir uzskatāms par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, jo Francijas tiesībās pilnvarotajam pārstāvim ir aizliegts kļūt par pircēju īpašumam, kura pārdošanai viņš ir pilnvarots, un tam ir uzlikts lojalitātes pienākums, kā arī pienākumu informēt savu vai savus pilnvarotājus?

                  —

                  Vai LESD 101. pants ir pārkāpts, ja uzņēmumi ir vienojušies iegādāties trešo uzņēmumu par būtiski zemāku tirgus cenu, ja ar šādu iegādi tiek pieņemts, ka kāds no uzņēmumiem, kas noslēdzis vienošanos, pārkāpj Francijas valsts tiesībās pilnvarotajai personai noteikto lojalitātes pienākumu, informēšanas pienākumu vai arī aizliegumu iegādāties īpašumu?

                  —

                  Vai LESD 101. pants ir pārkāpts, ja uzņēmumi pēc savstarpējas vienošanās apzināti slēpa informāciju no Eiropas Komisijas saistībā ar pienākumiem (sevišķi paziņošanas pienākumu), kas uzņēmumiem vai dažiem no tiem ir noteikts koncentrācijas un valsts atbalsta jomā?

                  —

                  Vai LESD 101. pants ir pārkāpts, ja vienošanās starp uzņēmumiem mērķis vai sekas ir tādas, ka par valsts atbalstu nav pienācīgi paziņots Eiropas Komisijai?

                  —

                  Vai Direktīvas 2014/104/ES (3) 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais “pilnīgs atlīdzinājums” šajā lietā ir līdzvērtīgs pašreizējai Adidas biržas vērtībai?

                  —

                  Vai, ņemot vērā visus būtiskos lietas faktus, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, 10. pants vai efektivitātes princips, par kuru tas liecina, ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāuzskata, ka pušu tiesībām uz tāda kaitējuma atlīdzību, kas izriet no LESD 101. panta pārkāpumiem, par kuriem ziņo pieteicēji, ir vai nav iestājies noilgums?

                  —

                  Ja šī direktīva nav piemērojama Savienības tiesību normu pārkāpumiem koncentrāciju un valsts atbalsta jomā, kādas Eiropas tiesību normas ir jāpiemēro attiecībā uz iespējamo tiesību uz atlīdzību noilgumu un kā tās ir jāinterpretē, ņemot vērā izskatāmās lietas atbilstošos faktus?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 4064/89 (1989. gada 21. decembris) par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV 1989, L 395, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (OV 2014, L 349, 1. lpp.).


title: Lieta T-406/21: Prasība, kas celta 2021. gada 8. jūlijā – Credit Suisse Group un Credit Suisse Securities (Europe)/Komisija

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/39

      Prasība, kas celta 2021. gada 8. jūlijā – Credit Suisse Group un Credit Suisse Securities (Europe)/Komisija
      (Lieta T-406/21)
      (2021/C 338/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Credit Suisse Group AG (Cīrihe, Šveice), Credit Suisse Securities (Europe) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: R. Wesseling un F. ten Have, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 28. aprīļa Lēmuma C(2021) 2871 par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.40346 – SSA obligācijas) (turpmāk tekstā – “lēmums”) 1. pantu; pakārtoti – atcelt lēmuma 1. panta d) punktu; pakārtotāk – daļēji atcelt lēmuma 1. panta d) punktu, ciktāl tajā ir teikts, ka paziņojumi par cenu noteikšanu (Price Discovery Communications) ierobežo konkurenci mērķa dēļ un/vai ka prasītājas piedalījās vienotā un turpinātā pārkāpumā visā šajā pantā minētajā laikposmā;

                  —

                  atcelt lēmuma 2. panta d) punktu; pakārtoti – daļēji atcelt lēmuma 2. panta d) punktu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai, pakārtoti – pienācīgu šo izdevumu daļu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, konstatēdama, ka prasītājas bija iesaistījušās darbībās, kuru mērķis ir konkurences ierobežošana un/vai izkropļošana, ir pārkāpusi LESD 101. pantu un nav norādījusi pietiekamu pamatojumu. Konkrētāk:

                              —

                              Komisija esot pārkāpusi LESD 101. pantu, jo tā neesot pietiekoši apsvērusi lietā nozīmīgo juridisko un saimniecisko kontekstu un neesot izpildījusi savu pienākumu pierādīt, ka lēmumā aplūkojamās darbības ierobežo konkurenci mērķa dēļ;

                              —

                              pakārtoti, Komisija esot pārkāpusi LESD 101. pantu, secinādama, ka paziņojumi par cenu noteikšanu ierobežo konkurenci mērķa dēļ;

                              —

                              attiecībā uz paziņojumiem par cenu noteikšanu Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, tā vietā, lai novērtētu, vai rīcība ierobežo konkurenci mērķa dēļ, novērtēdama to, vai šāda rīcība (kā aksesuārs ierobežojums) neietilpst LESD 101. panta tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 101. pantu, jo tā esot nepareizi piemērojusi vienota un turpināta pārkāpuma jēdzienu. Konkrētāk:

                              —

                              Komisija neesot pierādījusi un neesot norādījusi pietiekamu pamatojumu par to, ka biežajai saziņai, kas notika daudzpusējās, pastāvīgās tērzētavās (2013. gada februārī šī prakse tika izbeigta) un epizodiskai divpusējai saziņai, kas notika pēc 2013. gada februāra, bija daļa no vispārēja plāna sasniegt kopēju mērķi;

                              —

                              Komisija neesot pierādījusi un neesot norādījusi pietiekamu pamatojumu par to, ka prasītājām bija zināms vai tām vajadzēja zināt, vai, objektīvi spriežot, tās būtu varējušas rēķināties ar pārējo tirgotāju divpusējo saziņu kopš 2013. gada februāra;

                              —

                              lēmumā neesot pierādīts un norādīts pietiekams pamatojums par to, ka apgalvotais pārkāpums bija turpināts;

                              —

                              lēmumā neesot pierādīts, ka vienotais un turpinātais pārkāpums notika visā lēmuma 1. panta d) punktā minētajā laikposmā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas naudas sodu aprēķināšanas metodika neatbilst Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. pantam, Komisijas Pamatnostādnēm naudas soda aprēķināšanai (2) un ka tajā nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu. Konkrētāk:

                              —

                              Komisija neesot norādījusi pietiekamu pamatojumu, kas prasītājām dotu iespēju novērtēt, vai naudas sodu aprēķināšanas metodikā ir pieļautas kļūdas;

                              —

                              Komisija esot izmantojusi pārdošanas apjomu aizstājošu rādītāju, kas ievērojami pārsniedz prasītāju pārdošanas apjomu un līdz ar to apgalvotā pārkāpuma saimniecisko ietekmi, un tādējādi tā esot atkāpusies no 2006. gada Pamatnostādnēs naudas soda aprēķināšanai minētā jēdziena “pārdošanas apjoms”;

                              —

                              prasītājām uzliktais naudas sods ievērojami pārsniedzot apgalvotā pārkāpuma smagumu;

                              —

                              prasītājām uzliktais naudas sods attiecoties arī uz laikposmu, kurā tās nav piedalījušās apgalvotajā pārkāpumā.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti EKL 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

         (2)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai”).


title: Lieta T-407/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. jūlijā – PB/Komisija

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/40

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. jūlijā – PB/Komisija
      (Lieta T-407/21)
      (2021/C 338/50)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: PB (pārstāvji: L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;
                  līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 5. maija lēmumu, kurš paziņots 2021. gada 10. maijā, par šādu summu atgūšanu: i) 4 241 507 EUR (publisks līgums TACIS/2006/101-510) (pamatsumma) vai 4 674 256,92 EUR (pamatsumma ar nokavējuma procentiem līdz 2021. gada 30. aprīlim) un ii) 1 197 055,86 EUR (publisks līgums ARDS/2008/166-429) (pamatsumma) vai 1 298 608,85 EUR (pamatsumma ar nokavējuma procentiem līdz 2021. gada 30. aprīlim), no kuras jāatskaita 399 825 EUR;

                  —

                  uzdot atmaksāt visas summas, ko Komisija eventuāli atgūtu, pamatojoties uz šo lēmumu, pieskaitot tām nokavējuma procentus atbilstoši Eiropas Centrālās bankas piemērotajai likmei, kas palielināta par 7 procentpunktiem;

                  —

                  uzdot samaksāt summu 10 000 EUR apmērā kā zaudējumu atlīdzību – ar iespēju to vēl mainīt;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par Finanšu regulas pārkāpumu, jo Komisijai neesot bijis nekādu kredītprasījumu pret viņu un katrā ziņā – nekāda konkrēta kredītprasījuma.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz būtisku procedūras noteikumu, rūpības pienākuma un objektivitātes principa, kas ir noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, pārkāpumu. Prasītājs norāda, ka apstrīdētajā lēmumā, lai attaisnotu atgūšanas procedūras uzsākšanu, ir fiksēts, ka viņš neesot atbildējis uz paziņojumu par parādu, atgādinājuma vēstuli un brīdinājuma vēstuli. Taču, šādi rīkojoties, atbildētāja, pirmkārt, neesot precizējusi, ka prasītājs ir tos apstrīdējis, un, otrkārt, neesot pieminējusi, ka Beļģijas tiesa ir atzinusi savu kompetenci izskatīt HB [PB] tajā celto prasību saistībā ar diviem līgumiem. Prasītājs piebilst, ka atbildētāja arī neesot ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā neesot paskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ šajā lietā ir nolemts tieši šādi. Visbeidzot, prasītājs uzskata, ka Komisija neesot rūpīgi un objektīvi izskatījusi visus šīs lietas atbilstošos apstākļus.

                  3.

                  Trešais pamats ir par Komisijas kompetences neesamību, lai pieņemtu lēmumus ar izpildes rīkojumu, juridiskā pamata neesamību un acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Prasītājs apgalvo, ka Komisijai neesot bijis kompetences pieņemt divus lēmumus, kuri ir izpildes rīkojumi, lai atgūtu prasījumu, kurš tai it kā esot bijis pret saimnieciskās darbības subjektu, ko pārvalda prasītājs un kuru tā uzskata par solidāri atbildīgu, tā kā tos saistošajā līgumā nav šķīrējklauzulas, ar ko kompetence tiktu piešķirta Savienības tiesām līgumattiecību strīdos. Taču prasītājs uzskata, ka tad, ja Komisijai nav kompetences pieņemt divus lēmumus attiecībā uz šo saimnieciskās darbības subjektu, tai tātad arī nevar būt kompetences to darīt attiecībā uz viņu, jo tās prasības iemeslam ir līgumtiesisks raksturs.


title: Lieta C-630/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 26. februāra rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PAGE International Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Priekšnodokļa atskaitīšana – Direktīva 2006/112/EK – 168. un 176. pants – Izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu – Ēdināšanas pakalpojumu iegāde – “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula – Pievienošanās Eiropas Savienībai)

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/2

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 26. februāra rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PAGE International Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-630/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Priekšnodokļa atskaitīšana - Direktīva 2006/112/EK - 168. un 176. pants - Izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu - Ēdināšanas pakalpojumu iegāde - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Pievienošanās Eiropas Savienībai)
      (2020/C 304/02)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PAGE International Lda

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. panta a) punkta un 176. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros pēc attiecīgās dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, samazina izdevumu jomu, attiecībā uz kuriem nepastāv tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitījumu, ar zināmiem nosacījumiem ļaujot daļēji atskaitīt saistībā ar šādiem izdevumiem, it īpaši tiem, kas saistīti ar ēdināšanu, samaksāto pievienotās vērtības nodokli, pat, ja nodokļa maksātājs norāda, ka šie izdevumi ir pilnībā radušies tā saimnieciskās darbības, kas tiek aplikta ar nodokļiem, ietvaros.

         (1)  OV C 389, 11.11.2019.


title: Apvienotās lietas C-632/19 un C-633/19: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 16. jūlija rīkojums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV (C-632/19 un C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 un C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants – Dempings – Dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports – Regula (EK) Nr. 91/2009 – Spēkā esamība un interpretācija – Pietiekamu precizējumu par pamatlietas faktiskajiem apstākļiem, kā arī iemeslu, kas pamato nepieciešamību saņemt atbildi uz prejudiciālajiem jautājumiem, neesamība – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/3

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 16. jūlija rīkojums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV (C-632/19 un C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 un C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19)
      (Apvienotās lietas C-632/19 un C-633/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Dempings - Dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports - Regula (EK) Nr. 91/2009 - Spēkā esamība un interpretācija - Pietiekamu precizējumu par pamatlietas faktiskajiem apstākļiem, kā arī iemeslu, kas pamato nepieciešamību saņemt atbildi uz prejudiciālajiem jautājumiem, neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2020/C 304/03)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Federale Overheidsdienst Financiën un Openbaar Ministerie

         Atbildētājas: Metalen Galler NV (C-632/19 un C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 un C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19) un Vollers Belgium NV (C-633/19)

         Rezolutīvā daļa

      Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Antverpenes pirmās instances tiesa, Beļģija) iesniedza ar 2019. gada 27. marta lēmumiem, ir acīmredzami nepieņemami.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta C-839/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 16. novembrī iesniegusi Karolina Romańska par Vispārējās tiesas 2019. gada 6. septembra spriedumu lietā T-212/18 Romańska/Frontex

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 16. novembrī iesniegusi Karolina Romańska par Vispārējās tiesas 2019. gada 6. septembra spriedumu lietā T-212/18 Romańska/Frontex
      (Lieta C-839/19 P)
      (2020/C 304/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Karolina Romańska – Kuć (pārstāve – A. Tetkowska, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra
      Ar 2020. gada 31. janvāra rīkojumu lieta tika izslēgta no reģistra.


title: Lieta C-101/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 19. februārī Currency One S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas 2019. gada 19. decembra spriedumu lietā T-501/18 Currency One/EUIPO – Cinkciarz.pl

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 19. februārīCurrency One S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas 2019. gada 19. decembra spriedumu lietā T-501/18 Currency One/EUIPO – Cinkciarz.pl

      (Lieta C-101/20 P)
      (2020/C 304/05)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Currency One S.A. (pārstāvis: P. Szmidt, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Cinkciarz.pl sp. z o.o.

      Ar 2020. gada 28. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-198/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. maijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – MN, DN, JN, ZN/X Bank S.A.

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. maijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – MN, DN, JN, ZN/X Bank S.A.

      (Lieta C-198/20)
      (2020/C 304/06)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: MN, DN, JN, ZN

         Atbildētāja: X Bank S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Pirmais jautājums ir šāds – vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 2. panta b) punkts, 3. panta 1. un 2. punkts, 4. pants, kā arī šie apsvērumi:

                              —

                              tā kā patērētājam jāsaņem līdzvērtīga aizsardzība, slēdzot mutiskus un rakstveida līgumus, pēdējā gadījumā neatkarīgi no tā, vai līguma noteikumi ietverti vienā vai vairākos dokumentos;

                              —

                              tā kā līgumu noteikumu negodīga rakstura novērtēšanu atbilstoši izvēlētiem vispārējiem kritērijiem, jo īpaši sabiedriska rakstura pārdošanas un piegāžu jomā, kur tiek sniegti kopēji pakalpojumi, ievērojot lietotāju solidaritāti, jāpapildina ar līdzekļiem dažādu iesaistīto interešu vispārēja izvērtējuma veikšanai; tā kā tam nepieciešama godprātība; tā kā, novērtējot godprātību, jāpievērš īpaša uzmanība pušu pozīcijām pie līguma slēgšanas attiecībā uz to, vai patērētājs kaut kādā veidā ticis mudināts piekrist noteikumiem un vai preces vai pakalpojumi tikuši pārdoti vai piegādāti pēc patērētāja īpaša pasūtījuma; tā kā pārdevēju vai piegādātāju var uzskatīt par godprātīgu, ja tas izturas godīgi un līdzvērtīgi pret otru līguma pusi, kuras likumīgās intereses tam jāņem vērā;

                              —

                              tā kā līgumus būtu jāsastāda vienkāršā, skaidri saprotamā valodā, patērētājam būtu jādod iespēja faktiski izskatīt visus noteikumus un, ja rodas šaubas, priekšroka dodama interpretācijai, kas ir vislabvēlīgākā patērētājam;
                              ņemot vērā Tiesas 2015. gada 3. septembra sprieduma Horațiu Ovidiu Costea/SC Volksbank România SA (C-110/14, ECLI:EU:C:2015:538) 16. un 21. punktu, kā arī ģenerāladvokāta Pedro Krusa Viljalona [Pedro Cruz Villalón] 2015. gada 23. aprīļa secinājumu (ECLI:EU:C:2015:271) 20. un 26.–33. punktu,
                              ir jāinterpretē tādējādi, ka ar Direktīvu 93/13 piešķirtā patērētāju aizsardzība ir piemērojama ikvienam patērētājam?
                              Vai arī, kā norādīts Tiesas 2014. gada 30. aprīļa sprieduma Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai/OTP Jelzálogbank Zrt (C-26/13, ECLI:EU:C:2014:282) 74. punktā, patērētāju aizsardzību var saņemt tikai vidusmēra patērētājs, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs? Citiem vārdiem sakot – vai valsts tiesa par negodīgiem var atzīt tāda līguma noteikumus, ko noslēdz jebkurš patērētājs, vai tā par negodīgiem var atzīt tikai tāda līguma noteikumus, ko noslēdza patērētājs, kuru var uzskatīt par samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu vidusmēra patērētāju?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek saņemta atbilde, ka atbilstīgi Direktīvai 93/13 patērētāju aizsardzība nav piešķirama ikvienam patērētājam, bet gan tikai tādam, kurš ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs – vai par samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu vidusmēra patērētāju var uzskatīt tādu patērētāju, kas pirms līguma noslēgšanas neizlasīja attiecībā pret ārvalsts valūtu indeksēta hipotekārā kredīta līgumu, kura summa ir 150 000 PLN un kurš tiek noslēgts uz 30 gadiem? Vai šādam patērētājam var tikt piešķirta aizsardzība atbilstīgi Direktīvai 93/13?

                  3)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek saņemta atbilde, ka atbilstīgi Direktīvai 93/13 patērētāju aizsardzība nav piešķirama ikvienam patērētājam, bet gan tikai tādam, kurš ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs – vai par samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu vidusmēra patērētāju var uzskatīt tādu patērētāju, kas gan izlasīja projektu attiecībā pret ārvalsts valūtu indeksēta hipotekārā kredīta līgumam, kura summa ir 150 000 PLN un kurš tiek noslēgts uz 30 gadiem, bet to līdz galam nesaprata un tomēr neveica pasākumus, lai saprastu tā nozīmi pirms noslēgšanas, it īpaši nevērsās pie otrās līgumslēdzējās puses, proti, bankas, ar lūgumu izskaidrot tā saturu un atsevišķu noteikumu nozīmi? Vai šādam patērētājam var tikt piešķirta aizsardzība atbilstīgi Direktīvai 93/13?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-202/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 12. maijā Claudio Necci iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 25. marta rīkojumu lietā T-129/19 Necci/Komisija

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 12. maijāClaudio Necci iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 25. marta rīkojumu lietā T-129/19 Necci/Komisija
      (Lieta C-202/20 P)
      (2020/C 304/07)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Claudio Necci (pārstāvji: S. Orlandi, T. Martin, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 25. marta rīkojumu lietā Necci/Komisija, T-129/19;

                  —

                  nodot lietu izskatīšanai Eiropas Savienības Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājs lūdz atcelt 2020. gada 25. maijā pieņemto rīkojumu lietā T-129/19, ar kuru Eiropas Savienības Vispārējā tiesa noraidīja viņa prasību atcelt tiesību aktu kā nepieņemamu un piesprieda viņam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      Šajā ziņā prasītājs izvirza trīs pamatus:
      Pirmais pamats ir par strīda priekšmeta sagrozīšanu, jo Eiropas Savienības Vispārējā tiesa uzskatīja, ka 2011. gada 18. jūlija lēmums ir prasītājam nelabvēlīgs.
      Otrais pamats ir par viņa tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu, jo, ja viņa prasība ir nepieņemama, prasītāja rīcībā nav neviena tiesību aizsardzības līdzekļa, lai apstrīdētu to, ka viņam vairs nav sociālā nodrošinājuma, lai gan viņš ir strādājis visu savu dzīvi.
      Trešais pamats ir par vienas valsts tiesību aktu piemērošanas principa pārkāpumu, jo Eiropas Savienības Vispārējā tiesa nosprieda, ka visa sociālā nodrošinājuma zaudēšana Itālijā pēc pārcelšanas darbā “izriet no attiecīgās valsts tiesību aktos ietvertajām tiesību normām, un tas nekādā veidā neietekmē viņa situāciju saistībā ar JSIS”.


title: Lieta C-212/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. maijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – M.P., B.P./“A.”, kura veic uzņēmējdarbību ar “A.” S.A. starpniecību

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. maijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – M.P., B.P./“A.”, kura veic uzņēmējdarbību ar “A.” S.A. starpniecību
      (Lieta C-212/20)
      (2020/C 304/08)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: M.P., B.P.

         Atbildētāja:“A.”, kura veic uzņēmējdarbību ar “A.” S.A. starpniecību

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 3. panta 1. punktu, 4. panta 1. punktu un 5. pantu, kā arī tās apsvērumus, kuros ir paredzēts, ka līgumi ir jāsastāda vienkāršā, skaidri saprotamā valodā un, ja rodas šaubas, priekšroka ir dodama interpretācijai, kas ir vislabvēlīgākā patērētājam, līguma noteikumam par ārvalstu valūtas pirkuma un pārdošanas kursu tāda kredīta līgumā, kurš ir indeksēts ārvalstu valūtā, ir jābūt formulētam nepārprotami, proti, tādējādi, lai aizņēmējs/patērētājs varētu patstāvīgi noteikt šo kursu konkrētā dienā, vai arī, ņemot vērā minētās direktīvas 4. panta 1. punktā norādīto līguma veidu, līguma ilgtermiņa (vairāku desmitu gadu) raksturu, kā arī to, ka ārvalstu valūtas kurss nepārtraukti (jebkurā brīdī) mainās, ir iespējams noformulēt līguma noteikumu vispārīgāk, proti, tādā veidā, kas attiecas uz ārvalstu valūtas tirgus vērtību, tādējādi liedzot noteikt pušu tiesību un pienākumu ievērojamu nelīdzsvarotību, kas būtu nelabvēlīgāka patērētājam minētās direktīvas 3. panta 1. punkta izpratnē[?]

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo [jautājumu] ir apstiprinoša, vai, ņemot vērā Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 5. pantu un tās apsvērumus, līguma noteikumu par to, ka kreditors (banka) nosaka ārvalstu valūtas pirkšanas un pārdošanas kursu, var interpretēt tādējādi, lai šaubas par līgumu interpretētu labvēlīgāk patērētājam un pieņemtu, ka līgumā ārvalstu valūtas pirkšanas un pārdošanas kursi ir noteikti nevis brīvi, bet gan pamatojoties uz brīvo tirgu, jo īpaši situācijā, kad puses vienādi ir sapratušas tos līguma noteikumus, kuri nosaka ārvalstu valūtas pirkšanas un pārdošanas kursus, vai kad aizņēmējs/patērētājs neinteresējās par apstrīdēto līguma noteikumu līguma noslēgšanas vai izpildes brīdī, tostarp neiepazinās ar līguma saturu tā noslēgšanas brīdī vai darbības laikā[?]

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nodaļa, 2. sējums, 288. lpp.


title: Lieta C-219/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. maijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – LM

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. maijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – LM
      (Lieta C-219/20)
      (2020/C 304/10)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LM

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Österreichische Gesundheitskasse Kompetenzzentrum LSDB

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ECPAK 6. pants, Hartas 41. panta 1. punkts un 47. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par administratīvo pārkāpumu nolaidības dēļ administratīvo pārkāpumu procesā ir paredzēts obligāts piecu gadu noilguma termiņš?


title: Lieta C-231/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 3. jūnijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – MT/Landespolizeidirektion Steiermark

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 3. jūnijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – MT/Landespolizeidirektion Steiermark

      (Lieta C-231/20)
      (2020/C 304/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzējs: MT

         Atbildētāja iestāde: Landespolizeidirektion Steiermark

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai kriminālprocesā ar mērķi aizsargāt monopola sistēmu valsts tiesai no pakalpojumu sniegšanas brīvības viedokļa ir jāizvērtē soda sankciju norma, kas tai ir jāpiemēro, ja tā jau iepriekš ir pārbaudījusi monopola sistēmu atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas prasībām un šajā pārbaudē ir atklājies, ka monopola sistēma ir pamatota?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                              2.a)

                              Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz ir paredzēts obligāti piemērot naudas sodu par katru azartspēļu automātu bez piemēroto naudas sodu kopsummas absolūtas maksimālās robežas?

                              2.b)

                              Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz ir paredzēts obligāti piemērot minimālo naudas sodu 3 000 EUR apmērā par katru azartspēļu automātu?

                              2.c)

                              Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz ir paredzēts piemērot aizstājošu brīvības atņemšanas sodu par katru azartspēļu automātu bez piemēroto aizstājošo brīvības atņemšanas sodu kopējā apmēra absolūtas maksimālās robežas?

                              2.d)

                              Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā tad, ja tiek piemērots sods par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz, ir paredzēts noteikt iemaksu administratīvā procesa izdevumu segšanai 10 % apmērā no piemērotajiem naudas sodiem?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

                              3.a)

                              Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz ir paredzēts obligāti piemērot naudas sodu par katru azartspēļu automātu bez piemēroto naudas sodu kopsummas absolūtas maksimālās robežas?

                              3.b)

                              Vai Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz ir paredzēts obligāti piemērot minimālo naudas sodu 3 000 EUR apmērā par katru azartspēļu automātu?

                              3.c)

                              Vai Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz ir paredzēts piemērot aizstājošu brīvības atņemšanas sodu par katru azartspēļu automātu bez piemēroto aizstājošo brīvības atņemšanas sodu kopējā apmēra absolūtas maksimālās robežas?

                              3.d)

                              Vai Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā tad, ja tiek piemērots sods par aizliegtu izložu komerciālas pieejamības nodrošināšanu saskaņā ar Glücksspielgesetz, ir paredzēts noteikt iemaksu administratīvā procesa izdevumu segšanai 10 % apmērā no piemērotajiem naudas sodiem?


title: Lieta C-300/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – BUND Naturschutz in Bayern e.V./Landkreis Rosenheim

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – BUND Naturschutz in Bayern e.V./Landkreis Rosenheim

      (Lieta C-300/20)
      (2020/C 304/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BUND Naturschutz in Bayern e.V.

         Atbildētāja: Landkreis Rosenheim

         Piedaloties: Landesanwaltschaft Bayern, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti Direktīvas 2011/92/ES (2) (IVN direktīva) I un II pielikumā, tiek noteikti jau tad, kad dabas un ainavas aizsardzības noteikumos ir paredzēti vispārīgi aizliegumi ar iespēju atkāpties no aizlieguma, kā arī atļauju saņemšanas prasības, kam nav īpašas saistības ar IVN direktīvas pielikumos minētajiem projektiem?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka plāni un programmas ir sagatavoti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā, zemes lietošanā u.tml. tad, ja to mērķis ir noteikt pamatprincipus, kas ir tieši piemērojami vienai vai vairākām attiecīgajām jomām? Vai arī pietiek ar to, ka dabas un ainavas aizsardzības nolūkā tiek reglamentēti vispārīgi aizliegumi un atļauju saņemšanas prasības, kas atļaujas procedūrā ir jāizvērtē attiecībā uz daudziem projektiem un izmantošanas veidiem un var netieši (“automātiski”) ietekmēt vienu vai vairākas attiecīgās jomas?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2001/42 3. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatprincipi projektu turpmākās attīstības saskaņošanai ir noteikti, ja noteikumos, kas pieņemti dabas un ainavas aizsardzībai, ir paredzēti vispārīgi aizliegumi un atļauju saņemšanas prasības daudziem abstrakti noteiktiem projektiem un pasākumiem aizsargājamā teritorijā, bet noteikumu pieņemšanas laikā konkrēti projekti nav nedz paredzēti, nedz plānoti un tādēļ nav konstatējama īpaša saistība ar konkrētiem projektiem?

         (1)  OV 2001, L 197, 30. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).


title: Lieta C-306/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūlijā iesniedza Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA “Visma Enterprise”/Konkurences padome

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūlijā iesniedza Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA “Visma Enterprise”/Konkurences padome
      (Lieta C-306/20)
      (2020/C 304/13)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā apgabaltiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: SIA “Visma Enterprise”

         Atbildētāja: Konkurences padome

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai šajā lietā konstatētā vienošanās starp ražotāju un izplatītājiem (kas 6 (sešus) mēnešus ilgā laika periodā no potenciālā darījuma reģistrēšanas brīža dod priekšroku tam izplatītājam, kurš ir agrāk reģistrējis potenciālo darījumu uz pārdošanas procesa virzīšanu pie konkrētā gala lietotāja, ja gala lietotājs pret to neiebilst) atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normu pareizai interpretācijai var tikt uzskatīta par tādu vienošanos uzņēmumu starpā, kuras mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai šajā lietā konstatētajai vienošanās starp ražotāju un izplatītājiem, interpretējot to atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normām, ir saskatāmas pazīmes, kas liek vērtēt, vai šāda vienošanās nav pakļauta atbrīvojumam no vispārējā vienošanās aizlieguma?

                  3)

                  Vai šajā lietā konstatētā vienošanās starp ražotāju un izplatītājiem, interpretējot to atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normām, var tikt vērtēta kā izņēmums? Vai izņēmums, kas paredz tiesības slēgt vertikālas vienošanās, ierobežojot aktīvo pārdošanu ekskluzīvās teritorijās vai ekskluzīvām klientu grupām, ko piegādātājs rezervējis sev vai piešķīris citam pircējam, ja šādu aizliegumu neattiecina uz pārdošanu, ko veic pircēja klienti, un ja piegādātāja (pieteicējas) tirgus daļa nepārsniedz 30 %, ir piemērojams tikai ekskluzīvām izplatīšanas sistēmām?

                  4)

                  Vai šajā lietā konstatētās vienošanās starp ražotāju un izplatītājiem, interpretējot to atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normām, sastāvu var veidot tikai viena tirgus dalībnieka prettiesiska rīcība? Vai šajā lietā konstatētajos apstākļos, interpretējot tos atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normām, ir saskatāmas pazīmes, kas norāda uz viena tirgus dalībnieka dalību aizliegtā vienošanā?

                  5)

                  Vai šajā lietā konstatētajos apstākļos, interpretējot tos atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normām, ir saskatāmas pazīmes, kas liecina par konkurences mazināšanu (deformēšanu) izplatīšanas sistēmas ietvaros, vai par priekšrocībām, ko gūst pieteicēja, vai par negatīvu ietekmi uz konkurenci?

                  6)

                  Vai šajā lietā konstatētajos apstākļos, interpretējot tos atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību normām, gadījumā, ja izplatīšanas tīkla tirgus daļa nepārsniedz 30 % (pieteicēja ir ražotājs, tādēļ tās tirgus daļu iekļauj arī tās izplatītāju realizācijas apjomi), ir saskatāmas pazīmes, kas liecina par negatīvu ietekmi uz konkurenci izplatīšanas sistēmā un/vai ārpus tās, un šādas vienošanās ir pakļautas vienošanās aizliegumam?

                  7)

                  Vai atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta trešajai daļai un Komisijas 2010. gada 20. aprīļa Regulas Nr. 330/2010 (1) 2. pantam kontekstā ar 4. panta “b” punktu

                              —

                              atbrīvojums tiek piemērots izplatīšanas sistēmai, kurā (i) pats izplatītājs (dīleris) nosaka sev potenciālo klientu sadarbībai; (ii) piegādātājs nav, ņemot vērā objektīvus un skaidri zināmus un pārbaudāmus kritērijus, noteicis iepriekš konkrētas klientu grupas katram izplatītājam pakalpojumu sniegšanai; (iii) piegādātājs pēc izplatītāja (dīlera) pieprasījuma veic potenciālu klientu rezervēšanu šim izplatītājam; (iv) citi izplatītāji par potenciālā klienta rezervēšanu iepriekš nezina vai nav informēti; vai kurā (v) vienīgais kritērijs potenciālā klienta rezervēšanai un attiecīgi ekskluzīvās izplatīšanas sistēmas noteikšanai par labu konkrētam izplatītājam ir šī izplatītāja pieprasījums, nevis tā ir piegādātāja noteikta; vai kurā (vi) rezervācija ir spēkā 6 (sešus) mēnešus no potenciālā darījumu reģistrēšanas brīža (pēc tam ekskluzīva izplatīšana vairs nav spēkā)?

                              —

                              var atzīt, ka nav ierobežota pasīvā tirdzniecība, ja starp piegādātāju un izplatītāju noslēgtajā vienošanās ietverts nosacījums, ka pircējs (gala lietotājs) var iebilst pret tā rezervēšanu, vienlaikus neesot informētam par šādu nosacījumu. Vai pircēja (gala lietotāja) rīcība var ietekmēt (attaisnot) starp piegādātāju un izplatītāju noslēgtās vienošanās nosacījumus?

         (1)  Komisijas Regula (ES) Nr. 330/2010 (2010. gada 20. aprīlis) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām (OV 2010, L 102, 1. lpp.).


title: Lieta C-315/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Regione Veneto/Plan Eco S.r.l

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Regione Veneto/Plan Eco S.r.l

      (Lieta C-315/20)
      (2020/C 304/14)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Regione Veneto

         Atbildētāja: Plan Eco S.r.l

         Prejudiciālie jautājumi

      Lūgums Tiesai atbildēt, vai: tādā gadījumā, kad jaukti sadzīves atkritumi, kuri nesatur bīstamus atkritumus, enerģijas reģenerācijas nolūkā ir mehāniski apstrādāti iekārtā (darbība R1/R12 Vides tiesību kodeksa C pielikuma izpratnē) un no šīs apstrādes izriet, ka apstrāde nav būtiski mainījusi jaukto sadzīves atkritumu sākotnējās īpašības, bet minētajiem atkritumiem ir piešķirta CER klasifikācija 19.12.12, kuru puses neapstrīd, lai izlemtu, vai ir likumīgi izcelsmes valsts iebildumi pret pieprasījumu saņemt iepriekšēju atļauju apstrādāto atkritumu nosūtīšanai uz Eiropas valsts ražošanas iekārtu to izmantošanai kā papildu kurināmo vai katrā ziņā kā līdzekli enerģijas ražošanai, kurus izcelsmes valsts kompetentā iestāde izvirza, pamatojoties uz Direktīvas 2008/98/EK (1) principiem, un it īpaši tādi iebildumi kā aplūkojamajā gadījumā, kuri ir pamatoti ar:

                  —

                  cilvēku veselības un vides aizsardzības principu (13. pants);

                  —

                  pašpietiekamības un tuvuma principu, kas ir paredzēts 16. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru “Dalībvalstis vajadzības gadījumā un, ja nepieciešams, sadarbojoties ar citām dalībvalstīm, veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu integrētu un atbilstīgu atkritumu apglabāšanas iekārtu tīklu un tādu jauktu sadzīves atkritumu reģenerācijas iekārtu tīklu, kas savākti no privātām mājsaimniecībām, tostarp savācot šādus atkritumus arī no citiem radītājiem, ņemot vērā labākās pieejamās metodes”;

                  —

                  šī paša 16. panta [1. punkta] otrās daļas pēdējā teikumā paredzēto principu, saskaņā ar kuru “Dalībvalstis var arī ierobežot eksportējamos atkritumu sūtījumus vides aizsardzības apsvērumu dēļ, kā izklāstīts Regulā (EK) Nr. 1013/2006 (2)”;

                  —

                  šīs 2008. gada direktīvas 33. apsvērumu, saskaņā ar kuru, “lai piemērotu [..] Regulu (EK) Nr. 1013/2006 [..] par atkritumu sūtījumiem, jaukti sadzīves atkritumi, kas minēti šīs regulas 3. panta 5. punktā paliek jaukti sadzīves atkritumi, pat ja tie pakļauti atkritumu apstrādei, kas nav būtiski mainījusi to īpašības”:

            Eiropas Atkritumu katalogs (konkrētā gadījumā – CER 19.12.12, atkritumi, kas ir ražoti mehāniskās apstrādes iekārtās reģenerācijas darbībām R1/R12) un attiecīgās klasifikācijas ietekmē vai neietekmē – un, apstiprinošas atbildes gadījumā, ar kādiem nosacījumiem un ierobežojumiem,– (Savienības tiesību) tiesisko regulējumu, kas attiecas uz atkritumu, kuri pirms mehāniskās apstrādes bija jaukti sadzīves atkritumi, sūtījumiem;
      it īpaši, vai, attiecībā uz atkritumu, kuri izriet no jauktu sadzīves atkritumu apstrādes, sūtījumiem, iepriekš minētās Direktīvas 2008[/98] 16. panta tiesību normas un tās 33. apsvērums, kuri tieši attiecas uz atkritumu sūtījumiem, ir vai nav pārāki par Eiropas Atkritumu katalogā noteikto klasifikāciju;
      precizējot, ja Tiesa to uzskatīs par vajadzīgu un lietderīgu, vai minētajam katalogam ir normatīvs raksturs, vai turpretī tas ir uzskatāms tikai par tehnisko sertifikāciju, kas ir atbilstoša visu atkritumu viendabīgai izsekojamībai”?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV 2008, L 312, 3. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem (OV 2006, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta C-616/18: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 2. marta rīkojums (Tribunal d'instance Epinal (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cofidis SA/YU, ZT

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/13

      Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 2. marta rīkojums (Tribunal d'instance Epinal (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cofidis SA/YU, ZT
      (Lieta C-616/18) (1)

      (2020/C 304/15)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta T-444/20: Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – Société générale u.c./VNV

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/14

      Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – Société générale u.c./VNV
      (Lieta T-444/20)
      (2020/C 304/16)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Société générale (Parīze, Francija), Crédit du Nord (Lille, Francija), SG Option Europe (Puteaux, Francija) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt lēmumu Nr. SRB/ES/2020/24 par ex ante iemaksu VNF par 2020. gadu aprēķināšanu, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

                  —

                  atbilstoši LESD 277. pantam šādas VNM regulas, Īstenošanas regulas un Deleģētās regulas normas atzīt par nepiemērojamām:

                              —

                              VNM regulas 69. panta 1. punktu, 69. panta 2. punktu, 70. panta 1. punktu un 70. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu;

                              —

                              Deleģētās regulas 4. panta 2. punktu, 6. un 7. pantu, kā arī I pielikumu;

                              —

                              Īstenošanas regulas 4. pantu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jo ex ante iemaksu Vienotā noregulējuma fondā (VNF) aprēķināšanas noteikumi, kas paredzēti VNM regulā un Deleģētajā regulā neatspoguļojot ne iestāžu faktisko lielumu, ne faktisko risku.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz samērīguma principa pārkāpumu, jo ex ante iemaksu VNF mehānisms, kas paredzēts VNM regulā un Deleģētajā regulā, esot balstīts uz vērtējumu, kas mākslīgi pasliktinot tādu Francijas lielo iestāžu riska profilu, kādas ir prasītājas, un tādējādi tas radot iemaksas apmēru, kas esot nesamērīgi liels salīdzinājumā ar šo pašu iestāžu faktiski radīto risku.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz tiesiskās drošības principa pārkāpumu, jo ex ante iemaksu VNF aprēķins, kas ir noteikts VNM regulā, Deleģētajā regulā un Īstenošanas regulā, pirmkārt, nevarot pietiekami precīzi tikt paredzēts un, otrkārt, atbilstot drīzāk iestādes relatīvajai situācijai salīdzinājumā ar citām maksātājām iestādēm, nevis tās situācijai un riska profilam. Visbeidzot, prasītājas uzskata, ka Komisijai neesot vajadzējis būt atbildīgai par riska indikatoru noteikšanu Deleģētās regulas ietvaros, jo šiem kritērijiem esot īpaši strukturējoša un noteicoša funkcija, nosakot iemaksu summas (LESD 290. pants).

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz labas pārvaldības principa pārkāpumu, jo VNV, lai aprēķinātu mainīgo riska funkciju, neesot piemērojusi visus Deleģētajā regulā paredzētos riska kritērijus. Prasītājas apgalvo, ka apstrīdētais lēmums turklāt neietverot pietiekami skaidrus un pilnīgus elementus, lai tās varētu pārrēķināt maksājamās iemaksas summu, kas arī esot LESD 296. panta pārkāpums.


title: Lieta T-445/20: Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – Crédit Agricole u.c./VNV

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/15

      Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – Crédit Agricole u.c./VNV
      (Lieta T-445/20)
      (2020/C 304/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Crédit agricole SA (Montrouge, Francija) un 48 citas prasītājas (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt lēmumu SRB/ES/2020/24 par ex ante iemaksu VNF par 2020. gadu aprēķināšanu, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

                  —

                  atbilstoši LESD 277. pantam šādas VNM regulas, Īstenošanas regulas un Deleģētās regulas normas atzīt par nepiemērojamām:

                              —

                              VNM regulas 69. panta 1. punktu, 69. panta 2. punktu, 70. panta 1. punktu un 70. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu;

                              —

                              Deleģētās regulas 4. panta 2. punktu, 6. un 7. pantu, kā arī I pielikumu;

                              —

                              Īstenošanas regulas 4. pantu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-444/20 Société générale u.c./VNV.


title: Lieta T-447/20: Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – BNP Paribas/VNV

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/16

      Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – BNP Paribas/VNV
      (Lieta T-447/20)
      (2020/C 304/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BNP Paribas (Parīze, Francija) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt lēmumu SRB/ES/2020/24 par ex ante iemaksu VNF par 2020. gadu aprēķināšanu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  atbilstoši LESD 277. pantam šādas VNM regulas, Īstenošanas regulas un Deleģētās regulas normas atzīt par nepiemērojamām:

                              —

                              VNM regulas 69. panta 1. punktu, 69. panta 2. punktu, 70. panta 1. punktu un 70. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu;

                              —

                              Deleģētās regulas 4. panta 2. punktu, 6. un 7. pantu, kā arī I pielikumu;

                              —

                              Īstenošanas regulas 4. pantu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-444/20 Société générale u.c./VNV.


title: Lieta T-448/20: Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – BPCE u.c./VNV

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/17

      Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – BPCE u.c./VNV
      (Lieta T-448/20)
      (2020/C 304/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: BPCE (Parīze, Francija) un 44 citas prasītājas (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt lēmumu Nr. SRB/ES/2020/24 par ex ante iemaksu VNF par 2020. gadu aprēķināšanu, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

                  —

                  atbilstoši LESD 277. pantam šādas VNM regulas, Īstenošanas regulas un Deleģētās regulas normas atzīt par nepiemērojamām:

                              —

                              VNM regulas 69. panta 1. punktu, 69. panta 2. punktu, 70. panta 1. punktu un 70. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu;

                              —

                              Deleģētās regulas 4. panta 2. punktu, 6. un 7. pantu, kā arī I pielikumu;

                              —

                              Īstenošanas regulas 4. pantu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-444/20 Société générale u.c./VNV.


title: Lieta T-449/20: Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – Banque postale/VNV

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/17

      Prasība, kas celta 2020. gada 8. jūlijā – Banque postale/VNV
      (Lieta T-449/20)
      (2020/C 304/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Banque postale (Parīze, Francija) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt lēmumu SRB/ES/2020/24 par ex ante iemaksu VNF par 2020. gadu aprēķināšanu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  atbilstoši LESD 277. pantam šādas VNM regulas, Īstenošanas regulas un Deleģētās regulas normas atzīt par nepiemērojamām:

                              —

                              VNM regulas 69. panta 1. punktu, 69. panta 2. punktu, 70. panta 1. punktu un 70. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu;

                              —

                              Deleģētās regulas 4. panta 2. punktu, 6. un 7. pantu, kā arī I pielikumu;

                              —

                              Īstenošanas regulas 4. pantu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-444/20 Société générale u.c./VNV.


title: Lieta T-455/20: Prasība, kas celta 2020. gada 14. jūlijā – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Melnu riņķu, kas izvietoti uz oranža kvadrāta, attēlojums)

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/18

      Prasība, kas celta 2020. gada 14. jūlijā – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Melnu riņķu, kas izvietoti uz oranža kvadrāta, attēlojums)
      (Lieta T-455/20)
      (2020/C 304/22)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Roxtec AB (Karlskrūna, Zviedrija) (pārstāvji: J. Olsson un J. Adamsson, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Wallmax Srl (Milāna, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Melnu riņķu, kas izvietoti uz oranža kvadrāta, attēlojums) – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 14 784 375

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 2385/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta pārkāpums.


title: Lieta T-467/20: Prasība, kas celta 2020. gada 22. jūlijā – Industria de Diseño Textil/EUIPO – Ffauf Italia (“ZARA”)

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/19

      Prasība, kas celta 2020. gada 22. jūlijā – Industria de Diseño Textil/EUIPO – Ffauf Italia (“ZARA”)
      (Lieta T-467/20)
      (2020/C 304/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Industria de Diseño Textil; SA (Arteixo, Spānija) (pārstāvji: G. Marín Raigal un E. Armero Lavie, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ffauf Italia SpA (Riese Pio X, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ZARA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 89 29952

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 8. maija lēmums lietā R 2040/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir apmierināts iebildums attiecībā uz 29., 30., 35. un 43. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem un noraidīt sajaukšanas iespējas pastāvēšanu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem;

                  —

                  piespriest EUIPO un attiecīgajā gadījumā otrajai procesa EUIPO dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkta un Komisijas īstenošanas regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. punkta un 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-468/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. jūlijā – LB/Parlaments

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/20

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. jūlijā – LB/Parlaments
      (Lieta T-468/20)
      (2020/C 304/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LB (pārstāvis: O. Schmechel, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētāja 2020. gada 2. jūlija lēmumu par prasītājas pārcelšanu citā amatā uz Eiropas Parlamenta Biroju Luksemburgā no 2020. gada 1. septembra;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar turpinājumā norādītajiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: pamatojuma neesamība

                              —

                              Lēmums par pārcelšanu citā amatā esot formāli prettiesisks, jo neietver pamatojumu. Tomēr saskaņā ar ES Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktu un LESD 296. pantu pamatojums esot bijis jāsniedz, jo prasītājas interese to uzzināt atbildētajam bija skaidri saskatāma.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: Rotācijas procedūras īstenošanas noteikumu neievērošana

                              —

                              Saskaņā ar Rotācijas procedūras īstenošanas noteikumiem prasītāja drīkstēja atteikties no amata Eiropas Parlamenta Birojā (EPLO) Luksemburgā un to arī darīja. Tādējādi pārcelšana šajā amatā vairs nebija apsverama.

                  3.

                  Trešais prasības pamats: rūpības pienākuma neizpilde

                              —

                              Pārcelšana citā amatā uz citu dienesta vietu esot pretrunā darba devēja rūpības pienākumam, jo tā neesot saderīga ar vairākām Eiropas Pamattiesību hartā paredzētajām pamattiesībām. Esot pārkāptas it īpaši turpinājumā norādītās tiesības.

                              —

                              Esot pārkāptas tiesības uz privāto un ģimenes dzīvi (7. un 33. pants) un nepilngadīgās meitas tiesības regulāri uzturēt personiskas attiecības un tiešus sakarus ar abiem vecākiem (24. pants), jo prasītājas ģimenei nāktos dzīvot šķirti – meita paliktu pie tēva Berlīnē, bet prasītāja viena pārceltos uz Luksemburgu.

                              —

                              Esot pārkāptas tiesības uz vienlīdzību likuma priekšā (20. pants) un diskriminācijas aizliegums (21. pants). Uz prasītāju kā precētu EPLO ierēdni un nepilngadīgas meitas māti, kurai ar viņas vīru ir kopīgas aizgādības tiesības attiecībā uz meitu, attiecas rotācija, pamatojoties uz kuru viņu ir paredzēts pārcelt citā amatā uz Luksemburgu. EPLO ierēdņi, kuri dzīvo šķirti vai ir šķīrušies un kuriem ir kopīgas aizgādības tiesības attiecībā uz nepilngadīgu bērnu, ir atbrīvoti no rotācijas, lai gan šai nevienlīdzīgajai attieksmei nav objektīva pamata.

                  4.

                  Ceturtais prasības pamats: pārcelšanas citā amatā uz citu dienesta vietu nesamērīgums

                              —

                              Neesot veikts prasītājas un atbildētāja interešu izvērtējums, lai gan atbildētājam esot šāds pienākums saistībā ar tā pienākumu īstenot labu pārvaldību (ES Pamattiesību hartas 41. punkts).

                              —

                              Prasītājas aizsargājamās intereses ir skaidri prioritāras attiecībā pret atbildētāja interesi veikt pārcelšanu citā amatā.

                              —

                              Ar pārcelšanu citā amatā no EPLO Berlīnē uz EPLO Luksemburgā netiekot sasniegts dienesta interešu mērķis.

                  5.

                  Piektais prasības pamats: rīcības brīvības nepareiza izmantošana

                              —

                              Atbildētāja neapzinoties, ka tai ir rīcības brīvība, un tāpēc to neizmantojot.

                  6.

                  Sestais prasības pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzība

                              —

                              Kopš prasītājas iecelšanas amatā 2001. gadā līdz 2018. gadam, kad Eiropas Parlamenta Prezidijs pieņēma Lēmumu par rotāciju, bija spēkā princips, ka rotācija neattiecas uz AST ierēdņiem. Šis princips bija spēkā kopš 1998. gada Lēmuma par rotāciju un tika apstiprināts arī ar Eiropas Parlamenta Prezidija 2002. un 2004. gada Lēmumu par rotāciju.

                              —

                              Prasītājas tiesiskā paļāvība uz izņēmuma no rotācijas turpmāku spēkā esamību bija aizsargāta. Noteikumu maiņa tādējādi prasa objektīvu pārejas režīmu un objektīvus izņēmumus. Paredzētais trīs gadu pārejas periods neesot piemērots, jo tas nenovēršot prasītājas ģimenes šķiršanu. Neesot paredzēts uz prasītāju attiecināms izņēmums.

                  7.

                  Septītais prasības pamats: Tiesību zaudēšana

                              —

                              Atbildētājs esot zaudējis iespēju noteikt prasītājai pienākumu veikt rotāciju, no kura izriet dienesta vietas maiņa, jo tas pats ar atkārtotu izņēmuma noteikšanu AST ierēdņiem attiecībā uz rotāciju esot radījis prasītājai iespaidu, ka dienesta vietas maiņa nav sagaidāma.


title: Lieta T-478/20: Prasība, kas celta 2020. gada 28. jūlijā – Bigben Connected/EUIPO – Forsee Power (“FORCE POWER”)

text:
               14.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/21

      Prasība, kas celta 2020. gada 28. jūlijā – Bigben Connected/EUIPO – Forsee Power (“FORCE POWER”)
      (Lieta T-478/20)
      (2020/C 304/25)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bigben Connected (Fretin, Francija) (pārstāvis – M. Chaminade, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Forsee Power (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskās preču zīmes “FORCE POWER” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 541 377

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 25. maija lēmums lietā R 2184/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO, kā arī pretējai pusei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies procesā Iebildumu nodaļā un procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 8. panta 1. punkta b)apakšpunkta pārkāpums.