title: Lieta T-138/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Prim/EUIPO — Primed Halberstadt Medizintechnik (“PRIMED”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PRIMED” — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “PRIM S.A.”, “PRiM, S.A. SUMINISTROS MEDICOS” un “GRUPO PRiM” — Agrāku preču zīmju faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkts) — Tiesības tikt uzklausītam — Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums) — Pierādījumu sniegšana pirmo reizi apelācijas padomē — Apelācijas padomes rīcības brīvība — Papildu vai papildinošu pierādījumu kvalificēšana — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts (tagad Regulas 2017/1001 95. panta 2. punkts))

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Prim/EUIPO — Primed Halberstadt Medizintechnik (“PRIMED”)
      (Lieta T-138/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PRIMED” - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “PRIM S.A.”, “PRiM, S.A. SUMINISTROS MEDICOS” un “GRUPO PRiM” - Agrāku preču zīmju faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkts) - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums) - Pierādījumu sniegšana pirmo reizi apelācijas padomē - Apelācijas padomes rīcības brīvība - Papildu vai papildinošu pierādījumu kvalificēšana - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts (tagad Regulas 2017/1001 95. panta 2. punkts))
      (2019/C 155/46)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Prim, SA (Móstoles, Spānija) (pārstāvis: L. Broschat García, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: A. Lukošiūtė)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH (Halberstadt, Vācija) (pārstāvis: D. Donath, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 19. decembra lēmumu apvienotajās lietās R 2494/2015-4 un R 163/2015-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Prim un Primed Halberstadt Medizintechnik.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 19. decembra lēmumu apvienotajās lietās R 2494/2015-4 un R 163/2016-4.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina pusi Prim, SA tiesāšanās izdevumu.

                  4)

                     Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina pusi Prim tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta T-237/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Spānija/Komisija (ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Spānijas izdevumi — Ražotāju organizācijas atzīšanas kritērijs — Regulas (EK) Nr. 2200/96 11. pants — Finanšu korekcija)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Spānija/Komisija
      (Lieta T-237/17) (1)

      (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Spānijas izdevumi - Ražotāju organizācijas atzīšanas kritērijs - Regulas (EK) Nr. 2200/96 11. pants - Finanšu korekcija)
      (2019/C 155/47)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji A. Gavela Llopis, M. A. Sampol Pucurull un S. Jiménez García, vēlāk M. A. Sampol Pucurull un S. Jiménez García)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un I. Galindo Martín)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/264 (2017. gada 14. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 39, 12. lpp.), ciktāl ar to no finansējuma tiek izslēgti konkrēti Spānijas Karalistes izdevumi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/264 (2017. gada 14. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to no finansējuma tiek izslēgti konkrēti Spānijas Karalistes izdevumi, daļā, kurā tiek piemērota vienotas likmes korekcija 10 % apmērā.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     Spānijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 202, 26.6.2017.


title: Lieta T-760/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Meesenburg Großhandel/EUIPO (“Triotherm+”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Triotherm+” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Meesenburg Großhandel/EUIPO (“Triotherm+”)
      (Lieta T-760/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Triotherm+” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Tiesības tikt uzklausītam)
      (2019/C 155/48)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Meesenburg Großhandel KG (Flensburg, Vācija) (pārstāvis: D. Freiherr von Oldershausen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 13. septembra lēmumu lietā R 1786/2016-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Triotherm+” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Meesenburg Großhandel KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-762/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Grammer/EUIPO (Formas attēls) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo kādu formu, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Grammer/EUIPO (Formas attēls)
      (Lieta T-762/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo kādu formu, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 155/49)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Grammer AG (Amberg, Vācija) (pārstāvji: J. Bühling un D. Graetsch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Fischer)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2250/2016-4 attiecībā uz pieteikumu par kādas formas kā Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2250/2016-4.

                  2)

                     Piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas Grammer AG radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-777/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 21. marta spriedums — Pan/EUIPO — Entertainment One UK (“TOBBIA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “TOBBIA” — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Peppa Pig” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts))

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 21. marta spriedums — Pan/EUIPO — Entertainment One UK (“TOBBIA”)
      (Lieta T-777/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “TOBBIA” - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Peppa Pig” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts))
      (2019/C 155/50)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Xianhao Pan (Roma, Itālija) (pārstāvis: M. Oliva, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Walicka un A. Folliard-Monguiral)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Entertainment One UK Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: J. Guise, L. Cassidy un N. Rose, solicitors)

         Cita procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Astley Baker Davies Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 14. septembra lēmumu lietā R 1776/2016-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Entertainment One UK un Astley Baker Davies, no vienas puses, un Xianhao Pan, no otras puses.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Xianhao Pan atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-133/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedums — IQ Group Holdings Bhd/EUIPO — Krinner Innovation (“Lumiqs”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “Lumiqs” — Agrākas Eiropas Savienības vārdiska un grafiska preču zīmes “Lumix” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedums — IQ Group Holdings Bhd/EUIPO — Krinner Innovation (“Lumiqs”)
      (Lieta T-133/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “Lumiqs” - Agrākas Eiropas Savienības vārdiska un grafiska preču zīmes “Lumix” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 155/51)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: IQ Group Holdings Bhd (Heckmondwike, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: S. Carter, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Krinner Innovation GmbH (Straßkirchen, Vācija) (pārstāvis: T. Schmidpeter, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 12. decembra lēmumu lietā R 983/2017-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Krinner Innovation un IQ Group Holdings Bhd.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 12. decembra lēmumu lietā R 983/2017-1.

                  2)

                     EUIPO sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina IQ Group Holdings Bhd tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Krinner Innovation GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta T-784/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta rīkojums — Strabag Belgium/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu — Publiski būvdarbu līgumi — Iepirkuma procedūra — Ģenerāluzņēmēja darbi Eiropas Parlamenta ēkām Briselē — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana citiem pretendentiem — Apstrīdētā tiesību akta aizstāšana tiesvedības laikā — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta rīkojums — Strabag Belgium/Parlaments
      (Lieta T-784/17) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Publiski būvdarbu līgumi - Iepirkuma procedūra - Ģenerāluzņēmēja darbi Eiropas Parlamenta ēkām Briselē - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana citiem pretendentiem - Apstrīdētā tiesību akta aizstāšana tiesvedības laikā - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 155/52)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Strabag Belgium (Antverpene, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji M. Schoups, K. Lemmens un M. Lahbib, pēc tam — M. Schoups un K. Lemmens,advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: Z. Nagy un B. Simon)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta 2017. gada 24. novembra lēmumu noraidīt prasītāja piedāvājumu un piešķirt pieciem pretendentiem ģenerāluzņēmēja pamatlīguma slēgšanas tiesības attiecībā uz Eiropas Parlamenta ēkām Briselē (Beļģija) (uzaicinājums iesniegt piedāvājumu Nr. 06D20/2017/M036), un, otrkārt, izdot rīkojumu Parlamentam iesniegt dažādus dokumentus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Eiropas Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

                  3)

                     Noraidīt kā nepieņemamu pieteikumu par to, lai Parlamentam piespriestu atlīdzināt “procesuālos izdevumus”.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta T-156/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. marta rīkojums — Legutko un Poręba/Parlaments (Prasība sakarā ar bezdarbību — Institucionālās tiesības — Parlamenta iekšējais reglaments — 130. pants — II pielikums — Jautājums, uz kuru jāatbild rakstiski — Nodošanas Padomei lūgums — Paziņojums par lēmumu, ar kuru ir konstatēta jautājuma nepieņemamība — Uzaicinājums rīkoties — Parlamenta nostāja — Lūgums izdot rīkojumu — Nepieņemamība)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. marta rīkojums — Legutko un Poręba/Parlaments
      (Lieta T-156/18) (1)

      (Prasība sakarā ar bezdarbību - Institucionālās tiesības - Parlamenta iekšējais reglaments - 130. pants - II pielikums - Jautājums, uz kuru jāatbild rakstiski - Nodošanas Padomei lūgums - Paziņojums par lēmumu, ar kuru ir konstatēta jautājuma nepieņemamība - Uzaicinājums rīkoties - Parlamenta nostāja - Lūgums izdot rīkojumu - Nepieņemamība)
      (2019/C 155/53)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Polija), Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Polija) (pārstāvis: M. Mataczyński, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz, S. Alonso de León un A. Pospíšilová Padowska)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 265. pantu un kurā tiek lūgts konstatēt, ka Parlaments nelikumīgi ir atturējies nodot Eiropas Savienības Padomei jautājumu, uz kuru jāatbild rakstiski, P-003358/17, pārkāpjot Parlamenta iekšējā reglamenta 130. pantu un minētā reglamenta II pielikuma normas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Ryszard Antoni Legutko un Tomasz Piotr Poręba atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-134/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. februārī — AM/EIB

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/46

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. februārī — AM/EIB
      (Lieta T-134/19)
      (2019/C 155/55)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: AM (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt EIB priekšsēdētāja 2017. gada 30. jūnija un 2017. gada 11. decembra lēmumus, ciktāl ar tiem prasītājai ir atteikts ģeogrāfiskās mobilitātes pabalsts, kas paredzēts Personāla administratīvo noteikumu 1.4. pantā;

                  —

                  vajadzības gadījumā atcelt EIB priekšsēdētāja 2018. gada 20. novembra lēmumu, ar kuru noraidīti Samierināšanās komisijas secinājumi un apstiprināti 2017. gada 30. jūnija un 2017. gada 11. decembra lēmumi;

            tātad

                  —

                  piespriest atbildētājai izmaksāt ģeogrāfiskās mobilitātes pabalstu ar atpakaļejošu spēku no 2017. gada 1. aprīļa vai no šīs prasības celšanas dienas, 36 045,6 EUR (1 567,20 EUR x 23 mēneši);

                  —

                  piespriest atbildētājai samaksāt nokavējuma procentus par ģeogrāfiskās mobilitātes pabalstu, kas jāmaksā no 2017. gada 1. aprīļa līdz brīdim, kad tas ir pilnībā izmaksāts, nokavējuma procentus nosakot atbilstoši Eiropas Centrālās bankas procentu likmei, kas palielināta par 2 procentpunktiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Personāla administratīvo noteikumu 1.4. panta pārkāpums un šo noteikumu VII pielikuma 1. un 11. panta pārkāpums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un rūpības principu pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots nediskriminācijas principa, kas paredzēts EIB personāla uzvedības kodeksa 1.3. pantā, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības principa un saprātīga termiņa principa pārkāpums.


title: Lieta T-140/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. martā — ZU/Komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/47

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. martā — ZU/Komisija
      (Lieta T-140/19)
      (2019/C 155/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZU (pārstāvis: C. Bernard-Glanz, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pirmkārt, atcelt prasītāja 2018. gada 25. aprīļa novērtējuma ziņojumu;

                  —

                  otrkārt, atcelt 2018. gada 18. jūnija lēmumu par nepaaugstināšanu amatā;

                  —

                  treškārt, atcelt 2018. gada 28. maija lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja lūgums sniegt palīdzību;

                  —

                  ceturtkārt, ciktāl nepieciešams, atcelt 2018. gada 21. novembra Lēmumu Nr. R/400/18, ar ko noraidīta prasītāja sūdzība par viņa novērtējuma ziņojumu un lēmumu par nepaaugstināšanu amatā;

                  —

                  piektkārt, ciktāl nepieciešams, atcelt 2018. gada 21. novembra Lēmumu Nr. R/461/18, ar ko noraidīta prasītāja sūdzība par lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja lūgums sniegt palīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu, kas izvirzīts, lai pamatotu prasītāja prasību atcelt lēmumu, ar ko noraidīts viņa lūgums sniegt palīdzību, tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā, rūpības pienākuma pārkāpums, labas pārvaldības principa pārkāpums un pilnvaru nepareiza izmantošana.

                  2.

                  Ar otro pamatu, kas izvirzīts, lai pamatotu prasītāja prasību atcelt viņa novērtējuma ziņojumu un lēmumu par nepaaugstināšanu amatā, tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā, attiecīgo faktu neņemšana vērā un pilnvaru nepareiza izmantošana.


title: Lieta T-145/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. martā — Jap Energéticas y Medioambientales/Komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/47

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. martā — Jap Energéticas y Medioambientales/Komisija
      (Lieta T-145/19)
      (2019/C 155/57)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Jap Energéticas y Medioambientales, SL (Valensija, Spānija) (pārstāvis: G. Alabau Zabal, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atzīt par spēkā neesošu aktu, ko izdevusi Eiropas Komisija un kurā ir noteikta summa, kas prasītājai ir jāatmaksā tāpēc, ka ir samazināta saskaņā ar Programmu LIFE 11 finansējamā summa.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir gan par Eiropas Komisijas aktu, kas pieņemts šā gada 14. janvārī un paziņots šā gada 24. janvārī un kurā ir noteikta summa, kas prasītājai ir jāatmaksā tāpēc, ka ir samazinātas saskaņā ar Projektu LIFE 11 ENV/ES/000593-H2AL RECYCLING finansējamās izmaksas, gan par maksājuma rīkojumu.
      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza šādus trīs pamatus:

                  1.

                  Pirmais pamats — būtisku procedūras noteikumu pārkāpums

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, izņemot to, kas teikts sākotnējā 2017. gada vēstulē — kurā prasītāja tika informēta par izmaksām, kuras nevar tikt finansētas — Eiropas Komisija neesot izklāstījusi nedz kādus argumentus, nedz datus, kas prasītājai ļautu atspēkot tajā teikto, jo visā sarakstē Komisija vienīgi atkārto vienus un tos pašus argumentus.

                  2.

                  Otrais pamats — Līguma vai ar tā piemērošanu saistīto tiesību normu pārkāpums

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka akti, ar kuriem tiek ierobežotas subjektīvās tiesības vai leģitīmās intereses, ir jāpamato atbilstoši Eiropas Savienības tiesiskajā regulējumā noteiktajam, jo pretējā gadījumā rīcība varētu izrādīties patvaļīga un savtīgās interesēs, kā arī veikta, ļaunprātīgi izmantojot pilnvaras, un tas savukārt būtu pretrunā Eiropas Savienības tiesiskajā regulējumā atzītajiem samērīguma, tiesiskās paļāvības, vienlīdzīgas attieksmes un “patvaļas aizlieguma” principiem.

                  3.

                  Trešais pamats — tiesību uz aizstāvību pārkāpums

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka akta pamatojuma neesamības dēļ nav norādīti pārliecinoši administratīvi nosacījumi tam, lai par nefinansējamām varētu atzīt noteiktas izmaksas, un līdz ar to šos nosacījumus nav iespējams atspēkot.


title: Lieta T-149/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Société des produits Nestlé/EUIPO — Jumbo Africa (Cilvēka tēla, kas ir centrāli izvietots virs vairoga, grafisks attēlojums)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Société des produits Nestlé/EUIPO — Jumbo Africa (Cilvēka tēla, kas ir centrāli izvietots virs vairoga, grafisks attēlojums)
      (Lieta T-149/19)
      (2019/C 155/58)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvji: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht un C. Elkemann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Jumbo Africa, SL (L'Hospitalet de Llobregat, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīmes, kas attēlo cilvēka tēlu virs vairoga sarkanā, zilā, gaiši zilā, tumši zilā, pelēkā un baltā krāsā, reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 273 634

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 30. novembra lēmums lietā R 876/2018-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt apelācijas sūdzību, kas attiecas uz iebildumu procesu Nr. B 2 738 030;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un piespriest potenciālajai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt izdevumus EUIPO.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 91. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 46. panta 1. punkta a) apakšpunkta, aplūkojot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-152/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Brunswick Bowling Products/Komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/49

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Brunswick Bowling Products/Komisija
      (Lieta T-152/19)
      (2019/C 155/59)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brunswick Bowling Products LLC (Muskegon, Mičiganas pavalsts, ASV) (pārstāvji: R. Martens un V. Ostrovskis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/1960 (1);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti i) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/42/EK (2) 11. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 765/2008 (3) 18. panta 5. punktā ietvertie procesuālie noteikumi un ii) Regulas (EK) Nr. 765/2008 18. panta 4. punktā minētais samērīguma princips, jo Zviedrijas aizsardzības pasākums neesot pamatots, ņemot vērā, ka tirgus uzraudzības iestādes maldināja prasītāju un ka bija pieejami mazāk ierobežojoši pasākumi, ar kuriem iespējams panākt atbilstību Direktīvai 2006/42/EK.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi, kā arī labas pārvaldības princips, jo Komisija nav ņēmusi neņēma vērā Apvienotās Karalistes, Vācijas, Somijas un Dānijas tirgus uzraudzības iestāžu apsvērumus un pēc tam izmantoto pieeju un apstrīdētajā lēmumā nav paredzēts neviens saprātīgs un iedarbīgs īstenošanas termiņš.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Direktīvas 2006/42/EK I pielikumā ietvertie procesuālie noteikumi, jo no apstrīdētā lēmuma un Zviedrijas Darba vides iestādes 2013. gada 30. augusta lēmuma izriet, ka, veicot aplūkojamo izstrādājumu izvērtēšanu atbilstoši Direktīvas 2006/42/EK I pielikumā izklāstītajām būtiskajām veselības aizsardzības un drošības (turpmāk tekstā — “BPVD”) prasībām, nav sniegta pienācīga atsauce uz vispārējo principu par zinātnes un tehnikas attīstības līmeni.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdījusies faktu novērtējumā un rīkojusies neatbilstoši labas pārvaldības principam, jo no ražotāja netika pieprasīta nekāda nepieciešamā informācija, lai arī apstrīdētajā lēmumā ir teikts, ka ražotājs tehniskajā dokumentācijā nav norādījis saikni starp atsaucēm uz saskaņotajiem standartiem un attiecīgajām BPVD prasībām, kā paredzēts Direktīvas 2006/42/EK VII pielikumā. Proti, rūpīga un apdomīga pārvaldes iestāde būtu pieprasījusi šo trūkstošo informāciju pirms tik vērienīga lēmuma pieņemšanas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Direktīvas 2006/42/EK 6. pants un vienlīdzīgas attieksmes princips, jo aplūkojamais akts ir konkrēti vērsts pret prasītājas izstrādājumiem, lai gan ES iekšējā tirgū ir līdzīgi, mazāk atbilstīgi citu ražotāju izstrādājumi. Turklāt ar to, ka apstrīdētajā lēmumā tika apsvērta tikai attiecīgo izstrādājumu izņemšana no aprites un atsaukšana, esot izkropļots tirgus, jo ES iekšējā tirgū joprojām ir atļautas līdzīgas citu ražotāju mašīnas.

         (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2018/1960 (2018. gada 10. decembris) par aizsardzības pasākumu, ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/42/EK Zviedrija pieņēmusi, lai aizliegtu laist tirgū uzņēmuma Brunswick Bowling & Billiards ražotu ķegļu pacēlāju un piederumu komplektu, kas paredzēti izmantošanai ar konkrētā veida ķegļu pacēlāju, un atsauktu no tirgus šādas mašīnas, kas jau laistas tirgū (izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 8253) (OV 2018, L 315, 29. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/42/EK (2006. gada 17. maijs) par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK (OV 2006, L 157, 24. lpp.)

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 765/2008 (2008. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93 (OV 2008, L 218, 30. lpp.)


title: Lieta C-261/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 26. martā Cham Holding Co. SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-413/16 Cham/Padome

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/50

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 26. martā Cham Holding Co. SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-413/16 Cham/Padome
      (Lieta C-261/19 P)
      (2019/C 187/54)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bena Properties Co. SA (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā atcelt 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-413/16 Cham/Padome;

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Vispārējai tiesai neievērojot Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un faktu sagrozīšana, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka tā nav atbalstījusi Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot atzinusi par nelikumīgām Lēmuma 2013/255/KĀDP 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Maklouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.


title: Lieta C-262/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. martā iesniedza Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) — RM, SN/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/51

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. martā iesniedza Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) — RM, SN/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE
      (Lieta C-262/19)
      (2019/C 187/55)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Polymeles Protodikeio Athinon

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: RM, SN

         Atbildētāja: Agrotiki Trapeza tis Ellados AE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Likuma 4235/2014 70. panta 1. punktā ietvertais noteikums, atbilstoši kuram “[..] Runājot par hipotēkām vai pagaidu hipotēkām, kas ierakstītas attiecīgos nekustamā īpašuma reģistros un, iespējams, kompetentajā zemesgrāmatā par labu bankai “ΑGROTIKI TRAPEZA TIS ELLADOS Α.Ε.” (turpmāk tekstā — “Banka”), kas jau nodota īpašajai likvidācijai, attiecībā pret lauksaimniekiem — fiziskām personām vai lauksaimniekiem — fiziskām trešajām personām uz viņu lauksaimniecības nekustamo īpašumu vai uz viņu lauksaimniecības ražošanas iekārtām, lai garantētu visus Bankas aizdevumus, kuri izriet no aizdevumiem — kapitāla daļām, procentiem, nokavējuma procentiem, tostarp procentiem, kas uzrēķināti par nesamaksātiem procentiem un nokavējuma procentiem, iemaksām, izdevumiem vai izmaksām un citiem līdzekļiem, kas identificēti attiecīgajā finansējuma līgumā — lai piešķirtu lauksaimniekiem, fiziskajām personām, īstermiņa un vidēja termiņa finansējumus minētajā Bankā, kuri attiecas tikai uz viņu lauksaimniecības darbību un kuriem ir pilnībā vai daļēji iestājies izpildes termiņš, finansējuma summa, par kuru ir reģistrēta hipotēka vai pagaidu hipotēka, ir ierobežota līdz simt divdesmit procentiem (120 %) no finansētā kapitāla, ja vien visi minētie no finansējuma izrietošie Bankas aizdevumi nepārsniedz (ieskaitot jau atlīdzinātās summas) sākotnējā kapitāla divkāršu apjomu, savukārt tā tiek ierobežota līdz divkāršam saņemtā finansējuma kapitālam, ja visi minētie aizdevumi pārsniedz sākotnējā kapitāla divkāršu apjomu šā panta spēkā stāšanās brīdī, un finansējums no šī brīža kļūst, ja nav jau kļuvis, par finansējumu, kuram iestājas izpildes termiņš un kurš ir pieprasāms. Ja tiek reģistrēta hipotēka vai pagaidu hipotēka uz vairāk nekā vienu lauksaimnieka, fiziskās personas vai trešās fiziskās personas, lauksaimniecības nekustamo īpašumu, Banka ierobežo hipotēku vai pagaidu hipotēku līdz nekustamajam īpašumam vai nekustamajiem īpašumiem, garantējot savu aizdevumu, līdz šādiem sliekšņiem, un prioritāri līdz tam vai līdz tiem, kas nav lauksaimnieka vai trešās personas pirmais mājoklis un/vai galvenā lauksaimniecības piegāžu noliktava”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietilpst valsts atbalsta jēdzienā Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai šāds Likuma Nr. 4235/2014 70. panta 1. punktā minētais noteikums ir saderīgs ar iekšējo tirgu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 2. punkta izpratnē?

                  3)

                  Vai šādu Likuma Nr. 4235/2014 70. panta 1. punktā minēto noteikumu var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 3. punkta izpratnē?


title: Lieta C-282/18 P: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 10. aprīļa spriedums — The Green Effort Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Fédération internationale de l’automobile (FIA) (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Apelācijas process — Termiņi — Elektroniska paziņošana — Termiņu aprēķināšana)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/15

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 10. aprīļa spriedums — The Green Effort Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Fédération internationale de l’automobile (FIA)
      (Lieta C-282/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Apelācijas process - Termiņi - Elektroniska paziņošana - Termiņu aprēķināšana)
      (2019/C 206/18)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Green Effort Ltd (pārstāvis: A. Ziehm, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral), Fédération internationale de l'automobile (FIA) (pārstāvji: M. Hawkins, solicitor, T. Dolde un K. Lüder, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  The Green Effort Limited sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Fédération internationale de l’automobile (FIA) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta T-204/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BL un BM/Padome u.c.

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BL un BM/Padome u.c.
      (Lieta T-204/19)
      (2019/C 206/56)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: BL un BM pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisijas Eiropas Ārējās darbības dienests un Eulex Kosovo

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  galvenokārt:

                              —

                              attiecībā uz tiesībām, kas izriet no privāttiesību līguma,

                                          —

                                          pārkvalificēt viņu līgumattiecības par darba līgumu uz nenoteiktu laiku;

                                          —

                                          konstatēt, ka atbildētāji ir pārkāpuši savas līgumsaistības un jo īpaši nav pienācīgi paziņojuši par uzteikumu līguma uz nenoteiktu laiku ietvaros;

                                          —

                                          līdz ar to piespriest atbildētājiem samaksāt prasītājiem uzteikuma kompensāciju, kas aprēķināta, pamatojoties uz viņu attiecīgo darba stāžu, proti:

                                                      —

                                                      BL — summu 48 424,65 EUR;

                                                      —

                                                      BM — summu 31 552,75 EUR;

                                          —

                                          atzīt, ka prasītāju atlaišana esot bijusi prettiesiska, un tādēļ piespriest atbildētājiem samaksāt ex aequo et bono novērtēto atlīdzību:

                                                      —

                                                      75 000 EUR par kaitējumu, ko cietis BM;

                                                      —

                                                      90 000 EUR par kaitējumu, ko cietis BL;

                                          —

                                          konstatēt, ka atbildētājiem nebija sociāli tiesisko dokumentu līguma izbeigšanai un

                                                      —

                                                      piespriest viņiem samaksāt prasītājiem soda naudu 100, 00 EUR apmērā dienā no šīs prasības celšanas dienas;

                                                      —

                                                      piespriest viņiem nosūtīt sociāli tiesiskos dokumentus par līguma izbeigšanu prasītājiem;

                                          —

                                          piespriest atbildētājiem samaksāt procentus par iepriekš minētajām summām, kas aprēķinātas pēc Beļģijas likumisko procentu likmes;

                              —

                              attiecībā uz citām tiesībām:

                                          —

                                          konstatēt, ka prasītājus būtu bijis jāpieņem darbā kā pagaidu darbiniekus vienā no pirmajiem trim atbildētājiem un atzīt, ka pirmie trīs atbildētāji izturējās pret prasītājiem diskriminējošā veidā bez objektīva pamatojuma attiecībā uz viņu atalgojumu, tiesībām uz pensiju un saistītām priekšrocībām, kā arī tās, tiesības, kas saistītas ar viņu turpmākās nodarbinātības garantiju;

                                          —

                                          piespriest pirmajiem trim atbildētājiem atlīdzināt katram prasītājam pensiju, pabalstu un priekšrocības zaudējumus, kas radušies saistībā ar šajā prasības pieteikumā ietvertajiem Kopienas tiesību pārkāpumiem;

                                          —

                                          piespriest tiem maksāt procentus par šīm summām;

                                          —

                                          noteikt termiņu, kurā pusēm ir jānosaka minētā kompensācija, ņemot vērā pakāpi un līmeni, kādā pretendentiem bija jābūt attiecīgi nodarbinātiem, vidējo algu pieaugumu, viņu karjeras attīstību, pabalstus, ko viņiem būtu bijis tad jāsaņem pagaidu darbinieka darba līguma ietvaros, un salīdzinot iegūtos rezultātus ar samaksu, ko prasītāji faktiski saņēmuši;

                  —

                  pakārtoti,

                              —

                              piespriest iestādēm ex aequo et bono atlīdzināt prasītājiem par ārpuslīgumisko atbildību, kas izriet no to pamattiesību neievērošanas:

                                          —

                                          105 000 EUR BM prasījumu ietvaros;

                                          —

                                          130 000 EUR BL prasījumu ietvaros;

                  —

                  uzklausīt atbildētājus, kuriem piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji it īpaši izvirza septiņus pamatus, lai panāktu viņu darba līgumu iestādēs pārkvalificēšanu par darba līgumiem uz nenoteiktu laiku un panāktu zaudējumu, kas radušies lēmuma pieņēmējam, neatjaunot viņu attiecīgos līgumus, kā arī iestāžu izvēli piemērot starptautiskajiem līgumdarbiniekiem statusu, kas neatbilst viņu pamattiesībām, atlīdzību.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāji esot negodīgi izmantojuši līgumus uz noteiktu laiku, kā arī to, ka pēdējie minētie esot pārkāpuši samērīguma principu.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāji esot pārkāpuši prasītāju tiesības tikt uzklausītiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvota tiesiskā nenoteiktība, ko atbildētāji esot radījuši prasītājiem, un šo atbildētāju pieļauto labas pārvaldības principa pārkāpums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāji esot pārkāpuši personāla pārstāvju konsultāciju principu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāji esot pārkāpuši Eiropas labas administratīvās prakses kodeksu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāji esot pārkāpuši tiesības uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos.
                  Turklāt prasītāji atsaucas uz diskrimināciju starp darba ņēmējiem iestādēs un it īpaši attiecībā uz tiesībām, kas piešķirtas pagaidu darbiniekiem, jo īpaši attiecībā uz dažādu pabalstu nemaksāšanu, iemaksām pensiju fondā, izdevumu atmaksāšanu un, iespējams, 20 gadu darba stāža neņemšanu vērā.


title: Lieta C-98/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — T. Boer & Zonen BV/Staatssecretaris van Economische Zaken (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Veselības aizsardzība — Higiēnas tiesību aktu pakete — Regula (EK) Nr. 853/2004 — Dzīvnieku izcelsmes pārtikas higiēna — Pārtikas apritē iesaistīto tirgus dalībnieku pienākumi — Īpašas prasības — Mājas nagaiņu gaļa — Uzglabāšana un pārvadāšana — Prasības attiecībā uz gaļas temperatūru)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/5

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — T. Boer & Zonen BV/Staatssecretaris van Economische Zaken
      (Lieta C-98/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Veselības aizsardzība - Higiēnas tiesību aktu pakete - Regula (EK) Nr. 853/2004 - Dzīvnieku izcelsmes pārtikas higiēna - Pārtikas apritē iesaistīto tirgus dalībnieku pienākumi - Īpašas prasības - Mājas nagaiņu gaļa - Uzglabāšana un pārvadāšana - Prasības attiecībā uz gaļas temperatūru)
      (2019/C 220/07)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: T. Boer & Zonen BV

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Economische Zaken

         Rezolutīvā daļa

      Regulas (EK) Nr. 853/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku, III pielikuma I sadaļas VII nodaļas 1. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gaļas atdzesēšana pēc kaušanas ir jāveic kautuves telpās, līdz tā atdziest līdz temperatūrai, kas nepārsniedz 7 oC, pirms šī gaļa tiek pārkrauta refrižeratorā.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Apvienotās lietas C-391/16, C-77/17 un C-78/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 14. maija spriedums (Nejvyšší správní soud, Conseil du Contentieux des Étrangers (Čehijas Republika, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M/Ministerstvo vnitra (C-391/16), X (C-77/17), X (C-78/17)/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Patvēruma politika — Starptautiska aizsardzība — Direktīva 2011/95/ES — Bēgļa statuss — 14. panta 4. — 6. punkts — Atteikums piešķirt bēgļa statusu vai tā atcelšana draudu uzņemošās valsts drošībai vai sabiedrībai gadījumā — Spēkā esamība — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. pants — LESD 78. panta 1. punkts — LES 6. panta 3. punkts — Ženēvas konvencija)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/2

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 14. maija spriedums (Nejvyšší správní soud, Conseil du Contentieux des Étrangers (Čehijas Republika, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M/Ministerstvo vnitra (C-391/16), X (C-77/17), X (C-78/17)/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Apvienotās lietas C-391/16, C-77/17 un C-78/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Patvēruma politika - Starptautiska aizsardzība - Direktīva 2011/95/ES - Bēgļa statuss - 14. panta 4. - 6. punkts - Atteikums piešķirt bēgļa statusu vai tā atcelšana draudu uzņemošās valsts drošībai vai sabiedrībai gadījumā - Spēkā esamība - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. pants - LESD 78. panta 1. punkts - LES 6. panta 3. punkts - Ženēvas konvencija)
      (2019/C 255/02)
      Tiesvedības valoda — čehu un franču

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud, Conseil du Contentieux des Étrangers

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: M (C-391/16), X (C-77/17), X (C-78/17)

         Atbildētāji: Ministerstvo vnitra (C-391/16), Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (C-77/17), (C-78/17)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu 14. panta 4.–6. punkta pārbaudē nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt šo tiesību normu spēkā esamību, ņemot vērā LESD 78. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. pantu.

         (1)  OV C 350, 26.9.2016.

         OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta C-235/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 21. maija spriedums — Eiropas Komisija/Ungārija (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 63. pants — Kapitāla brīva aprite — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants — Tiesības uz īpašumu — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek izbeigtas ex lege un bez atlīdzības lauksaimniecības un mežu zemes lietojuma tiesības, ko agrāk ieguvušas juridiskas personas vai fiziskas personas, kuras nevar pierādīt tuvu radniecību ar īpašnieku)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/3

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 21. maija spriedums — Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-235/17) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 63. pants - Kapitāla brīva aprite - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants - Tiesības uz īpašumu - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek izbeigtas ex lege un bez atlīdzības lauksaimniecības un mežu zemes lietojuma tiesības, ko agrāk ieguvušas juridiskas personas vai fiziskas personas, kuras nevar pierādīt tuvu radniecību ar īpašnieku)
      (2019/C 255/03)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Malferrari un L. Havas)

         Atbildētāja: Ungārija (pārstāvis: M.Z. Fehér)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieņemdama mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (2013. gada Likums Nr. CCXII par dažādiem noteikumiem un pārejas pasākumiem saistībā ar 2013. gada Likumu Nr. CXXII par lauksaimniecības un mežu zemes pārdošanu) 108. panta 1. punktu un ar to izbeigdama ex lege lietojuma tiesības uz Ungārijā esošu lauksaimniecības zemi, kas tieši vai netieši pieder citu dalībvalstu valstspiederīgajiem, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti LESD 63. pantā, to skatot kopā ar Eiropas Savienības pamattiesību hartas 17. pantu.

                  2)

                  Ungārija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Lieta C-341/17 P: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Komisija (Apelācija — Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) — No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi — Grieķijas Republikas izdevumi — Regula (EK) Nr. 1782/2003 — Regula (EK) Nr. 796/2004 — Platībatkarīgā atbalsta shēma — Jēdziens “pastāvīgās ganības” — Vienotas likmes finanšu korekcijas — Iepriekšējas korekcijas atskaitījums)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/3

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Komisija
      (Lieta C-341/17 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) - No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi - Grieķijas Republikas izdevumi - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - Regula (EK) Nr. 796/2004 - Platībatkarīgā atbalsta shēma - Jēdziens “pastāvīgās ganības” - Vienotas likmes finanšu korekcijas - Iepriekšējas korekcijas atskaitījums)
      (2019/C 255/04)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou un E. Leftheriotou)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un A. Sauka)

         Persona, kas iestājusies lietā otras lietas dalībnieces prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. A. Sampol Pucurull)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 30. marta sprieduma Grieķija/Komisija (T-112/15, EU:T:2017:239) rezolutīvās daļas 2) un 3) punktu, ciktāl, pirmkārt, Vispārējā tiesa Grieķijas Republikas prasību noraidīja, savā izvērtējumā aplūkojot tikai uz 2009. finanšu gadu attiecināto korekciju par 2008. pieprasījumu gadu attiecībā uz finanšu korekciju 5 % apmērā, kas tika piemērota ar lauku attīstībai veltīto kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) otro pīlāru saistītajam atbalstam, un neizvērtējot uz 2010. finanšu gadu attiecināto korekciju par 2008. pieprasījumu gadu 5 496 524,54 EUR apmērā attiecībā uz finanšu korekciju 5 % apmērā, kas tika piemērota ar lauku attīstībai veltīto KLP otro pīlāru saistītajam atbalstam, un, otrkārt, ciktāl tā pieņēma lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

                  2)

                  Apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu 2014/950/ES (2014. gada 19. decembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl tas attiecas uz Komisijas Īstenošanas lēmuma 2013/214/ES (2013. gada 2. maijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ņemšanu vērā, aprēķinot korekciju 5 496 524,54 EUR apmērā, atskaitījumu 270 175,45 EUR apmērā un finansiālo ietekmi 5 226 349,09 EUR apmērā, kuri attiecas uz Grieķijas Republikas izdevumiem atbalsta lauku attīstībai jomā 2. prioritārā virziena (2007–2013, platībatkarīgie pasākumi) ietvaros un tika piemēroti 2009. finanšu gadā par nepilnībām zemesgabalu identifikācijas sistēmā (ZGIS) un pārbaudēs uz vietas (otrais pīlārs, 2008. pieprasījumu gads).

                  4)

                  Grieķijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību pašas.

                  5)

                  Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 249, 31.7.2017.


title: Lieta C-509/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 16. maija spriedums (Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christa Plessers/PREFACO NV, Belgische Staat (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Uzņēmumu pāreja — Direktīva 2001/23/EK — 3. līdz 5. pants — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — Izņēmumi — Maksātnespējas process — Tiesas ceļā veicamas reorganizācijas procedūra ar tiesas pārraudzībā notiekošu īpašumtiesību pāreju — Uzņēmuma pilnīga vai daļēja saglabāšana — Valsts tiesību akti, kas ļauj īpašumtiesību saņēmējam pēc īpašumtiesību pārejas pārņemt darbiniekus pēc savas izvēles)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/4

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 16. maija spriedums (Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christa Plessers/PREFACO NV, Belgische Staat
      (Lieta C-509/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Uzņēmumu pāreja - Direktīva 2001/23/EK - 3. līdz 5. pants - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Izņēmumi - Maksātnespējas process - Tiesas ceļā veicamas reorganizācijas procedūra ar tiesas pārraudzībā notiekošu īpašumtiesību pāreju - Uzņēmuma pilnīga vai daļēja saglabāšana - Valsts tiesību akti, kas ļauj īpašumtiesību saņēmējam pēc īpašumtiesību pārejas pārņemt darbiniekus pēc savas izvēles)
      (2019/C 255/05)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Christa Plessers

         Atbildētājas: PREFACO NV, Belgische Staat

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā, proti, tās 3.–5. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tādi valsts tiesību akti kā pamatlietā aplūkotie, kuros — gadījumā, ja uzņēmuma īpašumtiesību pāreja notiek tiesas ceļā veicamas reorganizācijas procedūrā ar tiesas pārraudzībā notiekošu īpašumtiesību pāreju, kas tiek īstenota tālab, lai pilnībā vai daļēji saglabātu īpašumtiesības nododošo personu vai tās darbību, — īpašumtiesību saņēmējam ir paredzētas tiesības izvēlēties, kurus darbiniekus tas vēlas pārņemt.

         (1)  OV C 374, 6.11.2017.


title: Lieta C-677/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Çoban/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — EEK un Turcijas asociācijas nolīgums — Papildprotokols — 59. pants — Lēmums Nr. 3/80 — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Noteikumu par dzīvesvietu nepiemērošana — 6. pants — Invaliditātes pabalsts — Atcelšana — Regula (EK) Nr. 883/2004 — Īpaši naudas pabalsti, kas nav balstīti uz iemaksām — Nosacījums par dzīvesvietu — Direktīva 2003/109/EK — Pastāvīgā iedzīvotāja statuss)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Çoban/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
      (Lieta C-677/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EEK un Turcijas asociācijas nolīgums - Papildprotokols - 59. pants - Lēmums Nr. 3/80 - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Noteikumu par dzīvesvietu nepiemērošana - 6. pants - Invaliditātes pabalsts - Atcelšana - Regula (EK) Nr. 883/2004 - Īpaši naudas pabalsti, kas nav balstīti uz iemaksām - Nosacījums par dzīvesvietu - Direktīva 2003/109/EK - Pastāvīgā iedzīvotāja statuss)
      (2019/C 255/07)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Çoban

         Atbildētāja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

         Rezolutīvā daļa

      Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 3/80 par Eiropas Kopienu dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darba ņēmējiem no Turcijas un viņu ģimenes locekļiem 6. panta 1. punkta pirmā daļa, lasot kopā ar Papildu protokola, kurš 1970. gada 23. novembrī parakstīts Briselē un kurš Kopienas vārdā noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, 59. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, atbilstoši kurai Turcijas pilsonis, kurš atgriežas savā izcelsmes valstī un kuram izceļošanas brīdī ir uzņemošās dalībvalsts pastāvīgā iedzīvotāja statuss atbilstoši Padomes Direktīvai 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, vairs nevar saņemt papildu pabalstu.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta C-689/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. maija spriedums (Landgericht München I (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Conti 11. Container Schiffahrts-GmbH & Co. KG MS “MSC Flaminia”/Land Niedersachsen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Atkritumu sūtījumi — Regula (EK) Nr. 1013/2006 — Atkritumi, uz kuriem attiecas iepriekšējas rakstiskas paziņošanas un piekrišanas procedūra — Sūtījumi Eiropas Savienības iekšienē — 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts — Izslēgšana no piemērošanas jomas — Atkritumi, kas radušies uz kuģu klāja — Atkritumi, kas uz kuģa klāja radušies pēc avārijas)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/6

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. maija spriedums (Landgericht München I (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Conti 11. Container Schiffahrts-GmbH & Co. KG MS “MSC Flaminia”/Land Niedersachsen
      (Lieta C-689/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Atkritumu sūtījumi - Regula (EK) Nr. 1013/2006 - Atkritumi, uz kuriem attiecas iepriekšējas rakstiskas paziņošanas un piekrišanas procedūra - Sūtījumi Eiropas Savienības iekšienē - 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts - Izslēgšana no piemērošanas jomas - Atkritumi, kas radušies uz kuģu klāja - Atkritumi, kas uz kuģa klāja radušies pēc avārijas)
      (2019/C 255/08)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht München I

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Conti 11. Container Schiffahrts-GmbH & Co. KG MS “MSC Flaminia”

         Atbildētāja: Land Niedersachsen

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas atliekas metāllūžņu un ar dubļiem un kravas atliekām sajaukta izlietota ūdens formā, kādas tiek aplūkotas pamatlietā un kas ir radušās uz kuģa notikušas avārijas rezultātā, ir jāuzskata par atkritumiem, kas ir radušies uz kuģiem šīs tiesību normas izpratnē un kas tādējādi ir izslēgti no šīs regulas piemērošanas jomas līdz brīdim, kad tie tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta C-706/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AB “Achema”, AB “Orlen Lietuva”, AB “Lifosa”/Valstybinė kainų ir energetikos kontrolės komisija (VKEKK) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsts — Jēdziens “valsts piešķirts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts” — Sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē sniedzējiem paredzētie kompensācijas pasākumi — Jēdziens “atbalsts, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm” un “kas izkropļo vai draud izkropļot konkurenci” — Jēdziens “selektīva priekšrocība” — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — Ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildi saistītu izmaksu kompensācija)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AB “Achema”, AB “Orlen Lietuva”, AB “Lifosa”/Valstybinė kainų ir energetikos kontrolės komisija (VKEKK)
      (Lieta C-706/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Jēdziens “valsts piešķirts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts” - Sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē sniedzējiem paredzētie kompensācijas pasākumi - Jēdziens “atbalsts, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm” un “kas izkropļo vai draud izkropļot konkurenci” - Jēdziens “selektīva priekšrocība” - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildi saistītu izmaksu kompensācija)
      (2019/C 255/09)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: AB “Achema”, AB “Orlen Lietuva”, AB “Lifosa”

         Atbildētāja: Valstybinė kainų ir energetikos kontrolės komisija (VKEKK)

         Piedaloties: Lietuvos Respublikos energetikos ministerija, UAB “Baltpool”

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sabiedrisko interešu pakalpojumu, piemēram, sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē, režīma finansēšanai paredzētie līdzekļi ir valsts līdzekļi šīs tiesību normas izpratnē.

                  2)

                  LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja sadales un piegādes tīklu operatori saņem sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē finansēšanai paredzētos līdzekļus, lai kompensētu zaudējumus, kas tiem radušies pienākuma dēļ pirkt elektroenerģiju no atsevišķiem elektroenerģijas ražotājiem par fiksētu cenu un līdzsvarot elektroenerģiju, šī kompensācija ir elektroenerģijas ražotājiem piešķirta priekšrocība šīs tiesību normas izpratnē.

                  3)

                  LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kāda ir pamatlietā, ir uzskatāms, ka tādi līdzekļi, kādi ir atsevišķiem sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē sniedzējiem paredzētie, piešķir tiem selektīvu priekšrocību šīs normas izpratnē un var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

                  4)

                  LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu valsts iejaukšanos kā sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē režīms nedrīkst uzskatīt par kompensāciju, kas atbilst atlīdzībai par pakalpojumiem, kurus sniedz šīs kompensācijas saņēmēji uzņēmumi, lai izpildītu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības 2003. gada 24. jūlija sprieduma Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, EU:C:2003:415) izpratnē, izņemot, ja iesniedzējtiesa konstatē, ka atsevišķi sabiedrisko interešu pakalpojumi elektroenerģijas nozarē faktiski atbilst četriem minētā sprieduma 88.–93. punktā izklāstītajiem nosacījumiem.

                  5)

                  LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ir uzskatāms, ka tāda valsts iejaukšanās kā sabiedrisko interešu pakalpojumu elektroenerģijas nozarē režīms izkropļo vai draud izkropļot konkurenci.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta C-55/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 14. maija spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Darba laika organizēšana — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts — Direktīva 2003/88/EK — 3. un 5. pants — Ikdienas un iknedēļas atpūta — 6. pants — Maksimālais nedēļas darba laiks — Direktīva 89/391/EEK — Darba ņēmēju drošība un veselība darbā — Pienākums izveidot sistēmu, kas ļauj uzskaitīt katra darbinieka nostrādātā ikdienas darba laika ilgumu)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/9

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 14. maija spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE
      (Lieta C-55/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Darba laika organizēšana - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts - Direktīva 2003/88/EK - 3. un 5. pants - Ikdienas un iknedēļas atpūta - 6. pants - Maksimālais nedēļas darba laiks - Direktīva 89/391/EEK - Darba ņēmēju drošība un veselība darbā - Pienākums izveidot sistēmu, kas ļauj uzskaitīt katra darbinieka nostrādātā ikdienas darba laika ilgumu)
      (2019/C 255/11)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

         Atbildētāja: Deutsche Bank SAE

         piedaloties: Federación Estatal de Servicios de la Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA) un Confederación Intersindical Galega (CIG)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 3., 5. un 6. pants, kas aplūkoti kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktu, kā arī Padomes Direktīvas 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, 4. panta 1. punktu, 11. panta 3. punktu un 16. panta 3. punktu, ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas saskaņā ar interpretāciju, kāda tam ir sniegta valsts judikatūrā, darba devējiem nenosaka pienākumu izveidot sistēmu, kura ļauj uzskaitīt katra darbinieka nostrādātā ikdienas darba laika ilgumu.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta C-132/18 P: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums — Eiropas Komisija/Sabine Tuerck (Apelācija — Civildienests — Pensijas — Valsts pensiju sistēmā iegūtu tiesību uz pensiju pārskaitījums uz Eiropas Savienības pensiju shēmu — Tādas vērtības maiņas pieaugums, kas radies laikposmā starp pārskaitīšanas pieprasījumu un faktisko pārskaitīšanu)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/10

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 15. maija spriedums — Eiropas Komisija/Sabine Tuerck
      (Lieta C-132/18 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Pensijas - Valsts pensiju sistēmā iegūtu tiesību uz pensiju pārskaitījums uz Eiropas Savienības pensiju shēmu - Tādas vērtības maiņas pieaugums, kas radies laikposmā starp pārskaitīšanas pieprasījumu un faktisko pārskaitīšanu)
      (2019/C 255/12)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara, B. Mongin un L. Radu Bouyon)

         Otra lietas dalībniece: Sabine Tuerck (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, avocats)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta C-138/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 16. maija spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteministeriet/Estron A/S (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Savienotāji dzirdes aparātiem — Daļas un piederumi — Kombinētā nomenklatūra — Apakšpozīcijas 85444290, 90214000 un 90219010)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/11

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 16. maija spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteministeriet/Estron A/S
      (Lieta C-138/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Savienotāji dzirdes aparātiem - Daļas un piederumi - Kombinētā nomenklatūra - Apakšpozīcijas 85444290, 90214000 un 90219010)
      (2019/C 255/13)
      Tiesvedības valoda — dāņu

         Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Skatteministeriet

         Atbildētāja: Estron A/S

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Kombinētās nomenklatūras, kas ir iekļauta Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījusi ir izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1031/2008, I pielikumā, 90. nodaļas 2. piezīmes a) punkts, lasot to kopsakarā ar vispārīgajiem kombinētās nomenklatūras interpretācijas noteikumiem Nr. 1 un Nr. 6, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā punktā ietvertā frāze “daļas un piederumi, kas ir kādā šīs nodaļas pozīcijā vai 84., 85. vai 91. nodaļā” attiecas tikai uz šo nodaļu četru ciparu pozīcijām.

                  2)

                  Pamatlietā aplūkojamo savienotāju dzirdes aparātiem tarifu klasifikācija ir jāveic iesniedzējtiesai, ņemot vērā norādes, ko Tiesa ir sniegusi, atbildot uz iesniedzējtiesas tai uzdotajiem jautājumiem.

                  3)

                  Kombinētās nomenklatūras, kas ir iekļauta Regulas Nr. 2658/87, kurā grozījusi ir izdarīti ar Regulu Nr. 1031/2008, I pielikumā, XVI sadaļas 1. piezīmes m) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja prece ir ietverta Kombinētās nomenklatūras 90. nodaļā, tā nevar tikt ietverta arī tās 84. un 85. nodaļā.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta C-503/18 P: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums — Inge Barnett/Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (Apelācija — Civildienests — Ierēdnis — Izdienas pensija — Priekšlaicīga pensionēšanās, nesamazinot pensijas tiesības — Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi — VIII pielikuma 9. panta 2. punkts — Vispārīgie īstenošanas noteikumi — Dienesta intereses — Lēmums, kas pieņemts, izpildot Eiropas Savienības Civildienesta tiesas spriedumu — LESD 266. pants — Res judicata spēks)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/20

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedums — Inge Barnett/Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja
      (Lieta C-503/18 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdnis - Izdienas pensija - Priekšlaicīga pensionēšanās, nesamazinot pensijas tiesības - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi - VIII pielikuma 9. panta 2. punkts - Vispārīgie īstenošanas noteikumi - Dienesta intereses - Lēmums, kas pieņemts, izpildot Eiropas Savienības Civildienesta tiesas spriedumu - LESD 266. pants - Res judicata spēks)
      (2019/C 263/24)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Inge Barnett (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (pārstāvji: M. Pascua Mateo, A. Carvajal un L. Camarena Januzec, kam palīdz M. Troncoso Ferrer, abogado, un F.-M. Hislaire, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Inge Barnett sedz savus un atlīdzina Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 381, 22.10.2018.


title: Lieta C-682/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Iekārta dabasgāzes apstrādei — Sēra savākšana — “Klausa process” — Elektroenerģijas ražošana palīgierīcē — Siltuma ražošana — Raksturīgā oglekļa dioksīda (CO2) emisija — 2. panta 1. punkts — Piemērošanas joma — I pielikums — “Kurināmā sadedzināšanas” darbība — 3. panta u) punkts — Jēdziens “elektroenerģijas ražošanas iekārta” — 10.a panta 3. un 4. punkts — Pagaidu noteikumi saskaņotai siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu bezmaksas sadalei — Lēmums 2011/278/ES — Piemērošanas joma — 3. panta c) punkts — Jēdziens “siltuma līmeņatzīmes apakšiekārta”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/7

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Lieta C-682/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Iekārta dabasgāzes apstrādei - Sēra savākšana - “Klausa process” - Elektroenerģijas ražošana palīgierīcē - Siltuma ražošana - Raksturīgā oglekļa dioksīda (CO2) emisija - 2. panta 1. punkts - Piemērošanas joma - I pielikums - “Kurināmā sadedzināšanas” darbība - 3. panta u) punkts - Jēdziens “elektroenerģijas ražošanas iekārta” - 10.a panta 3. un 4. punkts - Pagaidu noteikumi saskaņotai siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu bezmaksas sadalei - Lēmums 2011/278/ES - Piemērošanas joma - 3. panta c) punkts - Jēdziens “siltuma līmeņatzīmes apakšiekārta”)
      (2019/C 270/08)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

         Pamatlietas puses

      Prasītājs: ExxonMobil Production Deutschland GmbH

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis), 3. panta u) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tāda iekārta kā pamatlietā aplūkotā, kura, veicot “kurināmā sadedzināšanu iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 [megavatus (MW)]”, šīs direktīvas I pielikuma izpratnē, ražo elektroenerģiju, kuru galvenokārt ir paredzēts izmantot pašas iekārtas vajadzībām, ir jāuzskata par “elektroenerģijas ražošanas iekārtu” šīs tiesību normas izpratnē, ja šī iekārta, pirmkārt, vienlaikus veic produkta ražošanas darbību, kas neietilpst šajā pielikumā, un, otrkārt, nepārtraukti publiskajā elektroenerģijas tīklā, pie kura minētajai iekārtai tehnisku iemeslu dēļ ir jābūt pastāvīgi pieslēgtai, pret atlīdzību ievada daļu, kaut arī tā ir niecīga, no saražotās elektroenerģijas.

                  2)

                  Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87, 3. panta c) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tāda iekārta kā pamatlietā aplūkotā, ciktāl tā ir jāuzskata par “elektroenerģijas ražošanas iekārtu” Direktīvas 2003/87 3. panta u) punkta izpratnē, nevar saņemt bezmaksas emisijas kvotas attiecībā uz siltumu, kurš ir saražots, veicot “kurināmā sadedzināšanu iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 MW”, kā tas ir paredzēts šīs direktīvas I pielikumā, ja šis siltums tiek izmantots citiem nolūkiem, nevis elektroenerģijas ražošanai, ciktāl šāda iekārta neatbilst minētās direktīvas 10.a panta 4. un 8. punktā paredzētajiem nosacījumiem.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-401/19: Prasība, kas celta 2019. gada 24. maijā — Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/21

      Prasība, kas celta 2019. gada 24. maijā — Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-401/19)
      (2019/C 270/24)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, pārstāvis, un W. Gonatarski, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/790 (2019. gada 17. aprīlis) par autortiesībām un blakustiesībām digitālajā vienotajā tirgū un ar ko groza Direktīvas 96/9/EK un 2001/29/EK (1), 17. panta 4. punkta b) apakšpunktu un 17. panta 4. punkta c) apakšpunktu in fine (proti, daļā, kas ietver formulējumu “un ir darījuši visu iespējamo, lai saskaņā ar b) apakšpunktu nepieļautu to turpmāku augšupielādi”);

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Polijas Republika lūdz atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/790 (2019. gada 17. aprīlis) par autortiesībām un blakustiesībām digitālajā vienotajā tirgū un ar ko groza Direktīvas 96/9/EK un 2001/29/EK (OV L 130, 17.5.2019., 92. lpp.) 17. panta 4. punkta b) apakšpunktu un 17. panta 4. punkta c) apakšpunktu in fine (proti, daļā, kas ietver formulējumu “un ir darījuši visu iespējamo, lai saskaņā ar b) apakšpunktu nepieļautu to turpmāku augšupielādi”), kā arī piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      Pakārtoti, ja Tiesa atzītu, ka apstrīdētās tiesību normas nevar tikt nodalītas no pārējiem Direktīvas (ES) 2019/790 17. panta noteikumiem, negrozot šajā pantā paredzētā regulējuma būtību, Polijas Republika lūdz atzīt par spēkā neesošu Direktīvas (ES) 2019/790 17. pantu pilnībā.
      Polijas Republika apgalvo, ka ar apstrīdētajām Direktīvas 2019/790 normām ir aizskartas tiesības uz vārda brīvību un informācijas brīvību, kas ir aizsargātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pantā.
      Polijas Republika it īpaši apgalvo, ka tiešsaistes satura kopīgošanas pakalpojumu sniedzējiem uzliktais pienākums darīt visu iespējamo, lai nodrošinātu to, ka nav pieejami konkrēti darbi vai blakustiesību objekti, par kuriem tiesību subjekti ir snieguši pakalpojumu sniedzējiem būtisko un vajadzīgo informāciju (Direktīvas 2019/790 17. panta 4. punkta b) apakšpunkts), un tiešsaistes satura kopīgošanas pakalpojumu sniedzējiem uzliktais pienākums darīt visu iespējamo, lai nepieļautu tādu darbu vai blakustiesību objektu turpmāku augšupielādi, attiecībā uz kuriem tiesību subjekti ir iesnieguši pietiekami pamatotu paziņojumu (Direktīvas 2019/790 17. panta 4. punkta c) apakšpunkts in fine), rada tādas sekas, ka pakalpojumu sniedzējiem — lai novērstu atbildības iestāšanos — ir jāveic lietotāju tiešsaistē augšupielādētā satura automātiska iepriekšēja verifikācija (filtrēšana) un tādējādi ir jāievieš preventīvi kontroles mehānismi. Šāds mehānisms apdraud vārda un informācijas brīvības būtību un neatbilst prasībām par šo tiesību ierobežošanas samērīgumu un nepieciešamību.

         (1)  OV 2019, L 130, 92. lpp.


title: Lieta C-524/16: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 2. maija rīkojums (Corte dei Conti (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale/Francesco Faggiano (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/2

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 2. maija rīkojums (Corte dei Conti (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Istituto Nazionale della Previdenza Sociale/Francesco Faggiano
      (Lieta C-524/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 288/02)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte dei Conti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

         Atbildētājs: Francesco Faggiano

         Rezolutīvā daļa

      Izbeigt tiesvedību lietā par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2016. gada 5. jūlija lēmumu iesniedza Corte dei conti (Revīzijas palāta, Itālija).

         (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta C-407/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. maijā iesniedza Raad van State (Beļģija) — Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV/Belgische Staat

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. maijā iesniedza Raad van State (Beļģija) — Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV/Belgische Staat
      (Lieta C-407/19)
      (2019/C 288/33)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta “par ostas strādnieku atzīšanu ostu teritorijās, uz kurām attiecas 1972. gada 8. jūnija Likums par darbu ostās”, 1. pants, lasot to kopā ar šā dekrēta 2. pantu, proti, tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ostas strādnieki minētā dekrēta 1. panta 1. punkta 1) apakšpunkta izpratnē saistībā ar viņu atzīšanu, ko veic no attiecīgajā apvienotajā apakškomitejā pārstāvēto darba devēju organizāciju, no vienas puses, un tajā pārstāvēto darba ņēmēju organizāciju, no otras puses, ieceltiem locekļiem izveidota apvienotā administratīvā komisija, tiek vai netiek iekļauti ostas strādnieku rezervē, ņemot vērā arī pieprasījumu pēc darbaspēka, ja vienlaikus tiek ņemts vērā, ka šai administratīvajai komisijai nav paredzēts nekāds lēmumu pieņemšanas termiņš un tās atzīšanas lēmumus var pārsūdzēt tikai tiesā?

                  2)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kas ieviests ar Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta 4. panta 1. punkta 2), 3), 6) un 8) apakšpunktu apstrīdētā Karaļa 2016. gada 10. jūlija Dekrēta 4. panta 2., 3., 4. un attiecīgi 6. punkta redakcijā, proti, tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru par ostas strādnieku var atzīt tikai ar nosacījumu, ja darba ņēmēju a) par piemērotu atzīst ārējs profilakses un arodveselības dienests, kura biedre ir saskaņā ar 1972. gada 8. jūnija Likuma “par darbu ostās” 3.bis pantu par pilnvaroto personu iecelta darba devēju organizācija, b) darba ņēmējs ir izturējis psihotehniskos testus, ko veikusi atzītas darba devēju organizācijas saskaņā ar to pašu 1972. gada 8. jūnija Likuma 3.bis pantu šim nolūkam par pilnvaroto personu norīkota struktūra, c) darba ņēmējs trīs nedēļas ir apmeklējis sagatavošanās kursus par darba drošību un profesionālās kompetences iegūšanu un ir nokārtojis gala eksāmenu, kā arī d) darba ņēmējam jau ir darba līgums, bet šis ostas strādnieks netiek iekļauts rezervē, turklāt ārvalstu ostas strādniekiem saistībā ar Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta 4. panta 3. punktu ir jāspēj pierādīt, ka citā dalībvalstī viņi atbilst līdzīgiem nosacījumiem, lai uz viņiem vairs neattiektos šie apstrīdētajā tiesiskajā regulējumā paredzētie nosacījumi?

                  3)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kas ieviests ar Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta 2. panta 3. punktu apstrīdētā Karaļa 2016. gada 10. jūlija Dekrēta 2. panta redakcijā, proti, tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ostas strādnieku, kuri netiek iekļauti rezervē un tāpēc darba devējs tos tieši pieņem darbā ar darba līgumu saskaņā ar 1978. gada 3. jūlija Likumu “par darba līgumiem”, atzīšanas ilgums nepārsniedz šā darba līguma darbības laiku, kā rezultātā katrreiz ir jāuzsāk jauna atzīšanas procedūra?

                  4)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kas ieviests ar Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta 13/1. pantu Karaļa 2016. gada 10. jūlija Dekrēta 17. panta redakcijā, proti, pārejas pasākums, saskaņā ar kuru trešajā prejudiciālajā jautājumā minētajam darba līgumam vispirms ir jābūt noslēgtam uz nenoteiktu laiku, no 2017. gada 1. jūlija — vismaz uz diviem gadiem, no 2018. gada 1. jūlija — vismaz uz vienu gadu, no 2019. gada 1. jūlija — vismaz uz sešiem mēnešiem un no 2010. gada 1. jūlija — uz brīvi nosakāmu darbības laiku?

                  5)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā Karaļa 2004. gada 5. jūlija 15/1. pants Karaļa 2016. gada 10. jūlija Dekrēta 18. panta redakcijā, proti, (pārejas) pasākums, saskaņā ar kuru atbilstoši agrākajam tiesiskajam regulējumam atzīti ostas strādnieki automātiski tiek atzīti par ostas rezerves strādniekiem, kā rezultātā tiek ierobežota darba devēja iespēja tieši (ar līgumu uz nenoteiktu laiku) nodarbināt šos ostas strādniekus un darba devējiem tiek liegts piesaistīt labu darbaspēku, tieši noslēdzot ar viņiem līgumu uz nenoteiktu laiku un piedāvājot viņiem nodarbinātības drošību saskaņā ar vispārējām darba tiesību normām?

                  6)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kas ieviests ar Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta 4. panta 2. punktu Karaļa 2016. gada 10. jūlija Dekrēta 4. panta 7. punkta redakcijā, proti, tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba koplīgumā nosaka nosacījumus un kārtību, kādā ostas strādnieks var tikt nodarbināts citā ostas teritorijā, nevis tajā, kurā viņš ir atzīts, kā rezultātā tiek ierobežota darba ņēmēju mobilitāte starp ostu teritorijām, turklāt likumdevējs pats nav precizējis, par kuriem nosacījumiem vai kārtību var būt runa?

                  7)

                  Vai LESD 49., 56., 45., 34., 35., 101. vai 102. pants, attiecīgā gadījumā lasot tos kopā ar LESD 106. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kas ieviests ar Karaļa 2004. gada 5. jūlija Dekrēta 1. panta 3. punktu Karaļa 2016. gada 10. jūlija Dekrēta 1. panta 2. punkta redakcijā, proti, tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba ņēmējiem (loģistikas jomā), kuri Karaļa 1973. gada 12. janvāra Dekrēta “par apvienotās komitejas ostu darbības jautājumos izveidi un tās nosaukuma un kompetences noteikšanu” 1. panta izpratnē veic darbu vietās, kur, sagatavojot preces turpmākai sadalei vai nosūtīšanai, tās tiek izmainītas tā, ka tās netieši iegūst pierādāmu pievienoto vērtību, ir jābūt saņēmušiem drošības sertifikātu, turklāt šis drošības sertifikāts, ņemot vērā faktu, ka to pieprasa darba devējs, kurš ar darba ņēmēju ir noslēdzis darba līgumu par attiecīgā darba veikšanu, ir izsniegts, uzrādot darba līgumu un personas apliecību, ievērojamās procedūras kārtība ir noteikta darba koplīgumā un likumdevējs nav ieviesis skaidrību šajā jautājumā, ir uzskatāms par atzīšanu 1972. gada 8. jūnija Likuma “par darbu ostās” izpratnē?


title: Lieta T-479/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedums — Multifit/EUIPO (“Premiere”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Premiere” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/51

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedums — Multifit/EUIPO (“Premiere”)
      (Lieta T-479/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Premiere” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts)
      (2019/C 288/65)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Vācija) (pārstāvji: N. Weber un L. Thiel, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Sesma Merino, D. Walicka, un A. Söder)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 28. maija lēmuma lietā R 2365/2017-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Premiere” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju atcelšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Multifit Tiernahrungs GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta T-569/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 18. jūnija spriedums — W. Kordes' Söhne Rosenschulen/EUIPO (“Kordes' Rose Monique”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Kordes’ Rose Monique” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Preču zīme, kas sastāv no augu šķirnes nosaukuma — Būtiski elementi — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta m) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta m) apakšpunkts)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/52

      Vispārējās tiesas 2019. gada 18. jūnija spriedums — W. Kordes' Söhne Rosenschulen/EUIPO (“Kordes' Rose Monique”)
      (Lieta T-569/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Kordes’ Rose Monique” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Preču zīme, kas sastāv no augu šķirnes nosaukuma - Būtiski elementi - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta m) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta m) apakšpunkts)
      (2019/C 288/66)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: W. Kordes' Söhne Rosenschulen GmbH & Co KG (Klein Offenseth-Sparrieshoop, Vācija) (pārstāvis: G. Würtenberger, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmumu lietā R 1929/2017-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Kordes’ Rose Monique” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmumu lietā R 1929/2017-1.

                  2)

                     EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina W. Kordes’ Söhne Rosenschulen GmbH & Co. KG tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.