title: Lieta T-703/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. oktobrī – DD/FRA

text:
               23.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 432/64

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. oktobrī – DD/FRA
      (Lieta T-703/19)
      (2019/C 432/75)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: DD (pārstāvji: L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest izmaksāt prasītājam kompensāciju par šajā prasībā aprakstīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono lēsts 50 000 EUR apmērā;

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras (FRA) vadītāja 2018. gada 21. decembra lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja lūgums atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam;

                  —

                  ja nepieciešams, atcelt FRA direktora 2019. gada 24. jūnija lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja sūdzība atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka izmeklētājiem nebija pilnvaru izmeklēt iespējamo prasītāja izdarīto pārkāpumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 17. vai 11. pantam vai veikt izmeklēšanu par prasītāja 2014. gada 5. marta e-pastu, un ka administratīvajai izmeklēšanai nav tiesiska pamata. FRA esot pārkāpusi Civildienesta noteikumu 86. panta 2. punktu un Valdes Lēmuma 2013/01 2. panta 1. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka administratīvās izmeklēšanas uzsākšana nav bijusi balstīta uz pamatotām aizdomām par disciplināru pārkāpumu, pamatojoties uz prima facie pierādījumiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja neinformēšana par administratīvās izmeklēšanas uzsākšanu un ar to saistīto lēmumu nepaziņošana, kad viņš to bija pieprasījis, ir prettiesiska.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka izmeklēšana un pirmsdisciplinārā procedūra bija pārmērīgi un nepamatoti ilgas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka izmeklēšanas noslēguma lēmums nebija pamatots un neatbilda Civildienesta noteikumu IX pielikuma 3. pantam.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka izmeklēšanas ziņojumā ir pieļauta tiesību kļūda un acīmredzamā kļūda vērtējumā.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots konfidencialitātes pārkāpums.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 45/2001 (1) 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvota rūpības pienākuma neizpilde, objektivitātes un neitralitātes neesamība, kā arī pilnvaru nepareiza izmantošana.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-58/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 24. oktobra spriedums – Mahr/EUIPO – Especialidades Vira (“Xocolat”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Xocolat” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LUXOCOLAT” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Apzīmējumu līdzība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Paziņojuma par iebildumiem pamatojums – Regulas (EK) Nr. 2868/95 15. noteikuma 3. punkta b) apakšpunkts (tagad Deleģētās regulas (ES) 2018/625 2. panta 4. punkts))

text:
               23.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 432/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 24. oktobra spriedums – Mahr/EUIPO – Especialidades Vira (“Xocolat”)
      (Lieta T-58/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Xocolat” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LUXOCOLAT” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Paziņojuma par iebildumiem pamatojums - Regulas (EK) Nr. 2868/95 15. noteikuma 3. punkta b) apakšpunkts (tagad Deleģētās regulas (ES) 2018/625 2. panta 4. punkts))
      (2019/C 432/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ramona Mahr (Vīne, Austrija) (pārstāvis: T. Rohracher, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: E. Śliwińska un A. Folliard-Monguiral)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Especialidades Vira, SL (Martorell, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 6. novembra lēmumu lietā R 541/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Especialidades Vira un R. Mahr.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Ramona Mahr atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta T-10/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 17. oktobra spriedums – United States Seafoods/EUIPO (“UNITED STATES SEAFOODS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Grafiska preču zīme “UNITED STATES SEAFOODS” – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               23.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 432/52

      Vispārējās tiesas 2019. gada 17. oktobra spriedums – United States Seafoods/EUIPO (“UNITED STATES SEAFOODS”)
      (Lieta T-10/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “UNITED STATES SEAFOODS” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
      (2019/C 432/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: United States Seafoods LLC (Sietla, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: C. Spintig, S. Pietzcker un M. Prasse, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 11. oktobra lēmumu lietā R 817/2018-5 attiecībā uz grafiskas preču zīmes “UNITED STATES SEAFOODS” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     United States Seafoods LLC sedz savus, kā arī atlīdzina EUIPO tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta T-361/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. novembra spriedums – APEDA/EUIPO – Burraq Travel & Tours General Tourism Office (“SIR BASMATI RICE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “SIR BASMATI RICE” – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               23.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 432/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. novembra spriedums – APEDA/EUIPO – Burraq Travel & Tours General Tourism Office (“SIR BASMATI RICE”)
      (Lieta T-361/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “SIR BASMATI RICE” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
      (2019/C 432/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Agricultural and Processed Food Products Export Development Authority (APEDA) (New Delhi, Indija) (pārstāvis: N. Dontas, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Capostagno, J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Burraq Travel & Tours General Tourism Office SA (Atēnas, Grieķija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 22. marta lēmumu lietā R 90/2017-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp APEDA un Burraq Travel & Tours General Tourism Office.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2018. gada 22. marta lēmuma lietā R 90/2017-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Agricultural and Processed Food Products Export Development Authority (APEDA) un Burraq Travel & Tours General Tourism Office SA rezolutīvās daļas 3. punktu, ciktāl ar to ir noraidīts pieteikums atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības grafisko preču zīme “SIR BASMATI RICE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30., 31. un 33. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, un kas nav “sāgo” vai “makslīgie rīsi [termiski neapstrādāti]”, kas ietilpst 30. klasē.

                  2)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                     EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta T-380/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. novembrī spriedums – Intas Pharmaceuticals/EUIPO – Laboratorios Indas (“INTAS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “INTAS” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “indas” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Apzīmējumu un preču līdzība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Pierādījumi par agrāku preču zīmju faktisku izmantošanu – Regulas 2017/1001 47. pants)

text:
               23.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 432/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. novembrī spriedums – Intas Pharmaceuticals/EUIPO – Laboratorios Indas (“INTAS”)
      (Lieta T-380/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “INTAS” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “indas” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu un preču līdzība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pierādījumi par agrāku preču zīmju faktisku izmantošanu - Regulas 2017/1001 47. pants)
      (2019/C 432/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Intas Pharmaceuticals Ltd (Ahmedabad, Indija) (pārstāvis: F. Traub, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un H. O’Neill)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Laboratorios Indas, SA (Pozuelo de Alarcón, Spānija) (pārstāvis: A. Gómez López, avocat)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 16. aprīļa lēmumu lietā R 815/2017-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Laboratorios Indas un Intas Pharmaceuticals.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Intas Pharmaceuticals Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-802/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Firma Z/Finanzamt Y

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Firma Z/Finanzamt Y
      (Lieta C-802/19)
      (2020/C 45/17)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Firma Z

         Atbildētāja: Finanzamt Y

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai aptiekai, kas piegādā zāles obligātās apdrošināšanas slimokasei, pamatojoties uz apdrošinātajai personai piešķirto atlaidi, ir tiesības uz nodokļu bāzes samazinājumu saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas 1996. gada 24. oktobra spriedumu Elida Gibbs Ltd., C-317/94 (EU:C:1996:400)?

                  2)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša: vai tas nav pretrunā iekšējā tirgus neitralitātes un vienlīdzīgas attieksmes principiem, ja aptieka savā valstī var samazināt nodokļu bāzi, bet to nevar darīt aptieka, kas no citas dalībvalsts veic no nodokļiem atbrīvotas piegādes Kopienas iekšienē obligātās apdrošināšanas slimokasei?


title: Lieta C-804/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) – BU/Markt24 GmbH

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) – BU/Markt24 GmbH
      (Lieta C-804/19)
      (2020/C 45/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Salzburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BU

         Atbildētāja: Markt24 GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) 21. pants ir jāpiemēro darba tiesiskajām attiecībām, kuru gadījumā Austrijā gan tika noslēgts darba līgums saistībā ar darbu Vācijā, tomēr darba ņēmēja, kura, vairākus mēnešus uzturējās Austrijā darba gatavībā, darbu neveica?
                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                  2)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka var tikt piemērota tāda valsts tiesību norma kā Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz [Likuma par darba un sociālo lietu tiesu] (turpmāk tekstā – “ASGG”) 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ar ko darba ņēmējai ir ļauts (atvieglotā veidā) celt prasību savā dzīvesvietā, kurā tā dzīvoja laikā, kad pastāvēja darba tiesiskās attiecības, vai darba tiesisko attiecību izbeigšanas brīdī?

                  3)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka var tikt piemērota tāda valsts tiesību norma kā ASGG 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts, ar ko darba ņēmējam ir ļauts (atvieglotā veidā) celt prasību vietā, kurā ir jāizmaksā darba samaksa vai tā bija jāizmaksā viņa darba tiesisko attiecību izbeigšanas brīdī?

                  4)

                  Ja uz otro un trešo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

                              4.1)

                              Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu darba tiesisko attiecību gadījumā, kā ietvaros darba ņēmēja darbu nav veikusi, prasība ir jāceļ dalībvalstī, kurā darba ņēmēja uzturējās darba gatavībā?

                              4.2)

                              Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu darba tiesisko attiecību gadījumā, kā ietvaros darba ņēmēja darbu nav veikusi, prasība ir jāceļ dalībvalstī, kurā tika sagatavots un noslēgts darba līgums, arī ja tajā ir ietverta vienošanās par darba veikšanu vai šāda darba veikšana ir tikusi plānota citā dalībvalstī?
                              Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

                  5)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkts ir jāpiemēro darba tiesiskajām attiecībām, kuru gadījumā Austrijā gan tika noslēgts darba līgums saistībā ar darbu Vācijā, taču darba ņēmēja, kura, vairākus mēnešus uzturējās Austrijā darba gatavībā, darbu neveica, ja var tikt piemērota tāda valsts tiesību norma kā ASGG 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ar ko darba ņēmējai ir ļauts (atvieglotā veidā) celt prasību savā dzīvesvietā, kurā tā dzīvoja laikā, kad pastāvēja darba tiesiskās attiecības, vai darba tiesisko attiecību izbeigšanas brīdī, vai arī ja var tikt piemērota tāda valsts tiesību norma kā ASGG 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts, ir ļauts (atvieglotā veidā) celt prasību vietā, kurā ir jāizmaksā darba samaksa vai tā bija jāizmaksā viņa darba tiesisko attiecību izbeigšanas brīdī?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-808/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – DS/Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – DS/Volkswagen AG
      (Lieta C-808/19)
      (2020/C 45/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Gera

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DS

         Atbildētāja: Volkswagen AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (EG–FGVI) (1) 6. panta 1. punkts, 27. panta 1. punkts vai Direktīvas 2007/46/EK (2) 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ražotājs pārkāpj savu pienākumu izsniegt derīgu sertifikātu saskaņā ar EG–FGV 6. panta 1. punktu (vai savu pienākumu izsniegt atbilstības sertifikātu saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punktu), ja tas transportlīdzeklī ir iebūvējis neatļautu pārveidošanas ierīci Regulas (EK) Nr. 715/2007 (3) 5. panta 2. punkta, 3. panta 10. punkta izpratnē, un ar šāda transportlīdzekļa nodošanu ekspluatācijā tiek pārkāpts aizliegums nodot ekspluatācijā transportlīdzekli bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar EG–FGV 27. panta 1. punktu (vai aizliegums pārdot bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 26. panta 1. punktu)?
                  Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              1.

                                          a)

                                          Vai EG–FGV 6. un 27. panta vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkta, 26. panta 1. punkta un 46. panta mērķis ir aizsargāt arī galalietotāju un, tālākpārdošanas gadījumā lietoto transportlīdzekļu tirgū, it īpaši nākamo automašīnas pircēju, proti, arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai automašīnas pircēja tāda lietota transportlīdzekļa iegāde, kas ir nodots ekspluatācijā bez derīga atbilstības sertifikāta, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemtas šīs normas?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta mērķis ir aizsargāt arī gala lietotāju, tālākpārdošanas gadījumā lietoto transportlīdzekļu tirgū, it īpaši nākamo automašīnas pircēju, proti, arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai automašīnas pircēja tāda lietota transportlīdzekļa iegāde, kurā ir iebūvēta neatļauta pārveidošanas ierīce, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemta šīs norma?

                  3)

                  Vai EG–FGV 6. un 27. pants vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts un 46. pants un Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētā pārkāpuma gadījumā, no galalietotāja zaudējuma daļēji vai pilnībā (attiecīgā gadījumā – kādā veidā vai kādā apmērā?) ir jāveic atlīdzības par lietošanu atskaitīšana par transportlīdzekļa faktisku lietošanu, ja galalietotājs šī pārkāpuma dēļ var pieprasīt un pieprasa transportlīdzekļa pirkuma līguma atcelšanu? Vai interpretācija ir citāda, ja pārkāpums ir saistīts ar apstiprinātāju iestāžu un galalietotāju maldināšanu par to, ka ir izpildīti visi apstiprināšanas nosacījumi un ka transportlīdzekļa izmantošana ceļu satiksmē ir atļauta bez ierobežojumiem, un pārkāpums un maldināšana notiek, lai, izmantojot lielus pārdošanas apjomus, samazinātu izmaksas un palielinātu peļņu, vienlaikus radot konkurences priekšrocību uz klientu, kas par to neko nezina, rēķina?

         (1)  2011. gada 3. februāraEG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung [EK mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšanas noteikumi] (BGBl. I, 126. lpp.), kas pēdējo reizi grozīti ar 2017. gada 23. marta Noteikumiem (BGBl. I, 522. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (OV 2007, L 263, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 5 un Euro 6) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV 2007, L 171, 1. lpp.).


title: Lieta C-809/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – ER/Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – ER/Volkswagen AG
      (Lieta C-809/19)
      (2020/C 45/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Gera

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ER

         Atbildētāja: Volkswagen AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (EG–FGVI) (1) 6. panta 1. punkts, 27. panta 1. punkts vai Direktīvas 2007/46/EK (2) 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ražotājs pārkāpj savu pienākumu izsniegt derīgu sertifikātu saskaņā ar EG–FGV 6. panta 1. punktu (vai savu pienākumu izsniegt atbilstības sertifikātu saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punktu), ja tas transportlīdzeklī ir iebūvējis neatļautu pārveidošanas ierīci Regulas (EK) Nr. 715/2007 (3) 5. panta 2. punkta, 3. panta 10. punkta izpratnē, un ar šāda transportlīdzekļa nodošanu ekspluatācijā tiek pārkāpts aizliegums nodot ekspluatācijā transportlīdzekli bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar EG–FGV 27. panta 1. punktu (vai aizliegums pārdot bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 26. panta 1. punktu)?
                  Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              1.

                                          a)

                                          Vai EG–FGV 6. un 27. panta vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkta, 26. panta 1. punkta un 46. panta mērķis ir aizsargāt tieši arī galalietotāju un it īpaši arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai galalietotāja tāda transportlīdzekļa iegāde, kas ir nodots ekspluatācijā bez derīga atbilstības sertifikāta, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemtas šīs normas?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta mērķis ir aizsargāt tieši arī galalietotāju un, proti, arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai galalietotāja tāda transportlīdzekļa iegāde, kurā ir iebūvēta neatļauta pārveidošanas ierīce, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemta šī norma?

                  3)

                  Vai EG–FGV 6. un 27. pants vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts un 46. pants un Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētā pārkāpuma gadījumā, no galalietotāja zaudējuma daļēji vai pilnībā (attiecīgā gadījumā – kādā veidā vai kādā apmērā?) ir jāveic atlīdzības par lietošanu atskaitīšana par transportlīdzekļa faktisku lietošanu, ja galalietotājs šī pārkāpuma dēļ var pieprasīt un pieprasa transportlīdzekļa pirkuma līguma atcelšanu? Vai interpretācija ir citāda, ja pārkāpums ir saistīts ar apstiprinātāju iestāžu un galalietotāju maldināšanu par to, ka ir izpildīti visi apstiprināšanas nosacījumi un ka transportlīdzekļa izmantošana ceļu satiksmē ir atļauta bez ierobežojumiem, un pārkāpums un maldināšana notiek, lai, izmantojot lielus pārdošanas apjomus, samazinātu izmaksas un palielinātu peļņu, vienlaikus radot konkurences priekšrocību uz klientu, kas par to neko nezina, rēķina?

         (1)  2011. gada 3. februāraEG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung [EK mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšanas noteikumi] (BGBl. I, 126. lpp.), kas pēdējo reizi grozīti ar 2017. gada 23. marta Noteikumiem (BGBl. I, 522. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (OV 2007, L 263, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 5 un Euro 6) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV 2007, L 171, 1. lpp.).


title: Lieta C-816/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. novembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – QF/Germanwings GmbH

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. novembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – QF/Germanwings GmbH
      (Lieta C-816/17)
      (2020/C 45/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: QF

         Atbildētāja: Germanwings GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja personāla streiks, ko ir organizējusi arodbiedrība, ir “ārkārtējs apstāklis” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-827/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. novembrī iesniedza Audiencia Provincial de Pontevedra (Spānija) – D.A.T.A. u.c./Ryanair D.A.C.

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. novembrī iesniedza Audiencia Provincial de Pontevedra (Spānija) – D.A.T.A. u.c./Ryanair D.A.C.
      (Lieta C-827/19)
      (2020/C 45/22)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Pontevedra

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: D.A.T.A., L.F.A., A.M.A.G., L.F.A., J.G.C., S.C.C., A.C.V., A.A.G., A.C.A., L.C.A., N.P.B. un P.C.A.

         Atbildētājs: Ryanair D.A.C.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesību streikot īstenošana, ko veic gaisa pārvadātāja personāls un ko ir organizējusi darbinieku arodbiedrība, prasot darba nosacījumu uzlabošanu, - ja tā pamatā nav darba devēja iepriekšējs lēmums, bet gan darbinieku prasījumi -, var tikt uzskatīta par “ārkārtēju apstākli” Regulas Nr. 261/20[0]4 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē vai, gluži pretēji, tā ir raksturīga attiecīgā gaisa pārvadātāja parastai darbībai?

                  2)

                  Vai pārvadātājam tādos apstākļos, kādi ir izskatāmajā strīdā, tostarp tad, ja tiesību streikot īstenošana ir tam iepriekš paziņota atbilstoši likumam, ir pienākums veikt kādu tiesiski pieļaujamu pasākumu, kā, piemēram, nodrošināt lidojumus ar citām sabiedrībām, kuras neietekmē streiks?

                  3)

                  Vai, lai uzskatītu aviosabiedrības salona apkalpes streiku par “ārkārtēju apstākli” Regulas Nr. 261/20[0]4 5. panta 3. punkta izpratnē, ir nozīme veidam, kādā streiks tiek izbeigts, konkrētāk, gadījumā, ja tas notiktu abu strīda pušu savstarpējas piekāpšanās rezultātā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-841/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. novembrī iesniedza Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) – BT/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. novembrī iesniedza Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) – BT/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
      (Lieta C-841/19)
      (2020/C 45/23)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 41 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BT

         Atbildētāja: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai [Padomes] Direktīvas 79/7/EEK (1) 4. panta 1. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) (2) 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir dalībvalsts [..] tāds tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru attiecībā uz FOGASA (3) atbildības apmēru pret nepilna darba laika darba ņēmēju tā iemaksu bāze, kas nepilnā darba laika dēļ ir samazināta, tiek vēlreiz samazināta, aprēķinot FOGASA atbildības apmēru saskaņā ar Darba likuma 33. pantu, otrreiz izmantojot nepilnā darba laika faktoru, salīdzinājumā ar pilna darba laika darba ņēmēju, ciktāl šis tiesiskais regulējums negatīvi ietekmē it īpaši darba ņēmējas sievietes, salīdzinot ar darba ņēmējiem vīriešiem?

         (1)  Padomes Direktīva 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (OV 1979, L 6. 24. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.).

         (3)  Fondo de Garantía Salarial [Algu garantijas fonds, Spānija].


title: Lieta C-842/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/26

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
      (Lieta C-842/19)
      (2020/C 45/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: W. Roels un A. Armenia)

         Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka, neveikdama visus pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu 2018. gada 12. aprīļa spriedumu lietā C-110/17, Komisija/Beļģija, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi LESD 260. panta 1. punktā noteiktos pienākumus;

                  —

                  piespriest Beļģijas Karalistei samaksāt kavējuma naudu 22 076,55 EUR apmērā par katru kavējuma dienu, kamēr nav izpildīts iepriekš minētais spriedums lietā C-110/17, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, līdz dienai, kad tiks izpildīts iepriekš minētais spriedums lietā C-110/17, šo summu iemaksājot kontā, kuru norādīs Komisija;

                  —

                  piespriest Beļģijas Karalistei samaksāt vai nu naudas sodu vismaz 2 029 000 EUR apmērā, vai – ja šis minimālais naudas soda apmērs tiktu pārsniegts – naudas sodu 4905,90 EUR apmērā par katru dienu, skaitot no iepriekš minētā sprieduma C-110/17 pasludināšanas dienas līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, vai līdz dienai, kad tiks izpildīts iepriekš minētais spriedums lietā C-110/17 – atkarībā no tā, kas notiks agrāk, šo summu iemaksājot kontā, kuru norādīs Komisija;

                  —

                  piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija savā prasībā pārmet Beļģijas Karalistei, ka tā nav veikusi visus pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu Tiesas 2018. gada 12. aprīļa spriedumu.


title: Lieta C-872/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī Venecuēlas Bolivāra Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 20. septembra spriedumu lietā T-65/18 Venecuēla/Padome

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī Venecuēlas Bolivāra Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 20. septembra spriedumu lietā T-65/18 Venecuēla/Padome
      (Lieta C-872/19 P)
      (2020/C 45/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Venecuēlas Bolivāra Republika (pārstāvji: L. Giuliano un F. Di Gianni, avvocati)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to prasība tika noraidīta kā nepieņemama;

                  —

                  atzīt prasītājas iesniegto apelācijas sūdzību par pieņemamu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai lietas izskatīšanai pēc būtības un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza tikai vienu pamatu, kas ir sadalīts trīs daļās.
      Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto tieša skāruma nosacījumu sprieduma lietā Almaz-Antey gaismā:

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot piemērojusi nepareizu pārbaudi, lai novērtētu, vai apstrīdētie noteikumi tieši ietekmē Venecuēlas Bolivāra Republiku (1).

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, jo, piemērojot sprieduma lietā Almaz-Antey definēto nosacījumu par individuālu skārumu, tā neesot ņēmusi vērā dažus būtiskus šīs lietas apstākļus.

                  3.

                  Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā apstrīdēto noteikumu faktisko ietekmi uz Venecuēlas Bolivāra Republiku.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2017/2074 (2017. gada 13. novembris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV 2017, L 295, 60. lpp.).


title: Lieta C-874/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī Aeris Invest Sàrl iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 10. oktobra rīkojumu lietā T-599/18 Aeris Invest/VNV

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī Aeris Invest Sàrl iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 10. oktobra rīkojumu lietā T-599/18 Aeris Invest/VNV
      (Lieta C-874/19 P)
      (2020/C 45/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Aeris Invest Sàrl (pārstāvji: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 10. oktobra rīkojumu lietā T-599/18 Aeris Invest/VNV, EU:T:2019:740, ciktāl Vispārējā tiesa ir nolēmusi, ka prasība ir nepieņemama;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai, lai tā, ievērojot ar Tiesas nolēmumu izskatītos tiesību jautājumus, lemtu atbilstoši apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē izvirzītajiem prasījumiem, un

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar savu pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ar apstrīdēto rīkojumu esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2010, L 331, 12. lpp.), 20. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pants. Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesā apstrīdētajam tiesību aktam esot obligātas tiesiskās sekas, jo galīgais vērtējums esot lēmuma par noregulējumu neatņemama sastāvdaļa.
      Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka ar apstrīdēto rīkojumu esot pārkāpts Hartas 17. pants. Apstrīdētajā rīkojumā veiktā Regulas Nr. 806/2014 interpretācija esot nesaderīga ar tiesībām uz īpašumu, ciktāl ar to tiek pieļauta iejaukšanās apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesībās uz īpašumu, nenodrošinot nekādu kompensāciju.
      Saskaņā ar apelācijas sūdzības trešo pamatu ar apstrīdēto rīkojumu tiekot pārkāpts Regulas Nr. 806/2014 20. panta 11. punkta b) apakšpunkts. Pēc lēmuma par noregulējumu pieņemšanas un akciju vērtības samazināšanās agrākie Banco Popular akcionāri esot kļuvuši par uzņēmuma kreditoriem. Līdz ar to Regulas Nr. 806/2014 20. panta 11. punkta b) apakšpunkts esot piemērojams agrākiem akcionāriem, jo šajā normā esot paredzēts pienākums pieņemt lēmumu par “kreditoru prasījumu atjaunošanu” galīgā vērtējuma nolūkā.
      Visbeidzot, ar savu ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka ar apstrīdēto rīkojumu esot pārkāpts Regulas Nr. 806/2014 20. panta 11. un 14. punkts, kā arī Hartas 41. pants, neņemot vērā, ka apstrīdētais tiesību akts rada obligātas tiesiskās sekas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, ciktāl ar to AERIS tiekot liegta piekļuve jaunai un pilnīgai informācijai par tāda uzņēmuma grāmatvedības situāciju, kurā AERIS pieder 3,45 % akciju.


title: Lieta C-883/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. decembrī HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T–105/17 HSBC Holdings plc u.c./Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. decembrī HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T–105/17 HSBC Holdings plc u.c./Komisija
      (Lieta C-883/19 P)
      (2020/C 45/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France (pārstāvji: K. Bacon QC, D. Bailey, Barristers, M. Simpson, Solicitor, C. Angeli, advokāte, M. Giner, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra sprieduma lietā T-105/17 HSBC Holdings plc u.c./Eiropas Komisija rezolutīvās daļas 2) punktu;

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmuma C(2016) 8530 final (2016. gada 7. decembris) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives (EIRD)) (1) 1. panta b) punktu; alternatīvi – atcelt 1. panta b) punktu daļā, kurā ir atzīts, ka pēc 2007. gada 19. martaHSBC ir piedalījusies vienotā un turpinātā pārkāpumā; un

                  —

                  uzdot Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas HSBC ir radušies saistībā ar lietu T-105/17 un šo apelācijas sūdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu attiecībā uz sekām, kādas ir radījis Komisijas pieļautais pārkāpums, neievērojot būtiskus procedūras noteikumus, proti, HSBC tiesības uz aizsardzību, nevainīguma prezumpcijas principu un labas pārvaldības principu.
      Otrais pamats – Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, 2007. gada 19. marta manipulācijas mērķa kvalificēšanā nepareizi piemērodama LESD 101. panta 1. punktu un/vai sagrozot atbilstošos pierādījumus.
      Trešais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka abas pārrunas ir uzskatāmas par LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu mērķa dēļ. It īpaši Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, apgalvodama, ka šo pārrunu “konkurenci veicinošā” daba var tikt ņemta vērā vienīgi vai nu saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu kā galvenajai operācijai aksesuāri ierobežojumi, vai arī LESD 101. panta 3. punkta vērtējuma kontekstā.
      Ceturtais pamats – ar Vispārējās tiesas secinājumiem attiecībā uz abām 2007. gada 12. un 16. februāra pārrunām esot acīmredzami sagrozīti tiesā iesniegtie pierādījumi.
      Piektais pamats – Vispārējās tiesas secinājumā, ka šīs tiesas konstatētajam vienotajam un turpinātajam pārkāpumam ir vienots mērķis, esot pieļautas divas tiesību kļūdas: i) acīmredzami sagrozīti fakti un pierādījumi saistībā ar 2007. gada 27. marta pārrunām un ii) tiesību kļūda secinājumā, ka abām pārrunām par mediānas cenām ir bijis Vispārējās tiesas konstatētais vienotais mērķis.
      Sestais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka HSBC ir piedalījusies vienotā un turpinātā pārkāpumā attiecībā uz darbību, kas apstrīdētajā lēmumā nav tikusi identificēta kā darbība, ar kuru HSBC ir izdarījusi pārkāpumu.

         (1)  OV 2019, C 130, 4. lpp.


title: Lieta C-885/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Fiat Chrysler Finance Europe iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-755/15 un T-759/15 Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Fiat Chrysler Finance Europe iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-755/15 un T-759/15 Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija
      (Lieta C-885/19 P)
      (2020/C 45/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fiat Chrysler Finance Europe (pārstāvji: J. Rodriguez, N. de Boynes, M. Engel un G. Maisto, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Īrija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-755/15 un T-759/15;

                  —

                  atcelt apstrīdēto Komisijas 2015. gada 21. oktobra lēmumu (1) atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai; vai, pakārtoti, ja un ciktāl Tiesa nespēj taisīt galīgo spriedumu, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt Fiat Chrysler Finance Europe tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, 184. panta 1. un 2. punktam un atlīdzināt Fiat Chrysler Finance Europe tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: Vispārējās tiesas analīzē par to, vai iepriekšējā vienošanās par cenas noteikšanu (turpmāk tekstā – “APA”) sniedz priekšrocību Fiat Chrysler Finance Europe, esot pārkāpts LESD 107. pants tādēļ, ka: i) Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi juridisko pārbaudi tam, vai APA ir apstiprināta metodoloģija, kas pārsniedz piemērojamo rīcības brīvību; un ii) Vispārējā tiesa neesot pienācīgi noteikusi atbilstošo uzņēmumu, kurš ir guvis labumu no APA.
      Otrais pamats: Vispārējās tiesas analīze par Komisijas nesaistītu pušu darījuma principa (turpmāk tekstā – “ALP”) juridisko pamatu esot nepiemērota un pretrunīga, ka arī esot pretrunā vispārējam principam, atbilstoši kuram ir jānorāda piemērots un saskanīgs pamatojums.
      Trešais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās drošības pamatprincipu, jo: i) tā apstiprināja Komisijas slikti definēto ALP, neizvērtējot tās tvērumu vai saturu, un ii) atzina, ka uz APA ir attiecināms selektivitātes pieņēmums.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2016/2326 (2015. gada 21. oktobris) par valsts atbalstu SA.38375 (2014/C ex 2014/NN), ko Luksemburga īsteno par labu Fiat (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 7152) (OV 2016, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-888/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-586/14 RENV Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/31

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-586/14 RENV Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija
      (Lieta C-888/19 P)
      (2020/C 45/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (pārstāvis: R. MacLean, Solicitor)

         Citi lietas dalībnieki: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  noraidīt kā nepamatotu prasības pirmajā instancē pirmā pamata otro daļu, kas atkārtoti ir izklāstīta pārsūdzētajā spriedumā;

                  —

                  pašai taisīt nolēmumu par prasības pirmajā instancē pirmā pamata otro daļu, kas ir izklāstīta pārsūdzētajā spriedumā;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai lemtu par prasītājas atlikušajiem prasījumiem par tiesību pārkāpumiem, un

                  —

                  piespriest prasītājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus un šīs tiesvedības izmaksas, kā arī tiesāšanās izdevumus un izdevumus, kas radušies pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu trīs atšķirīgu pamatu dēļ.
      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot un piemērojot saistītos jēdzienus “nozīmīgi izkropļojumi” un “finansiālais stāvoklis” atbilstoši Antidempinga pamatregulas (1) 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešajam ievilkumam un pēc tam tirgus ekonomikas režīma (“TEK”) pierādīšanas pienākumu novirzot no prasītājas uz Komisiju.
      Otrais pamats: Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā Komisijai esošās novērtēšanas brīvības robežas TEK pieteikumu izvērtēšanā un esot aizstājusi Komisijas novērtējumu ar savējo novērtējumu par eksportējošo ražotāju apstākļiem.
      Trešais pamats: Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas pirmo punktu tādēļ, ka Vispārējā tiesa savā spriedumā par to esot lēmusi ultra petita.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-891/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-500/17 Hubei Xinyegang Special Tube/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/32

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-500/17 Hubei Xinyegang Special Tube/Komisija
      (Lieta C-891/19 P)
      (2020/C 45/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un N. Kuplewatzky)

         Pārējie lietas dalībnieki: Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd, ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s., Vallourec Deutschland GmbH

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  noraidīt prasības pieteikumā pirmajā instancē izvirzīto pirmo un otro pamatu kā nepamatotus;

                  —

                  attiecībā uz prasības pieteikumā pirmajā instancē izvirzīto trešo un ceturto pamatu nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

                  —

                  atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā līdz Vispārējās tiesas galīgā sprieduma pasludināšanai.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija izvirza sešus apelācijas sūdzības pamatus.
      Pirmkārt, sprieduma 59.–67. punktā esot vairākas tiesību kļūdas. Konkrēti, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Pamatregulas (1) 1. panta 2. punktu, 1. panta 4. punktu, 3. panta 2. punktu, 3. panta 3. punktu, 3. panta 8. punktu un 4. pantu, pēdējās divas tiesību normas interpretējot tā, it kā tajās būtu paredzēta prasība, ka Komisijai cenu ietekmes analīzē ir jāņem vērā aplūkotā izstrādājuma tirgus segmentācija. Tomēr Pamatregulas 3. panta 2. punktā un 3. punktā esot prasīts salīdzinājums līdzīga izstrādājuma līmenī, kā tas ir definēts Pamatregulas 1. panta 4. punktā, nevis tāda veida detalizēts novērtējums, kādu pieprasa Vispārējā tiesa tirgus segmentu līmenī. Tiesu iestādes, uz kurām ir pamatojusies Vispārējā tiesa, neatbalstot Vispārējās tiesas viedokli, un Vispārējā tiesa sagrozot faktus, uz ko ir balstījušās šīs iestādes, un faktus, uz kuriem ir balstīta Pamatregula (2). Visbeidzot un katrā ziņā neesot konkrētu elementu, kas pamatotu analīzi pa tirgus segmentiem.
      Otrkārt, sprieduma 59.–67. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi apstrīdēto regulu vai sagrozījusi faktus attiecībā uz produktu kontroles numuru (PKN) lietojumu Komisijas veiktajā cenu ietekmes analīzē. PKN lietojums sevī ietverot noteiktas pazīmes, tādas kā tirgus segmentācija (un daudzi citi faktori), dabiski izraisot to, ka cenu ietekmes analīzē, kas ir balstīta uz šādu PKN struktūru, tiekot ņemti vērā šie faktori. Papildu cenu ietekmes analīzi pa segmentiem tādējādi neesot bijis jāveic.
      Treškārt, sprieduma 77.–79. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, interpretējot LESD 296. pantu, un sagrozījusi pierādījumus saistībā ar izmeklēšanā un apstrīdētajā regulā veikto, uz tirgus segmentiem balstīto analīzi.
      Ceturtkārt, sprieduma 68.–76. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Pamatregulas 3. panta 2. punktu un 3. panta 3. punktu, kuros esot prasīts vienīgi noteikt importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozari. Atšķirībā no Vispārējās tiesas paustā uzskata to izstrādājuma veidu pārdošanas apjoma ietekmei, kurus neeksportē izlasē iekļautie ražotāji eksportētāji, neesot nozīmes.
      Piektkārt, sprieduma 67.–76. punktā neesot ņemta vērā Pamatregulas 17. panta, kas attiecas uz pārbaudi izlases veidā, iedarbība un tam esot atņemta lietderīgā iedarbība. Šajos punktos ietvertajos konstatējumos esot ignorēts, ka pārbaudes izlases veidā loģiskā iedarbība ir tāda, ka Komisija analizē tikai importu no izlasē iekļautajiem Ķīnas ražotājiem eksportētājiem. Tāpēc esot leģitīmi, ka ir pārdošanas apjomi, kas netiek aplūkoti, jo tiek izmantota pārbaude izlases veidā. Tomēr šī blakusiedarbība nemazinot tādas cenu ietekmes analīzes leģitimitāti, kas ir veikta, balstoties uz saskaņā ar Pamatregulas 17. pantu izveidotu reprezentatīvu izlasi.
      Sestkārt, sprieduma 34., 35. un 45. punktā Vispārējā tiesa esot pārkvalificējusi tajā izvirzīto pirmo un otro pamatu un tātad lēmusi ultra petita. Vispārējā tiesa arī esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi definējot tajā izvirzītajam pirmajam un otrajam pamatam piemērojamās pārbaudes tiesā apjomu. Pat tad, ja Vispārējās tiesas noteikts pārbaudes standarts pastāvētu, kas tā neesot, šī tiesa esot nepareizi kvalificējusi vai pat sagrozījusi Komisijas analīzei pamatā esošos faktus.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 21. lpp.).

         (2)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/804 (2017. gada 11. maijs), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apaļa šķērsgriezuma dzelzs (izņemot čugunu) vai tērauda (izņemot nerūsējošo tēraudu) bezšuvju cauruļu un caurulīšu, kuru ārējais diametrs pārsniedz 406,4 mm, importam (OV 2017, L 121, 3. lpp.).


title: Lieta C-897/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. decembrī iesniedza Vrhovni sud (Horvātija) – Krievijas Federācija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. decembrī iesniedza Vrhovni sud (Horvātija) – Krievijas Federācija
      (Lieta C-897/19)
      (2020/C 45/31)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Vrhovni sud

         Pamatlietas puses

      I. N.
      Krievijas Federācija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Savienības dalībvalstij, kas lemj par tādas valsts, kura nav Eiropas Savienības dalībvalsts, bet kura ir Šengenas zonas dalībvalsts, valstspiederīgā izdošanu trešajai valstij, ir jāinformē par izdošanas pieprasījumu dalībvalsts, kas ir Šengenas zonas dalībvalsts, kuras pilsonība ir šai personai?

                  2)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši un ja Šengenas zonas dalībvalsts ir lūgusi nodot šo personu, lai veiktu tiesvedību, kuras mērķiem ir pieprasīta izdošana, vai šī persona tai ir jāizdod saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par nodošanas procedūru starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Islandi un Norvēģiju?


title: Lieta C-735/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 21. oktobra rīkojums (Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IZ/Ryanair DAC

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/34

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 21. oktobra rīkojums (Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IZ/Ryanair DAC
      (Lieta C-735/18) (1)

      (2020/C 45/32)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 44, 4.2.2019.


title: Lieta C-281/19: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 18. novembra rīkojums (Tribunal administratif de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XS/Recteur de l'académie de Paris

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/34

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 18. novembra rīkojums (Tribunal administratif de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XS/Recteur de l'académie de Paris
      (Lieta C-281/19) (1)

      (2020/C 45/33)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 187, 3.6.2019.


title: Lieta C-395/19: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 26. novembra rīkojums (Tribunal d'instance de Nice (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VT, WU/easyJet Airline Co. Ltd

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/34

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 26. novembra rīkojums (Tribunal d'instance de Nice (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VT, WU/easyJet Airline Co. Ltd
      (Lieta C-395/19) (1)

      (2020/C 45/34)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 246, 22.7.2019.


title: Lieta T-749/19: Prasība, kas celta 2019. gada 1. novembrī – John Wood Group u.c./Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 1. novembrī – John Wood Group u.c./Komisija
      (Lieta T-749/19)
      (2020/C 45/35)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: John Wood Group plc (Aberdeen, Apvienotā Karaliste), WGPSN (Holdings) Ltd (Aberdeen), Wood Group Investments Ltd (Aberdeen) un Amec Foster Wheeler Ltd (Knutsford, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, advokāts, un K. Desai, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka nav bijis prettiesiska valsts atbalsta, atcelt Komisijas Lēmuma C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupas finansēšanas atvieglojumu, 1. pantu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka pastāv prettiesisks valsts atbalsts; un noraidīt prasību Apvienotajai Karalistei atgūt apgalvoti prettiesisko valsts atbalstu, kas prasītājām ir izmaksāts šajos apstākļos (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pants);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pantu, ciktāl tajos tiek pieprasīts, lai Apvienotā Karaliste no prasītājām atgūtu apgalvoto valsts atbalstu; un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājām radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza deviņus pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārpratusi Apvienotās Karalistes kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (CFC) normu kontekstu, mērķi un darbības veidu attiecībā uz rīcību ar netirdzniecības finansiālo peļņu. Komisijas secinājumi apstrīdētajā lēmumā balstoties uz kumulatīvām acīmredzamām kļūdām. It īpaši – Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas savā izpratnē par vispārējo Apvienotās Karalistes nodokļu sistēmu, par CFC sistēmas mērķiem, par specifisko grupas finansēšanas atvieglojuma (GFE) apjomu un kvalificēto kredītattiecību definīciju.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija kļūdaini esot atainojusi grupas finansēšanas atvieglojumu kā nodokļu atvieglojumu un attiecīgi – kā priekšrocību. Saistībā ar netirdzniecības finanšu peļņu grupas finansēšanas atvieglojums ir nodokļu norma un daļa no CFC normu robežu definīcijas, nevis selektīva priekšrocība. Komisija nav sniegusi kvantitatīvu analīzi, lai parādītu, ka tā ir priekšrocība, un, tā kā nav pārliecinošu pierādījumu par to, ka strīdīgā pasākuma rezultātā rodas priekšrocība, apstrīdētais lēmums nevar palikt spēkā.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini noteikusi atsauces sistēmu CFC normu ietekmes novērtēšanai un kļūdaini identificējusi CFC normas kā atšķirīgu normu kopumu, kas ir nošķirtas no Apvienotās Karalistes vispārējās uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas. Komisija neesot pareizi sapratusi CFC normu mērķi un neesot ievērojusi Apvienotās Karalistes rīcības brīvību.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas valsts atbalsta analīzē un esot piemērojusi nepareizos testus, izvērtējot salīdzināmības jautājumu. Komisija neesot atzinusi, ka pastāv dažādi riska līmeņi Apvienotās Karalistes nodokļu bāzei atkarībā no tā, vai aizdevums ir grupas vienībai, kurai nodokļi tiek uzlikti Apvienotajā Karalistē, vai tādai grupas vienībai, kas nav apliekama ar nodokļiem Apvienotajā Karalistē, un neracionāli secinājusi, ka aizdevums grupas iekšienē ir salīdzināms ar aizdevumu trešajai personai.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar ES noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi tam, ka Apvienotās Karalistes 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu atbilstoši minētās 9.A sadaļas 5. nodaļā norādītajai iespējai ir “Apvienotās Karalistes saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju testa rezultātā atbilstoši šai 5. nodaļai. Proti, būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, tādēļ Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, ja apstrīdētais lēmums tiktu atstāts spēkā, tā īstenošana, atgūstot apgalvoto valsts atbalstu no prasītājiem, pārkāptu ES tiesību pamatprincipus, ieskaitot uzņēmējdarbības brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, piebilstot, ka prasītāju gadījumā konkrētie CFC atrodas citās dalībvalstīs.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka no apstrīdētā lēmuma izrietošais piedziņas rīkojums neesot pamatots un esot pretrunā Savienības tiesību pamatprincipiem.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā neesot norādījusi atbilstošus iemeslus būtiskiem elementiem, tādiem kā secinājumam, ka CFC maksājums atbilstoši minētajai 5. nodaļai varētu tikt piemērots, bez grūtībām un bez nesamērīga sloga izmantojot būtiska personāla funkciju testu.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts arī labas pārvaldības princips, kurš prasa, lai Komisija savās administratīvajās procedūrās nodrošinātu pārskatāmību un paredzamību un pieņemtu savus lēmumus saprātīgā laika posmā. Nav saprātīgi, ka Komisijai vajadzēja vairāk kā četrus gadus, lai pieņemtu savu lēmumu uzsākt izmeklēšanu šajā lietā, un pieņemtu galīgo lēmumu vairāk kā sešus gadus pēc tam, kad strīdīgais pasākums stājies spēkā.


title: Lieta T-762/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Rio Tinto European Holdings u.c./Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Rio Tinto European Holdings u.c./Komisija
      (Lieta T-762/19)
      (2020/C 45/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Rio Tinto European Holdings Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste), Rio Tinto International Holdings Ltd (Londona) un Rio Tinto Simfer UK Ltd (Londona) (pārstāvji: N. Niejahr un B. Hoorelbeke, juristi, un A. Stratakis un P. O’Gara, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.), ciktāl tajā noteikts, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un noteikts to atgūt ar procentiem, tostarp no prasītājām;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2., 3. un 4. pantu, ciktāl tajos ir noteikts, ka nesaderīgais atbalsts ir jāatgūst ar procentiem, tostarp no prasītājām;

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītājas izvirza piecus pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību:

                              a)

                              sabiedrībām, kas izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā zema riska kvalificētām kredītattiecībām, jo Komisija esot:

                                          —

                                          kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu;

                                          —

                                          pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                                      (i)

                                                      atkāpes konstatēšana kļūdaini pamatojas uz reglamentējošo mehānismu;

                                                      (ii)

                                                      būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un

                                                      (iii)

                                                      kvalificētās un nekvalificētās kredītattiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā un katrā ziņā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 normām (1);

                                          —

                                          pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kas ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, uz kuru ir attiecināms 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EC pants.

                              b)

                              sabiedrībām, kas izmanto saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu, jo Komisija esot:

                                          —

                                          kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu;

                                          —

                                          pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu atbrīvojums ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                                      (i)

                                                      atkāpes konstatējums ir kļūdaini balstīts uz reglamentējošo mehānismu un būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā;

                                                      (ii)

                                                      nodokļu maksātāji, kas kvalificējas saskaņotu procentu atbrīvojumiem nav tādā pašā tiesiskā un faktiskā situācijā kā tie nodokļu maksātāji, kuri tiem nekvalificējas.

                                          —

                                          pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi nav pamatoti ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā neesot pierādījusi, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir ietekmējis tirdzniecību starp dalībvalstīm un draudējis izkropļot konkurenci.

                  3.

                  Ar trešo pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 49. pantu, apgalvoto atbalsta pasākumu kvalificējot kā nesaderīgu valsts atbalstu, kurš nepārkāpj LESD 49. pantā garantēto uzņēmējdarbības brīvību.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes/nediskriminācijas pamatprincipu ar to, ka:

                              —

                              tā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas radusies no kvalificētiem aizdevumiem, aplūkojusi tāpat kā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas rodas no nekvalificētiem aizdevumiem, un

                              —

                              aplūkojot grupas finansēšanas atvieglojumu dažādi, atkarībā no tā, vai netirdzniecības finansiālajai peļņai ir piemērojami 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EB vai 371EC pants.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja uz apgalvoto valsts atbalstu attiecas LESD 107. panta 1. punkts, Komisija esot pārkāpusi Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 16. panta 1. punktu, izdodot rīkojumu atgūt apgalvoti nesaderīgā valsts atbalsta apmēru no apgalvotā atbalsta pasākuma saņēmējiem, jo šāda atgūšana pārkāpj ES tiesību vispārējos principus, proti, tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu.

         (1)  1Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-763/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Ultra Electronics Holdings u.c./Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Ultra Electronics Holdings u.c./Komisija
      (Lieta T-763/19)
      (2020/C 45/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ultra Electronics Holdings plc (Londona, Apvienotā Karaliste), DF Group Ltd (Londona) un Ultra Electronics Swiss Holdings Company Ltd (Londona) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītāju brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīva aprite saskaņā ar LESD 63. pantu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienpadsmit pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atbrīvojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) izraisīja ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos tās izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, nepareizi atzīstot, ka tas ietvēra atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas ir tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā perioda beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļo Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretrunā AK nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvoto atkāpi nevar attaisnot saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, uz kurām prima facie attiecas 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371EB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas rīcība esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām pusēm atbilstošu iespēju sniegt komentārus šai sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot ļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās puses šai sakarā faktiski bija sniegušas. Tā rezultātā apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana AK uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neradot ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums nesot vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības (pakārtoti) atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam prasītājas izvirza šādu pamatu:

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no tā, vai kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšana un šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīvu apriti saskaņā ar LESD 63. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-765/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Genus Investments/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Genus Investments/Komisija
      (Lieta T-765/19)
      (2020/C 45/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Genus Investments Ltd (Basingstoke, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atbrīvojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) izraisīja ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos tās izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, nepareizi atzīstot, ka tas ietver atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas ir tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā perioda beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļo Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretrunā AK nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvotā atkāpe nav jāattaisno saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, kurām prima facie ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371EB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas rīcība esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām pusēm atbilstošu iespēju sniegt komentārus šai sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot ļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās puses šai sakarā faktiski bija sniegušas. Tā rezultātā apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana AK uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums nesot vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam prasītāja (pakārtoti) izvirza šādu pamatu:

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no tā, vai kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšana un šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīvu apriti saskaņā ar LESD 63. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-766/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Just Eat Holding/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/43

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Just Eat Holding/Komisija
      (Lieta T-766/19)
      (2020/C 45/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Just Eat Holding Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīva aprite saskaņā ar LESD 63. pantu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atbrīvojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) rada ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos tās izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, nepareizi atzīstot, ka tas ietver atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas ir tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā perioda beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļo Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretrunā AK nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvotā atkāpe nav jāattaisno saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, kurām prima facie ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371EB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas rīcība esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām pusēm atbilstošu iespēju sniegt komentārus šai sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot ļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās pusēs šai sakarā faktiski bija sniegušas. Tā rezultātā apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana AK uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums nesot vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam prasītāja (pakārtoti) izvirza šādu pamatu:

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no tā, vai kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšana un šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīvu apriti saskaņā ar LESD 63. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-767/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Markit Group/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Markit Group/Komisija
      (Lieta T-767/19)
      (2020/C 45/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Markit Group Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atbrīvojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) rada ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos tās izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, nepareizi atzīstot, ka tas ietver atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas ir tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā perioda beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļojot Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretrunā AK nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvotā atkāpe nav jāattaisno saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, kurām prima facie ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371EB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas rīcība esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371 ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām personām atbilstošu iespēju sniegt komentārus šajā sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot ļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās personas šajā sakarā faktiski bija sniegušas. Tā rezultātā apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana AK uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums neesot vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam prasītāja (pakārtoti) izvirza šādu pamatu:

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no tā, vai kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšana un šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana vai kapitāla brīva aprite. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīvu apriti saskaņā ar LESD 63. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).