title: Lieta C-160/08: Prasība, kas celta 2008. gada 16. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/19

         Prasība, kas celta 2008. gada 16. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-160/08)
   (2008/C 209/27)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Kellerbauer un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepublicējot paziņojumus par piešķirtajām līguma slēgšanas tiesībām un neizsludinot uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, t.i., pārskatāmā veidā nepiešķirot tiesības slēgt pakalpojumu līgumu neatliekamās palīdzības jomā, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Direktīvās 92/50/EEK (1) un 2004/18/EK (2) paredzētos pienākumus, kā arī ir pārkāpusi brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principus (EK līguma 43. un 49. pants);

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija norāda, ka tās uzmanību ir piesaistījušas vairākas sūdzības par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas praksi neatliekamās palīdzības jomā Vācijas Federatīvajā Republikā. Šajās sūdzībās bija apgalvots, ka līgumu slēgšanas tiesības šajā jomā parasti tiek piešķirtas, neizsludinot uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, un nepārskatāmā veidā. Komisija uzskata, ka kopumā nelielais izsludināto uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā neatliekamās palīdzības jomā skaits, ko Eiropas līmenī izsludinājušas vietējās pārvaldes iestādes kā par neatliekamās palīdzības nodrošināšanu atbildīgās iestādes (13 paziņojumi par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu sešu gadu laikā, ko izsludinājuši tikai 11 no vairāk nekā 400 Vācijas apgabaliem un pilsētām ar apgabala statusu), liecina par Vācijā izplatīto praksi nepiešķirt šo neatliekamās palīdzības līgumu slēgšanas tiesības saskaņā ar Eiropas publisko iepirkumu reglamentējošo direktīvu prasībām un Kopienu tiesību pamatprincipiem. Šo līgumu slēgšanas tiesības turklāt tika piešķirtas, neveicot pasākumus atbilstošas pārskatāmības nodrošināšanai un diskriminācijas novēršanai.
   Īstenojot šādu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas praksi, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Direktīvās 92/50/EEK un 2004/18/EK paredzētos pienākumus, kā arī ir pārkāpusi EK līguma 43. un 49. pantā paredzētos brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principus, un it īpaši šajos principos ietverto diskriminācijas aizliegumu.
   Vietējās pārvaldes iestādes kā par neatliekamās palīdzības nodrošināšanu atbildīgās iestādes ir uzskatāmas par līgumslēdzējām iestādēm Direktīvas 92/50/EEK 1. panta b) apakšpunkta un Direktīvas 2004/18/EK 1. panta 9. punkta izpratnē. Tāpat neapstrīdami ir tas, ka neatliekamās palīdzības jomā piešķirtie līgumi ir uzskatāmi par valsts līgumiem pret atlīdzību, kas ietilpst šo direktīvu piemērošanas jomā un kas acīmredzami pārsniedz šo direktīvu piemērošanai noteikto robežvērtību. No šiem apsvērumiem izriet, ka attiecīgo pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības bija piešķiramas saskaņā ar minētajās direktīvās paredzētajām procedūrām un ievērojot tajās ietvertos vispārīgos noteikumus par vienlīdzīgu attieksmi un nediskrimināciju.
   Tā kā šajā lietā runa ir par līgumiem, kuriem ir acīmredzama pārrobežu nozīme, nepārskatāmā veidā piešķirot līguma slēgšanas tiesības, papildus Direktīvās 92/50/EEK un 2004/18/EK paredzētajiem pienākumiem, ir pārkāpti arī EK līgumā paredzētie vispārīgie brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principi.
   Neatliekamās palīdzības pakalpojumi tāpat kā transporta pakalpojumi un ārstniecības pakalpojumi neatliekamās medicīniskās palīdzības kontekstā neietilpst EKL 45. pantā, lasot to kopā ar EKL 55. pantu, paredzētajos izņēmuma noteikumos, saskaņā ar kuriem attiecībā uz konkrētām dalībvalstīm EK līguma nodaļu par tiesībām veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību nepiemēro tādās darbības jomās, kas attiecīgās valstīs kaut netieši ir saistītas ar valsts varas īstenošanu. EK līguma 45. pantā paredzētais izņēmuma noteikums, kas kā izņēmums no pamatbrīvībām ir interpretējams šauri, attiecas vienīgi uz tām darbībām, kas pašas par sevi ir uzskatāmas par tiešu un konkrētu līdzdalību valsts varas īstenošanā. Uz jautājumu par to, vai pastāv valsts varas īstenošana, nevar atbildēt, atsaucoties uz attiecīgās darbības publisko tiesību raksturu, bet noteicoša drīzāk ir iespēja izmantot valsts varu un piespiedu mehānismu pret pilsoņiem.
   Komisija ir pārliecināta, ka līgumu slēgšanas tiesību neatliekamās palīdzības jomā piešķiršanas praksi, pat tad, ja piedalās arī ārvalstīs dibināti pakalpojumu sniedzēji, ir iespējams organizēt tādā veidā, ka visā valsts teritorijā tiek nodrošināti visaptveroši, ātri un augstas kvalitātes neatliekamās palīdzības pakalpojumi.

      (1)  OV L 209, 1. lpp.

      (2)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta T-402/09 P: Vispārējās tiesas 2011. gada 5. maija rīkojums — Marcuccio /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Noteikumi par Eiropas Kopienu ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām — Procedūra, atbilstoši kurai slimība tiek atzīta par arodslimību — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/26

         Vispārējās tiesas 2011. gada 5. maija rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-402/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Noteikumi par Eiropas Kopienu ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām - Procedūra, atbilstoši kurai slimība tiek atzīta par arodslimību - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2011/C 186/48
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 20. jūlija rīkojumu lietā F-86/07 Marcuccio/Komisija (Krājumā nav publicēts), kurā lūgts atcelt šo rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               Luigi Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies apelācijas tiesvedībā.

      (1)  OV C 297, 05.12.2009.


title: Lieta C-369/07: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 7. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Pasākumi Tiesas sprieduma izpildei — EKL 228. pants — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda — Naudas sods)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/4

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 7. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-369/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Pasākumi Tiesas sprieduma izpildei - EKL 228. pants - Finansiālas sankcijas - Kavējuma nauda - Naudas sods)
   2009/C 205/05
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Rigīni [E. Righini], I. Hadijanis [I. Hadjiyiannis] un D. Triandafilu [D. Triantafyllou])

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — A. Samoni-Randu [A. Samoni-Rantou] un P. Milonopuls [P. Mylonopoulos], pārstāvji, kuriem palīdz V. Hristians [V. Christianos] un P. Anestis [P. Anestis], dikigoroi)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 228. pants — Tiesas 2005. gada 12. maija sprieduma lietā C-415/03 neizpilde — Komisijas 2002. gada 11. decembra Lēmuma 2003/372/EK par valsts atbalstu, ko Grieķija piešķīra Olympic Airways (OV L 132, 1. lpp.), 3. un 4. panta pārkāpums — Pasākumu neveikšana, lai atgūtu ar Līgumu nesaderīgu un prettiesiski piešķirtu atbalstu — Prasība noteikt kavējuma naudu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               datumā, kurā beidzās argumentētajā atzinumā noteiktais termiņš, neveicot pasākumus, lai izpildītu 2005. gada 12. maija spriedumu lietā C-415/03 Komisija/Grieķija par atbalsta, kas atzīts par prettiesisku un nesaderīgu ar kopējo tirgu, atlīdzināšanu atbilstoši Komisijas 2002. gada 11. decembra Lēmuma 2003/372/EK, kas attiecas uz Grieķijas piešķirto atbalstu Olympic Airways, 3. pantam, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā lēmumā un EKL 228. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika maksā Eiropas Kopienu Komisijai kavējuma naudu EUR 16 000 apmērā par katru nokavējuma dienu, veicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu iepriekš minēto 2005. gada 12. maija spriedumu lietā Komisija/Grieķija, ieskaitot to kontā “Eiropas Kopienu pašu resursi” un sākot to skaitīt mēnesi pēc šī sprieduma pasludināšanas līdz minētā 2005. gada 12. maija sprieduma izpildei;

               3)

               Grieķijas Republika maksā Eiropas Kopienu Komisijai naudas sodu 2 miljonu euro apmērā, ieskaitot tos kontā “Eiropas Kopienas pašu resursi”;

               4)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta C-423/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. augustā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Delphi Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. augustā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Delphi Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C-423/10)
   ()
   2010/C 317/30
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Delphi Deutschland GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

      Prejudiciālais jautājums

   Vai lēmumā norādītie elektriskie savienotājelementi ietilpst Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8536 69 redakcijā, kas izriet no Komisijas 2004. gada 7. septembra Regulas (EK) Nr. 1810/2004 (1), Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulas (EK) Nr. 1719/2005 (2) un Komisijas 2006. gada 27. oktobra Regulas (EK) Nr. 1549/2006 (3), kuras ir pieņemtas, lai attiecīgi grozītu Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumu?

      (1)  OV L 327, 1. lpp.

      (2)  OV L 286, 1. lpp.

      (3)  OV L 301, 1. lpp.


title: Lieta C-35/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 16. novembra spriedumu lietā T-76/06 ASPLA /Komisija 2012. gada 25. janvārī iesniedza Plasticos Españoles, S.A. ( ASPLA )

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 16. novembra spriedumu lietā T-76/06 ASPLA/Komisija 2012. gada 25. janvārī iesniedza Plasticos Españoles, S.A. (ASPLA)
   (Lieta C-35/12 P)
   2012/C 89/24
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Plasticos Españoles, S.A. (ASPLA) (pārstāvji — E. Garayar Gutiérrez un M. Troncoso Ferrer, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 16. novembra spriedumu lietā T-76/07 ASPLA/Komisija;

               —

               pakārtoti — ievērojami samazināt Komisijas uzlikto un Eiropas Savienības Vispārējās tiesas apstiprināto naudas sodu, ņemot vērā no samērīguma, vienlīdzības un nediskriminācijas principiem izrietošās prasības;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

                     Pirmais apelācijas pamats
                   ir pamatots ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta un Tiesas judikatūras attiecībā uz šo tiesību normu un “vienota un turpināta pārkāpuma” jēdzienu pārkāpumu, kā arī ar procesuālo tiesību normu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un pierādījumu novērtēšanu pārkāpumu.
               Pārsūdzētajā spriedumā esot pieļautas kļūdas vērtējumā attiecībā uz pierādījumiem, ko Komisija sniegusi, lai ASPLA piemērotu vienota un turpināta pārkāpuma jēdzienu, gan saistībā ar tās apgalvoto piedalīšanos pārkāpumos vaļējo maisu un “block bags” nozarē, gan saistībā ar to, ka ASPLA esot bijis zināms par apakšgrupās, kurās tā nepiedalījās, īstenoto pārkāpjošo rīcību un par šādas rīcības ietilpšanu “vispārējā slepenā shēmā”.

               2.

                     Otrais apelācijas pamats
                   ir pamatots ar kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot par novēlotu apgalvojumu, ka ASPLA uzliktās finansiālās sankcijas noteikšanai izmantotie dati par pārdošanas apjomu ir nepareizi. Pakārtoti šis apgalvojums ir tieši saistīts ar sabiedriskās kārtības rakstura jautājumu, un tas, ka Vispārējā tiesa to nav izskatījusi, pats par sevi ir kļūda tiesību piemērošanā.
               Saistībā ar galveno pamatu Vispārējās tiesas pieļauto kļūdu veidojot tas, ka šis arguments nav jauns pamats, bet gan jau esoša pamata paplašināšana, kā arī tas, ka sankcijas aprēķināšanai datu par ASPLA pārdošanas apjomu vietā tika izmantoti dati par Grupo Armando Álvares pārdošanas apjomu.
               Attiecībā uz pakārtoti izvirzīto pamatu kļūdu tiesību piemērošanā veidojot tas, ka Vispārējā tiesa neesot novērtējusi Komisijas pienākuma norādīt pamatojumu apjomu saistībā ar ASPLA uzliktā naudas soda pamatsummas aprēķināšanai izmantoto metodi.


title: Lieta C-493/09: Prasība, kas celta 2009. gada 1. decembrī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/21

         Prasība, kas celta 2009. gada 1. decembrī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-493/09)
   2010/C 37/25
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un M. Afonso)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 63. pantā un EEZ līguma 40. pantā paredzētos pienākumus, apliekot dividendes, ko saņem pensiju fondi, kas ir nerezidenti, ar augstāku nodokli nekā dividendes, ko saņem pensiju fondi, kas ir Portugāles rezidenti;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši Estatuto dos Beneficios Fiscais (Likums par nodokļu atvieglojumiem) un Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas (Sabiedrību ienākuma nodokļa kodekss) noteiktajam dividendes, ko saņem pensiju fondi, kas ir izveidoti un darbojas saskaņā ar Portugāles tiesību aktiem, pilnībā ir atbrīvotas no sabiedrību ienākuma nodokļa, savukārt dividendes, ko saņem pensiju fondi, kas ir nerezidenti, tiek apliktas ar šo nodokli ar likmi no 10 līdz 20 % atkarībā no tā, vai pastāv divpusēja vienošanās starp Portugāli un rezidences valsti, un, ja tāda ir, atkarībā no šīs vienošanās noteikumiem. Šo sabiedrību ienākuma nodoklis tiek maksāts ienākumu gūšanas vietā.
   Portugāles tiesību aktu radītā pensiju fondiem nerezidentiem nelabvēlīgā atšķirīgā attieksme padara mazāk ienesīgus un mazāk pievilcīgus šo fondu ieguldījumus Portugālē reģistrētās sabiedrībās. Tādejādi šis nodokļu režīms ir ierobežojums, kas ir aizliegts ar LESD 63. pantu un EEZ līguma 40. pantu.
   Diskriminējošā attieksme pret pensiju fondiem — nerezidentiem, kura nelabvēlīgi ietekmē Eiropas Savienības finanšu tirgu konkurētspēju un ienākumus no pensiju fondu veiktajiem ieguldījumiem, nevar tikt pamatota ne ar vienu no Portugāles Republikas izvirzītajiem iemesliem.


title: Lieta C-493/13: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. aprīļa rīkojums – Eiropas Komisija/Igaunijas Republika

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. aprīļa rīkojums – Eiropas Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-493/13) (1)

   2014/C 261/35
   Tiesvedības valoda – igauņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lietas C- 55/04 izslēgšana no reģistra

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/11

         Lietas C- 55/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 251/20)
   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 15. jūlijā ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C- 55/04: Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku.

      (1)  OV C 71, 20.3.2004.


title: Lieta T-550/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 30. jūnija rīkojums — Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Komisija (Pagaidu noregulējums — Komisijas lēmums, ar ko uzlikts naudas sods — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumu noteikšanu (samaksāta naudas soda atmaksa un bankas garantijas atcelšana) — Fumus boni juris un steidzamības neesamība)

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/22

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 30. jūnija rīkojums — Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Komisija
   (Lieta T-550/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Komisijas lēmums, ar ko uzlikts naudas sods - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumu noteikšanu (samaksāta naudas soda atmaksa un bankas garantijas atcelšana) - Fumus boni juris un steidzamības neesamība)
   2009/C 193/35
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — M. Dallmann un U. Krauthause, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Antoniadis un R. Sauer)

      Priekšmets

   Pieteikums par Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmuma C (2008) 5476, galīgā redakcija, par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru lietā COMP/39.181 — sveču vasks, piemērošanas apturēšanu tiktāl, ciktāl ar to prasītājam uzlikts naudas sods, lūgums atbrīvot prasītāju no pienākuma iesniegt bankas garantiju kā nosacījumu samaksas pienākuma izpildei un lūgums noteikt citus pagaidu pasākumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta C-476/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Heidemarie Retzlaff/easyJet Airline Co. Ltd

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Heidemarie Retzlaff/easyJet Airline Co. Ltd

   (Lieta C-476/13)
   2013/C 359/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Heidemarie Retzlaff

      Atbildētāja: easyJet Airline Co. Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai valsts tiesībās paredzēto atlīdzību par zaudējumiem radušos papildu ceļa izdevumu atlīdzināšanai, kas, savukārt, radušies rezervēta lidojuma atcelšanas dēļ, var atskaitīt no Regulas (1) 7. pantā minētās kompensācijas, ja gaisa pārvadātājs nav izpildījis savus pienākumus atbilstoši Regulas 8. panta 1. punktam un 9. panta 1. punktam?

               2.

               Ja šāda atskaitīšana ir iespējama: vai tas attiecas arī izdevumiem, kas saistīti ar pārvadājumu līdz lidojuma galamērķim?

               3.

               Ciktāl atskaitīšana ir iespējama: vai gaisa pārvadātājs to vienmēr var veikt, vai arī šādas tiesības ir atkarīgas no tā, ciktāl to pieļauj valsts tiesības vai tiesa atzīst par piemērotām?

               4.

               Ciktāl nozīme ir valsts tiesībām vai arī ciktāl ir vajadzīgs tiesas vērtējums: vai, izmaksājot kompensāciju saskaņā ar Regulas 7. pantu, ir jāizlīdzina tikai neērtības un pasažieru lidojuma atcelšanas dēļ ciesto laika zaudējumu, vai arī materiālos zaudējumus?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.)


title: lieta C-355/04P: Apelācija, ko 2004. gada 17. augustā iesniedza Association SEGI, A. Zubimendi Izaga, A. Galarraga, par 2004. gada 7. jūnija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) rīkojumu lietā T-338/02 pret Eiropas Savienības Padomi, ko atbalsta Spānijas Karaliste un Lielbritānijas Apvienotā Karaliste

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/10

         Apelācija, ko 2004. gada 17. augustā iesniedza Association SEGI, A. Zubimendi Izaga, A. Galarraga, par 2004. gada 7. jūnija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) rīkojumu lietā T-338/02 pret Eiropas Savienības Padomi, ko atbalsta Spānijas Karaliste un Lielbritānijas Apvienotā Karaliste
   (lieta C-355/04P)
   (2004/C 251/18)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 17. augustā Association SEGI, A. Zubimendi Izaga, A. Galarraga iesniedza apelāciju par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2004. gada 7. jūnija rīkojumu lietā T-338/02 pret Eiropas Savienības Padomi, ko atbalsta Spānijas Karaliste un Lielbritānijas Apvienotā Karaliste. Apelācija iesniegta par Pirmās instances Tiesas (otrā palāta) 2004. gada 7. jūnija rīkojumu – SEGI pret ES Padomi (T-338/02) – par prasītāju prasības noraidījumu par atlīdzinājumu par prasītājiem iespējami nodarītiem zaudējumiem, kas radušies, reģistrējot tos SEGI sarakstā, piemērojot regulu par cīņu pret terorismu.
   Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt iesniegto apelāciju par pamatotu un atcelt apstrīdēto rīkojumu;

               2)

               atbilstoši Protokola par Tiesas Statūtiem 61. pantam, Tiesai pieņemt galīgo spriedumu šajā prāvā un uzskatīt par pamatotiem prasītāju pirmajā instancē prasītāju iesniegtos prasījumus, proti, atkārtojot piespriest Padomei izmaksāt kompensāciju asociācijai SEGI 1 000 000 eiro apmērā un prasītājiem Araitz ZUBIMENDI IZAGA un Aritza GALARRAGA, katram 100 000 eiro apmērā. Šīs summas veidojušās no atlīdzības par termiņa nokavējumu, rēķinot pēc 4,5 % gada likmes, sākot ar Tiesas sprieduma datumu līdz maksājumu izpildei. Padomei segt savus kā arī prasītāju izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā C-354/04 P.


title: Lieta C-527/08: Prasība, kas celta 2008. gada 28. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/20

         Prasība, kas celta 2008. gada 28. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-527/08)
   (2009/C 19/37)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsson, A. A. Gilly)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvu un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/65/EK (1) par ostu aizsardzības pastiprināšanu prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 15. jūlijā.

      (1)  OV L 310, 28. lpp.


title: Lieta C-255/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 85/337/EEK — Dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Pakāpju noteikšana — Projekta apjoms — Daļēja transponēšana)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/11

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-255/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 85/337/EEK - Dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Pakāpju noteikšana - Projekta apjoms - Daļēja transponēšana)
   2009/C 297/10
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C.M. Wissels un M. Noort)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Direktīvu 97/11/EK un Direktīvu 2003/35/EK (OV L 175, 40. lpp.), 4. panta 2. un 3. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar II un III pielikumu, nepareiza transponēšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot visus nepieciešamos tiesību aktus, lai projektiem, kuriem var būt būtiska ietekme uz vidi, atbilstoši Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 4. panta 2. un 3. punktam, aplūkojot šo pantu kopsakarā ar šīs direktīvas II un III pielikumu, tiktu piemērota saskaņošanas procedūra un šīs ietekmes novērtējums, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi minētajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta F-127/14: Prasība, kas celta 2014. gada 31. oktobrī – ZZ /Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/60

         Prasība, kas celta 2014. gada 31. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-127/14)
   (2015/C 007/78)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – A. Salerno, advokāts)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru atteikts veikt jaunu aprēķinu par papildu tiesībām uz pensiju, kuras prasītājs ieguvis Savienības pensiju programmā, pamatojoties uz jaunajiem Vispārīgajiem Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta īstenošanas noteikumiem

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 27. janvāra lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja 2014. gada 6. janvārī iesniegtais lūgums veikt jaunu aprēķinu par izdienas gadiem, kas papildus iegūti pēc viņa tiesību uz pensiju Vācijas sistēmā pārskaitīšanas uz Kopienas sistēmu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus neatkarīgi no prasības iznākuma tādēļ, ka atbilde uz sūdzību bija tik neatbilstoša šai sūdzībai, ka prasītājs, lai panāktu nopietnu viņa izvirzīto pamatu izvērtējumu, bija spiests vērsties tiesā


title: Lieta C-312/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Kopienu pašu resursi — Nepārbaudītas TIR karnetes — Ievedmuitas nodokļu iekasēšanas procedūras — Neievērošana — Atbilstošo pašu resursu nepārskaitīšana un nokavējuma procentu nesamaksāšana)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/8

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti
   (Lieta C-312/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kopienu pašu resursi - Nepārbaudītas TIR karnetes - Ievedmuitas nodokļu iekasēšanas procedūras - Neievērošana - Atbilstošo pašu resursu nepārskaitīšana un nokavējuma procentu nesamaksāšana)
   (2006/C 294/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Vilmss [G. Wilms] un A. Veimārs [A. Weimar], pārstāvji)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster] un J. G. M. van Bakela [J. G. M. van Bakel], pārstāves)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — 2. panta 1. punkts, 6. panta 2. punkts, 10. panta 1. punkts un 11. pants Padomes 1989. gada 29. maija Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.) — To vajadzīgo procesu neuzsākšana paredzētajā termiņā, kas ir vērsti uz muitas nodokļu iekasēšanu pēc nelikumībām saistībā ar preču pārvadājumiem, kuri veikti, izmantojot TIR karneti — Noteiktu pašu resursu nenodošana paredzētajā termiņā un kavējuma procentu nenomaksāšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 228, 11.09.2004.


title: Lieta T-498/13: Prasība, kas celta 2013. gada 16. septembrī — Nanu-Nana Joachim Hoepp /ITSB — Vincci Hoteles ( “NAMMU” )

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/62

         Prasība, kas celta 2013. gada 16. septembrī — Nanu-Nana Joachim Hoepp/ITSB — Vincci Hoteles (“NAMMU”)
   (Lieta T-498/13)
   2013/C 344/115
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Brēmene, Vācija) (pārstāvis — A. Nordemann, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Vincci Hoteles, SA (Alcobendas, Spānija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 27. jūnija lēmumu lietā R 611/2012-1 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: vārdiska preču zīme “NAMMU” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 32. un 44. klasē — Kopienas preču zīmes registrācija Nr. 5 238 704

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir balstīts uz [Regulas par Kopienas preču zīmi] 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu pilnībā noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: [Regulas par Kopienas preču zīmi] 57. panta 2. un 3. punkta pārkāpums


title: Lieta T-20/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 24. septembra spriedums — Kahla/Thüringen Porzellan /Komisija (Valsts atbalsts — Pastāvošs atbalsts vai jauns atbalsts — Grūtībās nonācis uzņēmums — Tiesiskās drošības princips — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Privātā ieguldītāja kritērijs — Saderīgums ar kopējo tirgu — Nosacījumi)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/33

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 24. septembra spriedums — Kahla/Thüringen Porzellan/Komisija
   (Lieta T-20/03) (1)

   (Valsts atbalsts - Pastāvošs atbalsts vai jauns atbalsts - Grūtībās nonācis uzņēmums - Tiesiskās drošības princips - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Privātā ieguldītāja kritērijs - Saderīgums ar kopējo tirgu - Nosacījumi)
   (2008/C 285/58)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kahla/Thüringen Porzellan GmbH, Kāla (Vācija) (pārstāvji — M. Šite [M. Schütte] un S. Cilke [S. Zühlke], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kreišics [V. Kreuschitz] un V. di Buči [V. Di Bucci], pārstāvji, kuriem palīdz K. Kēnigs [C. Koenig], profesors)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Freistaat Thüringen (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji A. Vaitbrehts [A. Weitbrecht] un A. van Isendiks [A. van Ysendyck], pēc tam A. Vaitbrehts un M. Nunjesa-Millere [M. Núñez-Müller], advokāti) un Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — V. D. Plesings [W.-D. Plessing] un M. Lumma [M. Lumma])
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 13. maija Lēmumu 2003/643/EK par Vācijas piešķirto valsts atbalstu Kahla Porzellan GmbH un Kahla/Thüringen Porzellan GmbH (OV L 227, 12. lpp.) tiktāl, ciktāl šis lēmums attiecas uz finansējumu, kas piešķirts Kahla/Thüringen Porzellan GmbH.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Kahla/Thüringen Porzellan GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī vienu trešdaļu Komisijas tiesāšanās izdevumus. Komisija sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Tīringenes federālā zeme un Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 70, 22.3.2003.


title: Lieta T-124/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. martā — Itālija/Komisija

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/18

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. martā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-124/13)
   2013/C 164/33
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri un P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AST/125/12, lai izveidotu 110 amata vietu rezervi asistentu (AST3) vakanto amata vietu aizpildīšanai revīzijas, finanšu/grāmatvedības un ekonomikas/statistikas jomās;

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AST/126/12, lai izveidotu 78 amata vietu rezervi asistentu (AST3) vakanto amata vietu aizpildīšanai bioloģijas, dzīvības zinātnes un veselības zinātnes, ķīmijas, fizikas un materiālzinātnes, kodolpētniecības, inženierbūvniecības un mašīnbūves, elektronikas un elektrotehnikas inženierijas jomās;

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/248/13, lai izveidotu 29 amata vietu rezervi administratoru (AD6) vakanto amata vietu aizpildīšanai ēku drošības jomā un inženierijā ēku būvniecības tehnisko sistēmu jomā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 263., 264. un 266. panta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi Tiesas spriedumu lietā C-566/10 P, kurā par prettiesiskiem ir atzīti paziņojumi, kuros kā valodas, kuras Savienības atklāto konkursu kandidāti var norādīt kā otro valodu, ir noteiktas vienīgi angļu, franču un vācu valoda.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 342. panta un Regulas Nr. 1/58, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas Kopienā lietojamās valodas, 1. un 6. panta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija, nosakot vienīgi trīs valodas, kuras ir pieļaujamas kā Savienības atklāto konkursu kandidātu otrā valoda, faktiski ir ieviesusi jaunu valodu lietojumu iestādēs, aizskarot Padomes ekskluzīvo kompetenci šajā jomā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots EKL 12. panta, tagad LESD 18. panta, [Eiropas] Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, LES 6. panta 3. punkta, Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 2. punkta un 3. panta, Regulas Nr. 1/58 1. un 6. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 27. panta 2. punkta un 28. panta f) punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka Komisijas noteiktais valodu ierobežojums ir diskriminējošs, jo ar iepriekš minētajiem noteikumiem ir aizliegts, ka attiecībā uz Eiropas [Savienības] pilsoņiem un pašiem iestāžu ierēdņiem tiek noteikti valodu ierobežojumi, kuri vispārīgi un objektīvi nav paredzēti iestāžu reglamentos, kā norādīts jau minētajā Regulas Nr. 1/58 6. pantā, un kuri līdz šim nav pieņemti, kā arī ir aizliegts noteikt šādus ierobežojumus, ja vien to nepamato īpašas un pamatotas dienesta intereses.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LES 6. panta 3. punkta pārkāpums, ciktāl tajā ir noteikts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips kā pamattiesība, kura izriet no dalībvalstīm kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām.

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi pilsoņu paļāvību attiecībā uz iespēju kā otro valodu izvēlēties jebkuru Savienības valodu, kā tas vienmēr ir bijis līdz 2007. gadam un kā tas autoritatīvi ir apstiprināts Tiesas spriedumā lietā C-566/10 P.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota pilnvaru sagrozīšana un materiālo tiesību normu attiecībā uz paziņojumu par konkursiem raksturu un mērķi (it īpaši Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 28. panta f) punkta, 27. panta 2. punkta, 34. panta 3. punkta un 45. panta 1. punkta), kā arī samērīguma principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka Komisija, preventīvi un vispārīgi nosakot vienīgi trīs valodas, kuras ir pieļaujamas kā otrā valoda, faktiski pirms paziņojuma un pieņemšanas nosacījumu posma iepriekš ir pārbaudījusi kandidātu valodu zināšanas, kas bija jāveic konkursa laikā. Tādējādi valodu zināšanas ir noteicošās salīdzinājumā ar profesionālajām zināšanām.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 18. panta un 24. panta 4. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, Regulas Nr. 1/58 2. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka, paredzot, ka dalības pieteikumi ir jāiesniedz angļu, franču vai vācu valodā un ka vienā no šīm valodām EPSO nosūta kandidātiem paziņojumus par konkursa norisi, ir pārkāptas Eiropas [Savienības] pilsoņu tiesības sazināties ar iestādēm savā valodā un turpinās diskriminācija pret ikvienu pilsoni, kuram nav padziļinātas kādas šīs valodas zināšanas.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots LESD 296. panta 2. punkta (pamatojuma nenorādīšana), kā arī samērīguma principa pārkāpums, kā arī faktu sagrozīšana.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Komisija tikai trīs valodu noteikšanu ir pamatojusi ar prasību, ka jaunajiem darbiniekiem uzreiz ir jābūt spējīgiem sazināties iestāžu iekšienē. Šāds pamatojums sagroza faktus, jo nav tā, ka attiecīgās trīs valodas ir visbiežāk izmantotās dažādu valodu grupu saziņā iestādēs; tas ir arī nesamērīgs pamattiesības netikt pakļautam diskriminācijai, pamatojoties uz valodu, ierobežojums. Faktiski pastāv mazāk ierobežojošākas sistēmas, lai nodrošinātu efektīvu saziņu iestādēs.


title: Lieta F-20/12: Prasība, kas celta 2012. gada 15. februārī — ZZ/EIGE

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/35

         Prasība, kas celta 2012. gada 15. februārī — ZZ/EIGE

   (Lieta F-20/12)
   2012/C 138/80
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — T. Bontinck un S. Woog, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētāja lēmumu pārcelt prasītāju no projektu vadītāja amata uz nodaļas vadītāja amatu, kura pildīšanai nav nepieciešamas ar vadīšanu saistītas iemaņas

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 8. septembraEIGE direktores lēmumu iecelt prasītāju amatā, kas nav vadošs amats;

               —

               līdz ar šo atcelšanu uzdot prasītāju nekavējoties iecelt iepriekšējā amatā un samaksāt vadības atlīdzību ar atpakaļejošu spēku no 2010. gada 1. jūnija;

               —

               piespriest EIGE atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-371/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. jūlijā iesniedza Gerechtshof Amsterdam (Nīderlande) — National Grid Indus B.V./Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. jūlijā iesniedza Gerechtshof Amsterdam (Nīderlande) — National Grid Indus B.V./Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam

   (Lieta C-371/10)
   ()
   2010/C 328/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Amsterdam

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: National Grid Indus B.V.

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja dalībvalsts, kurā sabiedrība tika dibināta, saistībā ar tās atrašanās vietas pārcelšanu no šīs dalībvalsts uz citu dalībvalsti tai uzliek galīgā norēķina nodokli, vai sabiedrība atbilstoši pašreizējam Kopienu tiesību stāvoklim attiecībā pret šo dalībvalsti var atsaukties uz EKL 43. pantu (tagad — LESD 49. pants)?

               2)

               Ja atbilde ir apstiprinoša: vai tāds galīgā norēķina nodoklis kā izskatāmajā lietā, kas bez tiesībām atlikt maksājumu un bez iespējas ņemt vērā vēlākos vērtības samazinājumus tiek uzlikts sabiedrības aktīvu daļu, kuras tiek pārceltas no izcelsmes dalībvalsts uz uzņemošo dalībvalsti un kuras tai bija atrašanās vietas pārcelšanas brīdī, vērtības pieaugumam, ir pretrunā EKL 43. pantam (tagad — LESD 49. pants), ciktāl to nevar pamatot ar nodokļu suverenitātes sadalījuma nepieciešamību starp dalībvalstīm?

               3)

               Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir atkarīga arī no tā, ka attiecīgais galīgā norēķina nodoklis attiecas uz (valūtas) peļņu, kas ir radusies Nīderlandes nodokļu jurisdikcijā, kamēr uzņemošajā dalībvalstī tāda peļņa saskaņā ar tur spēkā esošo nodokļu tiesisko regulējumu nav identificējama?


title: Lieta C-44/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry e.a./Fujitsu Siemens Computers Oy (Prejudiciāla nolēmuma tiesvedība — Direktīva 98/59/EK — Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz kolektīvo atlaišanu — 2. pants — Darba ņēmēju aizsardzība — Darbinieku informēšana un uzklausīšana — Uzņēmumu grupa — Mātes sabiedrība — Meitas sabiedrība)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/15

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry e.a./Fujitsu Siemens Computers Oy
   (lieta C-44/08) (1)

   (Prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Direktīva 98/59/EK - Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz kolektīvo atlaišanu - 2. pants - Darba ņēmēju aizsardzība - Darbinieku informēšana un uzklausīšana - Uzņēmumu grupa - Mātes sabiedrība - Meitas sabiedrība)
   2009/C 267/26
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

   Korkein oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry u.c.

      Atbildētāja:
      Fujitsu Siemens Computers Oy

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Korkein oikeus — Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (OV L 225, 16. lpp.) 2., 3. un 4. panta interpretācija — Meitas sabiedrības pienākuma uzsākt konsultācijas ar tās darbiniekiem rašanās brīža noteikšana — Koncerna ietvaros pieņemti projekti vai lēmumi par šī koncerna meitas sabiedrības darbības izmaiņām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 2. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka stratēģisku lēmumu pieņemšana vai izmaiņas darbībā uzņēmumu grupā, kas liek darba devējam paredzēt vai plānot kolektīvo atlaišanu, šim darba devējam rada pienākumu konsultēties ar darba ņēmēju pārstāvjiem;

               2)

               darba devēja pienākuma uzsākt konsultācijas par paredzēto kolektīvo atlaišanu rašanās nav atkarīga no tā, ka darba devējs jau var darba ņēmēju pārstāvjiem sniegt visu informāciju, kas paredzēta Direktīvas 98/59 2. panta 3. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā;

               3)

               Direktīvas 98/59 2. panta 1. punkts, aplūkojot to kopā ar šīs pašas direktīvas 2. panta 4. punkta pirmo daļu, ir interpretējams tādējādi, ka tās uzņēmumu grupas gadījumā, ko veido mātes sabiedrība un viena vai vairākas meitas sabiedrības, meitas sabiedrībai, kas ir darba devēja, pienākums konsultēties ar darba ņēmēju pārstāvjiem rodas tikai tad, kad ir identificēta šī meitas sabiedrība, kurā var tikt veikta kolektīvā atlaišana;

               4)

               Direktīvas 98/59 2. panta 1. punkts, aplūkojot to kopā ar tās 2. panta 4. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka uzņēmumu grupas gadījumā konsultēšanās procedūra meitas sabiedrībai, kuru skar kolektīvā atlaišana, ir jāpabeidz pirms minētā meitas sabiedrība attiecīgā gadījumā saskaņā ar tiešu tās mātes sabiedrības rīkojumu izbeidz darba līgumus ar darbiniekiem, kurus paredzēts atlaist no darba.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta F-17/05: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedums — de Brito Sequeira Carvalho pret Komisiju (Ierēdņi — Slimības atvaļinājums — Slimības atvaļinājuma piešķiršana pēc savas inciatīvas)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/45

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedums — de Brito Sequeira Carvalho pret Komisiju
   (Lieta F-17/05) (1)

   (Ierēdņi - Slimības atvaļinājums - Slimības atvaļinājuma piešķiršana pēc savas inciatīvas)
   (2006/C 331/100)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José António de Brito Sequeira Carvalho, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — K. H. Hagenaar, vēlāk O. Martins un M. Boury, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall, vēlāk D. Martin, kuriem palīdz C. Falmagne, advokāti)
   Priekšmets
   Pirmkārt, atzīt par spēkā neesošu Komisijas lēmumu piešķirt prasītājam slimības atvaļinājumu pēc savas inciatīvas un rīkojumu Komisijai izbeigt varbūtējās prettiesiskās darbības, sakarā ar kurām prasītājs uzskata sevi par cietušo, kā arī, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 13. jūlija lēmumu, ar ko de Brito Sequeira Carvalho tiek aizliegts piekļūt Komisijas ēkām;

               2)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 22. septembra lēmumu, ar ko de Brito Sequeira Carvalho slimības atvaļinājums tiek pagarināts par sešiem mēnešiem, un turpmākos lēmumus par šī atvaļinājuma pagarinājumu;

               3)

               pārējos prasījumus noraidīt;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina divas trešdaļas no prasītāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 155, 25.6.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-145/05 un ar 15.12.2005. rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai).


title: Lieta T-727/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 23. janvāra spriedums – Justice & Environment/Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti par procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, ko Komisija uzsākusi pret Čehijas Republiku — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību aizsardzību — Vispārēja prezumpcija — Sevišķas sabiedrības intereses — Orhūsas konvencija — Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/18

         Vispārējās tiesas 2017. gada 23. janvāra spriedums – Justice & Environment/Komisija
   (Lieta T-727/15) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti par procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, ko Komisija uzsākusi pret Čehijas Republiku - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību aizsardzību - Vispārēja prezumpcija - Sevišķas sabiedrības intereses - Orhūsas konvencija - Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija)
   (2017/C 070/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Association Justice & Environment, z.s. (Brno, Čehijas Republika) (pārstāvis – S. Podskalská, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Pignataro-Nolin, F. Clotuche-Duvieusart un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 19. augusta sākotnējo lēmumu un Komisijas 2015. gada 15. oktobra apstiprinošo lēmumu, ar ko prasītājai atteikta piekļuve noteiktiem dokumentiem, kas iekļauti lietā par pārkāpumu 2008/2186 pret Čehijas Republiku, un par Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV 2008, L 152, 1. lpp.) piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Association Justice & Environment, z.s., atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta T-425/13: Prasība, kas celta 2013. gada 19. augustā — Giant (China) /Padome

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/36

         Prasība, kas celta 2013. gada 19. augustā — Giant (China)/Padome
   (Lieta T-425/13)
   2013/C 325/61
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Giant (China) Co. Ltd (Kunshan, Ķīna) (pārstāvis — P. De Baere, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 29. maija Regulu (ES) Nr. 502/2013, ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 990/2011, ar ko pēc termiņa beigu pārskata atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktam piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam (OV L 153, 17. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir piemērojusi nepareizus juridiskus kritērijus, lai noteiktu, vai Jinshan un Giant China ir uzskatāmi par vienu saimnieciskās darbības subjektu, tādējādi pārkāpjot Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (pamatregula) 9. panta 5. punktu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka Giant China un Jinshan koncernam ir ciešas tirdzniecības un strukturālas attiecības.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, pieprasot informāciju, kas nebija vajadzīga un nebija saprātīgi sagaidāma no Giant China, Padome ir pārkāpusi pamatregulas 18. pantu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka Giant China neapgalvoja, ka bija nesamērīgi sarežģīti iegūt informāciju par Jinshan.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka prasītājas iesniegtos pierādījumus nevar pārbaudīt.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija un Padome ir pārkāpušas Giant China tiesības uz aizstāvību, pieprasot informāciju, ko tā nevarēja sniegt, un noraidīdama pievienotos alternatīvos pierādījumus.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka, ja Giant China tiktu uzlikts individuāls pienākums, rastos apiešanas iespēja.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir piemērojusi atšķirīgus kritērijus, izvērtējot, vai prasītājas gadījumā pastāv apiešanas risks, salīdzinot ar kritērijiem, kas tika piemēroti citiem ražotājiem, un tādējādi ir pārkāpusi nediskriminācijas un samērīguma principus.


title: Lieta T-181/07: Prasība, kas celta 2007. gada 25. maijā — Eurocopter /ITSB ( STEADYCONTROL )

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 25. maijā — Eurocopter/ITSB (“STEADYCONTROL”)
   (Lieta T-181/07)
   (2007/C 170/63)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurocopter, Marignane (Francija) (pārstāve — E. Soler Borda, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnā apmērā atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 12. marta lēmumu attiecībā uz Kopienas preču zīmes “STEADYCONTROL” reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 560 935 (lieta R 8/2006-4).

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “STEADYCONTROL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 12. un 38. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 560 935)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt daļēji attiecībā uz 9. un 12. klasē ietilpstošām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums, jo, pretēji apstrīdētā lēmuma argumentācijai, prasītāja uzskata, ka vārds “STEADYCONTROL” nav aprakstošs un ļauj atšķirt apzīmētās preces.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 18. jūlijā lietā T-241/01 Scandinavian Airlines System AB pret Eiropas Kopienu Komisiju (Konkurence — Aizliegta vienošanās — Gaisa transports — Regula (EEK) Nr. 3975/87 — Paziņotie līgumi — Aizliegta vienošanās, kas ir plašāka nekā tā, par kuru sniegts paziņojums — Tirgu sadalījums — Naudas sods — Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai — Pārkāpuma smagums — Paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Neierobežota kompetence)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/12

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 18. jūlijā
   lietā T-241/01 Scandinavian Airlines System AB pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Konkurence - Aizliegta vienošanās - Gaisa transports - Regula (EEK) Nr. 3975/87 - Paziņotie līgumi - Aizliegta vienošanās, kas ir plašāka nekā tā, par kuru sniegts paziņojums - Tirgu sadalījums - Naudas sods - Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai - Pārkāpuma smagums - Paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Neierobežota kompetence)
   (2005/C 229/24)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā T-241/01 Scandinavian Airlines System AB, Stokholma (Zviedrija), ko pārstāv M. Kofmans [M. Kofmann], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji P. Olivers [P. Oliver] un V. Vilss [W. Wils], kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt 2. pantu Komisijas 2001. gada 18. jūlija Lēmumā 2001/716/EK, kas attiecas uz EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP.D.2 37.444 — SAS/Maersk Air un lieta COMP.D.2 37.386 — Sun-Air/SAS un Maersk Air) (OV L 265, 15. lpp.), ciktāl ar to prasītājai uzlikts naudas sods EUR 39 375 000 apmērā, kā arī pakārtoti par prasību samazināt minētā naudas soda apmēru, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger] un F. Deuss [F. Dehousse],sekretāre D. Kristensena [D. Christensen], administratore, 2005. gada 18. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 369, 22.12.2001.


               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/5

         Palātas, kura izskata Tiesas Reglamenta 104.b pantā minētās lietas, norīkošana
   2009/C 267/08
   Eiropas Kopienu Tiesa 2009. gada 9. oktobra sanāksmē uz vienu gadu līdz 2010. gada 6. oktobrim norīkoja Tiesas trešo palātu kā palātu, kura saskaņā ar Tiesas Reglamenta 9. panta 1. punktu izskata Reglamenta 104.b pantā minētās lietas.


title: Lieta T-35/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. janvārī — Bank Melli Iran /Padome

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/47

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. janvārī — Bank Melli Iran/Padome
   (Lieta T-35/10)
   2010/C 100/72
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Melli Iran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — L. Defalque, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2009. gada 18. novembra Regulas (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu pielikuma B sadaļas 4. punktu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar šo prasību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītāja lūdz daļēji atcelt Padomes 2009. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 1100/2009 (1), ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (2) un atceļ Lēmumu 2008/475/EK (3), tiktāl, ciktāl prasītāja ir iekļauta fizisko un juridisko personu, vienību un organizāciju sarakstā, kuru ekonomiskie līdzekļi tiek iesaldēti saskaņā ar šo tiesību normu.
   Prasītāja lūdz atcelt pielikuma B sadaļas 4. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju un izvirza šādus tiesību pamatus savu prasījumu pamatošanai.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā regula un lēmums tika pieņemti, pārkāpjot tās tiesības uz aizstāvību un it īpaši tās tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, jo tā netika saņēmusi nekādus pierādījumus vai dokumentus, kas pamatotu Padomes apgalvojumus. Papildus tam prasītāja norāda, ka papildus apgalvojumi, kas sniegti saistībā ar 2008. gada lēmumu, ir izplūduši, neskaidri un prasītājai uz tiem nav iespējams atbildēt, jo tai tika liegtas tiesības tikt uzklausītai.
   Prasītāja arī apgalvo, ka atbildētāja neizpildīja savu pienākumu norādīt pietiekamu pamatojumu.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Padome nenorādīja individuālu un specifisku pamatojumu apstrīdētajiem tiesību aktiem, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 423/2007 15. panta 3. punktu.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pieļāva kļūdu, interpretējot 7. panta 2. punkta a), b) un c) apakšpunktu Regulā Nr. 423/2007, jo, pēc prasītājas domām, Padome netika izskaidrojusi, kādā veidā prasītājas vienkāršās bankas darbības pierāda tās iesaistīšanos vai tiešu saistību ar Irānas kodolattīstības darbībām.
   Turklāt prasītāja apstrīd Vispārējās tiesas 2009. gada 14. oktobra sprieduma (4) tiesiskumu, kurš tika pārsūdzēts Tiesā (5) un ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja tās prasības pieteikumu, ar kuru tika lūgts atcelt Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmumu 2008/475/EK (6). Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Regula Nr. 423/2007 un Lēmums 20008/475/EK bija tiesiski pieņemti ar kvalificēto vairākumu un nevis vienbalsīgi. Prasītāja uzskata, ka, tā kā Regula Nr. 423/2007 ir juridiskais pamats regulas un lēmuma, kas tiek apstrīdēts ar šo prasības pieteikumu, pieņemšanai, iepriekš minētā argumentācija ir attiecināma uz šo prasības pieteikumu. Tādēļ prasītāja apgalvo, ka Padome pārkāpa būtisko procesuālo prasību, kas noteikta Līgumā, kas noteikta tiesību normās, kas attiecas uz tā ieviešanu, un kas noteikta Kopējās Nostājas 2007/140/KADP 7. panta 2. punktā (7).
   Turklāt prasītāja apstrīd Vispārējās tiesas spriedumu tiktāl, ciktāl tajā šī tiesa konstatēja, ka Padomes rīcības brīvība, pamatojoties uz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 2. punktu, ir autonoma, un tādēļ noraidīja Apvienoto Nāciju Drošības padomes lēmumu nozīmīgumu, tādējādi pārkāpjot samērīguma principu un tiesības uz īpašumu. Prasītāja apgalvo, ka tāda pati argumentācija attiecas uz regulu un lēmumu, kas tiek apstrīdēts šajā lietā, jo Padome netika ņēmusi vērā ANO DP lēmumus un tādējādi pārkāpa samērīguma principu un tiesības uz īpašumu.

      (1)  OV L 303, 31. lpp.

      (2)  Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regula (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, OV L 103, 1. lpp.

      (3)  Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmums, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, OV L 163, 29. lpp.

      (4)  Spriedums lietā T-390/08 Bank Melli Iran/Padome, vēl nav publicēts.

      (5)  Spriedums lietā C-548/09 P Bank Melli Iran/Padome.

      (6)  OV L 163, 29. lpp.

      (7)  Padomes 2007. gada 27. februāra Kopējā Nostāja 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, OV L 61, 49. lpp.


title: Lieta T-691/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. septembrī – Elevolution-Engenharia/Komisija

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/26

      Prasība, kas celta 2016. gada 26. septembrī – Elevolution-Engenharia/Komisija
      (Lieta T-691/16)
      (2016/C 441/30)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Elevolution-Engenharia SA (Amadora, Portugāle) (pārstāvji – A. Pinto Cardoso un L. Fuzeta da Ponte, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  pilnībā apmierināt prasību un tādējādi atcelt atbildētājas lēmumus, kuros bija iekļautas parādzīmes, kuras prasītāja saņēma ar 2016. gada 3. augusta vēstuli;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas vēl jāaprēķina.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kompentences neesamība. Atbildētāja ir pārkāpusi savu kompetenci un pilnvaras tādu aktu pieņemšanai, kurus tiek lūgts atcelt.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots būtisks procedūras noteikumu pārkāpums. Apstrīdētās parādzīmes ir pamatotas netieši vai noklusējot, tās ir publiskotas neskaidrā veidā un neatbilst Savienības tiesībām.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Līguma un ar tā piemērošanu saistīto tiesību normu pārkāpums.


title: Lieta T-764/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. decembrī – Deutsche Lufthansa/Komisija

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/43

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. decembrī – Deutsche Lufthansa/Komisija
   (Lieta T-764/15)
   (2016/C 068/55)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG (Ķelne, Vācija) (pārstāvis – A. Martin-Ehlers, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 1. oktobra lēmumu lietā SA.32833 (201l/C) (ex 2011/NN) – Hānas [Hahn] lidosta;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības atbalstam prasītāja ir izvirzījusi šādus argumentus.

               —

               procesuāls pārkāpums, neturpinot apspriedes ar prasītāju 2014. gadā,

               —

               nepilnīgs lietas apstākļu izklāsts, lai arī apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī atbildētājai bija zināmi visi fakti,

               —

               nepareizs juridiskais vērtējums attiecībā uz pasākumiem attiecīgās lidostas labā, ciktāl noteikti pasākumi nav kvalificēti kā valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un savukārt citi ir kvalificēti kā ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts,

               —

               nav ņemts vērā apstāklis, ka visi apstrīdētajā lēmumā noradītie atbalsti attiecīgajai lidostai rezultātā ir tikuši novirzīti Ryanair kā šīs lidostas galvenajam lietotājam.


               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/1

         2010/C 51/01
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 37, 13.2.2010.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 24, 30.1.2010.

      OV C 11, 16.1.2010.

      OV C 312, 19.12.2009.

      OV C 297, 5.12.2009.

      OV C 282, 21.11.2009.

      OV C 267, 7.11.2009.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-72/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. marta spriedums – Bateaux mouches/ITSB (“BATEAUX MOUCHES”) Kopienas preču zīme — Starptautiska preču zīmes reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Vārdiska preču zīme “BATEAUX MOUCHES” — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/27

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. marta spriedums – Bateaux mouches/ITSB (“BATEAUX MOUCHES”)
   (Lieta T-72/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska preču zīmes reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Vārdiska preču zīme “BATEAUX MOUCHES” - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts)
   (2015/C 155/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Compagnie des bateaux mouches SA (Parīze, Francija) (pārstāvis – G. Barbaut, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 15. novembra lēmumu lietā R 284/2013–2 attiecībā uz starptautisku vārdiskas preču zīmes “BATEAUX MOUCHES” reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Kopienu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Compagnie des bateaux mouches SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lieta T-276/09: Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Kavaklidere-Europe/ITSB — Yakult Honsha ( Yakut )

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/4

         Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Kavaklidere-Europe/ITSB — Yakult Honsha (“Yakut”)
   (lieta T-276/09)
   2009/C 244/07
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Kavaklidere-Europe N.V., Antverpene (Beļģija) (pārstāvji — I. D. Tygat un J. A. Vercraeye, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece:
      Kabushiki Kaisha Yakult Honsha, Tokija (Japāna)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 8. maija lēmumu lietā R 1396/2008-4;

               —

               atzīt, ka preču zīmes “Yakut” Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums ir pieņemams;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelāciju padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Yakut” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācija grafiskai preču zīmei “Yakult” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 32. klasē; agrāka preču zīme “YAKULT”, kas kā tiek apgalvots, esot labi zināma visās Eiropas Savienības dalībvalstīs attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 32. klasē; agrāka nereģistrēta preču zīme “YAKULT”, kas, kā tiek apgalvots, esot aizsargāta visās Eiropas Savienības dalībvalstīs attiecība uz precēm, kas ietilpst 29. un 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 4. punkta (tagad — Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 4. punkts) pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka reģistrācijas pieteikuma norādītās preces bija uzskatāmās par līdzīgām un ka pastāvēja attiecīgo preču zīmju augsta vizuāla un fonētiska līdzība; Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts) pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini uzskatījusi, ka attiecīgā Kopienu preču zīme negodīgi gūst labumu no vai kaitē iebildumu procesā pretnostatītās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.


title: Lieta C-272/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV un T-69/06 RENV Īrija u.c./Komisija 2012. gada 1. jūnijā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV un T-69/06 RENV Īrija u.c./Komisija 2012. gada 1. jūnijā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-272/12 P)
   2012/C 235/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, G. Conte, D. Grespan, N. Khan un K. Walkerová)

      Pārējie lietas dalībnieki: Francijas Republika, Īrija, Itālijas Republika, Eurallumina SpA, Aughinish Alumina Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV un T-69/06 RENV Īrija u.c./Komisija, kas Komisijai paziņots 2012. gada 23. martā;

               —

               nodot lietas Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija ir iesniegusi apelācijas sūdzību Tiesā par 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV un T-69/06 RENV Īrija u.c./Komisija, ar ko Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmumu 2006/323/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (1).
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzības pamatojumam ir izvirzījusi piecus pamatus, kas ir saistīti ar Vispārējās tiesas kompetences neesamību, procesuāliem pārkāpumiem tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā rezultātā ir nodarīts kaitējums Komisijas interesēm, kā arī Savienības tiesību pārkāpumu.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, piecās apvienotajās lietās pēc savas ierosmes izvirzot pamatu, kas ir saistīts ar EKL 87. panta 1. punkta pārkāpumu, pamatojot ar to, ka dalībvalstis nevarot vainot par apstrīdētajiem valstu pasākumiem. Katrā ziņā lietās T-56/06 RENV un T-60/06 RENV tā pēc savas ierosmes esot izvirzījusi pamatus, kas ir saistīti ar tiesiskās drošības principa pārkāpumu un/vai Savienības tiesību aktu likumības prezumpcijas pārkāpumu, lai atceltu lēmumu kopumā, neraugoties uz to, ka šie pamati tika izvirzīti tikai ar nolūku iebilst pret atgūšanas rīkojumu.
   Otrkārt, cita starpā atzīdama, ka konkurences izkropļošanas jēdzienam ir tāds pats tvērums un nozīme valstu nodokļu tiesību aktu saskaņošanas jomā un valsts atbalsta jomā, pretēji tam, ko Tiesa ir atzinusi savā 2009. gada 2. decembra spriedumā lietā C-89/08 P Komisija/Īrija u.c. (Krājums, I-11245. lpp.), Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā un, it īpaši, pārkāpusi Tiesas Statūtu 61. panta otro daļu, atbilstoši kurai, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas lēmumu un lietu nodod atpakaļ Vispārējai tiesai, tai ir saistoši Tiesas lēmumi par tiesību jautājumiem.
   Uzskatīdama, ka apstrīdētie atbrīvojumi nav valsts atbalsts, jo tos ir atļāvusi Padome, pamatojoties uz nodokļu tiesību aktu saskaņošanas noteikumiem, ka tādējādi par tiem nevar vainot attiecīgās dalībvalstis un ka tādēļ tām nav piemērojama Līgumā paredzētā valsts atbalsta kontroles procedūra, Vispārējā tiesa, treškārt, esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, nosakot Padomes un Komisijas kompetences, kā arī saiknes starp saskaņošanu nodokļu jomā un valsts atbalsta kontroli, un pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu un institucionālā līdzsvara principu.
   Ceturtkārt, Vispārējā tiesa contre legem esot interpretējusi Padomes 2001. gada 12. marta Lēmumu 2001/224/EK, kas attiecas uz pazeminātām akcīzes nodokļa likmēm vai atbrīvojumiem no akcīzes nodokļa dažām minerāleļļām, ja tās izmanto īpašiem mērķiem (2). Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa, pārkāpdama iestāžu tiesību aktu interpretācijas noteikumus, savu interpretāciju patiesībā esot balstījusi uz Padomes atbildi uz Vispārējās tiesas jautājumu un sagrozījusi minētās atbildes būtību.
   Noslēgumā, ciktāl Vispārējās tiesas spriedums ir balstīts uz tiesiskās drošības principa, likumības prezumpcijas un labas pārvaldības principa pārkāpumu, tam arī trūkst pamatojuma vai arī tam ir otrajā, trešajā un ceturtajā pamatā norādīties trūkumi.

      (1)  OV 2006, L 119, 12. lpp.

      (2)  OV L 84, 23. lpp.


title: Lieta C-445/15: Tiesas 2016. gada 5. februāra rīkojums (High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen pēc Nutricia Ltd pieteikuma/Secretary of State for Health

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/23

         Tiesas 2016. gada 5. februāra rīkojums (High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen pēc Nutricia Ltd pieteikuma/Secretary of State for Health

   (Lieta C-445/15) (1)

   (2016/C 136/31)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta T-389/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūnijā  – salesforce . com /ITSB ( “MARKETINGCLOUD” )

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/18

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūnijā – salesforce.com/ITSB (“MARKETINGCLOUD”)
   (Lieta T-389/14)
   2014/C 329/25
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: salesforce.com, Inc. (San Francisco, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Nordemann, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 6. marta lēmumu lietā R 1854/2013–1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “MARKETINGCLOUD” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 9 79  441

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu atzīt par atbilstošu reģistrācijai

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-340/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. jūnijā — Federación Española de Hostelería / EACEA

text:
               24.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. jūnijā — Federación Española de Hostelería/EACEA

   (Lieta T-340/13)
   2013/C 245/16
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Federación Española de Hostelería (Madride, Spānija) (pārstāvji — F. del Nogal Méndez un R. Fernández Flores, advokāti)

      Atbildētāja: Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt [Paziņojumu par parādu Nr. 3241303743 saistībā ar līgumu] 2007-19641/134736-LLP-I-2007-1-ES-Leonardo-LMP;

               —

               pakārtoti, atgriezt procedūru posmā, kādā tā bija dienā, kad revidenti lietas materiālus nosūtīja uz nepareizu adresi, lai ļautu prasītājai pienācīgi izvirzīt argumentus;

               —

               pakārtoti, samazināt prasīto atmaksu atbilstoši samērīguma principam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Komisijai atmaksāt samaksātās summas kopā ar tām atbilstošajiem nokavējuma procentiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus [sic.] pamatus.

               1)

               Pirmais pamats, ka neesot ievērota noteiktā procedūra:

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka sarakste jautājumā par revīzijas ziņojumu tika nosūtīta kādai prasītājas ar atbildētāju izpildaģentūru nodibinātajām attiecībām nepiederīgai trešajai personai.

               2)

               Otrais pamats, ka neesot izpildīts pienākums norādīt aktu pamatojumu:

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka lēmumā par atgūšanu nav pienācīgi norādīts pamatojums, jo izpildaģentūra vienīgi nosūtījusi prasītājai paziņojumu par parādu kopā ar revīzijas ziņojumu.

               3)

               Trešais pamats, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību:

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka administratīvās procedūras gaitā prasītāja nekad nav varējusi izteikt savu viedokli nedz par apgalvoto faktu patiesumu un attiecināmību uz šo lietu, nedz par visiem tiem dokumentiem, kurus Komisija ir ņēmusi vērā, lai pamatotu savu apgalvojumu jautājumā par Savienības tiesību pārkāpuma esamību.

               4)

               Ceturtais pamats, ka neesot ievērots tiesiskās paļāvības princips:

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka laikā no [līguma] noslēgšanas 2009. gadā līdz 2013. gada aprīlim izpildaģentūra nav izteikusi nekādus iebildumus pret projekta izstrādes kārtību un īstenošanu.

               5)

               Piektais pamats, ka esot nepareizi izmantotas pilnvaras:

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisija nav informējusi prasītāju par faktiem, kuros prasītāja varētu būt vainojama, un nav tai devusi iespēju tikt uzklausītai pirms sankcijas noteikšanas.

               6)

               Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka esot pārkāpts samērīguma princips.


title: Lieta T-8/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. janvārī — Mogyi /ITSB ( “Just crunch it…” )

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/25

      Prasība, kas celta 2014. gada 7. janvārī — Mogyi/ITSB (“Just crunch it…”)
      (Lieta T-8/14)
      (2014/C 71/46)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mogyi Kft. (Csávoly, Ungārija) (pārstāvis — Zs. Klauber, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  izdot rīkojumu publicēt preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, izņemot attiecībā uz “maizi; konditorijas izstrādājumiem un saldumiem” (30. klase) un “lauksaimniecības produktiem, graudiem” (31. klase).

         Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme“Just crunch it…” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29., 30., 31. un 35. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pietikums Nr. 10 713 485

         Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu daļēji atcelt ar lēnumu R 1921/2012-1

         Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 26. oktobrī lietā T-207/02 Nicoletta Falcone pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Vispārējais konkurss — Nepielaišana pie rakstiskā parbaudījuma, pamatojoties uz iepriekšējās konkursa atlases kārtas rezultātiem — Konkursa paziņojuma pretlikumīgums)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/33

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 26. oktobrī
   lietā T-207/02 Nicoletta Falcone pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Vispārējais konkurss - Nepielaišana pie rakstiskā parbaudījuma, pamatojoties uz iepriekšējās konkursa atlases kārtas rezultātiem - Konkursa paziņojuma pretlikumīgums)
   (2005/C 6/65)
   iesvedības valoda - itāļu
   Lietā T-207/02 Nicoletta Falcone, konkursa COM/A/10/01 kandidāte, ko pārstāv M. Condinanzi, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis - J. Currall, kam palīdz A. Dal Ferro, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību par konkursa COM/A/10/01 komisijas 2002. gada 2. maija Lēmuma atcelšanu par prasītājas nepielaišanu pie rakstiskā pārbaudījuma, kas bija iepriekšējās konkursa atlases kārtas testa turpinājums, pamatojoties uz to, ka viņa neieguva pietiekošu punktu skaitu, lai būtu to kandidātu vidū, kuri ieguvuši 400 labākās atzīmes, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesneši A. W. H. Meij un N. Forwood, sekretārs H. Jung, 2004. gada 26. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katra puse pati sedz savus izdevumus, ieskaitot pagaidu noregulējuma procedūras izdevumus.

      (1)  OV C 202, 24.8.2002.


title: Lieta C-360/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-198/12 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2014. gada 24. jūlijā iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/43

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-198/12 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2014. gada 24. jūlijā iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-360/14 P)
   2014/C 315/70
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze, A. Lippstreu, un U. Karpenstein, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-198/12 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija par prasību daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 1. marta Lēmumu 2012/160/ES par Vācijas Federatīvās Republikas valdības paziņotajiem valsts noteikumiem, ar kuriem saglabā robežvērtības svinam, bārijam, arsēnam, antimonam, dzīvsudrabam, kā arī nitrozamīniem un nitrozējamām vielām rotaļlietās pēc Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu (1) stāšanās spēkā, daļā, kurā Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību;

               —

               Komisijas 2012. gada 1. marta Lēmumu 2012/160/ES atcelt tiktāl, ciktāl ar to nav tikuši apstiprināti paziņotie valsts noteikumi, ar kuriem saglabā robežvērtības vielām antimons, arsēns un dzīvsudrabs rotaļlietās; pakārtoti, nodot lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja kopā izvirza trīs apelācijas sūdzības pamatus:

                  Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi trīs LESD 114. panta 4. punkta pārkāpumus. No apstākļa, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas paziņoto pasākumu pamatā ir atšķirīgs risku novērtējums, secinot par to piemērotības trūkumiem, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi dalībvalstu patstāvīgā risku vērtējuma principu. Turpmāk Vispārējā tiesa, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, esot pieprasījusi pierādījumu, ka Direktīvā 2009/48/EK nodrošinātais aizsardzības līmenis pats par sevi nav pietiekams. Visbeidzot, Vispārējā tiesa, atsakoties ņemt vērā kvantitatīvu ar robežvērtībām pamatotu aizsardzības līmeņu salīdzinājumu, savus apsvērumus esot balstījusi uz kļūdainu tiesību izpratni.

                  Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt spriedumu pamatojumu atbilstoši Tiesas statūtu 36. pantam un 53. panta 1. punktam. Pirmkārt, tās pamatojums attiecībā uz Vācijas Federatīvās Republikas iesniegto 1. tabulu esot saturiski pretrunīgs, jo tajā esot ietverta atsauce gan uz apgalvotu aprēķina kļūdu, gan arī iespējamu mērīšanas kļūdu. Otrkārt, pamatojums neesot pietiekams, jo Vispārējā tiesa esot pieņēmusi, ka Vācijas Federatīvās Republikas veiktais migrācijas robežvērtību salīdzinājums neparādot augstāku aizsardzības līmeni, neaplūkojot materiālu, kurus var noskrāpēt, kategorijas nozīmi.

                  Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi trīs faktu vai attiecīgi pierādījumu sagrozīšanas gadījumus. Vispirms tā esot acīmredzami nepareizi atspoguļojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtās 3. tabulas saturu. Turpmāk Vispārējā tiesa esot acīmredzami kļūdaini pieņēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtā Federālā risku novērtējuma institūta tabulā ir iekļautas nepieļaujami palielinātas vērtības. Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot acīmredzami nepareizi sapratusi Veselības un vides apdraudējuma zinātniskās komitejas (SCHER) 2010. gada 1. jūlija atzinumu, no tā secinot viedokli par biopieejamības robežvērtību uzticamību, ko SCHER viennozīmīgi neesot paudusi.

      (1)  OV L 80, 19. lpp.


               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/1

         2009/C 282/01
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 267, 7.11.2009.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 256, 24.10.2009.

      OV C 244, 10.10.2009.

      OV C 233, 26.9.2009.

      OV C 220, 12.9.2009.

      OV C 205, 29.8.2009.

      OV C 193, 15.8.2009.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: lieta C-63/05: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 3. februārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/21

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 3. februārī
   (lieta C-63/05)
   (2005/C 82/42)
   tiesvedības valoda – grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 3. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Minas Konstantinidis, Komisijas Juridiskā dienesta pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. februāra Direktīvas 2002/3/EK attiecībā uz ozonu apkārtējā gaisā (1) prasības, vai, jebkurā gadījumā, nedarot Komisijai zināmus šos tiesību aktus, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai valsts tiesiskajā kārtībā bija 2003. gada 9. septembris.

      (1)  OV L 67, 09.03.2002., 14. lpp.


20150731060617112015/C 270/558202014TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150619424214Lieta T-820/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 19. jūnija rīkojums – Delta Group agroalimentare/Komisija
 ---documentbreak--- C2702015LV4240120150619LV0055424421Vispārējās tiesas 2015. gada 19. jūnija rīkojums – Delta Group agroalimentare/Komisija
   (Lieta T-820/14) (
         1
      )2015/C 270/55Tiesvedības valoda – itāļuPiektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.
   (
         1
      )	OV C 65, 23.2.2015.


title: Lieta C-600/12: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Atkritumu apsaimniekošana — Direktīva 2008/98/EK, Direktīva 1999/31/EK un Direktīva 92/43/EEK — Atkritumu poligons Zakintosas salā — Zakintosas nacionālais jūras parks — “Natura 2000” teritorija — Jūras bruņurupucis Caretta caretta  — Vides aizsardzības noteikumu spēkā esamības pagarināšana — Darbības uzlabošanas plāna neesamība — Poligona apsaimniekošana — Darbības traucējumi — Poligona pilnīgs noslogojums — Izskalojumu infiltrācija — Atkritumu nepietiekams pārsegums un izplatīšanās — Poligona paplašināšana

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/7

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-600/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Atkritumu apsaimniekošana - Direktīva 2008/98/EK, Direktīva 1999/31/EK un Direktīva 92/43/EEK - Atkritumu poligons Zakintosas salā - Zakintosas nacionālais jūras parks - “Natura 2000” teritorija - Jūras bruņurupucis Caretta caretta - Vides aizsardzības noteikumu spēkā esamības pagarināšana - Darbības uzlabošanas plāna neesamība - Poligona apsaimniekošana - Darbības traucējumi - Poligona pilnīgs noslogojums - Izskalojumu infiltrācija - Atkritumu nepietiekams pārsegums un izplatīšanās - Poligona paplašināšana)
   2014/C 315/10
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Patakia un D. Düsterhaus)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis – E. Skandalou)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Grieķijas Republika,

                           —

                           Zakintosas [Zakynthos] salā, konkrētāk Griparaikā [Gryparaiika], kas atrodas Kalamaki [Kalamaki] reģionā (Grieķija), ļaujot turpināt darboties atkritumu poligonam, kurā ir vērojami darbības traucējumi, kurš ir pilnībā noslogots un kurš neatbilst Savienības tiesiskā regulējuma par vidi nosacījumiem un prasībām, kas ir paredzētas [Eiropas] Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu 13. pantā un 36. panta 1. punktā, kā arī Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem 8. un 9. pantā, 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 12. un 14. pantā, un

                           —

                           atjaunojot poligona apsaimniekošanas atļauju attiecīgajam poligonam un neīstenojot procedūru, kas ir paredzēta Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktā,

                     nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar minētajām tiesību normām;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta C-379/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums ( Cour administrative (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Caves Krier Frères SARL/Directeur de l'Administration de l'emploi (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — LESD 45. pants — Darbā pieņemšanas atbalsts par gados vecāku bezdarbnieku un ilgstošu bezdarbnieku nodarbināšanu — Nosacījums par reģistrāciju kādā valsts nodarbinātības iestādes birojā — Nosacījums par dzīvesvietu — Ierobežojums — Pamatojums)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/7

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums (Cour administrative (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Caves Krier Frères SARL/Directeur de l'Administration de l'emploi

   (Lieta C-379/11) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - LESD 45. pants - Darbā pieņemšanas atbalsts par gados vecāku bezdarbnieku un ilgstošu bezdarbnieku nodarbināšanu - Nosacījums par reģistrāciju kādā valsts nodarbinātības iestādes birojā - Nosacījums par dzīvesvietu - Ierobežojums - Pamatojums)
   2013/C 38/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

   Cour administrative

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Caves Krier Frères SARL

      Atbildētājs: Directeur de l'Administration de l'emploi

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour administrative — LESD 21. un 45. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir piešķirtas tiesības uz sociālās apdrošināšanas iemaksu atmaksāšanu privātā sektora darba devējiem par bezdarbnieku, kas sasnieguši četrdesmit piecu gadu vecumu, pieņemšanu darbā, ar nosacījumu, ka viņi vismaz vienu mēnesi ir reģistrējušies kā darba meklētāji kādā valsts nodarbinātības iestādes birojā — Nosacījums par reģistrāciju, kas pakļauts nosacījumam par dzīvesvietu — Šķēršļi darba ņēmēju pārvietošanās brīvībai — Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka darba devējs var saņemt darbā pieņemšanas atbalstu par bezdarbnieku, kuri sasnieguši 45 gadu vecumu, nodarbināšanu tikai tad, ja darbā pieņemtais bezdarbnieks ir reģistrējies kā darba meklētājs šajā konkrētajā dalībvalstī, ciktāl šāda reģistrācija ir pakļauta dzīvesvietas nosacījumam valstī, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 298, 08.10.2011.