title: Lieta C-418/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-322/14 un T-325/14 mobile.international/EUIPO – Rezon 2016. gada 28. jūlijā iesniedza mobile.de GmbH (iepriekš – mobile.international GmbH)

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-322/14 un T-325/14 mobile.international/EUIPO – Rezon2016. gada 28. jūlijā iesniedza mobile.de GmbH (iepriekš – mobile.international GmbH)
   (Lieta C-418/16 P)
   (2016/C 419/37)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: mobile.de GmbH, iepriekš mobile.international GmbH (pārstāvis – T. Lührig, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Rezon OOD

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas astotās palātas 2016. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-322/14 un T-325/14 un

               —

               piespriest Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 57. panta 2. punkts, to aplūkojot kopsakarā ar Īstenošanas regulas (2) 22. noteikuma 2. punktu un 40. noteikuma 6. punktu, jo tajā – pretēji juridiskajā metodoloģijā vispāratzītajiem interpretācijas principiem – precīzi noteiktais jēdziens “izmantošanas pierādījumi” Regulas par Kopienas preču zīmi 57. panta 2. punktā esot interpretēts atšķirīgi no šī jēdziena Īstenošanas regulas 22. noteikuma 2. punktā un 40. noteikuma 6. punktā. Vienas un tās pašas terminoloģijas Regulā par Kopienas preču zīmi un Īstenošanas regulā atšķirīga interpretācija neesot saderīga ar tiesiskās noteiktības un skaidrības principiem. Turklāt Vispārējā tiesa neesot ievērojusi apstākli, ka Īstenošanas regulas 22. noteikuma 2. punkts un 40. noteikuma 6. punkts nepieļauj izmantošanas pierādījumu novēlotu iesniegšanu spēkā neesamības atzīšanas procesos un ka EUIPO šajā ziņā nav rīcības brīvības. Regulas par Kopienas preču zīmi 57. panta 1. punkts neesot piemērojams, un turklāt EUIPO nebija to izmantojis, un līdz ar to tas nevarot būt Apelācijas padomes lēmuma un Vispārējās tiesas nolēmuma pamatā.
   Tāpat ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi 76. panta 2. punkts, jo Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot, ka Regulas par Kopienas preču zīmi 76. panta 2. punkts ir piemērojams, lai gan Īstenošanas regulas 22. noteikuma 2. punkts un 40. noteikuma 6. punkts nepieļaujot tā piemērošanu spēkā neesamības atzīšanas procesos Īstenošanas regulas 50. panta 1. punkta trešās daļas sistēmiskās interpretācijas dēļ. Turklāt neesot izpildītas Regulas par Kopienas preču zīmi 76. panta 2. punkta prasības, jo iebildumu iesniedzējs visā procesā nebija norādījis nekādu pamatotu iemeslu tā rēķinu novēlotai iesniegšanai. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Regulas par Kopienas preču zīmi 76. panta 2. punktu, jo procesa stadija un lietas apstākļi esot izslēguši iespēju ņemt vērā novēloti iesniegtos pierādījumus. Turklāt Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, jo tā bija sagrozījusi pierādījumus, kā rezultātā saistībā ar apelācijas stadijā iesniegtajiem rēķiniem runa nebija par “papildinošiem” vai “skaidrojošiem” pierādījumiem.
   Vispārējā tiesa neesot izskatījusi nedz fonētiskas, nedz konceptuālas faktiski izmantoto apzīmējumu atšķirības un lielā mērā neesot aplūkojusi to radīto kopējo iespaidu, bet vienīgi esot ņēmusi vērā individuālus elementus, tādējādi nepareizi piemērojot Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
   Vispārējā tiesa esot ņēmusi vērā pierādījumus, kuriem acīmredzami nebija nozīmes, lai gan šie pierādījumi nebija datēti vai neattiecās uz atbilstošo laikposmu. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Regulas par Kopienas preču zīmi 57. panta 2. punktu, to aplūkojot kopsakarā ar Īstenošanas regulas 22. noteikuma 2. un 3. punktu.
   Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka nebija nepieciešams pārbaudīt iebildumu par tiesību aktu ļaunprātīgu izmantošanu. Vispārējā tiesa neesot izskatījusi iebildumu par tiesību izbeigšanos.
   Visbeidzot, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi 64. panta 1. punkts, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka Apelācijas padomei – Anulēšanas nodaļas lēmuma sakarā – bija jāatceļ tās lēmums un jānodod lieta tai atpakaļ tikai tiktāl, ciktāl tas attiecās uz “reklāmas attiecībā uz automašīnām” pakalpojumiem, bet attiecībā uz pārējiem pakalpojumiem, saistībā ar kuriem izmantošana nebija pierādīta, bija jāpieņem galīgais lēmums, kā arī tai juridiski atbilstoši bija jānospriež, ka pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir daļēji noraidīts izmantošanas pierādījumu nepietiekamības dēļ.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-320/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Højesteret (Dānija) — Malaysia Dairy Industries Pte. Ltd/Ankenævnet for Patenter og Varemærker

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Højesteret (Dānija) — Malaysia Dairy Industries Pte. Ltd/Ankenævnet for Patenter og Varemærker

   (Lieta C-320/12)
   2012/C 258/22
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

   Højesteret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Malaysia Dairy Industries Pte. Ltd

      Atbildētāja: Ankenævnet for Patenter og Varemærker

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK (1), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm 4. panta 4. punkta g) apakšpunktā minētais ļaunticības jēdziens ir tiesisks kritērijs, kura saturs var būt atkarīgs no dalībvalstu tiesībām, vai arī tas ir Eiropas Savienības tiesību jēdziens, kas ir jāinterpretē vienādi visā Eiropas Savienībā?

               2)

               Ja Direktīvas 2008/95/EK 4. panta 4. punkta g) apakšpunktā minētais ļaunticības jēdziens ir Eiropas Savienības tiesību jēdziens, vai to ir jāsaprot tādējādi, ka tas nozīmē, ka var pietikt ar to, ka pieteikuma iesniedzējs zināja vai tam bija jāzina, ka pastāv preču zīme, kas lietota ārvalstīs pieteikuma reģistrācijas dienā, vai arī pastāv papildu prasība par pieteikuma iesniedzēja subjektīvo nostāju, lai varētu atteikt reģistrāciju?

               3)

               Vai dalībvalsts saistībā ar nosacījumu par ļaunticību var izvelēties ieviest īpašu no Direktīvas 2008/95/EK 4. panta 4. punkta g) apakšpunkta atšķirīgu aizsardzību preču zīmēm, ko lieto ārvalstīs, piemēram, paredzot speciālu kritēriju par to, ka pieteikuma iesniedzējs zināja vai tam bija jāzina par preču zīmi, ko lieto ārvalstīs?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp.).


title: Lieta T-471/04: Pirmās instances tiesas  2006. gada 23. februāra  spriedums —  Karatzoglou  pret ERA (Pagaidu darbinieks — Līguma laušana — Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Līguma noteikumu ievērošana — Tiesiskā paļāvība)

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/13

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 23. februāra spriedums — Karatzoglou pret ERA
   (Lieta T-471/04) (1)

   (Pagaidu darbinieks - Līguma laušana - Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Līguma noteikumu ievērošana - Tiesiskā paļāvība)
   (2006/C 96/24)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Georgios Karatzoglou, Ioannina (Grieķija), (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Rekonstrukcijas aģentūra (ERA) (pārstāvji — J.-N. Louis, S. Orlandi, X. Martin un C. Manolopoulos, advokāti)
   Priekšmets
   Prasība atcelt ERA 2004. gada 26. februāra lēmumu, ar kuru lauzts prasītājas darba līgums.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Rekonstrukcijas aģentūra (ERA) 2004. gada 26. februāra lēmumu, ar kuru lauzts prasītājas darba līgums;

               2)

               ERA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 57, 5.3.2005.


title: Kimek Offshore AS 2014. gada 1. decembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-23/14)

text:
               5.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/4

      Kimek Offshore AS2014. gada 1. decembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-23/14)
   (2015/C 39/04)

      Kimek Offshore AS, ko pārstāv advokāti Bjørnar Alterskjær un Robert Lund, ALT Law Firm, Fridtjof Nansens plass 6, N-0160 Oslo, Norvēģija, 2014. gada 1. decembrī EBTA Tiesā iesniedza prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzējs EBTA Tiesai pieprasa:

               1)

               atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 18. jūnija Lēmumu Nr. 225/14/COL par reģionāli diferencētām sociālās nodrošināšanas iemaksām 2014.–2020. gadā;

               2)

               piespriest EBTA Uzraudzības iestādei segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Prasības iesniedzējs Kimek Offshore ietilpst uzņēmumu grupā Kimek Group. Kimek Offshore ir pakalpojumu uzņēmums, kas darbojas naftas un gāzes nozarē un galvenokārt iznomā metinātājus, cauruļvadu metinātājus, mehāniķus un inženierus. Tā administrācija un vadība atrodas Kirkenesā Norvēģijā.

               —

               Šī lieta attiecas uz prasību atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu, ar ko apstiprina reģionālo atbalstu Norvēģijā 2014.–2020. gadam.

         Prasības iesniedzējs apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

               —

               ir pārkāpusi savu pienākumu uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma (SCA) 3. protokola I daļas 1. panta 2. punktā un 3. protokola II iedaļas 6. panta 1. punktā (SCA 3. protokola II iedaļas 4. panta 4. punkts),

               —

               ir pārkāpusi savu pienākumu saskaņā ar SCA 16. pantu norādīt lēmuma pamatojumu attiecībā uz noteikumiem par sociālās nodrošināšanas nodokļiem darba ņēmējiem, kas tiek iznomāti.


title: Lieta T-462/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 21. aprīļa rīkojums — Winzer Pharma/ITSB — Alcon ( OFTAL CUSI ) (Kopienas preču zīme — Apelāciju padomes lēmuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/11

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 21. aprīļa rīkojums — Winzer Pharma/ITSB — Alcon (“OFTAL CUSI”)
   (Lieta T-462/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Apelāciju padomes lēmuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2009/C 167/24
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dr. Robert Winzer Pharma GmbH, Berlīne (Vācija) (pārstāvis — S. Schneller, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Alcon Inc., Hünenberg (Šveice) (pārstāvji — J. Isern Jara un M. Vidal-Quadras Trias de Bes, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 17. jūlija lēmumu lietā R 1471/2007-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Dr. Robert Winzer Pharma GmbH un Alcon Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               atbildētājs pats sedz savus, kā arī atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008.


title: Lieta C-125/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. martā iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) — Merck & Co Inc/Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. martā iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) — Merck & Co Inc/Deutsches Patent- und Markenamt

      (Lieta C-125/10)
      (2010/C 161/24)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundespatentgericht

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Merck & Co Inc

         Atbildētājs: Deutsches Patent- und Markenamt

         Prejudiciālais jautājums

      Vai papildu aizsardzības sertifikāts zālēm (1) var tikt izsniegts, ja laika posms no pieteikuma pamatpatentam iesniegšanas brīža līdz brīdim, kad pirmo reizi tika izsniegta atļauja zāļu laišanai Savienības tirgū, ir īsāks par pieciem gadiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regula (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (Kodificētā versija) (OV L 152, 1. lpp.).


title: Lieta F-67/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. augustā — Visser-Fornt Raya /Eiropols

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/55

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. augustā — Visser-Fornt Raya/Eiropols
   (Lieta F-67/08)
   (2008/C 285/99)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maria Teresa Visser-Fornt Raya, Hāga (Nīderlande) (pārstāvis — P. de Casparis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)
   Strīda priekšmets un apraksts
   2007. gada 4. oktobra lēmuma, ar kuru Eiropols informēja prasītāju, ka nav iespējams viņai piedāvāt pastāvīgu amatu, atcelšana.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 4. oktobra lēmuma, ar kuru atbildētājs informēja prasītāju, ka nav iespējams viņai piedāvāt pastāvīgu amatu, kā arī atcelt 2008. gada 29. aprīļa lēmuma, ar kuru noraidīta par pirmo lēmumu iesniegtā sūdzība, un 2008. gada 12. jūnija lēmumu, kas ir 2007. gada 4. oktobra lēmuma turpinājums;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-90/13: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 19. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija Aizliegums lietas dalībnieka pārstāvim piedalīties tiesvedībā — Jauna pārstāvja neizraudzīšana — Prasītājs, kurš vairs neatbild uz Civildienesta tiesas lūgumiem — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/49

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 19. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-90/13) (1)

   (Aizliegums lietas dalībnieka pārstāvim piedalīties tiesvedībā - Jauna pārstāvja neizraudzīšana - Prasītājs, kurš vairs neatbild uz Civildienesta tiesas lūgumiem - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 146/67)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikaze, Itālija) (pārstāvis – A., advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumus, ar kuriem noraidīti prasītāja lūgumi saņemt zaudējumu atlīdzību par to, ka atbildētāja ir nosūtījusi vēstuli attiecībā uz prasītāju advokātam, kurš viņu nepārstāv, un tādējādi ir pārkāpusi viņa tiesības uz privāto dzīvi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par prasību lietā F-90/13 Marcuccio/Komisija;

               2)

               M. Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014., 40. lpp.


title: Lieta F-81/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedums – Nieminen /Padome Civildienests — Paaugstināšana amatā — 2010. gada paaugstināšana amatā — Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju — Pienākums norādīt pamatojumu — Salīdzinošs nopelnu izvērtējums — Administratori, kas veic lingvistu darbu, un administratori, kas veic darbu, kas nav lingvista darbs — Amatā paaugstināšanas kvotas — Konstantums nopelnu ilgumā

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/38

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedums – Nieminen/Padome
   (Lieta F-81/12) (1)

   (Civildienests - Paaugstināšana amatā - 2010. gada paaugstināšana amatā - Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju - Pienākums norādīt pamatojumu - Salīdzinošs nopelnu izvērtējums - Administratori, kas veic lingvistu darbu, un administratori, kas veic darbu, kas nav lingvista darbs - Amatā paaugstināšanas kvotas - Konstantums nopelnu ilgumā)
   2014/C 159/51
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Risto Nieminen (Kraainem, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji C. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti, vēlāk C. Abreu Caldas, S. Orlandi un J.-N. Louis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J. Herrmann un M. Bauer)

      Priekšmets

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā AD 12 pakāpē, īstenojot 2010. un 2011. gada amatā paaugstināšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               R. Nieminen sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012., 34. lpp.


title: Lieta T-410/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. oktobrī — Almamet /Komisija

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/34

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. oktobrī — Almamet/Komisija
   (Lieta T-410/09)
   2009/C 312/56
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Almamet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall, Ainring (Vācija) (pārstāvji — S. Hautbourg un C. Renner, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt Komisijas 2009. gada 22. jūlija lēmumu (lieta COMP/39.396) par spēkā neesošu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru, kas noteikts lēmuma 2. pantā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs lūdz daļēji atcelt Komisijas 2009. gada 22. jūlija lēmumu C (2009) 5791, galīgā redakcija (lieta COMP/39.396 — Reaģenti uz kalcija karbīda un magnija bāzes tērauda un gāzes nozarei), kas attiecas uz procesu atbilstoši EKL 81. pantam un EEZ līguma 53. pantam, kurā Komisija konstatēja, ka vairāki kalcija karbīda un magnija granulu piegādātāji bija iesaistīti tirgus sadalīšanā, kvotu un klientu sadalē, cenu noteikšanā un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņā EEZ tirgus būtiskā daļā, tādējādi pārkāpjot minētos Līgumu noteikumus (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un, pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru, kas noteikts apstrīdētā lēmuma 2. pantā.
   Sava lūguma atcelt lēmumu pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus:

               Ar pirmo prasības pamatu prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi tā tiesības uz aizstāvību, izmantojot pret viņu dokumentus, kuri tika iegūti ārpus Komisijas pārbaudes lēmuma darbības jomas.

               Ar otro prasības pamatu prasītājs norāda, ka Komisija atbilstoši tiesību aktu prasībām nav pierādījusi, ka ir noticis apstrīdētā lēmuma 1. pantā minētais pārkāpums, ciktāl tas attiecas uz magniju. Prasītājs uzskata, ka pat tajā gadījumā, ja nelikumīgi iegūtie dokumenti tiktu iekļauti Komisijas lietas materiālos, tie ir ļoti neprecīzi un nesaskanīgi. Atbilstoši prasītāja apgalvojumiem, pārējie pierādījumi sastāv no mutiska lūguma piemērot iecietības režīmu, kurš ir ne tikai neprecīzs, bet arī satur nepatiesus faktus, un citi lietas dalībnieki ir to apstrīdējuši. Pamatojoties uz to, prasītājs uzskata, ka iespējamā pārkāpuma pierādīšanas pienākums joprojām ir Komisijai.

               Ar trešo prasības pamatu prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz pārkāpuma vienoto un turpināto raksturu.
               It īpaši, kalcija karbīda un magnija granulas neesot savstarpēji pilnībā aizstājamas. Turklāt prasītājs norāda, ka nav bijis nekāds kopīgs vispārējs plāns attiecībā uz šiem diviem produktiem, ņemot vērā to atšķirīgo pielietojumu.
               Pakārtoti, prasītājs izvirza vēl četrus prasības pamatus, lai pamatotu savu lūgumu samazināt naudas soda apmēru, kas noteikts apstrīdētā lēmuma 2. pantā.

               Ar ceturto prasības pamatu prasītājs norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Paziņojuma par sadarbību (1) 23. punktu un 26. punktu, noraidot prasītāja lūgumu samazināt naudas soda apmēru saskaņā ar šo paziņojumu. Prasītājs uzskata, ka lūgumā piemērot apžēlošanu ietvertā informācija ir ar ievērojamu pievienoto vērtību. It īpaši prasītājs uzskata, ka Komisijai nebija tiesību noraidīt lūgumu samazināt naudas soda apmēru, pamatojoties vienīgi uz to, ka viņa lūgumā nebija ietverta nekāda informācija par iespējamo pārkāpumu attiecībā uz magniju, jo šis pārkāpums nav iekļauts šajā procesā.

               Ar piekto prasības pamatu prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 81. pantu un Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2) 23. panta 2. punktu, kā arī Pamatnostādņu naudas soda apmēra aprēķināšanai (3) 32. punktu, nosakot galīgo naudas soda apmēru tādā līmenī, kas pārsniedz 10 % no prasītāja pēdējā auditētā apgrozījuma. Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pamatojusi savu naudas soda aprēķinu, balstoties uz prasītāja pro forma 2008. gada apgrozījuma datiem nevis uz pēdējo auditēto 2007. gada apgrozījumu. Turklāt prasītājs uzskata, ka Komisijai bija jāpiemēro 20 % samazinājums, pamatojoties uz Pamatnostādņu naudas sodu apmēra aprēķināšanai 37. punktu, pēc tam, kad tā bija aprēķinājusi naudas sodu 10 % apmērā, kas ir maksimālais pieļaujamais apmērs.

               Ar sesto prasības pamatu prasītājs apgalvo, ka Komisija nav ievērojusi samērīguma principu, nosakot pārmērīgu naudas soda apmēru, ciktāl tas attiecas uz prasītāju. Prasītājs norāda, ka naudas soda uzlikšana tādā apmērā, kā rezultātā uzņēmuma uzskaites vērtība ir negatīva vai līdzinās nullei, ir acīmredzami nesamērīga. Turklāt uzliktā naudas soda apmērs pārsniedz tāda izplatītāja kā prasītājs finansiālo spēju, kurš izplata ļoti vērtīgus produktus, kuru peļņas daļa ir ļoti niecīga. Visbeidzot, prasītājs uzskata, ka Komisijas piemērotais 20 % samazinājums pietiekami neņem vērā prasītāja īpašo stāvokli, ko Komisija ir tieši atzinusi, tādējādi atstājot naudas soda apmēru nesamērīgā līmenī.

               Ar septīto prasības pamatu prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka prasītājs nav izpildījis Vadlīniju naudas sodu noteikšanai 35. punkta nosacījumus. Prasītājs uzskata, ka Komisija ir noteikusi naudas soda apmēru tādā līmenī, kas neatgriezeniski apdraudēs tā ekonomisko dzīvotspēju un izraisīs vērtības zudumu visiem tā aktīviem. Turklāt prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka nepastāvēja īpašs sociālais un ekonomiskais konteksts, kurš būtu jāņem vērā prasītāja lietā.

      (1)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2006 C 298, 17. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).

      (3)  Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006 C 210, 2. lpp.).


title: Lieta C-35/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2009. gada 28. janvāra rīkojumu — Ministero dell'Economia e delle Finanze , Agenzia delle Entrate / Paolo Speranza

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2009. gada 28. janvāra rīkojumu — Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Paolo Speranza

   (Lieta C-35/09)
   (2009/C 82/29)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte suprema di cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Atbildētājs: Paolo Speranza

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 69/335/EEK (1) 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, atbilstoši kuram kapitāla nodokli uzliek kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām, ir interpretējams tādējādi, ka nodokli piemēro vienīgi par faktisku piešķiršanu un nevis par vienkāršu lēmumu palielināt kapitālu, kas būtībā palicis neizpildīts?

               2)

               Vai Direktīvas 69/335/EEK 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka nodoklis ir jāpiemēro vienīgi sabiedrībai, kas veic piešķiršanu, un nevis arī valsts amatpersonai, kura uzraksta vai saņem aktu?

               3)

               Vai katrā ziņā aizstāvības līdzekļi, kas Itālijas tiesiskajā regulējumā nodrošināti valsts amatpersonai, atbilst samērīguma principam, ņemot vērā, ka Republikas Prezidenta 1986. gada dekrēta Nr. 131 38. pantā ir noteikts, ka nav nozīmes tam, vai lēmums palielināt kapitālu nav spēkā vai ir atceļams, un ir ļauts samaksāto nodokli saņemt atpakaļ tikai pēc tam, kad stājies spēkā tiesas spriedums civillietā, ar kuru akts ir atzīts par spēkā neesošu vai ir atcelts?

      (1)  OV L 249, 25. lpp.


title: Lieta C-172/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-768/14 ANKO/Eiropas Komisija 2017. gada 5. aprīlī iesniedza ANKO A. E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-768/14 ANKO/Eiropas Komisija 2017. gada 5. aprīlī iesniedza ANKO A. E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

   (Lieta C-172/17 P)
   (2017/C 168/36)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ANKO A. E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (pārstāvis – Stauroula Paliou, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-768/14 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pēc būtības pieņemšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas 2017. gada 25. janvāra spriedumā lietā T-768/14 ir ietverts juridiskais vērtējums, kas ir pretrunā Savienības tiesību normām, un ar šo apelācijas sūdzību apstrīd šo vērtējumu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

               i.

                  pirmkārt, faktisko apstākļu sagrozīšana saistībā ar darba laika uzskaites sistēmas uzticamību;

               ii.

                  otrkārt, kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar noteikumiem, kas prasības gadījumā ir attiecināmi uz pierādīšanas priekšmetu un pierādīšanas pienākumu;

               iii.

                  treškārt, kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar noteikumiem, kas pretprasības gadījumā ir attiecināmi uz pierādīšanas pienākuma sadalījumu;

               iv.

                  ceturtkārt, būtisks procesuālo noteikumu pārkāpums, un konkrēti pamatojuma nenorādīšana saistībā ar to, vai Komisijas prasījums ir bijis pamatots, noteikta apjoma un ar pienākušu atmaksas termiņu.


title: Lieta C-623/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Geodis Calberson GE/FranceAgriMer

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Geodis Calberson GE/FranceAgriMer

   (Lieta C-623/11)
   2012/C 39/21
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société Geodis Calberson GE

      Atbildētāja: FranceAgriMer

      Prejudiciālie jautājumi

      Conseil d'État lūdz Tiesu pieņemt nolēmumu par jautājumu, vai Komisijas 1999. gada 18. janvāra Regulas (EK) Nr. 111/1999 (1) 16. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem Eiropas Savienības Tiesai ir piešķirta kompetence izskatīt strīdus par apstākļiem, kādos intervences aģentūra, kura ir izvēlēta, lai saņemtu piedāvājumus paziņojumam par pakalpojumu sniegšanu saistībā ar lauksaimniecības produktu bezmaksas piegādi uz Krieviju, veic maksājumu, kas pienākas izvelētajam pretendentam, un atmaksā piegādes nodrošinājumu, kuru izvelētais pretendents iemaksā šai iestādei, un tostarp par prasībām par zaudējumu atlīdzību, kas radušies šo darbību izpildē intervences aģentūras vainas dēļ.

      (1)  Komisijas 1999. gada 18. janvāra Regula (EK) Nr. 111/1999, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2802/98 par programmu lauksaimniecības produktu piegādei uz Krievijas Federāciju (OV L 14, 3. lpp.).


title: Lieta C-696/15 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums – Čehijas Republika/Eiropas Komisija Apelācija — Transports — Direktīva 2010/40/ES — Inteliģento transporta sistēmu ieviešana autotransporta jomā — 7. pants — Pilnvaru deleģēšana Eiropas Komisijai — Ierobežojumi — Deleģētā regula (ES) Nr. 885/2013 — Informācijas pakalpojumu sniegšana saistībā ar drošām stāvvietām kravas automobiļiem un komerciālajiem transportlīdzekļiem — Deleģētā regula (ES) Nr. 886/2013 — Dati un procedūras, lai lietotājiem nodrošinātu vispārējas ar ceļu satiksmes drošību saistītas bezmaksas informācijas minimumu — LESD 290. pants — Pilnvaru deleģēšanas mērķu, satura, apjoma un ilguma konkrēta noteikšana — Attiecīgās jomas būtisks elements — Kontroles struktūras izveidošana

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums – Čehijas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta C-696/15 P) (1)

   (Apelācija - Transports - Direktīva 2010/40/ES - Inteliģento transporta sistēmu ieviešana autotransporta jomā - 7. pants - Pilnvaru deleģēšana Eiropas Komisijai - Ierobežojumi - Deleģētā regula (ES) Nr. 885/2013 - Informācijas pakalpojumu sniegšana saistībā ar drošām stāvvietām kravas automobiļiem un komerciālajiem transportlīdzekļiem - Deleģētā regula (ES) Nr. 886/2013 - Dati un procedūras, lai lietotājiem nodrošinātu vispārējas ar ceļu satiksmes drošību saistītas bezmaksas informācijas minimumu - LESD 290. pants - Pilnvaru deleģēšanas mērķu, satura, apjoma un ilguma konkrēta noteikšana - Attiecīgās jomas būtisks elements - Kontroles struktūras izveidošana)
   (2017/C 309/08)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller un J. Pavliš)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Buchet, P.J.O. Van Nuffel, J. Hottiaux un Z. Malůšková)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 78, 29.2.2016.


title: Lieta T-98/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. februārī — CMT /ITSB — Camomilla ( “Camomilla” )

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/19

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. februārī — CMT/ITSB — Camomilla (“Camomilla”)
   (Lieta T-98/13)
   2013/C 141/35
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CMT Compagnia manifatture tessili Srl (CMT Srl) (Neapole, Itālija) (pārstāvji — G. Floridia un R. Floridia, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Camomilla SpA (Buccinasco, Itālija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 29. novembra lēmumu lietā R 1615/2011-1, [un] konstatēt, ka ir izpildīti Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi par absolūto spēkā neesamības pamatu, kas balstīts uz Kopienas precu zīmes īpašnieces ļaunticību reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī, kā arī 53. panta 1. punkta a) apakšpunktā, lasot to kopā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 5. punktu, paredzētie nosacījumi par relatīvo atteikuma pamatojumu;

               —

               pakārtoti, un tikai gadījumā, ja Vispārējā tiesa konstatētu, ka vēlāk Apelāciju padomē kopā ar apelācijas sūdzību iesniegtie dokumenti ir nepieņemami, un uzskatītu šos dokumentus par būtiskiem apelācijas sūdzības apmierināšanai, atcelt apstrīdēto lēmumu sakarā ar sacīkstes principa neievērošanu un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Anulēšanas nodaļā;

               —

               katrā ziņā noteikt Birojam pienākumu veikt vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un [Kopienas preču zīmes] īpašniecei piespriest atlīdzināt procesā Anulēšanas nodaļā un Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme ar vārdisku elementu “Camomilla” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 18. un 24. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 269 241

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Camomilla SpA

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: valsts grafiska preču zīme ar vārdisku elementu “CAMOMILLA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums


title: Lieta T-33/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Bastos Viegas /ITSB — Fabre médicament ( OPDREX ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes OPDREX reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme OPTREX — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/47

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Bastos Viegas/ITSB — Fabre médicament (“OPDREX”)
   (lieta T-33/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “OPDREX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “OPTREX” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2009/C 180/87
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bastos Viegas, SA, Penafiel (Portugāle) (pārstāvji — G. Marín Raigal un P. López Ronda, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — Ó. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Pierre Fabre médicament, Boulogne Billancourt (Francija) (pārstāvji — J. Grau Mora, A. Angulo Lafora un M. Ferrándiz Avendaño, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 14. novembra lēmumu lietā R 1238/2006-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pierre Fabre Médicament SA un Bastos Viegas, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bastos Viegas, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 79, 29.3.2008.


title: Lieta T-170/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. maijā — Komisija/ I.D. FOS Research

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. maijā — Komisija/I.D. FOS Research

   (Lieta T-170/08)
   (2008/C 171/81)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Roels)

      Atbildētājs: I.D. FOS Research EEIG (kas reģistrēts Mol, Beļģijā)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt Komisijai summu EUR 21 599,26 apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus EUR 6 375,94 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt nokavējuma procentus EUR 3,99 dienā apmērā, sākot no 2007. gada 8. janvāra līdz galīgai parāda nomaksai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopiena, ko pārstāv Komisija, 1995. gada 12. decembrī noslēdza ar atbildētāju līgumu BRPR-CT95-0099. Līgums bija saistīts ar projektu nospriegoto kabeļu pārklājuma kvalitātes uzlabošanas nodrošināšanai un piemērotajām metodēm. Šis līgums un projekts tika īstenoti īpašās pētniecības un tehnoloģiskās attīstības programmas ietvaros, tai skaitā, veicot demonstrācijas pasākumus industriālo tehnoloģiju un materiālu tehnoloģiju jomā (1).
   Pēc līguma izbeigšanās tika izvērtēts atbildētāja veiktais darbs. Pamatojoties uz šīs pārbaudes rezultātiem, Komisija saskaņā ar vispārīgajiem līguma noteikumiem nolēma pieprasīt daļēju samaksātās summas atmaksu.

      (1)  Padomes 1994. gada 27. jūlija Lēmums 94/571/EK, ar ko pieņem īpašu pētniecības un tehnoloģiskās attīstības programmu, tai skaitā, demonstrācijas pasākumu programmu industriālo tehnoloģiju un materiālu tehnoloģiju jomā (1994-1998) (OV L 222, 19. lpp.).


title: Lieta T-182/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. martā – Marzocchi Pompe /ITSB – Settima Flow Mechanisms ( “ELIKA” )

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/34

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. martā – Marzocchi Pompe/ITSB – Settima Flow Mechanisms (“ELIKA”)
   (Lieta T-182/14)
   2014/C 159/47
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marzocchi Pompe SpA (Casalecchio di Reno, Itālija) (pārstāvis – M. Bovesi, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Settima Flow Mechanisms (Grossolengo, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 20. decembra lēmumu lietā R 428/2013-2 un preču zīmi “ELIKA” atzīt par spēkā esošu saistībā ar visām precēm, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta;

               —

               pieņemt jebkādu citu nolēmumu, kuru Vispārējā tiesa uzskatītu par vajadzīgu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un izdevumus procesā Apelāciju padomē, tostarp tos, kuri Marzocchi Pompe SpA ir radušies Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punkta, lasot to kopā ar 91. panta b) punktu un 132. panta 2. punktu, izpratnē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “ELIKA”, starptautiska reģistrācija, kas aptver arī Eiropas Savienību, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. klasē, Kopienas preču zīme Nr. 1 051 270

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Marzocchi Pompe SpA

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Settima Flow Mechanisms

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkta pārkāpums

      Anulēšanas nodaļas lēmums: preču zīmi atzīt par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-202/09: Prasība, kas celta 2009. gada 5. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/7

         Prasība, kas celta 2009. gada 5. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-202/09)
   2009/C 167/14
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāves — L. Balta, A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvā 2006/24/EK (1) par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (2), vai katrā ziņā nepaziņojot tos Komisijai, Īrija nav izpildījusi šajā Direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2007. gada 15. septembrī.

      (1)  OV L 105, 54. lpp.

      (2)  OV L 201, 37. lpp.


title: lieta T-154/09: Prasība, kas celta 2009. gada 10. aprīlī — MRI/Komisija

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/55

         Prasība, kas celta 2009. gada 10. aprīlī — MRI/Komisija
   (lieta T-154/09)
   2009/C 141/111
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Manuli Rubber Industries SpA (MRI) (Milāna, Itālija) (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo, advokāts, M. Pappalardo, advokāts, E. Marasà, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Galvenokārt

               —

               atcelt lēmuma 1. punktu tiktāl, ciktāl tajā ir atzīts, ka prasītāja laikposmā no 1986. gada 1. aprīļa līdz 1992. gada 1. augustam un no 1996. gada 3. septembra līdz 2007. gada 2. maijam un it īpaši laikposmā no 1996. gada 3. septembra līdz 2000. gada 9. maijam piedalījās vienotā un turpinātā pārkāpumā jūras cauruļvadu tirgū;

               —

               atcelt lēmuma 2. punktu tiktāl, ciktāl šajā prasībā izklāstīto kļūdu dēļ prasītājai tika noteikts naudas sods EUR 4 900 000 apmērā,

               —

               noraidīt jebkādus pretējus apgalvojumus vai iebildes;

         pakārtoti

               —

               atbilstoši EKL 229. pantam samazināt lēmuma 2. punktā prasītājai noteikto naudas sodu EUR 4 900 000 apmērā;

         katrā ziņā:

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-146/09 Parker ITR un Parker Hannifin/Komisija.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja pirmām kārtām norāda, ka iepriekš minētais lēmums ir kļūdains attiecībā uz tai pārmestā pārkāpuma kvalificēšanu kā piedalīšanos vienotā un visaptverošā kartelī no 1986. līdz 2007. gadam un it īpaši attiecībā uz pārkāpuma inkriminēšanu laikposmā no 1996. līdz 2000. gadam, un tādējādi attiecībā uz sankciju noteikšanu par laikposmu no 1996. gada septembra līdz 1997. gada maijam.
   Šajā sakarā tā apgalvo, ka pārkāpums nevarot būt nedz turpināts, nedz atkārtots, ja starp atsevišķiem pārkāpuma laikposmiem, kā šajā gadījumā, ir pagājis būtisks laiks un it īpaši ir norisinājušies pozitīvi notikumi, kuri ir nesaderīgi ar pārkāpuma turpināšanos vai atkārtošanos, piemēram, publiska un skaidra sakaru ar karteli pārtraukšana no prasītājas puses, ko ir atzinusi arī Komisija
   Prasītāja arī norāda uz naudas soda apmēra noteikšanas prettiesiskumu it īpaši no ilguma, smaguma un [naudas soda] samazinājuma sakarā ar piedalīšanos iecietības programmā aspekta.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 11. novembrī lietā C-249/02 Portugāles Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (Lauksaimniecība — Kopējā lauksaimniecības politika — ELVGF finansējums — Dalībvalsts faktiskie izdevumi, kas ir mazāki par Komisijai iesniegtajā izdevumu aplēsē minētajiem — Komisijas kompetence samazināt veicamos avansa maksājumus — Komisijas ģenerāldirektora vēstule, kurā dalībvalsts tiek informēta par šo samazinājumu — Akts ar juridiski saistošu iedarbību)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 11. novembrī
   lietā C-249/02 Portugāles Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Lauksaimniecība - Kopējā lauksaimniecības politika - ELVGF finansējums - Dalībvalsts faktiskie izdevumi, kas ir mazāki par Komisijai iesniegtajā izdevumu aplēsē minētajiem - Komisijas kompetence samazināt veicamos avansa maksājumus - Komisijas ģenerāldirektora vēstule, kurā dalībvalsts tiek informēta par šo samazinājumu - Akts ar juridiski saistošu iedarbību)
   (2005/C 6/09)
   tiesvedības valoda - portugāļu
   Lietā C-249/02 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2002. gada 1. jūlijā cēla Portugāles Republika, ko pārstāv L. Fernandes, pārstāvis, palīdzot C. Botelho Moniz un E. Maia Cadete, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv L. Visaggio, pārstāvis, palīdzot N. Castro Marques, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann, J.-P. Puissochet (referents), R. Schintgen un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretāre M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 11. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt lēmumu, kas ietverts Eiropas Kopienu Komisijas Lauksaimniecības ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora 2002. gada 18. aprīļa vēstulē, par avansa maksājumu samazināšanu 2002. finanšu gadam saskaņā ar 39. panta 3. punktu Komisijas 1999. gada 23. jūlija Regulā (EK) Nr. 1750/1999, kurā paredzēti sīki izstrādāti piemērošanas noteikumi Padomes Regulai (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai, kas pēdējo reizi ir grozīta ar Komisijas 2001. gada 6. septembra Regulu (EK) Nr. 1763/2001;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 219, 14.9.2002.


title: lieta T-97/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Sergio Rossi S. p. A. iesniedza 2005. gada 22. februārī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/27

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Sergio Rossi S. p. A. iesniedza 2005. gada 22. februārī
   (lieta T-97/05)
   (2005/C 115/50)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 22. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Sergio Rossi S. p. A., kuru pārstāv Aleksandro Ruo [Alessandro Ruo], avvocato.

      Marcorossi S.r.l. arī piedalījās procesā Apelāciju padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt apstrīdēto lēmumu un strīda priekšmetu;

               2)

               piespriest lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

                  Marcorossi S.r.l.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “MARCOROSSI”, reģistrācijas pieteikums Nr. 1.405.869., attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē (somas, čemodāni, ādas izstrādājumi, maki, spieķi, lietussargi) un 25. klasē (apavi, jostas, apģērbi)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Prasītāja

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Itālijā reģistrēta preču zīme un starptautiski reģistrēta preču zīme “MISS ROSSI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē, Itālijā reģistrēta preču zīme “SERGIO ROSSI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē, un Kopienas preču zīme “SERGIO ROSSI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 18. un 25. klasē

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildumus apmierināt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju apmierināt un iebildumus noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta pārkāpums, ciktāl preču zīmes, par kurām pieņemts apstrīdētais lēmums, būtu bijis jāuzskata par nesaderīgām ar šo normu


title: Lieta F-149/15: Prasība, kas celta 2015. gada 21. decembrī – ZZ/Komisija

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/46

         Prasība, kas celta 2015. gada 21. decembrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-149/15)
   (2016/C 068/60)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam uzlikts sods atlikt izvirzīšanu augstākam līmenim un noteikts pienākums atlīdzināt iespējamo Eiropas Savienībai nodarīto kaitējumu, kā arī prasība atlīdzināt iespējami nodarīto morālo kaitējumu un kaitējumu reputācijai

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt trīspusējas iecēlējinstitūcijas lēmumu CMS 13–005, ciktāl tajā ir paredzēts atlikt izvirzīšanu augstākam līmenim uz 18 mēnešiem un uzlikts atlīdzināt lēmumā noteikto nodarītā kaitējuma summu EUR 108 596,35 apmērā;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību;

               —

               pakārtoti, samazināt ar lēmumu CMS 13–005 piemēroto naudas sodu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam nodarīto morālo kaitējumu un kaitējumu reputācijai EUR 20 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-209/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 3. jūlija spriedums — MB System /Komisija (Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Vācija piešķīrusi Biria grupai publiska uzņēmuma līdzdalības bez balsstiesībām formā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Lēmums, kas pieņemts pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atcēlusi iepriekšējo lēmumu par to pašu procedūru — Priekšrocība — Privātā ieguldītāja kritērijs — Grūtībās nonākuša uzņēmuma jēdziens — Atbalsta elementa aprēķins — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               10.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/6

         Vispārējās tiesas 2013. gada 3. jūlija spriedums — MB System/Komisija
   (Lieta T-209/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Vācija piešķīrusi Biria grupai publiska uzņēmuma līdzdalības bez balsstiesībām formā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Lēmums, kas pieņemts pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atcēlusi iepriekšējo lēmumu par to pašu procedūru - Priekšrocība - Privātā ieguldītāja kritērijs - Grūtībās nonākuša uzņēmuma jēdziens - Atbalsta elementa aprēķins - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   2013/C 233/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MB System GmbH & Co. KG (Nordhausen, Vācija) (pārstāvji — G. Brüggen un C. Geiert, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Erlbacher un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 14. decembra Lēmumu 2011/471/ES par valsts atbalstu C-38/05 (ex NN 52/04), ko Vācija piešķīra Biria grupai (OV 2011, L 195, 55. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               MB System GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 186, 25.6.2011.


title: Lieta C-378/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 16. jūlijā iesniedza Commissione Tributaria Regionale di Roma (Itālija) – Mercedes Benz Italia SpA/Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 16. jūlijā iesniedza Commissione Tributaria Regionale di Roma (Itālija) – Mercedes Benz Italia SpA/Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

   (Lieta C-378/15)
   (2015/C 337/05)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Regionale di Roma

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Mercedes Benz Italia SpA

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tiesību uz atskaitīšanu īstenošanai valsts tiesību normas (konkrētāk, Republikas prezidenta dekrēta Nr. 633/1972 19. panta 5. punkts un 19.a pants) un valsts nodokļu administrācijas prakse, ar kurām tiek prasīts atsaukties uz saimnieciskās darbības subjekta apgrozījuma sastāvu arī tāpēc, lai noteiktu t.s. palīgdarījumus, neparedzot aprēķina metodi, kas būtu balstīta uz iegāžu sastāvu un faktisko izmantošanas mērķi un kas objektīvi atspoguļotu nodokļu maksātāja veikto attiecīgi ar nodokli apliekamo un neapliekamo darbību faktisko daļu, nepieļauj tādu Direktīvas 2006/112/EK (1) 168., 173., 174. un 175. panta interpretāciju, kas balstīta uz samērīguma, efektivitātes un neitralitātes principiem, kā tie noteikti Kopienu tiesībās?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-271/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 8. maija spriedums ( Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Petroma Transports SA , Martens Immo SA , Martens SA , Fabian Martens , Geoffroy Martens , Thibault Martens / État belge (Nodokļi — Pievienotās vērtības nodoklis — Sestā direktīva 77/388/EEK — Tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu — Nodokļa maksātāja pienākumi — Kļūdainu vai neprecīzu rēķinu esamība — Obligāto norāžu neesamība — Tiesību uz atskaitīšanu atteikums — Vēlāki pierādījumi par rēķinā uzrādīto darījumu faktisku veikšanu — Laboti rēķini — Tiesības uz PVN atmaksu — Neitralitātes princips)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/35

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 8. maija spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Petroma Transports SA, Martens Immo SA, Martens SA, Fabian Martens, Geoffroy Martens, Thibault Martens/État belge

   (Lieta C-271/12) (1)

   (Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis - Sestā direktīva 77/388/EEK - Tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu - Nodokļa maksātāja pienākumi - Kļūdainu vai neprecīzu rēķinu esamība - Obligāto norāžu neesamība - Tiesību uz atskaitīšanu atteikums - Vēlāki pierādījumi par rēķinā uzrādīto darījumu faktisku veikšanu - Laboti rēķini - Tiesības uz PVN atmaksu - Neitralitātes princips)
   2013/C 225/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Mons

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Petroma Transports SA, Martens Immo SA, Martens SA, Fabian Martens, Geoffroy Martens, Thibault Martens, Martens Energie SA, Petroma Transports SA, Martens Immo SA, Martens SA, Fabian Martens, Geoffroy Martens, Thibault Martens

      Atbildētāja: État belge

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Mons — Beļģija — Normu par pievienotās vērtības nodokli interpretācija — Priekšnodokļa atskaitīšana — Nodokļu maksātāja pienākums — Prasības par rēķina, kurā obligāti jābūt ietvertām konkrētām norādēm, esamību attiecināšana uz PVN atskaitīšanas tiesībām — Būtiskas norādes jēdziens — Tiesību uz atskaitīšanu atteikums — Vēlāka tādas informācijas iesniegšana, kā, piemēram, sniegto pakalpojumu realitāti, raksturu un apmēru pierādoša informācija — Valsts judikatūras, ar kuru tiek atteiktas atskaitīšanas tiesības, ja rēķinā nav sniegtas obligātās norādes, saderība ar Savienības tiesībām — Neitralitātes principa interpretācija — Rēķinu neprecizitātes ietekme uz valsts pienākumu atmaksāt iekasēto PVN

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestā Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 1994. gada 14. februāra Direktīvu 94/5/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā un saskaņā ar kuru tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu var atteikt nodokļu maksātājiem pakalpojumu saņēmējiem, kuru rīcībā ir nepilnīgi rēķini, pat ja tos vēlāk papildina, iesniedzot informāciju, ar ko pierāda rēķinā iekļauto darījumu patiesumu, raksturu un apmēru, pēc šāda noraidošā lēmuma pieņemšanas;

               2)

               nodokļu neitralitātes princips ļauj nodokļu administrācijai atteikties atmaksāt pievienotās vērtības nodokli, ko samaksājusi pakalpojumu sniedzēja sabiedrība, lai gan tiesību uz pievienotās vērtības nodokļa, kas samaksāts par šiem pakalpojumiem, atskaitīšanu izmantošana tika atteikta šo pakalpojumu saņēmējām sabiedrībām tādēļ, ka minētās pakalpojumu sniedzējas sabiedrības izrakstītajos rēķinos tika konstatēti pārkāpumi.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta F-132/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 7. novembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts — Prasības celšanai paredzētajā termiņā pa faksu nosūtīts prasības pieteikums — No paraksta uz vēstulē ietvertā prasības pieteikuma oriģināla atšķirīgs advokāta paraksts rokrakstā — Novēlota prasība — Acīmredzama nepieņemamība — Neesamība)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/22

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 7. novembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-132/11) (1)

   (Civildienests - Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts - Prasības celšanai paredzētajā termiņā pa faksu nosūtīts prasības pieteikums - No paraksta uz vēstulē ietvertā prasības pieteikuma oriģināla atšķirīgs advokāta paraksts rokrakstā - Novēlota prasība - Acīmredzama nepieņemamība - Neesamība)
   2013/C 377/51
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un J. Baquero Cruz, pārstāvji, A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas netieši izteikto lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums, pirmkārt, rakstveidā informēt viņu par to atvaļinājuma darba dienu kopējo skaitu, kas ir uzkrātas pirms 2005. gada un laikposmā no 2005. līdz 2010. gadam, uz ko viņam bija tiesības viņa lūguma iesniegšanas laikā, un to atvaļinājuma darba dienu skaitu, uz ko viņam būtu bijušas tiesības 2010. gada beigās, otrkārt, izmantot visas šīs atvaļinājuma dienas un, treškārt, paziņot viņam par iespējamajiem šo lūgumu noraidīšanas iemesliem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012., 23. lpp.


title: Lieta T-495/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — European Drinks /ITSB — Alexandrion Grup Romania ( “Dracula Bite” )

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/57

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — European Drinks/ITSB — Alexandrion Grup Romania (“Dracula Bite”)
   (Lieta T-495/12)
   2013/C 26/115
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Drinks SA (Ștei, Rumānija) (pārstāvis — V. von Bomhard, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: SC Alexandrion Grup Romania Srl (Pleasa, Rumānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 6. septembra lēmumu lietā R 680/2011-4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska krāsaina preču zīme “Dracula Bite” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 33., 35. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7588247

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Rumānijas grafiskas preču zīmes “Dracula” reģistrācija Nr. 34847 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 33. un 35. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpums


title: Lieta C-272/10: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 18. janvāra rīkojums ( Dioikitiko Efeteio Thessalonikis (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Souzana Berkizi-Nikolakaki/Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A.S.E.P.), Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Reglamenta 104. panta 3. punkts — Sociālā politika — LESD 155. panta 2. punkts — Direktīva 1999/70/EK — Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. klauzula — Uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi publiskajā sektorā — Secīgi līgumi — Ļaunprātīga izmantošana — Sankcijas — Pārveidošana par darba līgumu uz nenoteiktu laiku — Procesuālie noteikumi — Noilguma termiņš — Līdzvērtības un efektivitātes principi — Vispārējā darbinieku aizsardzības līmeņa pazemināšanās)

text:
               16.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/3

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 18. janvāra rīkojums (Dioikitiko Efeteio Thessalonikis (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Souzana Berkizi-Nikolakaki/Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A.S.E.P.), Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis

   (Lieta C-272/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkts - Sociālā politika - LESD 155. panta 2. punkts - Direktīva 1999/70/EK - Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. klauzula - Uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi publiskajā sektorā - Secīgi līgumi - Ļaunprātīga izmantošana - Sankcijas - Pārveidošana par darba līgumu uz nenoteiktu laiku - Procesuālie noteikumi - Noilguma termiņš - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Vispārējā darbinieku aizsardzības līmeņa pazemināšanās)
   2011/C 120/05
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Dioikitiko Efeteio Thessalonikis

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Souzana Berkizi-Nikolakaki

      Atbildētāji: Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A.S.E.P.), Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.) pielikuma 8. klauzulas 3. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek noteikts noilgums darba līgumu uz noteiktu laiku pārveidošanai par darba līgumiem uz nenoteiktu laiku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 155. panta 2. punkts, kā arī 1999. gada 18. martā noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku, kas ir iekļauts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā prezidenta dekrēta Nr. 164/2004, kurā ir paredzēti noteikumi attiecībā uz darbiniekiem, kas ir nodarbināti publiskajā sektorā, pamatojoties uz līgumu uz noteiktu laiku, 11. panta 2. punktu, kurā ir paredzēts, ka darbinieka lūgums secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, ko var uzskatīt par ļaunprātīgiem, pārveidot par darba līgumu uz nenoteiktu laiku ir jāiesniedz kompetentajā iestādē divu mēnešu noilguma termiņā, skaitot no minētā dekrēta spēkā stāšanās dienas, ar noteikumu, ka šis termiņš, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, nav mazāk labvēlīgs kā tas, kas attiecas uz līdzīgām valsts tiesībās paredzētajām prasībām darba tiesību jomā un nepadara neiespējamu vai pārāk neapgrūtina Savienības tiesību aktos piešķirto tiesību īstenošanu;

               2)

               pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. klauzulas 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 11. panta 2. punkts, kurā ir paredzēts, ka darbinieka lūgums secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, ko var uzskatīt par ļaunprātīgiem, pārveidot par darba līgumu uz nenoteiktu laiku ir jāiesniedz kompetentajā iestādē divu mēnešu noilguma termiņā, skaitot no minētā dekrēta spēkā stāšanās dienas, kaut gan atbilstošie termiņi, kas ir paredzēti analogos pirms šī datuma pieņemtos valsts tiesiskajos regulējumos, ir tikuši pagarināti, ja šis tiesiskais regulējums neietekmē uz noteiktu laiku nodarbinātu darbinieku vispārējo aizsardzības līmeni.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: Lieta C-570/10: Prasība, kas celta 2010. gada 6. decembrī — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/22

         Prasība, kas celta 2010. gada 6. decembrī — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-570/10)
   2011/C 63/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un M. Mac Aodha)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Direktīvas 2008/68/EK par bīstamo kravu iekšzemes pārvadājumiem (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Īrija nav izpildījusi šīs direktīvas 10. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2009. gada 30. jūnijā.

      (1)  OV L 260, 13. lpp.


title: Lieta T-663/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 15. oktobra spriedums – Revīzijas Palāta/ BF Apelācija — Civildienests — Pieņemšana darbā — Iecelšana Cilvēkresursu direkcijas direktora amatā — Kandidatūras noraidīšana — Pienākums norādīt priekšatlases komitejas iesniegta ziņojuma pamatojumu

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/41

         Vispārējās tiesas 2014. gada 15. oktobra spriedums – Revīzijas Palāta/BF

   (Lieta T-663/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pieņemšana darbā - Iecelšana Cilvēkresursu direkcijas direktora amatā - Kandidatūras noraidīšana - Pienākums norādīt priekšatlases komitejas iesniegta ziņojuma pamatojumu)
   2014/C 421/57
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Revīzijas Palāta (pārstāvji – T. Kennedy un J. Vermer)

      Otrs lietas dalībnieks: BF (pārstāve – L. Levi, avocat)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedumu lietā F-69/11 BF/Revīzijas palāta (Krājumā vēl nav publicēts), kurā lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Revīzijas Palāta sedz savus, kā arī atlīdzina BF izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta F-46/14: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 20. jūlija rīkojums – Hoeve/Komisija Civildienests – Ierēdņi – Pensijas – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts – Pensijas tiesības, kas pirms stāšanās darbā Savienībā iegūtas saskaņā ar valsts pensiju shēmu – Pārnešana uz Savienības pensiju shēmu – Priekšlikums par izdienas gadiem – Iebilde par nepieņemamību – Nelabvēlīga akta jēdziens – Reglamenta 83. pants

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/50

      Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 20. jūlija rīkojums – Hoeve/Komisija
      (Lieta F-46/14) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pensijas - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts - Pensijas tiesības, kas pirms stāšanās darbā Savienībā iegūtas saskaņā ar valsts pensiju shēmu - Pārnešana uz Savienības pensiju shēmu - Priekšlikums par izdienas gadiem - Iebilde par nepieņemamību - Nelabvēlīga akta jēdziens - Reglamenta 83. pants)
      (2016/C 364/64)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Roelof-Jan Wino Hoeve (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas un J.-N. Louis, avocats, vēlāk J.-N. Louis, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Currall un G. Gattinara, vēlāk G. Gattinara un visbeidzot G Gattinara un F. Simonetti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu pārnest prasītāja pensijas tiesības Savienības pensiju shēmā, kurā piemēro Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta jaunos vispārējos īstenošanas noteikumus

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā nepieņemamu;

                  2)

                  Roelof-Jan Wino Hoeve sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 212, 7.7.2014., 47. lpp.


title: Lieta C-442/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 9. februāra rīkojums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Novartis AG/Actavis UK Ltd (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 4. un 5. pants — Atsevišķa aktīvā viela, attiecībā uz kuru ir piešķirts šāds sertifikāts — Aizsardzības apjoms — Zāles, kuru sastāvā ir vairākas aktīvās vielas, tostarp tā, attiecībā uz kuru ir piešķirts sertifikāts)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/12

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 9. februāra rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Novartis AG/Actavis UK Ltd

   (Lieta C-442/11) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 4. un 5. pants - Atsevišķa aktīvā viela, attiecībā uz kuru ir piešķirts šāds sertifikāts - Aizsardzības apjoms - Zāles, kuru sastāvā ir vairākas aktīvās vielas, tostarp tā, attiecībā uz kuru ir piešķirts sertifikāts)
   2012/C 133/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Novartis AG

      Atbildētājs: Actavis UK Ltd

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 4. un 5. panta interpretācija — Sertifikāta darbības joma — Vienīgi tādu zāļu aizsardzība, kuru sastāvā ir tikai aizsargātā aktīvā viela, vai arī tādu zaļu aizsardzība, kuru sastāvā aizsargātā aktīvā viela ir kombinācijā ar citu aktīvo vielu

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 4. un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja “produkts”, kura sastāvā ir aktīvā viela, bija aizsargāts ar pamatpatentu un ja šī patenta īpašnieks varēja pamatoties uz aizsardzību, ko šis patents piešķir šim “produktam”, lai iebilstu pret tādu zāļu tirdzniecību, kuru sastāvā šī aktīvā viela ir kombinācijā ar citu vai vairākām citām aktīvām vielām, papildu aizsardzības sertifikāts, kas piešķirts šim pašam “produktam” ļauj — pēc tam kad beidzies pamatpatenta termiņš — tā īpašniekam iebilst pret to, ka trešā persona tirgo zāles, kuru sastāvā ir minētais produkts, lai šo “produktu” lietotu kā zāles, kuras bija atļauts tirgot pirms šī sertifikāta termiņa beigām.

      (1)  OV C 311, 22.10.2011.


title: Lieta C-99/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-758/14 Infineon Technologies AG/Eiropas Komisija 2017. gada 24. februārī iesniedza Infineon Technologies AG

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-758/14 Infineon Technologies AG/Eiropas Komisija 2017. gada 24. februārī iesniedza Infineon Technologies AG

   (Lieta C-99/17 P)
   (2017/C 168/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Infineon Technologies AG (pārstāvji – M. Klusmann, Rechtsanwalt, T. Lübbig, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-758/14;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 3. septembra lēmumu C(2014) 6250 final (lieta AT.39574 – viedkaršu čipi) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Infineon Technologies AG;

               —

               pakārtoti, samazināt naudas soda EUR 82 874 000 apmēru, kas piemērots apelācijas sūdzības iesniedzējai saskaņā ar Komisijas 2014. gada 3. septembra lēmuma C(2014) 6250 final 457. punkta a) apakšpunktu, līdz samērīgai summai;

               —

               pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai pārskatīšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Būtībā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

               —

               Vispārējā tiesa neesot izpildījusi savu pienākumu veikt pietiekamu apstrīdētā lēmuma pārbaudi, kā tas ir noteikts LESD 263. pantā, jo īpaši tādēļ, ka Vispārējā tiesa šajā lietā izvēlējusies nepareizu pieeju – nepilnīgu selektīvu tiesas pārbaudi. Neskatoties uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir apstrīdējusi visus kontaktus, kas aplūkoti apstrīdētajā lēmumā, Vispārējā tiesa ir pārbaudījusi tikai mazāk kā pusi no šiem kontaktiem, sniedzot nepietiekamu pamatojumu tam, kāpēc pārbaudei ir izvēlēti vai nav izvēlēti konkrētie kontakti, un šādai rīcībai nesniedzot juridisku pamatu;

               —

               Komisija un Vispārējā tiesa, attiecīgi, esot pieļāvušas kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz LESD 101. panta piemērošanu, it īpaši tādēļ, ka tās konstatēja apelācijas sūdzības iesniedzējas radītu “vispārēju” konkurences ierobežojumu attiecībā uz mērķi, kas galvenokārt balstījās uz informācijas apmaiņu par vispārējām tirgus tendencēm un paredzamo cenu attīstību. Turklāt, Komisija un Vispārējā tiesa neesot ņēmušas vērā nosacījumus, kas ļauj konstatēt vienotu un turpinātu pārkāpumu, kā tos piemēro Tiesa savā judikatūrā;

               —

               Komisija un Vispārējā tiesa, attiecīgi, esot pieļāvušas kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējai piemērotā naudas soda aprēķinu. It īpaši Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi sekas, kas izriet no viņas veiktās nepilnīgās selektīvās pārbaudes (pārbaudot tikai dažus konkrētos apstrīdētos kontaktus), un līdz ar to esot ignorējusi savu neierobežoto kompetenci attiecībā uz piemēroto naudas sodu. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu – un nav pienācīgi to pamatojusi –, [savā aprēķinā] ietverot apelācijas sūdzības iesniedzējas ne-MVU ieņēmumus, kas izraisīja pārmērīgi lielu un tādējādi nesamērīgu sodas naudas summu.
               Pārējie argumenti attiecas uz vairākiem Vispārējās tiesas izdarītiem pierādījumu sagrozīšanas gadījumiem un kļūdainu pierādīšanas pienākuma noteikšanu attiecībā uz, iespējams, šaubīgiem pierādījumiem un kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar Komisijas norādīto pierādījumu pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, kas netika izpausts procedūrā Komisijā.

               —

               pakārtoti, spriedumā esot pārkāpts samērīguma princips, it īpaši tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa nav pietiekami samazinājusi apelācijas sūdzības iesniedzējai uzliktā naudas soda summu, ņemot vērā viņas ierobežoto dalību aplūkotajā pārkāpumā, neesot nepietiekami ņēmusi vērā atbildību mīkstinošos apstākļus un apelācijas sūdzības iesniedzējai piemērotā naudas soda absolūtais apmērs esot nesamērīgs.


title: Lieta F-14/08: Civildienesta tiesas 2008. gada 18. decembra rīkojums — X /Parlaments

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/78

         Civildienesta tiesas 2008. gada 18. decembra rīkojums — X/Parlaments
   (Lieta F-14/08) (1)

   (2009/C 44/141)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra saistībā ar izlīgumu.

      (1)  OV C 142, 7.6.2008., 39. lpp.


title: Tiesas pēdējā publikācija  Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 315, 10.12.2005 .

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/26

         (2005/C 330/63)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 315, 10.12.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 296, 26.11.2005.

      OV C 281, 12.11.2005.

      OV C 271, 29.10.2005.

      OV C 257, 15.10.2005.

      OV C 243, 1.10.2005.

      OV C 229, 17.9.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta T-265/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Adriatica di Navigazione S.p.A. iesniedza 2004. gada 24. jūnijā

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/26

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Adriatica di Navigazione S.p.A. iesniedza 2004. gada 24. jūnijā
   (Lieta T-265/04)
   (2004/C 239/57)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 24. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Adriatica di Navigazione S.p.A., kuru pārstāv Gian Michele Roberti, Allesandra Franchi un Guido Bellitti, avvocati.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               atzīt par spēkā neesošu Apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā sabiedrībai Adriatica piešķirtās subsīdijas attiecībā uz pienākumiem sniegt sabiedriskos pakalpojumus atzītas par atbalstu Līguma 87. panta izpratnē un klasificētas kā jauns atbalsts;

               pakārtoti, atzīt par spēkā neesošu Apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punktu;

               vai, pakārtoti tam, atzīt par spēkā neesošu Apstrīdētā lēmuma 1. panta 3. punktu, ciktāl tajā paredzēts, ka Itālijai ir pienākums atgūt atbalstu un procentus;

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību sabiedrība Adriatica di Navigazione S.p.A. saskaņā ar EK Līguma 230. panta ceturto daļu apstrīd Eiropas Komisijas 16. marta Lēmumu C(2004) 470 par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi kuģniecības sabiedrībām Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar un Toremar. Konkrēti, prasītāja lūdz Pirmās instances tiesu atzīt Apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu, ciktāl tajā sabiedrībai Adriatica piešķirtās subsīdijas attiecībā uz pienākumiem sniegt sabiedriskos pakalpojumus atzītas par atbalstu Līguma 87. panta izpratnē un klasificētas kā jauns atbalsts.
   Prasības pamatojumam prasītāja norāda trīs pamatus.
   Attiecībā ar pirmo pamatu, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi divkāršu vērtējuma kļūdu. Pirmkārt, saskaņā ar prasītājas viedokli, Komisijas lēmums ir prettiesisks, jo Komisija Itālijas valsts piešķirtās subsīdijas Tirrenia grupas kuģniecības sabiedrībām izdevumu segšanai, kas saistīti ar pienākumiem sniegt sabiedriskos pakalpojumus (SPP) ir kļūdaini klasificējusi kā atbalstu EKL 87. panta nozīmē. Šīs nepareizās klasifikācijas dēļ Apstrīdētais lēmums a) pārsniedz rīcības brīvību, kāda dalībvalstu iestādēm piemīt attiecībā uz SPP noteikšanu un finansēšanu, un b) pārkāpj Regulas 3577/92 (1) 4. panta 3. punktu. Otrkārt, Adriatica norāda, ka Komisija, klasificējot šīs subsīdijas kā jaunu atbalstu, jebkurā gadījumā ir pieļāvusi vērtējuma kļūdu. Šajā sakarā prasītāja norāda, ka Komisija nav ņēmusi vērā to, ka attiecīgie tiesību akti un Tirrenia grupas reģionālo sabiedrību konvencijas sabiedrisko pakalpojumu jomā Komisijai ir nosūtītas un Komisija ir skaidri vai klusējot devusi atļauju.
   Attiecībā uz otro pamatu, prasītāja norāda uz vērtējuma kļūdām, kuras, kā apgalvo prasītāja, Komisija ir pieļāvusi Apstrīdētajā lēmumā, secinot, ka subsīdiju sistēma, kas Adriatica piešķirtas no 1992. līdz 1994. gadam, nav saderīga (ar kopējo tirgu), jo Adriatica bija vainojama rīcībā, kura pārkāpj konkurenci, kas ir aizliegts ar EKL 81. pantu. Attiecībā uz šo jautājumu, prasītāja norāda, ka šis vērtējums ir nepareizs, jo Komisijai vispirms vajadzēja izvērtēt, vai pastāv kāda cēloņsakarība starp šo gadījumu, kas bija konkurences pārkāpums, un atbalsta pasākumiem, un atzīt, ka šajos apstākļos šādas cēloņsakarības nebija. Turklāt prasītāja uzsver, ka, izvērtējot to, vai pastāv šāda cēloņsakarība, konkurences pārkāpuma un minēto subsīdiju priekšmeta sakritība nav iespējama. Tāpat prasītāja šajā sakarā apgalvo, ka nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu, kas paredzēts EKL 253. pantā.
   Visbeidzot, attiecībā uz trešo pamatu, prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētais lēmums ir nelikumīgs, ciktāl tas paredz, ka laika posmā no 1992. gada janvāra līdz 1994. gada jūlijam Adriatica piešķirtais atbalsts ir jāatgūst, pretēji tiesiskās paļāvības un administratīvo darbību samērīguma principiem.

      (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 3577/92 (1992. gada 7. decembris), ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) (OV L 364, 12.12.1992., 7. lpp.).


title: Lieta C-255/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/26

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-255/08)
   (2008/C 223/40)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka Nīderlandes Karaliste, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK (1) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Direktīvu 97/11/EK (2) un 2003/35/EK (3), 4. panta 2. un 3. punkta kopsakarā ar II un III pielikumu prasības, nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Saskaņā ar EKL 249. panta trešo daļu direktīvas tām dalībvalstīm, kurām tās adresētas, uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, ļaujot valstu kompetentajām iestādēm noteikt [to īstenošanas] formas un metodes.

               2.

               Dalībvalstīm tomēr ir pienākums veikt pasākumus, kas vajadzīgi direktīvu transponēšanai valsts tiesībās noteiktajā termiņā, un nekavējoties informēt par to Komisiju.

               3.

               Šajā gadījumā Direktīvas 97/11/EK 3. panta 1. punkts nosaka, ka dalībvalstis ievieš normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šo direktīvu vēlākais līdz 1999. gada 14. martam un par to nekavējoties informē Komisiju.

               4.

               Pamatojoties uz iepriekšējiem apsvērumiem, Komisija konstatē, ka Nīderlande līdz pat šim brīdim nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai transponētu Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 97/11 un Direktīvu 2003/35, 4. panta 2. un 3. punktu kopsakarā ar II un III pielikumu, jo nav piemērojusi visus direktīvas III pielikumā esošos kritērijus visiem Direktīvas II pielikumā minētajiem projektiem.

      (1)  OV L 175, 40. lpp

      (2)  OV L 73, 5. lpp.

      (3)  OV L 156, 17. lpp.


title: Lieta T-517/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Alro /Komisija Valsts atbalsts — Elektroenerģija — Preferenciāli tarifi — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepārsūdzams akts — Pilnībā ieviests atbalsta pasākums: daļēji lēmuma pieņemšanas brīdī un daļēji prasības celšanas brīdī — Nepieņemamība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Alro/Komisija
   (Lieta T-517/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Elektroenerģija - Preferenciāli tarifi - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepārsūdzams akts - Pilnībā ieviests atbalsta pasākums: daļēji lēmuma pieņemšanas brīdī un daļēji prasības celšanas brīdī - Nepieņemamība)
   2014/C 421/46
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alro SA (Slatina, Rumānija) (pārstāvji – C. Quigley, QC, O. Bretz, solicitor un S. Verschuur, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Lūgums, primāri, atcelt Komisijas 2012. gada 25. aprīļa Lēmumu C(2012) 2517, galīgā redakcija, uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar valsts atbalstu SA 33624 (2012/C) (ex 2011/NN) – Rumānija – Preferenciāli elektrības piegādes tarifi Alro Slatina SA, un, pakārtoti, lūgumu atcelt lēmumu C(2012) 2517, galīgā redakcija, tiktāl, ciktāl tas tiek piemērots no 2007. gada 1. janvāra līdz 2009. gada 31. decembrim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Alro SA sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: lieta T-71/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jacques Wunenburger iesniedza 2005. gada 14. februārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/35

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jacques Wunenburger iesniedza 2005. gada 14. februārī
   (lieta T-71/05)
   (2005/C 106/72)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 14. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Žaks Vunenburgers [Jacques Wunenburger], ar dzīvesvietu Zagrebā (Horvātija), kuru pārstāv Ēriks Boigelots [Eric Boigelot], advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt novērtējuma ziņojuma projektu par laika posmu no 1997. gada 1. jūlija līdz 1999. gada 30. jūnijam, kas nosūtīts prasītājam 2002. gada 22. martā;

               2)

               atcelt novērtējuma ziņojuma projektu par laika posmu no 1999. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 30. jūnijam, kas nosūtīts prasītājam 2002. gada 22. martā;

               3)

               piešķirt atlīdzību par morālo kaitējumu, sakarā ar to, ka prasītāja personas lietas materiālos nebija novērtējuma ziņojumu par 1997/1999 g. un 1999/2001. g. laika posmiem, un to, ka viņa karjerai tika nodarīts kaitējums, atlīdzību aprēķinot ex aequo un ex bono 9996 eiro apmērā, paturot iespēju to palielināt procesa gaitā;

               4)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītājs apgalvo, ka kopš novērtējuma veikšanas par 1997.-1999. gada laika posmu viņš nav saņēmis galīgu novērtējuma ziņojumu.
   Viņš atgādina, ka tajā sakarā pastāvīgā judikatūra nosaka, ka novērtējuma ziņojums nevar tikt atcelts tikai tādēļ, ka tas ir pieņemts ar nokavējumu, ja vien nav izņēmuma apstākļi; šādi izņēmuma apstākļi var rasties, ja tā pieņemšanas nokavējums ir tāds, ka novērtētāji nevar vairāk atcerēties personas sniegumu. Attiecīgie novērtējuma ziņojuma projekti attiecas uz tādu gadījumu.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājs atsaucas uz:

               —

               Civildienesta noteikumu 225. panta otrās daļas, 26. panta un 43. panta pārkāpumu, kā arī 43. panta piemērošanas vispārīgo noteikumu teksta par novērtējuma ziņojumu sastādīšanu pārkāpumu;

               —

               šajā gadījumā pilnvaru pārsniegšanu;

               —

               noteiktu vispārīgu tiesību principu neievērošanu, tādu kā tiesības uz aizstāvību, labas pārvaldības princips, tiesiskās paļāvības princips un pienācīgas rūpības princips, vienlīdzīgas attieksmes princips un Iecēlējinstitūcijas pienākums pieņemt lēmumu vienīgi uz likumīgiem, no tiesību un faktisko apstākļu viedokļa pieņemamiem, pamatiem, tas ir, atbilstošiem un tādiem, kuru novērtējumā nav acīmredzamu kļūdu.


title: Lieta T-226/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – Lidl Stiftung /ITSB – Lídl Music  ( “LIDL” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “LIDL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “LIDL MUSIC”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 42. panta 2. un 3. punkts

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – Lidl Stiftung/ITSB – Lídl Music (“LIDL”)
   (Lieta T-226/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “LIDL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “LIDL MUSIC” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 42. panta 2. un 3. punkts)
   2014/C 102/54
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji M. Schaeffer, M. Wolter un A. Marx, vēlāk M. Wolter, A. Marx un M. Kefferpütz, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Lídl Music spol. s r.o. (Brno, Čehijas Republika)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 21. marta lēmumu lietā R 2380/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Lídl Music spol. s r.o. un Lidl Stiftung & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Lidl Stiftung & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 227, 28.7.2012.