title: Lieta T-91/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. martā — Nikolaos Theofilopoulos pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/22

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. martā — Nikolaos Theofilopoulos pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-91/06)
   (2006/C 190/39)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nikolaos Theofilopoulos, Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — P. Miliarakis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest Komisijai atdot Tamio Sintaxion Mikhanikon and Ergolipton Dimosion Ergon (TSMEDE) izsniegtās garantijas vēstules Nr. 81928/6.12.1995, Nr. 819837/6.12.1995, Nr. 819838/6.12.1995, Nr. 822611/22.12.1995 un Nr. 830671/17.3.1996;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt materiālos zaudējumus EUR 202 697,72, vai — alternatīvi — EUR 199 219,69, apmērā, kas radušies kopš 2006. gada 15. februāra;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt morālo kaitējumu EUR 100 000 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apgalvo, ka, pamatojoties uz viņa garantiju, TSMEDE izdeva piecas garantijas vēstules sabiedrībām “IMPETUS EPE” un “IMPETUS AEVE”, kurās viņš ir prezidents un izpilddirektors. Minētās sabiedrības šīs garantijas vēstules iesniedza Komisijai līgumu ietvaros, kurus tās bija noslēgušas ar Komisiju. Prasītājs norāda, ka Komisija ir vainojama tajā, ka tā pretlikumīgi atteicās atgriezt šīs garantijas vēstules, lai gan nebija iemesla tās paturēt. Viņš uzskata, ka šāda nelikumīga un vainojama Komisijas dienestu rīcība pamato šo prasību, jo viņam pašam ir jāmaksā TSMEDE summas sakarā ar izsniegtajām garantijas vēstulēm.


title: Lieta T-283/06 R: Pirmās instances tiesas 2006. gada 17. novembra rīkojums — Dairo Air Services pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/44

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 17. novembra rīkojums — Dairo Air Services pret Komisiju
   (Lieta T-283/06 R)
   (2006/C 331/99)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta T-530/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 23. oktobra rīkojums — Chivas /ITSB — Glencairn Scotch Whisky ( “CHIVALRY” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/22

         Vispārējās tiesas 2012. gada 23. oktobra rīkojums — Chivas/ITSB — Glencairn Scotch Whisky (“CHIVALRY”)
   (Lieta T-530/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 399/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chivas Holdings (IP) Ltd (Peislija [Paisley], Renfrušīra [Renfrewshire], Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — A. Carboni, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Glencairn Scotch Whisky Co. Ltd (Glāzgova, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 14. jūlija lēmumu lietā R 2334/2010-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Glencairn Scotch Whisky Co. Ltd un Chivas Holdings (IP) Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina atbildētāja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 362, 10.12.2011.


title: Lieta T-319/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 8. aprīļa spriedums – ABN Amro Group /Komisija Valsts atbalsts — Finanšu nozare — Atbalsts, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā — LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu — Atbalsta atļaujas nosacījumi — Aizliegums veikt iegādes — Atbilstība Komisijas paziņojumiem par atbalstu finanšu nozarei finanšu krīzes kontekstā — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu — Īpašumtiesības

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/22

         Vispārējās tiesas 2014. gada 8. aprīļa spriedums – ABN Amro Group/Komisija
   (Lieta T-319/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Finanšu nozare - Atbalsts, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā - LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Atbalsta atļaujas nosacījumi - Aizliegums veikt iegādes - Atbilstība Komisijas paziņojumiem par atbalstu finanšu nozarei finanšu krīzes kontekstā - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Labas pārvaldības princips - Pienākums norādīt pamatojumu - Īpašumtiesības)
   2014/C 159/29
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      ABN Amro Group NV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – W. Knibbeler un P. van den Berg, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn un S. Noë)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 5. aprīļa lēmumu 2011/823/ES par pasākumiem C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 un N 19/10), ko veikusi Nīderlandes valsts attiecībā uz ABN Amro NV (izveidota pēc Fortis Bank Nederland un ABN Amro N apvienošanās) (OV L 33., 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               ABN Amro Group NV atlīdzina tiesāšanās izdevumus

      (1)  OV C 252, 27.8.2011.


title: Lieta T-227/06: Prasība, kas celta 2006. gada 25. augustā — RSA Security Ireland pret Komisiju

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/15

         Prasība, kas celta 2006. gada 25. augustā — RSA Security Ireland pret Komisiju
   (Lieta T-227/06)
   (2006/C 249/37)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: RSA Security Ireland Ltd (Šenona, Īrija) (pārstāvji — B. Conway, Barrister, un S. Daly, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 16. jūnija Regulu (EK) Nr. 888/2006, jo prece, ko ražojusi prasītāja, Kombinētajā nomenklatūrā netiek klasificēta, atsaucoties uz preces objektīvajām raksturiezīmēm un īpašībām;

               —

               pakārtoti, atcelt Komisijas Regulu (EK) Nr. 888/2006, jo Komisijai to pieņēma, pārkāpjot pilnvaras un/vai pārkāpjot būtiskus procesuālus noteikumus;

               —

               atzīt, ka preces muitas tarifu klasifikācija ir jānosaka, pamatojoties uz preces raksturīgajām iezīmēm, kas ietver to, ka tā ir automātiska datu apstrādes iekārta, kas tādējādi klasificējama ar Kombinētās nomenklatūras kodu 8471;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka par preces būtiskajām raksturiezīmēm ir uzskatāma to īpašā kapacitāte ģenerēt un veikt matemātiskus aprēķinus, ko nosaka lietotājs, to pērkot, un ka tādējādi kā skaitļojamā ierīce tā ir jāklasificē ar Kombinētās nomenklatūras kodu 8470;

               —

               atzīt, ka atbilstoši pieņemtajiem Kopienu preču tarifu klasifikācijas noteikumiem šīs preces būtiskās raksturiezīmes nav tādas kā drošības iekārtai, kas ļauj piekļūt datiem, kuri ierakstīti automātiskās datu apstrādes ierīcē vai citur;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai šādas muitas nodevas, ko tā samaksāja par preču importu Kopienā, kopš Komisijas Regula (EK) Nr. 888/2006 stājās spēkā, kopā ar procentiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja importē un pārdod Kopienā preci “RSA SecurID authenticator”. Sabiedrība lūdz atcelt Komisijas Regulu Nr. 888/2006 (1), atbilstoši kurai šī prece Kombinētajā nomenklatūrā tika klasificēta ar kodu 8543.
   Prasītāja uzskata, ka, pieņemot Regulu Nr. 888/2006, Komisija šās regulas pielikumā esošajā preču aprakstā nav identificējusi preces būtiskās raksturiezīmes un nepareizi raksturojusi preci kā “drošības ierīci” un kā ierīci,“[kas ļauj lietotājam piekļūt datiem, kas saglabāti automātiskās datu apstrādes iekārtā”. Prasītāja apgalvo, ka tās ir uzskatāmas par kļūdām tiesību piemērošanā, kuru rezultātā ir jāatceļ regula.

      (1)  Komisijas 2006. gada 16. jūnija Regula (EK) Nr. 888/2006 par atsevišķu preču klasifikāciju Kombinētajā nomenklatūrā (OV L 165, 6. lpp.).


title: Lieta T-76/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. februāra spriedums – Compagnie des montres Longines, Francillon/ITSB – Staccata (“QUARTODIMIGLIO QM”) Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas grafiskas preču zīmes “QUARTODIMIGLIO QM” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Kopienas un starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attēlo divus izplestus spārnus, un agrākas starptautiskas grafiskas preču zīmes “LONGINES” – Relatīvi atteikuma pamati – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Kaitējuma reputācijai neesamība – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/25

      Vispārējās tiesas 2015. gada 12. februāra spriedums – Compagnie des montres Longines, Francillon/ITSB – Staccata (“QUARTODIMIGLIO QM”)
      (Lieta T-76/13) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “QUARTODIMIGLIO QM” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attēlo divus izplestus spārnus, un agrākas starptautiskas grafiskas preču zīmes “LONGINES” - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Kaitējuma reputācijai neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
      (2015/C 107/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Compagnie des montres Longines, Francillon SA (Saint–Imier, Šveice) (pārstāvis – P. González–Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Staccata Srl (Côme, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju piektās padomes 2012. gada 26. novembra lēmumu lietā R 62/2012–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Compagnie des montres Longines, Francillon SA un Staccata Srl

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Compagnie des montres Longines, Francillon SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 108, 13.4.2013.


               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/27

         Jauno Civildienesta tiesas tiesnešu zvēresta nodošana
   (2005/C 271/50)
   Ar Padomes 2005. gada 22. jūlija Lēmumu, ar ko ieceļ Eiropas Savienības Civildienesta tiesas tiesnešus (1), sākot no 2005. gada 1. oktobra par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas tiesnešiem ieceltie tiesneši Boruta [Boruta], Žervazonī [Gervasoni], Kanninens [Kanninen], Krepels [Kreppel], Mahonijs [Mahoney], Tagars [Tagaras] un Van Rapenbušs [van Raepenbusch], 2005. gada 5. oktobrī nodeva zvērestu Eiropas Kopienu Tiesā.

      (1)  OV L 197, 28.07.2005., 28. lpp.


title: Lieta C-104/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 25. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/11

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 25. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-104/07) (1)

   (2007/C 235/20)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-458/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — McBride /Komisija

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/39

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — McBride/Komisija
   (Lieta T-458/10)
   ()
   2010/C 328/67
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Peter McBride (Downings, Īrija) (pārstāvji — A. Collins, SC, N. Travers, Barrister, un D. Barry, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu par drošības spējas pieteikuma attiecībā uz jaunu zvejas kuģi “Peadar Elaine II” noraidīšanu, kurš Īrijai ir paziņots vēstules formā kā 2010. gada 13. jūlija dokuments C(2010) 4758 un kurš ir pieņemts, lai aizstātu lēmumu par minēto pieteikumu, kas ietverts Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumā 2003/245/EK par Komisijas saņemtajiem pieteikumiem palielināt MAGP IV mērķus, lai ņemtu vērā uzlabojumus attiecībā uz drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļiem uz kuģiem, kuru kopējais garums ir lielāks par 12 metriem (OV L 90, 48. lpp.), kurš tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, ir atcelts ar Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-218/03 līdz T-240/03 Boyle un citi/Komisija (Krājums, II-1699. lpp.); un

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs atbilstoši LESD 263. pantam lūdz atcelt Komisijas lēmumu par drošības spējas pieteikuma attiecībā uz jaunu zvejas kuģi “Peadar Elaine II” noraidīšanu, kurš Īrijai ir paziņots vēstules formā kā 2010. gada 13. jūlija dokuments C(2010) 4758 un kurš ir pieņemts, lai aizstātu lēmumu par minēto pieteikumu, kas ietverts Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumā 2003/245/EK par Komisijas saņemtajiem pieteikumiem palielināt MAGP IV mērķus, lai ņemtu vērā uzlabojumus attiecībā uz drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļiem uz kuģiem, kuru kopējais garums ir lielāks par 12 metriem (OV L 90, 48. lpp.), kurš tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, ir atcelts ar Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-218/03 līdz T-240/03 Boyle un citi/Komisija (Krājums, II-1699. lpp.).
   Šīs prasības pamatojumam prasītājs izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka atbildētāja esot rīkojusies bez tiesiska pamata. Padomes 1997. gada 26. jūnija Lēmuma 97/413/EK par mērķiem un sīki izstrādātiem noteikumiem Kopienas zivsaimniecības sektora pārstrukturēšanai laika posmā no 1997. gada 1. janvāra līdz 2001. gada 31. decembrim nolūkā sasniegt ilgtspējīgu līdzsvaru starp resursiem un to izmantošanu (OV L 175, 27. lpp.) 4. panta 2. punkts turpinot būt par atbilstošu tiesisko pamatu apstrīdētajam lēmumam un tādējādi Komisijai neesot bijis tiesiska pamata pieņemt lēmumu kā ad hoc lēmumu.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi būtisku procesuālu prasību. Prasītājs apgalvo, ka saskaņā ar Padomes Lēmumu 97/413/EK apstrīdētais lēmums esot bijis jāpieņem atbilstoši administratīvās komitejas procedūrai un ka, izvēloties pieņemt lēmumu uz ad hoc pamata, Komisija esot rīkojusies, pārkāpjot būtiskas procesuālas prasības.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka, nepareizi interpretējot Padomes Lēmuma 97/413/EK 4. panta 2. punktu, Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras, it īpaši, atsaucoties uz neatbilstošu kritēriju un ignorējot “zvejas piepūles” definīciju, kas noteikta Padomes Lēmumā 97/413/EK un Kopienas zvejniecības tiesiskajā regulējumā, kurš bija piemērojams laikā, kad prasītājs iesniedza pieteikumu par drošības tonnāžu — 2001. gada decembrī.
   Turklāt tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot acīmredzamas kļūdas prasītāja pieteikuma par drošības tonnāžu vērtējumā. It īpaši prasītājs norāda, ka Komisijas lēmums noraidīt prasītāja pieteikumu, pamatojoties uz vairāku mazo kuģu aizstājējjaudas izmantošanu kuģim “Peadar Elaine II”, kas nozīmēja, ka laikā, kad šīs kuģis tika reģistrēts, Īrijas flotes polivalentā segmenta kopējā jauda nepalielinājās, ir nepamatots.
   Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi tiesības uz labu pārvaldību. Tiek apgalvots, ka Komisijas atteikums vērtēt viņa pieteikuma pamatotību esot tai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā paredzēto pienākumu un it īpaši viņa tiesību uz to, lai viņa pieteikums saskaņā ar Padomes Lēmuma 97/413/EK 4. panta 2. punktu tiktu izvērtēts “godīgi un saprātīgā termiņā”, pārkāpums.


title: Lieta T-444/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 21. februāra spriedums — Esge /ITSB — De’Longhi Benelux ( “KMIX” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “KMIX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “BAMIX” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/21

         Vispārējās tiesas 2013. gada 21. februāra spriedums — Esge/ITSB — De’Longhi Benelux (“KMIX”)
   (Lieta T-444/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “KMIX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “BAMIX” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 108/57
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Esge AG (Bussnang, Šveice) (pārstāvis — J. Klink, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: De’Longhi Benelux SA, agrāk — Kenwood Appliances Luxembourg SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — P. Strickland, solicitor, un L. St Ville, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 14. jūlija lēmumu lietā R 1249/2009-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Esge AG un Kenwood Appliances Luxembourg SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Esge AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-108/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. oktobra rīkojumu lietā T-330/13 Lella Chatziioannou/Komisija un Eiropas Centrālā banka 2015. gada 4. martā iesniedza Lella Chatziioannou

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. oktobra rīkojumu lietā T-330/13 Lella Chatziioannou/Komisija un Eiropas Centrālā banka 2015. gada 4. martā iesniedza Lella Chatziioannou

   (Lieta C-108/15 P)
   (2015/C 178/05)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lella Chatziioannou (pārstāvji – E. Efstathiou, K. Efstathiou un K. Liasidou, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas secinājumu, ka iebilde par nepieņemamību ir apmierināma, un, it īpaši, secinājumu, ka “Eurogrupas paziņojums [..] nevar tikt uzskatīts par [tiesību] aktu, kas rada tiesiskas sekas trešajām personām” un līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējai, un ka ar apstrīdēto paziņojumu Eurogrupa “ļoti vispārīgi atsaucās uz pārskatu par atsevišķiem pasākumiem, par kuriem politiski bija panākta vienošanās ar Kipras Republiku”;

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu, ciktāl par vainīgu noguldījumu vērtības samazināšanā ir atzīta Kipras Republika, neinkriminējot nedz Eurogrupai, nedz atbildētājām, ka tās pašas vai ar Eurogrupas starpniecību būtu vainojamas kādā rīcībā, tiesību akta vai lēmuma pieņemšanā;

               —

               atcelt rīkojumu piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus. Proti:

               1)

               pārsūdzētajā rīkojumā ir nepietiekami norādīts pamatojums, un tas ir pieņemts, pamatojoties uz kļūdainu faktu un tiesību interpretāciju jautājumā par iestādi, kura patiesībā pieņēmusi lēmumu par “bail in” noguldījumu vērtības samazināšanu;

               2)

               pārsūdzētais rīkojums ir pieņemts, pārkāpjot vispārējos tiesību principus, jo Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā faktu, ka apstrīdētais Eurogrupas lēmums neatkarīgi no veida vai formas, kādā tas ir pieņemts, izskatāmajā lietā ir ar prasību atcelt tiesību aktu apstrīdams tiesību akts;

               3)

               pārsūdzētais rīkojums ir kļūdains, jo, rīkojumu pieņemot, Vispārējā tiesa, neesot izvērtējusi juridisko vai faktisko saikni starp Eiropas Komisiju, Eiropas Centrālo banku un Eurogrupu, nedz arī izvērtējusi to, vai, pamatojoties uz tiesiskās cēloņsakarības [Legal Causation] principu un faktiski atbildīgās personas kritēriju, par Eurogrupas tiesību aktu autorēm uzskatāmas Eiropas Centrālā banka un Eiropas Komisija, kurām arī būtu bijis jārīkojas atbilstoši Līgumam un Eiropas Savienības protokoliem, kā arī saskaņā ar sekundārajām un atvasinātajām tiesībām.
               Līdz ar to Vispārējā tiesa nav izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu un iebildumu būtību un tādējādi prasību atcelt tiesību aktu ir noraidījusi kļūdaini;

               4)

               ja šī apelācijas sūdzība tiktu apmierināta, apelācijas sūdzības iesniedzējai nav piespriežams atlīdzināt nedz šajā tiesvedībā, nedz tiesvedībā pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-137/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. maijā  —  Abdrabbah  pret Padomi

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. maijā — Abdrabbah pret Padomi
   (Lieta T-137/06)
   (2006/C 165/60)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ghunia Abdrabba (Birmingama, Apvienotās Karaliste) (pārstāvji — N. Garcia, Solicitor, S. Cox, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2. pantu Padomes 2002. gada 27. maija Regulā (EK) Nr. 881/2002, ko groza Padomes 2003. gada 27. marta Regula (EEK) Nr. 561/2003 un Komisijas 2006. gada 10. februāra Regula (EEK) Nr. 246/2006, un svītrot prasītāja vārdu no I pielikuma;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti, ko izvirzījis prasītājs, ir tādi paši kā lietā T-135/06 Al-Faqih/Padome.


title: Lieta C-224/08: Prasība, kas celta 2008. gada 23. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/29

         Prasība, kas celta 2008. gada 23. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-224/08)
   (2008/C 171/46)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve — C. Huvelin)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/100/EK, ar ko pielāgo dažas direktīvas personu pārvietošanās brīvības jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. pants;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2006/100/EK transponēšanai beidzās Rumānijas un Bulgārijas pievienošanās Eiropas Savienībai datumā, proti, 2007. gada 1. janvārī. Tomēr šīs prasības iesniegšanas datumā atbildētāja vēl arvien nebija veikusi visus nepieciešamos pasākumus, lai pilnībā transponētu direktīvu, it īpaši, attiecībā uz mediķu, advokātu un arhitektu profesijām.

      (1)  OV L 363, 141. lpp.


title: Lieta C-548/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 14. oktobra spriedumu lietā T-390/08 Bank Melli Iran /Padome 2009. gada 23. decembrī iesniedza Bank Melli Iran

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 14. oktobra spriedumu lietā T-390/08 Bank Melli Iran/Padome 2009. gada 23. decembrī iesniedza Bank Melli Iran

   (Lieta C-548/09 P)
   2010/C 80/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bank Melli Iran (pārstāvis — L. Defalque, avocate)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Francijas Republika, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, ko Pirmās instances tiesas otrā palāta 2009. gada 14. oktobrī pasludināja lietā T-290/08 Bank Melli Iran/Padome un kas tika paziņots apelācijas sūdzības iesniedzējai 2009. gada 15. oktobrī;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus, kas tika izvirzīti Pirmās instances tiesā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs galvenos pamatus un trīs pakārtotos pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu tā norāda, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, neuzskatot par būtisku formalitāti, kuras neievērošana izraisa akta atcelšanu, individuālās paziņošanas pienākumu, kas paredzēts Regulas Nr. 423/2007 (1) 15. panta 3. punktā. Tas, ka lēmumu iesaldēt līdzekļus paziņoja apelācijas sūdzības iesniedzējas Parīzes filiālei Francijas banku komisija un nevis Padome, nevar izpildīt paziņošanas prasības, kas ir paredzētas regulā, un ir Savienības sabiedriskās kārtības noteikuma pārkāpums.
   Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību interpretācijā saistībā ar Regulas 423/2007 juridisko pamatojumu. Akceptējot, ka minētā regula, kā arī apstrīdētais lēmums tika pieņemti ar kvalificēto vairākumu, vienīgi pamatojoties uz EKL 60. un 301. pantu, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Līguma būtiskās formas prasības. Tā kā šī regula un šis lēmums būtībā attiecās uz subjektiem, kuri piedalās, ir saistīti vai sniedz atbalstu kodolieroču izplatībai, šie dokumenti ietilpst EKL 60. un 301. panta piemērošanas jomā un tiem arī ir jābūt balstītiem uz EKL 308. pantu, saistībā ar kuru ir pieprasīta vienbalsība.
   Ar savu trešo pamatu Bank Melli Iran apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību interpretēšanā saistībā ar tiesību uz aizstāvību jēdzienu un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā jēdzienu, jo šī tiesa sevi ir uzskatījusi par pietiekami informētu, lai veiktu kontroli, nesaņemot no Padomes nekādus pierādījumus par apstrīdētā lēmuma pamatojumu ne pirms, ne pēc prasības pieteikuma iesniegšanas.
   Pakārtoti pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Pirmās instances tiesai to, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un faktu vērtējumā tiktāl, ciktāl tā uzskatīja, ka Padomei saskaņā ar Regulu Nr. 423/2007 ir autonoma rīcības brīvība, kaut gan tai ir saistītā kompetence sakarā ar Apvienoto Nāciju Drošības padomē pieņemtajiem ierobežojošajiem pasākumiem.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu vērtējumā saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas īpašumtiesībām, jo šī tiesa uzskatīja, ka apstrīdēto tiesību aktu mērķi saglabāt mieru un starptautisko drošību attaisno pamattiesību ierobežošanu, ieskaitot īpašumtiesību un tiesību veikt saimniecisko darbību ierobežošanu.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, iekļaujot apelācijas sūdzības iesniedzēju to subjektu sarakstā, kuru līdzekļi ir jāiesaldē, jo prasītāja nav sniegusi atbalstu Irānas kodolprogrammai un nav saistīta ar subjektiem, kuri šai programmai ir snieguši atbalstu.

      (1)  Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regula (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 103, 1. lpp.).


title: Héraðsdómur Reykjavíkur 2015. gada 22. maija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Ferskar kjötvörur ehf. pret Islandes valsti (Lieta E-17/15)

text:
               4.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/12

      Héraðsdómur Reykjavíkur2015. gada 22. maija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Ferskar kjötvörur ehf. pret Islandes valsti
   (Lieta E-17/15)
   (2016/C 199/08)
   Ar 2015. gada 22. maija vēstuli Héraðsdómur Reykjavíkur (Reikjavīkas apgabaltiesa) EBTA Tiesai iesniedza lūgumu, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2015. gada 16. jūnijā, sniegt konsultatīvo atzinumu lietā Ferskar kjötvörur ehf. pret Islandes valsti par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai EEZ līguma piemērošanas joma, kā noteikts tā 8. pantā, ietver to, ka līguma dalībvalstīm ir rīcības brīvība attiecībā uz noteikumiem par jēlas gaļas izstrādājumu importu, un vai šajā ziņā nav saistoši nosacījumi, kas ietverti minētajā līgumā un tiesību aktos, kuri balstīti uz šo līgumu?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, tad rodas jautājums, vai tas sader ar nosacījumiem Padomes Direktīvā 89/662/EEK, kurā noteikts, ka EEZ līguma dalībvalstij būtu jānosaka, ka jēlas gaļas izstrādājumu importētājam pirms minēto izstrādājumu importēšanas jāpiesakās uz īpašu atļauju un šajā nolūkā jāiesniedz importa deklarācija, informācija par izcelsmes valsti un ražošanu, izstrādājuma veidu un ražotāju, kā arī vajadzīgie sertifikāti, tostarp sertifikāts, kurā apliecināts, ka izstrādājumi noteiktu laiku pirms muitošanas ir uzglabāti saldētā veidā.

               3.

               Valsts tiesa lūdz Tiesas atzinumu par to, vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 noteikumi ir piemērojami, atbildot uz otro jautājumu.

               4.

               Pēc otrā un trešā jautājuma tiek lūgta atbilde uz jautājumu, vai tiek radīti tehniski šķēršļi tirdzniecībai EEZ līguma 18. panta izpratnē, ja EEZ valsts nosaka noteikumus, saskaņā ar kuriem minētajā valstī nav atļauts ievest jēlas gaļas izstrādājumus.

               5.

               Tiek lūgts atzinums par to, vai atbildi uz ceturto jautājumu ietekmē tas, ja saskaņā ar EEZ galamērķa dalībvalsts noteikumiem ir atļauts piešķirt izņēmumus no ceturtā jautājumā minētā vispārējā aizlieguma.

               6.

               Ja atbilde uz ceturto un piekto jautājumu ir apstiprinoša, tiek lūgta atbilde uz jautājumu, kādos gadījumos šādu jēlas gaļas izstrādājumu importa aizliegumu, attiecīgi ņemot vērā piektajā jautājumā minētos apstākļus, varētu uzskatīt par pamatotu, atsaucoties uz EEZ līguma 13. pantu. Tāpat tiek lūgta atbilde uz jautājumu, kādas prasības būtu jāizvirza attiecībā uz pierādījumiem šajā saistībā, jo īpaši ņemot vērā EEZ tiesību aktos noteikto piesardzības principu.


title: Lieta F-104/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. oktobrī  – ZZ /Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-104/14)
   (2015/C 007/63)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – A. Salerno, advokāts)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu neiekļaut prasītāju konkursa EPSO AD/241/12 – GA rezerves sarakstā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO AD/241/12 – GA atlases komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju veiksmīgo kandidātu sarakstā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-715/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. decembrī — Lidl Stiftung /ITSB — Horno del Espinar ( “Castello” )

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. decembrī — Lidl Stiftung/ITSB — Horno del Espinar (“Castello”)
   (Lieta T-715/13)
   2014/C 78/27
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvji — M. Wolter, M. Kefferpütz un A. Marx, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Horno del Espinar, SL (El Espinar, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 1. oktobra lēmumu lietā R 2338/2012-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Castello”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 31. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6 819 941

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 4 199 907 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 35. un 39. klasē, un Spānijas preču zīmes attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 35. un 39. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 75. panta, 79. panta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-281/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof2005. gada 2. jūnija lēmumu lietā Montex Holdings Ltd. pret Diesel S.p.A.

text:
               1.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof2005. gada 2. jūnija lēmumu lietā Montex Holdings Ltd. pret Diesel S.p.A.

   (Lieta C-281/05)
   (2005/C 243/10)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesgerichtshof (Federālā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 2. jūnija lēmumu lietā Montex Holdings Ltd. pret Diesel S.p.A. un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 13. jūlijā.

      Bundesgerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem, kas saistīti ar 5. panta 1. punkta un 3. panta interpretāciju Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā Direktīvā 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (1), un EKL 28. līdz 30. panta interpretāciju:

               a)

               vai reģistrēta preču zīme dod tās īpašniekam tiesības aizliegt tādu preču tranzītu, uz kurām atveidota konkrētā preču zīme?

               b)

               ja uz jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde — vai no fakta, ka preču saņēmējā valstī preču zīme nav aizsargāta, izriet īpašs vērtējums?

               c)

               Ja uz a) jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde, un neatkarīgi no atbildes uz b) jautājumu — vai ir jānošķir dalībvalstij paredzētās preces, kuru izcelsme ir dalībvalstī, asociētajā valstī vai trešajā valstī? Vai šajā sakarā ir jāizvērtē tas, vai prece izcelsmes valstī ir ražota likumīgi, vai pārkāpjot minētajā valstī spēkā esošās preču zīmes īpašnieka tiesības?

      (1)  OV L 40, 1. lpp.


title: Lieta T-181/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 23. oktobra rīkojums — Chivas /ITSB — Glencairn Scotch Whisky ( “LIVE WITH CHIVALRY” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/22

         Vispārējās tiesas 2012. gada 23. oktobra rīkojums — Chivas/ITSB — Glencairn Scotch Whisky (“LIVE WITH CHIVALRY”)
   (Lieta T-181/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 399/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chivas Holdings (IP) Ltd (Peislija [Paisley], Renfrušīra [Renfrewshire], Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — A. Carboni, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Glencairn Scotch Whisky Co. Ltd (Glāzgova, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — K. Lumsdaine, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 12. janvāra lēmumu lietā R 1263/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Glencairn Scotch Whisky Co. Ltd un Chivas Holdings (IP) Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī katra atlīdzina pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 152, 21.5.2011.


title: Lieta C-427/13: Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 17. jūlija rīkojums ( Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Emmeci Srl / Cotral SpA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts — Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture  — LESD 267. pants — “Valsts tiesas” jēdziens — Tiesas kompetences neesamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/28

         Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 17. jūlija rīkojums (Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Emmeci Srl/Cotral SpA

   (Lieta C-427/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture - LESD 267. pants - “Valsts tiesas” jēdziens - Tiesas kompetences neesamība)
   2014/C 315/44
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Emmeci Srl

      Atbildētāja: Cotral SpA

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz jautājumiem, ko Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture (Itālija) ir uzdevusi savā 2013. gada 22. maija lēmumā (lieta C-427/13).

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: Lieta T-893/16: Prasība, kas celta 2016. gada 19. decembrī – Xiaomi/EUIPO – Apple (“MI PAD”)

text:
               13.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/26

         Prasība, kas celta 2016. gada 19. decembrī – Xiaomi/EUIPO – Apple (“MI PAD”)
   (Lieta T-893/16)
   (2017/C 046/29)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Xiaomi, Inc. (Pekina, Ķīna) (pārstāvji – T. Raab un C. Tenkhoff, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MI PAD” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 780 987

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 22. septembra lēmums lietā R 363/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrajai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta F-3/06: Prasība, kas celta  2006. gada 6. janvārī  —  Frankin  u.c. pret Komisiju

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/33

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. janvārī — Frankin u.c. pret Komisiju
   (Lieta F-3/06)
   (2006/C 74/65)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Jacques Frankin (Sorée, Beļģija) un citi (pārstāvji — G. Bounéou un F. Frabetti, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 10. jūnija tiešo lēmumu, kurā Komisija prasītājiem atteica Civildienesta noteikumu 24. pantā paredzēto palīdzību;

               —

               piespriest Komisijai solidāri atlīdzināt zaudējumus, ko tādēļ ir cietuši prasītāji;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji, visi Komisijas ierēdņi vai darbinieki, saskaņā ar Beļģijas likumu, kas pieņemts 1991. gadā, lūdza pārcelt viņu Beļģijā iegūtās tiesības uz pensiju uz Kopienas sistēmu. 2003. gadā Beļģija pieņēma jaunu likumu, kas, pēc prasītāju domām, jauniem šāda veida darījumiem paredz labākus nosacījumus. Tomēr prasītāji, kuru tiesības jau ir pārceltas, vairs nevar pamatoties uz 2003. gada likuma normām.
   Prasītāji tāpēc iesniedza lūgumu sniegt viņiem palīdzību, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 24. pantā. Komisija, nevēlēdamās palīdzēt ierēdņiem un pagaidu darbiniekiem iegūt to tiesības, 2005. gada 10. jūnija lēmumā noraidīja viņu lūgumu.
   Savā prasībā prasītāji apstrīd šo lēmumu, ko viņi raksturo kā atteikumu palīdzēt, pārkāpjot Civildienesta noteikumu 24. pantu. Papildus šai normai savu prasījumu pamatojumam viņi min pienākuma sniegt padomu, nediskriminācijas principa, patvaļīgas rīcības aizlieguma, pienākuma norādīt pamatojumu, tiesiskās paļāvības un patere legem quam ipse fecisti noteikuma pārkāpumu, kā arī pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu.


title: Lieta T-590/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedums – Zuffa/EUIPO (“ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes “ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspējas neesamība — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas iegūšana izmantošanas rezultātā — Pienākums norādīt pamatojumu — Konkrētā sabiedrības daļa — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 2. un 3. punkts, un 75. pants

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/11

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedums – Zuffa/EUIPO (“ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP”)
   (Lieta T-590/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības preču zīmes “ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas iegūšana izmantošanas rezultātā - Pienākums norādīt pamatojumu - Konkrētā sabiedrības daļa - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 2. un 3. punkts, un 75. pants)
   (2016/C 232/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zuffa, LLC (Lasvegasa, Nevada, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – S. Malynicz, barrister, K. Gilbert un C. Balme, solicitors)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – P. Bullock)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 1425/2013–2 attiecībā uz pieteikumu apzīmējumu “ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 1425/2013–2 daļā, kurā Zuffa, LLC apelācijas sūdzība ir noraidīta attiecībā uz šādām precēm un pakalpojumiem:

                           —

                           “iepriekš ierakstītas audio kasetes; akustiskie diski; kompaktdiski (CD); iepriekš ierakstītas videokasetes; lāzervideo diski; digitālie videodiski; DVD; elektroniskie datu nesēji; USB atslēgas; CD–ROM, kas veido datu nesējus jaukto cīņas mākslu sacensībām, pasākumiem un programmām; kinofilmas jaukto cīņas mākslu jomā”, kas ietilpst 9. klasē;

                           —

                           “informācijas sniegšana attiecībā uz jauktajām cīņas mākslām, izmantojot saziņas un informātikas tīklus; jaunumu un informācijas sniegšana sporta, fitnesa un jaukto cīņas mākslu jomā, izmantojot saziņas un informātikas tīklus”, kas ietilpst 41. klasē;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Zuffa, LLC un EUIPO katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: lieta C-33/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal Dâmboviţa (Rumānija) 2007. gada 24. janvāra rīkojumu — Ministerul Administraţiei şi Internelor / Gheorghe Jipa

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal Dâmboviţa (Rumānija) 2007. gada 24. janvāra rīkojumu — Ministerul Administraţiei şi Internelor/Gheorghe Jipa

   (lieta C-33/07)
   (2007/C 140/10)
   Tiesvedības valoda — rumāņu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal Dâmboviţa
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Iekšlietu un administratīvo lietu ministrija — Bukarestes pasu ģenerāldirektorāts)

      Atbildētājs: Gheorghe Jipa

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 18. pants (konsolidētā versija, kas publicēta 2002. gada 24. decembra OV 2002, C 325) jāinterpretē tādā nozīmē, ka Rumānijā spēkā esošais tiesiskais regulējums (Likuma Nr. 248/2005 par Rumānijas pilsoņu brīvas pārvietošanās nosacījumiem ārvalstīs 38. un 39. pants) kavē personu brīvu pārvietošanos?

               2)

                           (a)

                           Vai Likuma Nr. 248/2005 38. un 39. pants (valsts tiesiskais regulējums), kas kavē personu (kuri ir Rumānijas pilsoņi un tagad arī Eiropas Savienības pilsoņi) brīvu pārvietošanos uz citu valsti (šajā gadījumā uz Eiropas Savienības dalībvalsti), ir uzskatāms par šķērsli, ko aizliedz EKL 18. pants, personu tiesībām brīvi pārvietoties?

                           (b)

                           Vai Eiropas Savienības dalībvalsts (šajā gadījumā Rumānija) var noteikt ierobežojumu savu pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties citas dalībvalsts teritorijā?

               3)

                           (a)

                           Vai jēdziens “neatļauta uzturēšanās”, kas valsts tiesiskajā regulējumā ir minēts Valdības dekrētā Nr. 825/2005, ar kuru tiek apstiprināts Nolīgums starp Rumāniju, no vienas puses, un Beļģijas Karalisti, Luksemburgas Lielhercogisti un Nīderlandes Karalisti, no otras puses, par tādu personu atpakaļuzņemšanu, kuras valstī uzturas neatļauti (tiesību noteikums, balstoties uz kuru tika pieprasīta atbildētāja atpakaļuzņemšana, tā kā šī persona attiecīgajā valstī “uzturējās neatļauti”), iekļaujas “sabiedriskās kārtības” vai “valsts drošības” pamatojumā, ko paredz Direktīvas 2004/38/EEK 27. pants, un tādējādi attaisno ierobežojuma noteikšanu attiecībā uz šādas personas tiesībām brīvi pārvietoties?

                           (b)

                           Gadījumā, ja atbilde uz iepriekš uzdoto jautājumu ir apstiprinoša, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK (1) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 27. pants jāinterpretē tādā nozīmē, ka dalībvalstis var automātiskā veidā, nepārbaudot attiecīgās personas “rīcību”, noteikt ierobežojumus attiecībā uz personu brīvu pārvietošanos un uzturēšanos Kopienā, balstoties uz “sabiedrisko kārtību” vai “valsts drošību”

      (1)  OV L 158, 77. lpp.


title: Lieta C-125/09: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 26. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Kipras Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīvas 2002/21/EK un 2002/20/EK — Šķērsošanas tiesības — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/4

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 26. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-125/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīvas 2002/21/EK un 2002/20/EK - Šķērsošanas tiesības - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2012/C 174/03
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Zavvos, A. Nijenhuis un H. Krämer)

      Atbildētāja: Kipras Republika (pārstāvji — K. Lykourgos un A. Pantazi-Lamprou)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.) 11. panta 1. punkta pārkāpums — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļaušanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.) 4. panta 1. punkta pārkāpums — Tiesību un atļaujas uzstādīt iekārtas virs un zem valsts vai privātā īpašumā esošas teritorijas piešķiršana uzņēmumam, kuram ir atļauts apkalpot elektronisko komunikāciju tīklus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot šķērsošanas tiesību piešķiršanu virs un zem valsts īpašumā esošā teritorijā, balstoties uz pārskatāmām procedūrām, kas piemērotas bez diskriminācijas un nekavējoties, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 11. panta 1. punktam un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļaušanas direktīva) 4. panta 1. punktam, Kipras Republika nav izpildījusi šajās direktīvās paredzētos pienākumus;

               2)

               Kipras Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009.


title: lieta T-129/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. aprīlī — Īrija/Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. aprīlī — Īrija/Komisija
   (lieta T-129/07)
   (2007/C 140/59)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, E. Alkin un P. McGarry, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbilstoši Līguma 230. pantam pilnībā vai daļēji Komisijas 2007. gada 7. februāra lēmumu C (2007) 286 galīgā redakcijā par minerāleļļu, ko Gardannei, Shannon un Sardaigne reģionā izmanto kā degvielu alumīnija ražošanā, atbrīvošanu no akcīzes nodokļa, kurus attiecīgi piemēro Francija, Īrija un Itālija, ciktāl tas attiecas uz Īrijas piemēroto minerāleļļas, ko izmanto Shannon reģionā alumīnija ražošanai, atbrīvojumu no akcīzes nodokļa;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 7. februāra lēmumu C (2007) 286 galīgā redakcijā, ar kuru Komisija atzina, ka atbrīvojums no akcīzes nodokļa, ko Francija, Īrija un Itālija piešķir alumīnija ražošanā izmantojamai dīzeļdegvielai no 2004. gada 1. janvāra, ir valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, un ka noteikta šī atbalsta daļa nav saderīga ar kopējo tirgu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda četrus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka Komisija kļūdaini ir secinājusi, ka Īrija nav pierādījusi, ka atbrīvojums no nodokļa atbilst valsts nodokļu sistēmas raksturam un loģikai.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija nav veikusi pienācīgu konkurences analīzi, lai pamatotu apgalvojumu, ka Īrijas pasākums, iespējams, ietekmē tirdzniecību Kopienā un traucē vai draud traucēt konkurenci.
   Treškārt, prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj tiesiskās drošības aizsardzības principu apstākļos, kad Komisija jau ir atļāvusi īpašu atkāpi līdz 2006. gada beigām.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu secinot, ka attiecīgais valsts atbalsts ir jauns atbalsts, salīdzinājumā ar jau pastāvošo atbalstu.


title: Lieta C-371/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – APEX GmbH Internationale Spedition/Hauptzollamt Hamburg-Stadt Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tirdzniecības politika — Dempings — Ar gāzi pildītas, neuzpildāmas kabatas krama šķiltavas — Regula (EK) Nr. 1225/2009 — 11. panta 2. punkts — Termiņa beigas — 13. pants — Apiešana — Īstenošanas regula (ES) Nr. 260/2013 — Spēkā esamība — Antidempinga maksājuma attiecināšana uz datumu, kurā regula, ar kuru tas noteikts, vairs nav spēkā — Pārmaiņas tirdzniecības modelī

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – APEX GmbH Internationale Spedition/Hauptzollamt Hamburg-Stadt

   (Lieta C-371/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tirdzniecības politika - Dempings - Ar gāzi pildītas, neuzpildāmas kabatas krama šķiltavas - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 11. panta 2. punkts - Termiņa beigas - 13. pants - Apiešana - Īstenošanas regula (ES) Nr. 260/2013 - Spēkā esamība - Antidempinga maksājuma attiecināšana uz datumu, kurā regula, ar kuru tas noteikts, vairs nav spēkā - Pārmaiņas tirdzniecības modelī)
   (2016/C 068/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: APEX GmbH Internationale Spedition

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2013. gada 18. marta Īstenošanas regula (ES) Nr. 260/2013, ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Regulu (EK) Nr. 1458/2007 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes ar gāzi pildītu, neuzpildāmu kabatas krama šķiltavu importam, attiecina uz tādu ar gāzi pildītu, neuzpildāmu kabatas krama šķiltavu importu, ko nosūta no Vjetnamas Sociālistiskās Republikas un kam ir vai nav deklarēta Vjetnamas Sociālistiskās Republikas izcelsme, ir spēkā neesoša.

      (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Lieta C-353/09 P: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. februāra rīkojums — Perfetti Van Melle SpA/ Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Cloetta AB, Cloetta Fazer AB tiesību pārņēmēja (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska precu zīme “CENTER SHOCK” — Valsts agrāka vārdiska preču zīme “CENTER” — Sajaukšanas iespējas pārbaude)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/6

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. februāra rīkojums — Perfetti Van Melle SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Cloetta AB, Cloetta Fazer AB tiesību pārņēmēja
   (Lieta C-353/09 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska precu zīme “CENTER SHOCK” - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “CENTER” - Sajaukšanas iespējas pārbaude)
   2011/C 252/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Perfetti Van Melle SpA (pārstāvji — P. Perani un P. Pozzi, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Novais Gonçalves) un Cloetta AB, Cloetta Fazer AB tiesību pārņēmēja (pārstāvji — M. Fammler, Advocate, M. Treis, R. Niebel un E.M. Strobel, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-16/08 Perfetti Van Melle/ITSB — Cloetta Fazer, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt tiesību aktu, ko bija iesniedzis Kopienas vārdiskas preču zīmes “CENTER SHOCK” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, īpašnieks, par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 7. novembra lēmumu lietā R 149/2006-4, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par Anulēšanas nodaļas lēmumu, ar kuru apmierināts pieteikums par minētās preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, ko bija iesniedzis agrāku valsts vārdisku preču zīmju “CENTER” un “CLOETTA CENTER” attiecībā uz precēm, kas tostarp ietilpst 30. klasē, īpašnieks — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Perfetti Van Melle SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta C-348/06 P: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/ Marie-Claude Girardot (Apelācija — Pagaidu darbinieks — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Iespējas tikt pieņemtam darbā zaudējums — Īsti un noteikti zaudējumi — Zaudējumu atlīdzības apmēra noteikšana)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/5

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Marie-Claude Girardot

   (Lieta C-348/06 P) (1)

   (Apelācija - Pagaidu darbinieks - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Iespējas tikt pieņemtam darbā zaudējums - Īsti un noteikti zaudējumi - Zaudējumu atlīdzības apmēra noteikšana)
   (2008/C 92/08)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martins [D. Martin] un F. Klotuša-Duvjesāra [F. Clotuche-Duvieusart])

      Pretējā puse procesā: Marie-Claude Girardot (pārstāvji — K. Bernārs-Glanss [C. Bernard-Glanz] un S. Rodrigess [S. Rodrigues], advokāti)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-10/02 Girardot/Komisija, ar kuru tika noteikta tās finanšu kompensācijas summa, kas Komisijai jāizmaksā Girardot saskaņā ar Pirmās instances tiesas 2004. gada 31. marta spriedumu EUR 92 785 apmērā, tiem pieskaitot procentus, sākot ar 2004. gada 6. septembri, saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas likmi, kas noteikta galvenajiem finansējuma darījumiem, kam pieskaitīti divi procentu punkti — EKL 236. panta un Komisijas atbildības iestāšanās nosacījumu pārkāpums — Tās summas aprēķina metode, kas Kopienu iestādei ir jāsamaksā kā kompensācija par tādu zaudēto iespēju tikt pieņemtam darbā šajā iestādē, kas radusies šīs iestādes prettiesiska lēmuma rezultātā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               galveno un pretapelāciju noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina ar galveno apelāciju saistītos tiesāšanās izdevumus;

               3)

                  Girardot atlīdzina ar pretapelāciju saistītos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta F-10/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. janvārī — Hecq /Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/70

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. janvārī — Hecq/Komisija
   (Lieta F-10/10)
   2010/C 100/103
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: André Hecq (Chaumont-Gistoux, Beļģija) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Komisijas lēmuma, ar kuru ir noraidīts lūgums 100 % apmērā atlīdzināt dažādus medicīniskus izdevumus.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt netiešo lēmumu, ko, kā tiek prezumēts, iecēlējinstitūcija ir pieņēmusi 2009. gada 7. aprīlī, ar kuru ir noraidīts prasītāja 2008. gada 7. decembra lūgums, kurā viņš lūdz, piemērojot Civildienesta noteikumu 73. punktu, pilnībā atlīdzināt izdevumus par trim medicīniskiem pakalpojumiem, proti, par psihiatra konsultāciju 2008. gada 6. oktobrī, šī paša psihiatra izrakstītām un prasītājam 2008. gada 21. oktobrī izsniegtām zāles, kā arī par ārsta konsultāciju 2008. gada 1. decembrī;

               —

               atcelt, ciktāl nepieciešams, iecēlējinstitūcijas 2009. gada 20. oktobrī pieņemto lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība, ko prasītājs iesniedza 2009. gada 25. oktobrī, par minēto 2009. gada 7. aprīļa netiešo lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-228/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 10. maijā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd/Euroview Sport Ltd

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 10. maijā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd/Euroview Sport Ltd

   (Lieta C-228/10)
   ()
   2010/C 209/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd

      Atbildētāja: Euroview Sport Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

   1)   Nelegāla iekārta

               a)

               Gadījumā, ja ierobežotas piekļuves iekārtu izveido pakalpojuma sniedzējs vai tā ir izveidota ar viņa atļauju un to pārdod ar ierobežotas izmantošanas atļaujas nosacījumu, atļaujot piekļuvi aizsargātajam pakalpojumam tikai konkrētos apstākļos, vai šī iekārta kļūst par “nelegālu iekārtu” Direktīvas 98/84/EK (1) 2. panta e) punkta izpratnē, ja to izdod, lai noteiktā vietā vai veidā, vai persona, kurai nav pakalpojuma sniedzēja atļaujas, sniegtu piekļuvi šim aizsargātajam pakalpojumam?

               b)

               Kāda nozīme ir Direktīvas 2. panta e) punktā minētajiem vārdiem “paredzēta vai pielāgota”?

         2)   Prasības priekšmets
   Gadījumā, ja pirmais pakalpojuma sniedzējs pārraida programmas saturu kodētā formā otram pakalpojuma sniedzējam, kas apraida šo saturu saskaņā ar ierobežotu piekļuvi, kādi faktori ir jāņem vērā, nosakot, vai ir ietekmētas pirmā aizsargātā pakalpojuma sniedzēja intereses Direktīvas 98/84/EK 5. panta izpratnē?
   Jo īpaši:
   gadījumā, ja pirmais uzņēmums pārraida programmas saturu (kas ietver vizuālus attēlus, pavadošu skaņu un komentārus angļu valodā) kodētā formā otram uzņēmumam, kas savukārt apraida programmas saturu (kuram tas pievienojis savu logotipu un atsevišķos gadījumos — papildu audio celiņu komentāriem) publikai:

               a)

               vai pirmā uzņēmuma pārraide ir aizsargāts “televīzijas apraides” pakalpojums Direktīvas 98/84/EK 2. panta a) punkta un Direktīvas 89/552/EEK (2) 1. panta a) punkta izpratnē?

               b)

               vai pirmajam uzņēmumam ir jābūt raidorganizācijai Direktīvas 89/552/EEK 1. panta b) punkta izpratnē, lai varētu uzskatīt, ka tas sniedz aizsargātu “televīzijas apraides” pakalpojumu Direktīvas 98/84/EK 2. panta a) punkta pirmā ievilkuma izpratnē?

               c)

               vai Direktīvas 98/84/EK 5. pants ir jāinterpretē tā, ka ar to pirmajam uzņēmumam tiek piešķirtas tiesības celt prasību par nelegālām iekārtām, kas dod piekļuvi programmai, ko apraida otrais uzņēmums, vai nu:

                           i)

                           tāpēc, ka šīs iekārtas jāuzskata par tādām, kas ar apraides signāla palīdzību dod piekļuvi pirmā uzņēmuma sniegtajam pakalpojumam;

                           ii)

                           vai tāpēc, ka pirmais uzņēmums ir aizsargāta pakalpojuma sniedzējs, kura intereses ietekmē nelikumīga darbība (jo šādas iekārtas dod neatļautu piekļuvi, otrā uzņēmuma sniegtajam aizsargātajam pakalpojumam)?

               d)

               vai atbildi uz c) apakšpunktā uzdoto jautājumu ietekmē tas, vai pirmais un otrais pakalpojumu sniedzējs izmanto dažādas atšifrēšanas sistēmas un ierobežotas piekļuves iekārtas?

         3)   Direktīvas 2001/29/EK (3) 6. pants — tehnoloģiski pasākumi
   Gadījumā, ja:

               i)

               autortiesību darbi ir ietverti satelīta raidījumā;

               ii)

               raidījums tiek raidīts kodētā formā;

               iii)

               tas ir pieejams tikai satelīta raidorganizācijas abonentiem;

               iv)

               abonentiem tiek nodrošināta dekodētāja karte, kas ļauj tiem piekļūt raidījumam;

                           a)

                           vai kodēšanu var uzskatīt par “tehnoloģisku pasākumu” Direktīvas 2001/29/EK 6. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai to var uzskatīt arī par “efektīvu” Direktīvas 2001/29/EK 6. panta 3. punkta nozīmē?

                           b)

                           vai dekodētāja kartes, kuru izdevusi raidorganizācija, kas klientiem piedāvā satelīta apraidi saskaņā ar abonēšanas līgumu pirmajā dalībvalstī, kas noslēgts, lai otrajā dalībvalstī iegūtu piekļuvi apraidei un autortiesību darbiem, kas iekļauti apraidē, lietošana ir uzskatāma par šādu tehnoloģisko pasākumu “apiešanu” gadījumā, ja raidorganizācija nav piekritusi šādai dekodētāja kartes lietošanai?

                           c)

                           vai tirgotājs, kurš importē dekodētāja kartes otrajā dalībvalstī un reklamē tās pārdošanai un lietošanai šajā valstī ir uzskatāms par tādu, kurš importē vai reklamē iekārtas vai piedāvā pakalpojumus:

                                       i)

                                       kuru pārdošanu veicina, reklamē vai ko pārdod apiešanas nolūkā šīs direktīvas 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē;

                                       ii)

                                       kuru komerciāli nozīmīgais mērķis vai izmantošana citiem mērķiem, izņemot apiešanu, ir ļoti ierobežota šīs direktīvas 6.panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē;

                                       iii)

                                       kuri galvenokārt ir izstrādāti, izgatavoti, pielāgoti vai izpildīti, lai dotu iespēju vai atvieglotu apiešanu šīs direktīvas 6. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē;

                           d)

                           vai iepriekš minētie apstākļi ir izslēgti no Direktīvas 2001/29/EK 6. panta piemērošanas jomas tādēļ, ka tie ir precīzāk atrunāti Direktīvā 98/84/EK?

         4)   Reproducēšanas tiesības
   Gadījumā, ja filmas, raidījuma, literārā darba, muzikālā darba vai skaņu ieraksta secīgi fragmenti (šajā gadījumā ciparu video un audio kadri) tiek radīti (i) dekodētāja atmiņā vai (ii) filmas, raidījuma un literārā darba gadījumā — televizora ekrānā un viss darbs ir reproducēts, ja tiek ņemti vērā visi secīgie fragmenti kopā, taču kādā noteiktā laika sprīdī ir tikai ierobežots skaits fragmentu:

               a)

               vai jautājums par to, vai šie darbi ir reproducēti pilnībā vai daļēji, ir jāizvērtē, atsaucoties uz valsts autortiesību likuma normām, kurās ir noteikts, kas ir nelikumīga autortiesību darba reprodukcija, vai arī pamatojoties uz Direktīvas 2001/29/EK 2. panta interpretāciju?

               b)

               ja tas ir jāizvērtē, pamatojoties uz Direktīvas 2001/29/EK 2. panta interpretāciju — vai valsts tiesai ir jāņem vērā visi katra darba fragmenti kopā vai arī tikai ierobežotais skaits fragmentu, kas ir kādā noteiktā laika sprīdī? Ja tas ir pēdējais no minētajiem, tad kāds tests valsts tiesai ir jāpiemēro jautājumam par to, vai darbi minētā panta nozīmē ir reproducēti daļēji?

               c)

               vai Direktīvas 2001/29/EK 2. pantā noteiktās reproducēšanas tiesības attiecas arī uz īslaicīgu attēlu rādīšanu televizora ekrānā?

         5)   Patstāvīga ekonomiska nozīme

               a)

               Vai darba īslaicīgas kopijas, kas radītas satelīttelevīzijas dekodētājā vai televizora ekrānā, kurš savienots ar dekodētāju, un kuru vienīgais mērķis ir atļaut darba izmantošanu, ko neierobežo tiesību normas, ir jāuzskata par tādām, kam ir “patstāvīga ekonomiska nozīme” Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 1. punkta izpratnē tā iemesla dēļ, ka šīs kopijas ir vienīgais personas ar šādām tiesībām pamatojums saņemt samaksu par viņas tiesību izmantošanu?

               b)

               Vai atbildi uz 5. punkta a) jautājumu ietekmē tas, (i) vai īslaicīgajām kopijām piemīt kāda vērtība; (ii) vai īslaicīgās kopijas ir neliela daļa no darbu kolekcijas un/vai kāda cita priekšmeta, ko citādi varētu izmantot bez autortiesību pārkāpšanas; (iii) vai citā dalībvalstī esošas personas, kurai ir attiecīgās tiesības, ekskluzīvās licences īpašnieks jau ir saņēmis samaksu par darba izmantošanu šajā dalībvalstī?

         6)   Izziņošana, izmantojot vadus vai neizmantojot tos

               a)

               Vai autortiesību darbs ir izziņots sabiedrībai, izmantojot vadus vai neizmantojot tos, Direktīvas 2001/29/EK 3. panta nozīmē gadījumā, ja komerciālās telpās, piemēram, bārā tiek saņemta satelīta apraide un izziņota vai parādīta šajās telpās klātesošiem sabiedrības locekļiem, izmantojot vienu televizora ekrānu un skaļruņus?

               b)

               Vai atbildi uz 6. punkta a) apakšpunkta jautājumu ietekmē tas, ka:

                           i)

                           klātesošie sabiedrības locekļi ir jauna sabiedrība, ko nav paredzējusi raidorganizācija (šajā gadījumā tāpēc, ka privāta dekodētāja karte, ko lieto vienas dalībvalsts teritorijā, tiek izmantota komerciālai auditorijai citā dalībvalstī)?

                           ii)

                           sabiedrības locekļi saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav maksājoša auditorija?

               c)

               Gadījumā, ja atbilde uz kādu no b) apakšpunktā uzdotā jautājuma daļu ir apstiprinoša, kādi faktori ir jāņem vērā, nosakot, vai notiek tāda darba izziņošana, kura izcelsmes vieta ir atšķirīga no klātesošās auditorijas atrašanās vietas?

         7)   Fiksācijas tiesības
   Gadījumā, ja raidījuma secīgi fragmenti (šajā gadījumā ciparu video un audio kadri) tiek radīti (i) dekodētāja atmiņā vai (ii) televizora ekrānā un liela daļa raidījuma ir reproducēta, ja tiek ņemti vērā visi secīgie fragmenti kopā, taču kādā noteiktā laika sprīdī ir tikai ierobežots skaits fragmentu:

               a)

               Vai jautājums par to, vai šie secīgie fragmenti ir raidījuma fiksācija, ir jāizvērtē, atsaucoties uz valsts autortiesību likuma normām, kurās ir noteikts, kas ir nelikumīga autortiesību darba reprodukcija, vai arī pamatojoties uz Direktīvas 2006/115/EK (4) 7. panta interpretāciju?

               b)

               Ja tas ir jāizvērtē, pamatojoties uz Direktīvas 2006/115/EK 7. panta interpretāciju — vai šādas īslaicīgas kopijas ir jāuzskata par “fiksāciju” un vai valsts tiesai ir jāņem vērā visi katra darba fragmenti kopā vai arī tikai ierobežotais skaits fragmentu, kas ir kādā noteiktā laika sprīdī? Ja tas ir pēdējais no minētajiem, tad kādi kritēriji valsts tiesai ir jāpiemēro jautājumam par to, vai ir notikusi raidījuma fiksācija minētā panta nozīmē?

               c)

               Vai Direktīvas 2006/115/EEK 7. pantā noteiktās fiksācijas tiesības attiecas arī uz īslaicīgu attēlu radīšanu televizora ekrānā?

         8)   Aizstāvība saskaņā ar Direktīvu 93/83 (5)

   Vai tas, ka valsts autortiesību likumā ir noteikts, ka gadījumā, ja satelīta apraidē vai pašā raidījumā iekļautās īslaicīgās darbu kopijas ir radītas satelīta dekodētājā vai televizora ekrānā, ir pārkāptas autortiesības saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā saņem šo apraidi, nav pretrunā ar Direktīvu 93/83/EEK vai LESD 34., 36. vai 56. panta noteikumiem?
   Vai situāciju ietekmē tas, ka apraide ir dekodēta, izmantojot satelīta dekodētāja karti, ko izdevis citas dalībvalsts satelīta apraides pakalpojuma sniedzējs ar nosacījumu, ka satelīta dekodētāja karti var izmantot tikai tajā pašā dalībvalstī?
   9)   Vai UEFA ir raidorganizācija Direktīvas 93/83 nozīmē
   Gadījumā, ja raidorganizācija (pirmā raidorganizācija) raida vai ir pārraidījusi signālu, kas ietver vizuālus attēlus un skaņu signālus no sporta pasākuma tiešsaistes vietas caur kodētu satelīta daudzšķautņu signālu licencētai raidorganizāciju grupai dažādās valstīs, un šīs raidorganizācijas tad (zemes ciparu televīzijā vai caur satelītu) pārraida sporta pasākuma tiešsaistes programmas, kas ietver vizuālus attēlus un skaņu signālus, kam pievienots arī savas stacijas logo un (saskaņā ar savu redakcionālo rīcības brīvību) arī savi audio komentāri un savi materiāli pirms un pēc spēles, kā arī spēles starplaikos (Downstream Programmes):

               a)

               vai kodēts daudzšķautņu signāls ir “atklāti raidījumi caur satelītu” Direktīvas 93/83 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta un 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē, ja paši signāla atšifrēšanas līdzekļi nav pieejami sabiedrībai, bet atšifrēšanas līdzekļi ir domāti, lai atšifrētu signālu, kas saturDownstream Programmes, ko raida satelīts, un Downstream Programmes tiek atšifrētas, kad tās tiek raidītas no zemes ciparu televīzijas raidītājiem?

               b)

               vai pirmā raidorganizācija ar savu daudzšķautņu signālu “atklātai uztveršanai domātu programmas nesēju signālu, ievad[a] nepārtrauktā komunikāciju ķēdē, kas ved uz satelītu un atpakaļ uz zemi”?

               c)

               ja 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētā ieviešana notiek “raidorganizācijai kontrolējot un tās atbildībā”, vai pirmo organizāciju var uzskatīt par attiecīgo raidorganizāciju šajā sakarā vai arī signālu var uzskatīt par tādu, kas ieviests daudzšķautņu signālā pakārtotajām raidorganizācijām kontrolējot un to atbildībā.

         10)   Aizstāvība saskaņā ar LESD 34. un/vai 56. pantu

               a)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir tāda, ka ierobežotas piekļuves iekārta, ko izveidojis pakalpojuma sniedzējs vai tā ir izveidota ar viņa atļauju, kļūst par “nelegālu iekārtu” Direktīvas 98/84/EK 2. panta 2) punkta izpratnē, tad ja to izmanto ārpus pakalpojuma sniedzēja dotās atļaujas ietvariem, lai dotu piekļuvi aizsargātam pakalpojumam — kas, ņemot vērā šīs iekārtas pamatfunkciju, kāda tai piešķirta ar Ierobežotās piekļuves direktīvu, ir konkrētais tiesību priekšmets?

               b)

               Vai saskaņā ar LESD 34. un/vai 56. pantu ir aizliegts piemērot pirmajā dalībvalstī tādu valsts tiesību normu, kurā paredzēts, ka ir pretlikumīgi importēt vai pārdot satelīta dekodētāja karti, ko izdevis satelīta apraides pakalpojuma sniedzējs citā dalībvalstī ar nosacījumu, ka satelīta dekodētāja karti ir atļauts izmantot tikai otrajā dalībvalstī?

               c)

               Vai atbildi ietekmē tas, ja satelīta dekodētāja karti atļauts izmantot tikai personiskai lietošanai un tikai pēdējā no minētajām dalībvalstīm, bet to izmanto komerciāliem mērķiem pirmajā dalībvalstī?

               d)

               Ja atbilde uz 3. jautājumu ir tāda, ka dekodētāja karšu lietošana šajā jautājumā minētajos apstākļos ir efektīvu tehnoloģisko pasākumu apiešana, vai LESD 34. un/vai 56. pants joprojām aizliedz piemērot valsts tiesību normu, ar kuru ieviests Direktīvas 2001/29/EK 6. pants?

         11)   Vai muzikālajiem un literārajiem darbiem piešķirtās aizsardzības apjoms var būt plašāks par to, kāds piešķirts pārējās apraides aizsardzībai

               a)

               Vai saskaņā ar LESD 34., 36. un/vai 56. pantu ir aizliegts piemērot tādu valsts autortiesību likuma normu, kurā noteikts, ka ir pretlikumīgi publiski izpildīt vai atskaņot muzikālu darbu gadījumā, kad šis darbs ir aizsargāts pakalpojums, kuram piekļūst un kuru atskaņo sabiedrībai, izmantojot satelīta dekodētāja karti tad, ja šo karti izdevis pakalpojuma sniedzējs citā dalībvalstī ar nosacījumu, ka dekodētāja karti ir atļauts izmantot tikai tajā dalībvalstī? Vai ir atšķirība, ja muzikālais darbs ir aizsargātā pakalpojuma, skatot to kopumā, nenozīmīgs elements un ja citu pakalpojuma elementu rādīšana vai atskaņošana sabiedrībai nav aizliegta saskaņā ar valsts autortiesību likumu?

               b)

               Vai saskaņā ar LESD 34., 36. un/vai 56. pantu ir aizliegts piemērot tādu valsts autortiesību likuma normu, kurā noteikts, ka ir pretlikumīgi publiski izpildīt vai izrādīt literāru darbu gadījumā, kad šis darbs ir aizsargāts pakalpojums, kuram piekļūst un kuru atskaņo sabiedrībai, izmantojot satelīta dekodētāja karti tad, ja šo karti izdevis pakalpojuma sniedzējs citā dalībvalstī ar nosacījumu, ka dekodētāja karti ir atļauts izmantot tikai tajā dalībvalstī? Vai ir atšķirība, ja literārais darbs ir aizsargātā pakalpojuma, skatot to kopumā, nenozīmīgs elements un ja citu pakalpojuma elementu rādīšana vai atskaņošana sabiedrībai nav aizliegta saskaņā ar valsts autortiesību likumu?

         12)   Aizstāvība saskaņā ar LESD 101. pantu
   Kāds pārbaudes kritērijs jāpiemēro valsts tiesai un kuri apstākļi tai jāņem vērā, lemjot par to, vai līgumā noteiktais ierobežojums ir pretrunā ar LESD 101. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu gadījumā, kad programmas satura sniedzējs izsniedz virkni ekskluzīvu licenču, katru attiecībā uz vienu vai vairākām dalībvalstīm, saskaņā ar kurām raidorganizācijai ir licence apraidīt programmas saturu tikai tajā teritorijā (ieskaitot caur satelītu), un katrā licencē ir ietverta līgumsaistība, saskaņā ar kuru raidorganizācijai ir jānovērš tās satelīta dekodētāja karšu, ar ko uztver licencētās programmas saturu, izmantošana ārpus licencētās teritorijas?
   it īpaši:

               a)

               vai LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka tas attiecas uz šīm saistībām tikai tāpēc, ka to mērķis, šķiet, ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci?

               b)

               vai šādā gadījumā ir arī jāpierāda, ka līgumsaistība lielā mērā nepieļauj, ierobežo vai izkropļo konkurenci, lai uz to attiecinātu LESD 101. panta 1. punktā noteikto aizliegumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. novembra Direktīva 98/84/EK par tiesisku aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to (OV L 320, 54. lpp.).

      (2)  Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 376, 28. lpp.).

      (5)  Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīva 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.).


title: Lieta C-119/06: Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai pārkāpums — Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, neizsludinot konkursu — Tiesību uz nodrošināšanu ar sanitārā transporta pakalpojumiem Toskānā piešķiršana)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/7

         Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-119/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai pārkāpums - Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, neizsludinot konkursu - Tiesību uz nodrošināšanu ar sanitārā transporta pakalpojumiem Toskānā piešķiršana)
   (2008/C 22/13)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — X. Lewis un D. Recchia, pārstāvji, M. Mollica, advokāts)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia, pārstāvis, G. Fiengo un S. Varone, advokāti)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.) 11., 15. un 17. panta pārkāpums — Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, nepublicējot piemērotu paziņojumu — Tiesību uz nodrošināšanu ar sanitārā transporta pakalpojumiem Toskānā piešķiršana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 131, 3.6.2006.


title: Lieta C-60/11: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 21. jūnija rīkojums ( Tribunale di Ragusa , Itālija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Procura della Repubblica/Mohamed Mrad

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 21. jūnija rīkojums (Tribunale di Ragusa, Itālija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Procura della Repubblica/Mohamed Mrad

   (Lieta C-60/11) (1)

   2011/C 252/66
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 09.04.2011.


title: Lieta C-371/03: Tiesas (trešā palāta) spriedums  2006. gada 9. martā  ( Oberlandesgericht Köln  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Siegfried Aulinger  pret Vācijas Federatīvo Republiku (Ārpolitika un drošības politika — Kopējā tirdzniecības politika — Embargo pret Serbijas un Melnkalnes Republikām — Regula (EEK) Nr. 1432/92 — Personu pārvadājumi)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/6

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 9. martā (Oberlandesgericht Köln lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Siegfried Aulinger pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-371/03) (1)

   (Ārpolitika un drošības politika - Kopējā tirdzniecības politika - Embargo pret Serbijas un Melnkalnes Republikām - Regula (EEK) Nr. 1432/92 - Personu pārvadājumi)
   (2006/C 131/10)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Köln

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Siegfried Aulinger

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht Köln — Padomes 1992. gada 1. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1432/92, ar ko aizliedz tirdzniecību starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Serbijas un Melnkalnes Republikām (OV L 151, 4. lpp.), 1. panta d) apakšpunkta interpretācija — Personu pārvadājumu līdz Serbijas un Melnkalnes robežām un no tām aizliegums vai atļaušana
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1992. gada 1. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1432/92, ar ko aizliedz tirdzniecību starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Serbijas un Melnkalnes Republikām, 1. panta d) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka personu komercpārvadājumi uz Serbiju un Melnkalni vai no tām, ko veica sadalīto pārvadājumu veidā, bija aizliegti.
   Ar “sadalīto pārvadājumu” saprot personu pārvadājumu uz embargo zonu vai no tās, ko organizē, dalībvalstī nodibinātam uzņēmumam sadarbojoties ar citu uzņēmumu, kura sēdeklis ir embargo zonā, tādā veidā, ka pirmais uzņēmums veic pārvadājumu līdz netālu no embargo zonas esošai teritorijai un atpakaļ, un otrs — pārvadājumu no šī punkta uz embargo zonu vai no tās uz šo punktu (pasažieriem mainot transporta līdzekli).

      (1)  OV C 289, 29.11.2003.


title: Lieta T-152/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 22. janvāra spriedumu apvienotajās lietās F-1/14 un F-48/14 Kakol/Komisija 2015. gada 31. martā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 22. janvāra spriedumu apvienotajās lietās F-1/14 un F-48/14 Kakol/Komisija 2015. gada 31. martā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta T-152/15 P)
   (2015/C 190/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Otra lietas dalībniece: Danuta Kakol (Luksemburga, Luksemburga)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2015. gada 22. janvāra spriedumu apvienotajās lietās F-1/14 un F-48/14 Kakol/Komisija;

               —

               nodot prasību lietā F-48/14 atpakaļ Civildienesta tiesai, jo prasītāja ir atteikusies no savas prasības lietā F-1/14;

               —

               atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, jo Civildienesta tiesa (turpmāk tekstā – “CDT”) uzskatīja, ka, pastāvot “līdzīgiem” pielaišanas nosacījumiem, atlases komisijai ir jāpamato lēmums nepielaist kandidātu pārbaudījumiem attiecībā pret cita konkursa citas atlases komisijas vērtējumu par šī paša kandidāta kvalifikāciju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo CDT ir atzinusi, ka kandidātu pilsonība ir pielaišanas nosacījums, kas papildina pārējos, bet kas, neraugoties uz to, nenošķīra abus attiecīgos paziņojumus par konkursu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota būtiska lietas materiālu elementa sagrozīšana, jo CDT ir uzskatījusi, ka atlases komisija nav paskaidrojusi, kā tās lēmums atšķiras no iepriekšējās atlases komisijas lēmuma, lai gan Komisija bija skaidri norādījusi šādu pamatojumu gan savos rakstveida iesniegumos, gan tiesas sēdē.


title: Lieta C-109/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2009. gada 17. decembra spriedumu lietā T-57/01 Solvay /Komisija 2010. gada 1. martā iesniedza Solvay SA

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/14

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2009. gada 17. decembra spriedumu lietā T-57/01 Solvay/Komisija 2010. gada 1. martā iesniedza Solvay SA

      (Lieta C-109/10 P)
      (2010/C 161/21)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Solvay SA (pārstāvji — P.-A. Foriers, R. Jafferali, F. Louis, A. Vallery, avocats)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  atcelt 2009. gada 17. decembra spriedumu;

                  —

                  līdz ar to atsākt prasības izskatīšanu attiecībā uz atceltajiem punktiem un pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2000. gada 13. decembra lēmumu atbilstoši attiecīgajiem pamatiem;

                  —

                  atcelt naudas sodu 19 miljonu EUR apmērā vai, ja tas netiks izdarīts — to ļoti ievērojami samazināt, lai atlīdzinātu smago kaitējumu, kas prasītājai radies sakarā ar procedūras ārkārtējo ilgumu;

                  —

                  piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē, kā arī attiecībā uz tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza deviņus pamatus.
      Ar savu pirmo pamatu, ko veido piecas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāptas tiesības tikt tiesātam saprātīgā termiņā, jo Komisijas 2000. gada 13. decembra Lēmums 2003/6/EK (1) ticis pieņemts vairāk Solvaynekā desmit gadus pēc izmeklēšanas sākuma vai vismaz pēc procedūras sākuma, paziņojot apelācijas sūdzības iesniedzējai Komisijas iebildumus. Konkrēti, pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav izvērtējusi termiņu kopumā, iekļaujot gan administratīvo, gan tiesvedības stadiju (pirmā daļa), nav ņēmusi vērā procedūras Vispārējā tiesā ilgumu (otrā daļa,) ir pakļāvusi sankcijas par saprātīga termiņa pārsniegšanu prasībai pierādīt, ka konkrēti ir pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību, lai gan šie divi principi ir neatkarīgi un atšķirīgi (trešā daļa), nospriedusi, ka šajā lietā šāds pārkāpums nepastāv (ceturtā daļa), un sagrozījusi lietas faktus tādā ziņā, ka Vispārējā tiesa uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir atteikusies pakārtoti lūgt samazināt naudas soda apmēru sakarā ar saprātīga termiņa pārsniegšanu (piektā daļa), lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja skaidri lūdza šī iemesla dēļ atcelt vai vismaz samazināt naudas sodu.
      Ar savu otro pamatu, ko veido trīs daļas, Solvay atsaucas uz Padomes Regulas Nr. 17/62 (2) 14. un 20. panta pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa ir pieļāvusi, ka Komisija procedūrā, kas uzsākta, pamatojoties uz LESD 102. pantu, izmanto dokumentus, kas izņemti pārbaudēs par iespējamo dalību aizliegtās vienošanās un/vai saskaņotās darbībās atbilstoši LESD 101. pantam (pirmā daļa). Apelācijas sūdzības iesniedzēja Vispārējai tiesai pārmet arī, ka tā ir pieļāvusi, ka Komisija izmanto pret apelācijas sūdzības iesniedzēju dokumentus, ko tā ieguvusi nejauši, lai gan attiecīgajā laikā, nepastāvot aizdomām, Komisija nebūtu varējusi veikt pārbaudi, kuras mērķis būtu šo dokumentu iegūšana (otrā daļa). Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi lietas faktus, atzīstot, ka pastāvot būtiska līdzība starp faktiem, kuru izmeklēšana bija lēmuma par pārbaudes veikšanu mērķis, un faktiem, uz kuru pamata tika atzīta apelācijas sūdzības iesniedzējas vaina (trešā daļa).
      Ar savu trešo pamatu, ko veido sešas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz to, ka Vispārējā tiesa pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību, pieprasīdama apelācijas sūdzības iesniedzējai pierādīt, ka Komisijas pazaudētie lietas materiāli būtu varējuši būt noderīgi tās aizstāvībai (pirmā daļa). Iepriekš neizskatot lietas materiālus, nevar automātiski izslēgt, ka attiecīgie dokumenti būtu varējuši ietekmēt Komisijas pieņemto lēmumu (otrā un trešā daļa). Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja apšauba Vispārējās tiesas vērtējumu, saskaņā ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot pierādījusi, ka pazudušie dokumenti būtu varējuši būt noderīgi tās aizstāvībai attiecībā uz dominējošā stāvokļa pastāvēšanu (ceturtā daļa), Saint-Gobain grupai piešķirto atlaidi (piektā daļa) un attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus definīciju (sestā daļa).
      Ar savu ceturto pamatu Solvay apgalvo, ka pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību, noteikumi jautājumā par pierādīšanas pienākumu un nevainīguma prezumpcija, jo Vispārējā tiesa nolēma, ka no lietas materiāliem pazudušie dokumenti nebūtu bijusi noderīgi apelācijas sūdzības iesniedzējas aizstāvībai, lai gan pietiek ar to, ka šie dokumenti pamatotu tās iepriekš izvirzītos pamatus, nevis ļautu tai izvirzīt jaunus pamatus (pirmā daļa), un ka tie sniegtu iespēju, lai arī nelielu, iespaidot apstrīdēto lēmumu (otra daļa).
      Ar savu piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir tikušas pārkāptas tās tiesības tikt uzklausītai pēc tam, kad Pirmās instances tiesa bija atcēlusi pirmo lēmumu par naudas soda uzlikšanu apelācijas sūdzības iesniedzējai, un pirms Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu. Pārsūdzētais spriedums neatbilst tas prasībai atcelt tiesību aktu, un ar to ir atteikts atzīt Komisijas pienākumu uzklausīt attiecīgo uzņēmumu, ja agrākā Pirmās instances tiesas spriedumā atzīts, ka sagatavošanas pasākumus ir ietekmējis procesuāls pārkāpums.
      Ar savu sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja sabiedrība Vispārējai tiesai pārmet, ka tā ir pārkāpusi LESD 102. pantu un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, atzīdama alternatīvu attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus definīciju, neatkarīgi no tā, vai ir runa par Kopienu vai valsts mēroga tirgu.
      Ar savu septīto pamatu Solvay saistībā ar pienākumu norādīt pamatojumu un LESD 102. pantu kritizē pārsūdzētajā spriedumā Vispārējās tiesas veikto dominējošā stāvokļa vērtējumu neatkarīgi no tā, vai attiecīgajam ģeogrāfiskajam tirgum ir Kopienas mērogs (pirmā daļa) vai valsts mērogs (otrā daļa). Turklāt tā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā izņēmuma apstākļus, kas parāda, ka dominējošais stāvoklis nepastāvēja.
      Ar savu astoto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz LESD 102. panta pārkāpumu un pamatojuma neesamību saistībā ar to, ka Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Saint-Gobain grupai piešķirtā 1,5 % atlaide bija atlaide par lojalitāti, kas ietekmēja konkurences apstākļus.
      Ar savu devīto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka nav norādīts pamatojums, ka arī, ka ir pārkāpts LESD 102. pants, jo Vispārējā tiesa atzina, ka pastāv diskriminējoša prakse, ko rada komercpartneriem piešķirtā atlaižu sistēma, pat nepārbaudīdama, vai šī prakse ir vai nav radījusi konkurences ziņā nelabvēlīgu stāvokli dominējošā piegādātāja klientu starpā (pirmā daļa). Visbeidzot, Solvay Vispārējai tiesai pārmet, ka tā nav ņēmusi vērā, ka kalcinētās sodas cena veido nelielu daļu notās klientu pašizmaksas (otrā daļa).

         (1)  Komisijas 2000. gada 13. decembra Lēmums 2003/6/EK par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/33.133 — C: Kalcinētā soda — Solvay) (OV 2003, L 10, 10. lpp.).

         (2)  Padomes 1962. gada 6. februāra Regula Nr. 17 — Pirmā regula par [EKL 81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.).


title: Lieta C-352/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 14. aprīļa rīkojumu lietā T-823/14 Guja/Polija 2015. gada 12. maijā iesniedza Edward Guja

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 14. aprīļa rīkojumu lietā T-823/14 Guja/Polija 2015. gada 12. maijā iesniedza Edward Guja

   (Lieta C-352/15 P)
   (2016/C 068/25)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Edward Guja (pārstāvis – M. Szczepara, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Polijas Republika
   Ar Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 17. decembra rīkojumu apelācijas sūdzība tika noraidīta.