title: Lieta C-605/13 P: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedums – Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome Apelācija — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīrijas Arābu Republiku — Pasākumi pret personām un vienībām, kuras gūst labumu no režīma — Ietveršanas sarakstos pamatotības pierādīšana — Netiešu pierādījumu kopums

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/6

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedums – Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-605/13 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīrijas Arābu Republiku - Pasākumi pret personām un vienībām, kuras gūst labumu no režīma - Ietveršanas sarakstos pamatotības pierādīšana - Netiešu pierādījumu kopums)
   (2015/C 205/07)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Issam Anbouba (pārstāvji – M.-A. Bastin, J.-M. Salva un S. Orlandi, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Vitro, R. Liudvinaviciute un M.-M. Joséphidès)

      Persona, kas iestājusies lietā otra lietas dalībnieka prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: – S. Pardo Quintillán un F. Castillo de la Torre)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Issam Anbouba sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: lieta T-127/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 20. aprīlī ierosinājis Bligny par Civildienesta tiesas 2007. gada 15. februāra rīkojumu lietā F-142/06 Bligny /Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/34

         Apelācija, ko 2007. gada 20. aprīlī ierosinājis Bligny par Civildienesta tiesas 2007. gada 15. februāra rīkojumu lietā F-142/06 Bligny/Komisija
   (lieta T-127/07 P)
   (2007/C 140/57)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Francesco Bligny, Tassin-La-Demi-Lune (Francija) (pārstāvis — P. Lebel-Nourissat, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu, izvērtējot kandidāta pieteikumu, attiecībā uz kandidāta pienākumu pievienot pilsonību apliecinošu dokumentu;

               —

               atzīt, ka Civildienesta tiesa nav izskatījusi prasītāja izvirzītos pamatus par konkursa EPSO AD/26/05 atlases komisijai saistošo tiesiskās paļāvības un labas pārvaldības principu neievērošanu;

               —

               šajā sakarā atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 15. februāra rīkojumu lietā F-142/06;

               —

               izlemjot lietu no jauna, atcelt konkursa EPSO/AD/06/05 atlases komisijas 2006. gada 7. decembra un 2006. gada 23. novembra lēmumus, kuros prasītājam atteikta piedalīšanās konkursā un tādējādi viņa rakstiskā pārbaudījuma pārbaude, un atzīt par nelikumīgu Eiropas Personāla atlases biroja mājas lapā 2006. gada 15. maijā publicēto konkursa kandidātiem paredzēto pieteikuma veidlapu;

               —

               pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ izskatīšanai Civildienesta tiesā un piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzībā prasītājs lūdz atcelt Civildienesta tiesas rīkojumu, ar kuru kā acīmredzami nepamatota noraidīta viņa sūdzība, kurā viņš lūdza atcelt konkursa atlases komisijas lēmumu atteikties labot viņa rakstisko pārbaudījumu tāpēc, ka viņa kandidatūras pietikumam nebija pievienots pilsonību apliecinošs dokuments.
   Apelācijas sūdzības pamatojumā prasītājs norāda, ka Civildienesta tiesa esot sagrozījusi tai iesniegtos faktus, tādējādi nepareizi interpretējot kandidātu aizpildāmo paziņojumu par kandidatūru, kā dēļ tika pieļauta kļūda pieteikuma izvērtēšanā. Prasītājs turklāt izvirza pamatu, kas balstīts uz to, ka apstrīdētajā rīkojumā neesot norādīts pietiekams pamatojums, jo Civildienesta tiesa neesot izvērtējusi visus pamatus un prasījumus, ko viņš bija izvirzījis pirmajā instancē.


title: Lieta T-527/09 RENV: Vispārējās tiesas 2015. gada 14. aprīļa spriedums – Ayadi/Komisija Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban — Regula (EK) Nr. 881/2002 — Personas, kas iekļauta Apvienoto Nāciju Organizācijas iestādes izveidotā sarakstā, līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Šīs personas vārda iekļaušana Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā esošajā sarakstā — Prasība atcelt tiesību aktu — Pamattiesības — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Tiesības uz īpašumu

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/11

         Vispārējās tiesas 2015. gada 14. aprīļa spriedums – Ayadi/Komisija
   (Lieta T-527/09 RENV) (1)

   (Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Regula (EK) Nr. 881/2002 - Personas, kas iekļauta Apvienoto Nāciju Organizācijas iestādes izveidotā sarakstā, līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Šīs personas vārda iekļaušana Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā esošajā sarakstā - Prasība atcelt tiesību aktu - Pamattiesības - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Tiesības uz īpašumu)
   (2015/C 178/12)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Chafiq Ayadi (Dublina, Īrija) (pārstāvji – H. Miller, solicitor, P. Moser, QC, E. Grieves, barrister, un R. Graham, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Paasivirta, T. Scharf un M. Konstantinidis)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Īrija (pārstāvji – E. Creedon, kam sākotnēji palīdz E. Regan un N. Travers, SC, un vēlāk N. Travers) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji –E. Finnegan un G. Étienne)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 13. oktobra Regulu (EK) Nr. 954/2009, ar kuru 114. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban (OV L 269, 20. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2009. gada 13. oktobra Regulu (EK) Nr. 954/2009, ar kuru 114. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, ciktāl tā attiecas uz Chafiq Ayadi;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina C. Ayadi tiesāšanās izdevumus, kā arī summu, ko Vispārējā tiesa izmaksāja juridiskās palīdzības mērķiem;

               3)

               Īrija un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 148, 5.6.2010.


title: Lieta C-644/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy et Boch Austria u.c. /Komisija 2013. gada 5. decembrī iesniedza Villeroy et Boch

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy et Boch Austria u.c./Komisija 2013. gada 5. decembrī iesniedza Villeroy et Boch

   (Lieta C-644/13 P)
   2014/C 45/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Villeroy et Boch (pārstāvis — J. Philippe, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10, ciktāl ar to tiek noraidīts prasītāja prasības pieteikums;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedumu;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājam apstrīdētā 2010. gada 23. jūnija lēmuma 2. pantā noteiktā naudas soda apmēru;

               —

               tāpat pakārtoti, atdot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs savas apelācijas prasības pamatošanai izvirza četrus pamatus.
   Ar pirmo pamatu prasītājs apgalvo, ka pastāv pretrunas Vispārējās tiesas pierādījumu attiecībā uz faktu kopumu Francijā novērtējumā. Vispārējā tiesa apstrīdētajā spriedumā esot pretrunīgi izvērtējusi trīs pierādījumus un tas darīts pat diametrāli pretēji izvērtējumam, ko tā bija veikusi attiecībā uz šādiem pašiem pierādījumiem vienlaikus izskatītajās apvienotajās lietās T-379/10 un T-381/10 Sanitec un T-380/10 Wabco/Ideal Standard — lietās, kurās prasītājas bija izpildījušas saistības attiecībā uz Franciju. Saskaņā ar prasītāja teikto šajā apelācijas sūdzībā, ar šādu būtisku pretrunu, kas izpaužas pretējos secinājumos attiecībā uz vienādiem pierādījumiem, tiekot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, princips in dubio pro reo un arī Vispārējās tiesas sprieduma loģiskā un juridiskā konsekvence.
   Ar otro pamatu prasītājs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Vispārējā tiesa esot mākslīgi apvienojusi darbības, kas bija juridiski atsevišķas un neatkarīgas, ņemot vērā faktus, lai tās kvalificētu kā saliktu un turpinātu pārkāpumu. Turklāt Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka nepastāvēja nekādas papildus saistības starp darbībām, ko tā tomēr izvērtēja kopā.
   Ar trešo pamatu prasītājs kritizē Vispārējās tiesas īstenotās kontroles apmēru, jo tā veicot tikai ierobežotu kontroli un tādējādi tā neesot pilnībā izmantojusi savas kontroles un pārskatīšanas tiesības. Prasītājs uzskata, ka ir noticis tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpums.
   Ar savu ceturto pamatu prasītājs apgalvo, ka noteiktais sods nav samērīgs.


title: Lieta F-60/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 21. februāra rīkojums — Vande Velde /Komisija (Civildienests — Līgumdarbinieks — Novēlota sūdzība — Acīmredzami nepieņemama prasība)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/60

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 21. februāra rīkojums — Vande Velde/Komisija
   (Lieta F-60/05) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieks - Novēlota sūdzība - Acīmredzami nepieņemama prasība)
   (2008/C 223/112)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Patricke Vande Velde, Linkebeek (Beļģija) (pārstāvji — L. Vogel, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Berscheid)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio Santacruz un I. Sulce)
   Priekšmets
   Civildienests — Pirmkārt, Komisijas lēmuma, ar kuru ir noraidīta prasītāja — agrākā palīgdarbinieka — prasība par lēmumu noteikt tā klasifikāciju un atalgojumu kā līgumdarbiniekam, atcelšana, kā arī, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību (iepriekš T-268/05)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  2005 OV C 229, 17.9.2005., 30. lpp. (lieta sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-268/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta T-211/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 25. marta spriedumu lietā F-5/15 Necci/Komisija 2015. gada 27. aprīlī iesniedza Claudio Necci

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/38

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 25. marta spriedumu lietā F-5/15 Necci/Komisija 2015. gada 27. aprīlī iesniedza Claudio Necci

   (Lieta T-211/15 P)
   (2015/C 205/51)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Claudio Necci (Auderghem, Beļģija) (pārstāvis – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2015. gada 25. marta rīkojumu lietā F-5/15 (Necci/Komisija);

               —

               nosūtīt lietu Eiropas Savienības Civildienesta tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo Civildienesta tiesa (turpmāk tekstā – “CDT”) ir noraidījusi prasību atcelt tiesību aktu, ko iesniedza apelācijas sūdzības iesniedzējs, tās nepieņemamības dēļ, kas kļūdaini ir atzīta par “acīmredzamu”.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka CDT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā uzskatīja, ka termiņš sūdzības iesniegšanai Civildienesta noteikumu 90. panta izpratnē sākās no brīža, kad tika saņemts priekšlikums par izdienas gadu aprēķināšanu un nevis no brīža, kad darbinieks tam piekritis.


title: Lieta T-217/11: Prasība, kas celta 2011. gada 18. aprīlī — Staelen /Ombuds

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 18. aprīlī — Staelen/Ombuds
   (Lieta T-217/11)
   2011/C 204/44
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Claire Staelen (Bridele, Luksemburga) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Ombuds

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               piespriest Ombudam samaksāt prasītājai neto summu EUR 559 382,13 apmērā kā atlīdzību par pagātnē nodarīto materiālo kaitējumu, pieskaitot kavējuma procentus, kas aprēķināti saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas likmi, pieskaitot divus procentus;

               —

               piespriest Ombudam samaksāt Kopienas pensiju fondā pensijas iemaksas prasītājas labā, kas atbilst pamatalgai, kura aprēķināta par laika posmu no 2005. gada jūnija līdz 2011. gada aprīlim, proti, pamatojoties uz kopējo summu EUR 482 225,97 apmērā;

               —

               piespriest Ombudam ik mēnesi no 2011. gada maija līdz 2026. gada martam maksāt prasītājai neto summas, kas atbilst algām, kas noteiktas AD pakāpes ierēdņiem, sākot ar AD 9 pakāpes 2. līmeņa otro gadu, ņemot vērā šīs pašas pakāpes ierēdņa normālo karjeru, pieskaitot atbilstošas piemaksas pensiju fondā prasītājas labā, kā arī veselības apdrošināšanas iemaksas;

               —

               piespriest Ombudam samaksāt prasītājai summu EUR 50 000,00 apmērā par morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Ombudam samaksāt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats attiecas uz visu attaisnojamo izmeklēšanas darbību neveikšanu, lai noskaidrotu visus iespējamos sliktas pārvaldības gadījumus, ko Eiropas Parlaments pieļāvis, pārvaldot prasītājas personisko lietu. Prasītāja pārmet atbildētajam kļūdainu rīcību un tādēļ — Eiropas Parlamenta Lēmuma 94/262/EOTK, EK, Euratom, par noteikumiem un vispārējiem nosacījumiem, kas reglamentē ombuda pienākumu izpildi (OV L 113, 1994, 15. lpp.), 3. panta 1. punkta pārkāpumu.

               2)

               Otrais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo atbildētājs esot pārsniedzis tam sūdzības pamatotības izvērtēšanā piešķirtās rīcības brīvības robežas un, veicot savus uzdevumus, pieļāvis kļūdu, kas prasītājai radīja kaitējumu.

               3)

               Trešais pamats attiecas uz objektivitātes un neatkarības neesamību, negodīgumu un pilnvaru nepareizu izmantošanu, jo atbildētājs esot, pirmkārt, noslēdzis sadarbības līgumu ar Eiropas Parlamentu un, otrkārt, bez attaisnojuma izvairījies no centrālo jautājumu izskatīšanas saistībā ar iesniegto sūdzību.

               4)

               Ceturtais pamats attiecas uz pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neizpildi un labas pārvaldības principa pārkāpumu. Prasītāja pārmet atbildētājam, pirmkārt, visu to aspektu neņemšanu vērā, kas varēja ietekmēt tā lēmumu, kas pieņemts, izvērtējot prasības situāciju, otrkārt, atteikumu uzrādīt dokumentus, ar kuriem atbildētājs bija pamatojis savu lēmumu, un, treškārt, saprātīga procesa termiņa neievērošanu.


title: Lietas C-384/03 izslēgšana no reģistra

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/33

         Lietas C-384/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 182/59)

      (tiesvedības valoda — spāņu)

   2005. gada 28. aprīlī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-384/03 Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: lieta C-204/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 16. aprīlī ierosinājusi C.A.S. SpA par Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. februāra spriedumu lietā T-23/03 C.A.S. SpA /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/13

         Apelācija, ko 2007. gada 16. aprīlī ierosinājusi C.A.S. SpA par Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. februāra spriedumu lietā T-23/03 C.A.S. SpA/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-204/07 P)
   (2007/C 140/22)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: C.A.S. SpA (pārstāvis — D. Ehle, Rechtsanwalt)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. februāra spriedumu lietā T–23/03 (1);

               —

               apmierināt Pirmās instances tiesā iesniegtos prasījumus, vai atkārtoti nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai izskatīšanai pēc būtības;

               —

               apmierināt pieprasījumus par procesa organizatorisko pasākumu veikšanu, kurus prasītāja iesniedza 2003. gada 28. janvārī, 2003. gada 4. augustā un 2003. gada 11. augustā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savu apelācijas sūdzību pamato ar sekojošiem deviņiem pamatiem, uz kuriem balstoties tā attiecīgo spriedumu uzskata par kļūdainu.
   Pirmais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz Pirmās instances tiesas atzīto Turcijas iestāžu ekskluzīvo kompetenci izlemt, vai tās izsniegtās un importa procedūrā iesniegtās ATR 1 preču pārvadājuma apliecības ir “īstas” vai “viltotas”, respektīvi, “pareizas” vai “nepareizas”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka gadījumos, kad pastāv pietiekošas un pārliecinošas objektīvas pazīmes, ka eksportētājas valsts atbildīgās muitas iestādes ir iesaistītas nelikumībās, kas saistītas ar preču pārvadājuma apliecību sagatavošanu (formu izsniegšanu, apzīmogošanu un parakstu), kā arī preču eksportēšanu, pamatojoties uz šīm apliecībām, eksportētājas valsts muitas iestāžu ekskluzīvā kompetence beidz pastāvēt. Vēlāk Turcijas iestāžu sniegtos paskaidrojumus par preču pārvadājuma apliecībām nevarēja uztvert kā ticamus un vienīgi noteicošus.
   Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja kritizē apstrīdētajā spriedumā izteikto viedokli par tiesību uz piekļuvi dokumentiem un prasītājas tiesību uz aizstāvību apjomu. Tiesības uz piekļuvi dokumentiem nevar attiekties tikai uz dokumentiem, ar kuriem Komisija, saskaņā ar tās iekšējo lēmumu un apgalvoto, ir pamatojusi apstrīdēto lēmumu. Tiesības uz piekļuvi dokumentiem tāpat attiecas uz visiem slepeniem un publiskiem dokumentiem, kuriem varētu būt nozīme attiecībā uz faktu izvērtēšanu apelācijas sūdzības iesniedzējas faktiskajos un tiesiskajos apsvērumos.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas trešais pamats pamatots ar to, ka Pirmās instances tiesa pilnībā uzlika prasītājai pierādīšanas pienākumu attiecībā uz tiem faktiskajiem apstākļiem, kas veido “īpašos apstākļus” Muitas kodeksa 239. panta un Muitas kodeksa īstenošanas noteikumu 905. panta nozīmē. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka noteiktos gadījumos pierādīšanas pienākums mainās vai vismaz pierādīšanas pienākums ir atvieglots. Apelācijas sūdzības iesniedzējai nekādā gadījumā nav jāpierāda trešajās valstīs (piem., Turcijā) noteikti viņas izmantoti apstākļi, kurus vislabāk šo iestāžu iespēju robežās varētu un vajadzētu iegūt Komisijai/Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF). Tas pats attiecas uz apstākļiem, kuri ir Eiropas Komisijas darbības un ietekmes sfērā.
   Kā ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja min to, ka arī ievērojot spriedumā apelācijas sūdzības iesniedzējai uzlikto pilno pierādīšanas pienākumu, Pirmās instances tiesa nepamatoti atstāja bez ievērības prasītājas lūgto procesa organizatorisko pasākumu noteikšanu, it sevišķi veikt pieprasīto pierādījumu savākšanu. Tā vietā pierādījumu iesniegšanas piedāvājumi tika noraidīti kā nebūtiski.
   Kā piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda to, ka Pirmās instances tiesa tiesiski nepareizi interpretēja un kvalificēja visus prasītājas iesniegtos dokumentus, kā arī minētos apstākļus un pazīmes, kuri norādīja uz Turcijas iestāžu līdzdalību (šķietamā) “viltotā” (būtībā “nepareizā”) preču pārvadāšanas apliecības ATR 1 izsniegšanā. Tā rezultātā tā nonāca pie tiesiski nepareiziem secinājumiem. Vienlaikus Pirmās instances tiesa pilnīgi bez ievērības atstāja būtiskus apelācijas sūdzības iesniedzējas norādītus apstākļus.
   Kā sesto apelācijas sūdzības pamatu tā norāda to, ka Pirmās instances tiesa kā nepareizu nekvalificēja Komisijas rīcību, kad Komisija nesazinājās ar Muitas komiteju/Asociācijas padomi.
   Septītais apelācijas sūdzības pamats ir tas, ka Pirmās instances tiesa neatzina prasītājas likumīgās intereses daļējā apstrīdēto Komisijas lēmumu attiecībā uz noteiktu preču pārvadāšanas apliecību ATR 1 atcelšanā.
   Astotajā pamatā tiek apstrīdēts, ka Pirmās instances tiesa pieļāva tiesisku kļūdu, nelīdzsvarojot taisnīguma apsvērumus un risku konkrētajā lietā. Pirmās instances tiesa tādēļ neatzina, ka pat pieņemot, ka bija viltotas preču pārvadāšanas apliecības ATR 1, ņemot vērā Turcijas iestāžu un Komisijas rupjo vainojamo rīcību, bija netaisnīgi, ievērojot attiecības starp uzņēmējiem un pārvaldes iestādēm, likt prasītājai kā uzņēmējai segt zaudējumus, kuri pie pareizas notikumu gaitas nebūtu radušies.
   Devītajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja kritizē, ka apstrīdētajā spriedumā, piemērojot Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, pamatojoties uz izvirzītajiem un konstatētajiem apstākļiem, tika noliegta Turcijas muitas iestāžu aktīva līdzdalība attiecīgo 32 ATR 1 apliecību izsniegšanā un izmantošanā.

      (1)  OV C 82, 30. lpp.


title: Lieta T-448/17: Prasība, kas celta 2017. gada 18. jūlijā – Sevenfriday/EUIPO – Seven (“SEVENFRIDAY”)

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 18. jūlijā – Sevenfriday/EUIPO – Seven (“SEVENFRIDAY”)
   (Lieta T-448/17)
   (2017/C 300/43)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sevenfriday AG (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji – M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini un G. Bellomo, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Seven SpA (Leinì, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SEVENFRIDAY” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 915 021

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 2. maija lēmums lietā R 2291/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tika noraidīta Sevenfriday AG apelācijas sūdzība par 2016. gada 7. oktobra lēmumu B2400482 un attiecīgi atļaut reģistrācijai pieteiktās Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 1105144 reģistrāciju.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-349/09: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 14. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/12

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 14. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-349/09) (1)

   2011/C 89/23
   Tiesvedības valoda — poļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-312/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedums (Ráckevei járásbíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banif Plus Bank Zrt./Márton Lantos, Mártonné Lantos Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2004/39/EK — 4. panta 1. punkts un 19. panta 4., 5. un 9. punkts — Finanšu instrumentu tirgi — Jēdziens “ieguldījumu pakalpojumi un darbības” — Tiesību normas ieguldītāju aizsardzības garantēšanai — Profesionālās ētikas normas, sniedzot ieguldījumu pakalpojumus klientiem — Pienākums novērtēt sniedzamā pakalpojuma piemērotību vai tā atbilstību klientiem — Šī pienākuma neievērošanas līgumiskās sekas — Patēriņa kredīta līgums — Ārvalstu valūtā izteikts aizdevums — Aizdevuma izmaksa un atmaksāšana valsts valūtā — Klauzulas par maiņas kursu

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedums (Ráckevei járásbíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banif Plus Bank Zrt./Márton Lantos, Mártonné Lantos

   (Lieta C-312/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/39/EK - 4. panta 1. punkts un 19. panta 4., 5. un 9. punkts - Finanšu instrumentu tirgi - Jēdziens “ieguldījumu pakalpojumi un darbības” - Tiesību normas ieguldītāju aizsardzības garantēšanai - Profesionālās ētikas normas, sniedzot ieguldījumu pakalpojumus klientiem - Pienākums novērtēt sniedzamā pakalpojuma piemērotību vai tā atbilstību klientiem - Šī pienākuma neievērošanas līgumiskās sekas - Patēriņa kredīta līgums - Ārvalstu valūtā izteikts aizdevums - Aizdevuma izmaksa un atmaksāšana valsts valūtā - Klauzulas par maiņas kursu)
   (2016/C 038/07)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Ráckevei járásbíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Banif Plus Bank Zrt.

      Atbildētāji: Márton Lantos, Mártonné Lantos

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK, 4. panta 1. punkta 2. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ievērojot atrunu par iesniedzējtiesai veicamo pārbaudi, par ieguldījuma pakalpojumu vai darbību šīs normas izpratnē nav kvalificējami konkrēti maiņas darījumi, kurus veic kredītiestāde atbilstoši tāda ārvalsts valūtā izteikta aizdevuma līguma klauzulām, kāds ir pamatlietā, kurā noteikts, ka aizdevuma summa tiek noteikta pēc ārvalsts valūtas pirkuma kursa, kas piemērojams aizdevuma izmaksas dienā, bet ikmēneša maksājumi tiek noteikti pēc šīs ārvalsts valūtas pārdošanas kursa, kas piemērojams katra ikmēneša maksājuma aprēķina dienā.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: A. Popesku [ A. Popescu ] norīkošana darbam palātās

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/2

         A. Popesku [A. Popescu] norīkošana darbam palātās
   2010/C 346/03
   2010. gada 29. novembrī Vispārējās tiesas plēnums pēc A. Popesku stāšanās tiesneša amatā nolēma šādi mainīt plēnuma 2010. gada 20. septembra lēmumu par tiesnešu sadalījumu palātās, kas grozīts ar 2010. gada 26. oktobra lēmumu.
   Uz laika posmu no 2010. gada 29. novembra līdz dienai, kad amatā stāsies tiesnesis no Bulgārijas, tiek norīkoti:

         II palātā paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood], palātas priekšsēdētājs, F. Deuss [F. Dehousse], I. Višņevska-Bjalecka [I. Wiszniewska-Białecka], M. Preks [M. Prek], J. Švarcs [J. Schwarcz] un A. Popesku, tiesneši.

         2. palātā, kurā ir trīs tiesneši:

   N. Dž. Forvuds, palātas priekšsēdētājs

               a)

               F. Deuss un A. Popesku, tiesneši;

               b)

               F. Deuss un J. Švarcs, tiesneši;

               c)

               J. Švarcs un A. Popesku, tiesneši.

         VII palātā paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

   A. Ditrihs [A. Dittrich], palātas priekšsēdētājs, F. Deuss, I. Višņevska-Bjalecka, M. Preks, J. Švarcs un A. Popesku, tiesneši.


title: Lieta T-398/07: Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Spānija/Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Spānijas platjoslas interneta piekļuves tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Tarifu šķēres — Lojāla sadarbība — EKL 82. panta piemērošana ultra vires — Tiesiskā drošība — Tiesiskās paļāvības aizsardzība)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/13

         Vispārējās tiesas 2012. gada 29. marta spriedums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-398/07) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Spānijas platjoslas interneta piekļuves tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Tarifu šķēres - Lojāla sadarbība - EKL 82. panta piemērošana ultra vires - Tiesiskā drošība - Tiesiskās paļāvības aizsardzība)
   2012/C 138/22
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad, abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier un K. Mojzesowicz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 4. jūlija Lēmumu C(2007) 3196, galīgā redakcija, par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.784 — Wanadoo España pret Telefónica)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 8, 12.01.2008.


title: Lieta T-514/14: Prasība, kas celta 2014. gada 9. jūlijā  – Hispavima /Komisija

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/49

         Prasība, kas celta 2014. gada 9. jūlijā – Hispavima/Komisija
   (Lieta T-514/14)
   2014/C 303/57
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hispavima, SL (Mursija, Spānija) (pārstāvji – A. Ward, A. Barba un J. Torrecilla, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz LESD 263. pantu, ciktāl tajā ir atzīta valsts atbalsta esamība un uzdots to atgūt no Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītājiem,

               —

               pakārtoti, pieņemt norādītos argumentus un nepiemērot lēmuma 4. panta 1. punktā in fine esošo rīkojumu par apgalvotā atbalsta atgūšanu, ciktāl tas ir pretrunā tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principiem, jo atbalsta atgūšanu nekādā gadījumā nevar uzdot, kamēr Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nav publicēts 2011. gada 21. septembra lēmums par izmeklēšanas procedūras uzsākšanu; turklāt apstiprināt, ka to AIE tiesiskā paļāvība, kas atbilst objektīviem nosacījumiem, lai tiem varētu piemērot apstrīdētos nodokļu atvieglojumus pirms 2006. gada lēmuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī,

               —

               daļēji atcelt lēmuma 2. pantu un atzīt par prettiesisku lēmuma 263. un 269. punktā piedāvāto metodoloģiju, ar kuru noteikta apgalvotā priekšrocība, kas ieguldītājiem ir jāatmaksā, un kurā esot jāiekļauj vairāki atskaitījumi, kas nav ņemti vērā,

               —

               daļēji atcelt lēmuma 4. panta 1. punktu, ciktāl Komisija ir acīmredzami pārsniegusi savas pilnvaras, lēmuma 4. panta 1. punktā nosakot, ka nav spēkā tie līguma noteikumi, kuros ieguldītājiem bija paredzēta kompensācija gadījumā, ja Spānijas finanšu līzinga sistēmas nodokļu priekšrocības tiktu atzītas par prettiesisku valsts atbalstu, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas jau izvirzīti lietā T-401/14 Duro Felguera/Komisija, lietā T-700/13 Bankia/Komisija un lietā T-500/14 Derivados del Flúor/Komisija.


title: Lieta C-41/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/19

         Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-41/10)
   2010/C 80/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Rozet un N. Yerrell)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepareizi un nepilnīgi transponējot Direktīvu 73/239/EEK (1) un Direktīvu 92/49/EEK (2), Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti īpaši Pirmās direktīvas 73/239/EEK 6., 8., 15., 16. un 17. pantā, kā arī Trešās direktīvas 92/49/EEK 20., 21. un 22. pantā;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ceļot šo prasību Komisija norāda, ka Beļģijas savstarpējās apdrošināšanas sabiedrību darbība veselības papildapdrošināšanas jomā, kas neietilpst likumā paredzētajā sociālā nodrošinājuma sistēmā, neatbilst Pirmās un Trešās direktīvas prasībām attiecībā uz nedzīvības apdrošināšanu. Ciktāl savstarpējās apdrošināšanas sabiedrības veselības papildapdrošināšanas tirgū tiešā veidā konkurē ar apdrošināšanas sabiedrībām, tām ir piemērojams tas pats tiesiskais regulējums, kāds šīm sabiedrībām. Prasītāja šajā sakarā apstrīd atbildētājas apgalvojumu, ka savstarpējās apdrošināšanas apvienību sniegtie veselības papildapdrošināšanas pakalpojumi ir Pirmās direktīvas 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētais izņēmums, un uzskata, ka apdrošināšana papildapdrošināšanas shēmā nav pielīdzināma “apdrošināšanai, kas ir daļa no likumos noteiktās sociālā nodrošinājuma sistēmas”.
   Komisija, pirmkārt, norāda, ka Pirmās direktīvas 6. pantā ir paredzēts, ka tiešās apdrošināšanas darbību veikšanai vispirms ir jāiegūst oficiāla licence tās dalībvalsts kompetentajās iestādēs, kuras teritorijā sabiedrībai ir juridiskā adrese. Beļģijas savstarpējās apdrošināšanas apvienības attiecībā uz to darbībām veselības papildapdrošināšanas jomā neesot licencētas atbilstoši minētajai normai.
   Otrkārt, prasītāja atbildētājai pārmet Pirmās direktīvas 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu, jo savstarpējās apdrošināšanas sabiedrības neesot Beļģijas tiesiskajā regulējumā paredzēto apdrošināšanas sabiedrību juridisko formu vidū. Turklāt savstarpējās apdrošināšanas sabiedrībām esot tiesības veikt plašu spektru darbību, kas nav tieši saistītas ar to darbību apdrošināšanas jomā, bet atbilstoši 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam sabiedrībai ir jānodarbojas vienīgi ar apdrošināšanu un no tās tieši izrietošām operācijām, neveicot citus komercdarījumus. Beļģijas tiesiskajā regulējumā esot arī konflikts ar 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu, jo šajā apakšpunktā ir paredzēts, ka sabiedrībai jāiesniedz darbības plāns saskaņā ar 9. panta noteikumiem. Savstarpējās apdrošināšanas sabiedrības attiecībā uz to darbībām veselības papildapdrošināšanas jomā nekādu tamlīdzīgu plānu neesot iesniegušas. Visbeidzot, Beļģijas savstarpējās apdrošināšanas sabiedrībām, pretēji Pirmās direktīvas 8. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētajam, neesot pienākuma izveidot obligāto garantiju fondu.
   Treškārt, Komisija norāda, ka saskaņā ar Pirmās direktīvas 13. un nākamajiem pantiem (proti, 16., 16.a un 17. pantu), kā arī saskaņā ar Trešās direktīvas 15. un 20.–22. pantu savstarpējās apdrošināšanas sabiedrībām ir jāizveido pietiekamas tehniskās rezerves saistībā ar to darbību veselības papildapdrošināšanas jomā, kā arī pietiekamas maksātspējas rezerves attiecībā uz to darbībām kopumā. Beļģijā maksātnespējas rezerves prasība attiecībā uz savstarpējās apdrošināšanas sabiedrību sniegtajiem papildapdrošināšanas pakalpojumiem tika paredzēta tikai 2002. gadā un šo rezervi aprēķina metode atšķiroties no Pirmajā direktīvā paredzētās.

      (1)  Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmā direktīva 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana (OV L 228, 3. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 228, 1. lpp.).


title: Lieta C-103/10: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 9. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 9. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-103/10) (1)

   ()
   2011/C 30/52
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta T-514/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. janvāra spriedums — NCL /ITSB ( “NORWEGIAN BREAKAWAY” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “NORWEGIAN BREAKAWAY” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/19

      Vispārējās tiesas 2014. gada 23. janvāra spriedums — NCL/ITSB (“NORWEGIAN BREAKAWAY”)
      (Lieta T-514/12) (1)

      (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “NORWEGIAN BREAKAWAY” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
      (2014/C 71/33)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: NCL Corporation Ltd (Miami, Floridas Štats, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāve — N. Grüger, advokāte)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Schifko)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 12. septembra lēmumu lietā R 1017/2012-4 par vārdiska apzīmējuma “NORWEGIAN BREAKAWAY” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  NCL Corporation Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta T-482/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. oktobrī — Département du Gers /Komisija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/50

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. oktobrī — Département du Gers/Komisija
   (Lieta T-482/10)
   ()
   2010/C 346/99
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Département du Gers (Auch, Francija) (pārstāvji — S. Mabile un J.-P. Mignard, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 28. jūlija Lēmumu 2010/432/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētu kukurūzu 1507x59122 (DAS-Ø15Ø7-1xDAS-59122-7), sastāv vai ir ražoti no tās;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir identiski vai pēc būtības līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-478/10 Département du Gers/Komisija.


title: Lieta T-175/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 28. aprīļa rīkojums – Omega /ITSB – Omega Engineering  ( “Ω OMEGA” )

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/38

         Vispārējās tiesas 2014. gada 28. aprīļa rīkojums – Omega/ITSB – Omega Engineering (“Ω OMEGA”)
   (Lieta T-175/13) (1)

   2014/C 194/53
   Tiesvedības valoda – franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-332/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. jūnijā iesniedza Kúria (Ungārija) — Ferenc Weigl / Nemzeti Innovációs Hivatal

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. jūnijā iesniedza Kúria (Ungārija) — Ferenc Weigl/Nemzeti Innovációs Hivatal

   (Lieta C-332/13)
   2013/C 274/05
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Kúria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ferenc Weigl

      Atbildētājs: Nemzeti Innovációs Hivatal

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants ir interpretējams tādējādi, ka tajā ietvertā norma par aizsardzību pret nepamatotu atlaišanu ir jāpiemēro, neskatoties uz to, ka Pārskatītās Eiropas Sociālās hartas 24. pantu dalībvalsts neatzīst par sev saistošu?

               2)

               Vai, gadījumā ja tas tā ir, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants ir interpretējams tādējādi, ka valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru valdības ierēdņa atlaišanas gadījumā tai nav jāpaziņo atlaišanas pamatojums, atbilst “nepamatotas atlaišanas” jēdzienam?

               3)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pantā ietvertais formulējums “ievērojot Savienības tiesību aktus, kā arī valstu tiesību aktus un praksi” ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalsts normatīvajos aktos var noteikt īpašu to personu kategoriju, kurām viņu tiesisko attiecību izbeigšanas gadījumā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants nav jāpiemēro?

               4)

               Vai, ņemot vērā atbildi uz 1. līdz 3. jautājumu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts attiecībā uz valdības ierēdņiem ir interpretējams tādējādi, ka valsts tiesām ir pienākums nepiemērot šīs hartas 30. pantam pretrunā esošās valsts tiesību normas?


title: Lieta T-347/06: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Nynäs Petroleum un Nynas Belgium /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Naudas sodi — Sadarbība administratīvajā procesā — Būtiska pievienotā vērtība — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/14

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Nynäs Petroleum un Nynas Belgium/Komisija
   (Lieta T-347/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi - Sadarbība administratīvajā procesā - Būtiska pievienotā vērtība - Vienlīdzīga attieksme)
   2012/C 355/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nynäs Petroleum AB (Stokholma, Zviedrija) un Nynas Belgium AB (Stokholma) (pārstāvji — A. Howard, barrister, M. Dean un D. McGowan, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, pārstāvis, kam palīdz L. Gyselen, advokāts)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (NL)) un, pakārtoti, prasība samazināt prasītājām ar minēto lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nynäs Petroleum AB un Nynas Belgium AB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 20, 27.1.2007.


title: Lieta T-405/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. oktobra spriedums — Powerserv Personalservice /ITSB — Manpower ( MANPOWER ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības pasludināšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme MANPOWER — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstošs raksturs — Daļēja grozīšana — Izmantošanas rezultātā iegūta atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 51. panta 1. un 2. punkts un 63. panta 3. punkts)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/28

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. oktobra spriedums — Powerserv Personalservice/ITSB — Manpower (“MANPOWER”)
   (Lieta T-405/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības pasludināšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “MANPOWER’ - Absolūti atteikuma pamatojumi - Aprakstošs raksturs - Daļēja grozīšana - Izmantošanas rezultātā iegūta atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 51. panta 1. un 2. punkts un 63. panta 3. punkts)
   (2008/C 313/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Powerserv Personalservice GmbH, agrākais nosaukums — Manpower Personalservice GmbH, Sanktpeltene [Sankt Pölten] (Austrija) (pārstāve — B. Kuhare [B. Kuchar], advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Manpower, Inc., Milvoki, Viskonsinas štats [Milwaukee, Wisconsin] (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — sākotnēji — R. Moskona [R. Moscona], solicitor, pēc tam — R. Moskona un A. Brisons [A. Bryson], barrister, un, visbeidzot — Brisons un V. Marslanda [V. Marsland], solicitor)
   Priekšmets
   Prasība atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 22. jūlija lēmumu lietā R 499/2004–4 attiecībā uz pieteikumu par Kopienas vārdiskas preču zīmes “MANPOWER” Nr. 76059 spēkā neesamības atzīšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 22. jūlija lēmumu (lieta R 499/2004-4) par pieteikumu par Kopienas preču zīmes “MANPOWER” Nr. 76059 spēkā neesamības atzīšanu grozīt tādā ziņā, ka minētā preču zīme attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, saistībā ar kuriem tā ir reģistrēta Nīderlandē, Zviedrijā, Somijā un Dānijā, nav aprakstoša. Šī lēmuma rezolutīvā daļa paliek negrozīta;

               2)

               Manpower Inc. prasījumu par minētā Apelāciju padomes lēmuma grozīšanu pārējā daļā noraidīt;

               3)

               prasību noraidīt;

               4)

               Powerserv Personalservice GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 28.1.2006.


title: Lieta C-146/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Commissione tributaria di secondo grado di Trento  (Itālija)  2006. gada 17. marta  rīkojumu —  Fendt Italiana Srl  pret  Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione tributaria di secondo grado di Trento (Itālija) 2006. gada 17. marta rīkojumu — Fendt Italiana Srl pret Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento

   (Lieta C-146/06)
   (2006/C 143/41)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria di secondo grado di Trento (Itālija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fendt Italiana Srl

      Atbildētāja: Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento

   Prejudiciālais jautājums
   Vai likumdošanas dekrēta Nr. 504/95 62. pantā paredzētais nodokļu režīms ir saderīgs ar Direktīvu 2003/96/EK (1), ar ko tika pārkārtoti [pārstrukturēti] Kopienu vispārējie noteikumi par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem, ja šie produkti netiek izmantoti kā kurināmais vai motordegviela?

      (1)  OV 2003, L 283, 51. lpp.


title: Lieta T-498/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 8. marta spriedums — Mayer Naman /ITSB — Daniel e Mayer ( “David Mayer” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “David Mayer” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “DANIEL & MAYER MADE IN ITALY” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Lūgums sniegt pierādījumus par faktisko izmantošanu, kas pirmo reizi iesniegts Apelāciju padomē — Nokavējums — Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/32

         Vispārējās tiesas 2013. gada 8. marta spriedums — Mayer Naman/ITSB — Daniel e Mayer (“David Mayer”)
   (Lieta T-498/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “David Mayer” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “DANIEL & MAYER MADE IN ITALY” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Lūgums sniegt pierādījumus par faktisko izmantošanu, kas pirmo reizi iesniegts Apelāciju padomē - Nokavējums - Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)
   2013/C 114/50
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: David Mayer Naman (Roma, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji S. Sutti, S. Cazzaniga un V. Fedele, vēlāk V. Fedele un M. Spolidoro, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Daniel e Mayer Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji — M. Andreolini un A. Parini, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 26. jūlija lēmumu lietā R 413/2009-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Daniel e Mayer Srl un David Mayer Naman

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               David Mayer Naman atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta T-471/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. augustā — Xellia Pharmaceuticals un Zoetis Products /Komisija

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/47

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. augustā — Xellia Pharmaceuticals un Zoetis Products/Komisija
   (Lieta T-471/13)
   2013/C 325/75
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Xellia Pharmaceuticals ApS (Kopenhāgena, Dānija) un Zoetis Products, LLC (New Jersey, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — D. Hull, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmuma C(2013) 3803, galīgā redakcija, (COMP/39226 — Lundbeck) 1. panta 3. punktu, 2. panta 3. punktu un 3. pantu, ciktāl tie skar prasītājas, vai

               —

               alternatīvi, atzīt lēmuma 1. panta 3. punktu par daļēji spēkā neesošu un samazināt uzliktā naudassoda summu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza astoņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir acīmredzama kļūda vērtējumā, secinot, ka izlīguma līgumos noteiktie ierobežojumi pārsniedza Lundbeck patentu apjomu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā, izmantojot nepareizo tiesību standartu, lai noteiktu, vai Alpharma bija potenciāla konkurente; un acīmredzama kļūda vērtējumā, secinot, ka Alpharma bija potenciāla konkurente.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir acīmredzama kļūda vērtējumā, secinot, ka izlīguma līgumi bija kompetences ierobežojums “atbilstīgi mērķim”.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūda tiesību piemērošanā, secinot konkurences ierobežojumu 101. panta izpratnē, neraugoties uz to, ka izlīguma līgumi vienīgi atspoguļoja Lundbeck patentu ekskluzīvo apjomu, kas kā tiesību jautājums ir jāuzskata par spēkā esošu.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas prasītāju tiesības uz aizstāvību, novēloti paziņojot tām par (i) izmeklēšanu un (ii) Komisijas īpašajiem iebildumiem.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts nediskriminācijas princips, nosūtot lēmumu Zoetis.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūda naudassoda aprēķinā, neņemot vērā apgalvotā pārkāpuma ierobežoto smagumu, un acīmredzama kļūda vērtējumā, nosakot naudassodu proporcionāli lielāku nekā Lundbeck uzlikto naudassodu un neņemot vērā likumu nenoteiktību, pārkāpuma mazāk nopietno raksturu un ģeogrāfisko apmēru.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir acīmredzama kļūda vērtējumā, piemērojot 10 % naudassoda maksimālo apmēru A.L. Industrier, pamatojoties uz tās apgrozījumu 2011. gadā, nevis uz tās ievērojami lielāku apgrozījumu 2012. gadā, tādējādi liekot prasītājām samaksāt lielāku naudassoda daļu.


title: Lieta T-376/15: Prasība, kas celta 2016. gada 28. aprīlī – KK/EASME

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/33

         Prasība, kas celta 2016. gada 28. aprīlī – KK/EASME

   (Lieta T-376/15)
   (2016/C 243/35)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: KK (Parīze, Francija) (pārstāvis – J.-P. Spitzer, avocat)

      Atbildētāja: Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūra (EASME)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 15. jūnija lēmumu, ar kuru EASME noraidīja prasītājas priekšlikumu;

               —

               piespriest EASME izmaksāt summu EUR 50 000 apmērā kā atlīdzinājumu par iespējas zaudēšanu un EUR 90 800 apmēra kā atlīdzinājumu par prasītājas zaudējumiem;

               —

               piespriest EASME atlīdzināt visus tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, lai pamatotu savus prasījumus par atcelšanu.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka tehniski nebija pieejams interneta portāls, kurā būtu bijis jāiesniedz prasītājas priekšlikums, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus un informāciju par saistītām darbībām, uz kurām attiecas Pētniecības un inovāciju pamatprogramma “Apvārsnis 2020” (2014.-2020. gadam).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka – pretēji EASME apgalvotajam – prasītāja nav krāpnieciski parakstījusi apņemšanos, kas izteikta, iesniedzot priekšlikumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas iesniegtā priekšlikuma noraidīšana ir pretrunā konkursa nolikumam.

         Prasītāja izvirza arī divus pamatus savu prasījumu par zaudējumu atlīdzināšanu pamatošanai.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja ir cietusi zaudējumus iespējas zaudēšanas dēļ.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja ir cietusi zaudējumus atbildes uz uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus sagatavošanai veltītā laika dēļ.


title: lieta C-460/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sandra Puffer/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz (Sestā PVN direktīva — 17. panta 2. un 6. punkts — Tiesības uz iepriekš samaksāta nodokļa atskaitīšanu — Ēkas, kas pieder nodokļa maksātāja uzņēmumam, celtniecības izmaksas — 6. panta 2. punkts — Ēkas daļas izmantošana privātām vajadzībām — Finansiāla priekšrocība salīdzinājumā ar personām, kas nav nodokļa maksātājas — Vienlīdzīga attieksme — Valsts atbalsts atbilstoši EKL 87. pantam — Tiesību uz atskaitīšanu izslēgšana)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/13

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sandra Puffer/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz
   (lieta C-460/07) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 17. panta 2. un 6. punkts - Tiesības uz iepriekš samaksāta nodokļa atskaitīšanu - Ēkas, kas pieder nodokļa maksātāja uzņēmumam, celtniecības izmaksas - 6. panta 2. punkts - Ēkas daļas izmantošana privātām vajadzībām - Finansiāla priekšrocība salīdzinājumā ar personām, kas nav nodokļa maksātājas - Vienlīdzīga attieksme - Valsts atbalsts atbilstoši EKL 87. pantam - Tiesību uz atskaitīšanu izslēgšana)
   2009/C 141/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: Sandra Puffer
   Atbildētājs: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof –EKL 87. pantu un 17. panta 6. punkta Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), interpretācija — Pievienotās vērtības nodokļa, kas samaksāts kā priekšnodoklis par ēkas celtniecību, kas galvenokārt tiek izmantota kā personīgā dzīvojamā māja un pārējā daļā ar nodokli apliekamai izīrēšanai, atskaitīšana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā personīgā lietošana tiek vērtēta kā no nodokļa atbrīvota darbība un kas tajā redakcijā, kāda bija piemērojama direktīvas spēkā stāšanās laikā, izslēdz tiesības uz tāda nodokļa atskaitīšanu, kas samaksāts kā priekšnodoklis par ēkas daļām, kuras tiek izmantotas nodokļa maksātāja personīgajām vajadzībām — Direktīvas 77/388/EEK un it īpaši tās 17. panta spēkā esamība tiktāl, ciktāl tas, iegādājoties nekustamo īpašumu dzīvošanai, rada nodokļu priekšrocību nodokļu maksātājiem, kas šo nekustamo īpašumu kaut nelielā mērā izmanto uzņēmējdarbībai, salīdzinājumā ar citiem nodokļu maksātājiem un citu dalībvalstu pilsoņiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar 17. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 6. panta 2. punkta a) apakšpunktu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, netiek pārkāpts Kopienu vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips, jo ar šīm normām nodokļu maksātājiem, izmantojot tiesības uz pilnīgu un tūlītēju priekšnodoklī maksājamā pievienotā vērtības nodokļa par jauktas izmantošanas ēkas celtniecību atskaitīšanu un vēlāku pakāpenisku šī nodokļa uzlikšanu par šīs ēkas izmantošanu privātām vajadzībām, var piešķirt naudas līdzekļu izmantošanas priekšrocību salīdzinājumā ar personām, kas nav nodokļu maksātājas, un nodokļu maksātājiem, kuri izmanto ēku tikai privātām dzīvošanas vajadzībām;

               2)

               EKL 87. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts pasākums, ar kuru tiek transponēts Sestās direktīvas 77/388 17. panta 2. punkta a) apakšpunkts un kurā tiek paredzēts, ka tiesības uz priekšnodoklī maksājamā pievienotā vērtības nodokļa atmaksāšanu ir tikai tiem nodokļu maksātājiem, kuri veic ar nodokli apliekamus darījumus, izslēdzot tos, kuri veic tikai no nodokļa atbrīvotus darījumus, tiktāl, ciktāl šis valsts pasākums var piešķirt naudas līdzekļu izmantošanas priekšrocību tikai tiem nodokļu maksātājiem, kuri veic ar nodokli apliekamus darījumus;

               3)

               Sestās direktīvas 77/388 17. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētā atkāpe nav piemērojama valsts tiesību normai, ar ko tiek grozīti šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā pastāvošie tiesību akti, kuru pamatā ir citādāka loģika nekā iepriekšējos tiesību aktos un ar ko tiek ieviestas jaunas procedūras. Šajā sakarā nav nozīmes tam, vai valsts likumdevējs iepriekšējos valsts tiesību aktus grozījis, pamatojoties uz skaidru vai kļūdainu Kopienu tiesību interpretāciju. Jautājums par to, vai šāds valsts tiesību normu grozījums Sestās direktīvas 77/388 17. panta 6. punkta otrās daļas izpratnē ietekmē arī citu valsts tiesību normu, ir atkarīgs no savstarpēji saistītā vai neatkarīgā minēto valsts tiesību noteikumu rakstura, kas ir jānosaka valsts tiesai.

      (1)  OV C 315, 22.12.2007.


title: Lieta F-109/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. oktobrī  – ZZ /Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-109/14)
   (2015/C 007/66)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – L. M. Ribolzi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar ko ir noraidīts miruša ierēdņa šķirtās laulātās lūgums palielināt apgādnieka zaudējuma pensiju.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam 35 % no apgādnieka zaudējuma pensijas EUR 2  875,40 apmērā nāves iestāšanās dienā, un pēc šī datuma pieskaitot nesamaksātajai summai procentus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-22/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. februārī — Conticchio /Komisija

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. februārī — Conticchio/Komisija
   (Lieta F-22/11)
   2011/C 139/58
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rosella Conticchio (Roma, Itālija) (pārstāvji — R. Giuffridda un A. Tortora, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noteiktas prasītājas tiesības uz pensiju, tiktāl, ciktāl tajā atzīts, ka prasītājai ir tiesības uz izdienas pensiju, par pamatu ņemot AST7/1, nevis AST7/2 pakāpi

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2010. gada 18. novembrī pieņemto un 2010. gada 24. novembrī paziņoto Lēmumu Nr. R/489/10, ar kuru iecēlējinstitūcija ir noraidījusi [prasītājas iesniegto] sūdzību;

               —

               ar atpakaļejošu spēku noteikt, ka prasītājai ir tiesības uz pāreju no AST7/1 pakāpes uz AST7/2 pakāpi;

               —

               pārrēķināt prasītājai izmaksājamās pensijas apmēru, palielinot to par aptuveni EUR 170 mēnesī;

               —

               piespriest struktūrai, kas ir atbildīga par prasītājas pensijas izmaksu, atmaksāt neizmaksāto summu, kas aprēķināta, sākot no 2010. gada 1. jūnija līdz galīgajai samaksai, pieskaitot procentu maksājumu, indeksācijas maksājumu un citus tiesību aktos noteiktos maksājumus;

               —

               noteikt Eiropas Komisijai pienākumu atmaksāt prasītajai summas, kuras tā būs nepamatoti samaksājusi līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanai saistībā ar tiesību uz pensiju atzīšanu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-135/11 P: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedums — IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH /Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste (Apelācija — Sabiedrības piekļuve iestāžu dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — 4. panta 5. punkts — Apjoms — Dalībvalsts izdoti dokumenti — Šīs dalībvalsts iebildums pret šo dokumentu izsniegšanu — Tādas pārbaudes apjoms, ko veic iestāde un Savienības tiesa, balstoties uz dalībvalsts izvirzīto iebildumu pamatojumu — Strīdīgā dokumenta iesniegšana Savienības tiesā)

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/6

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedums — IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH/Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-135/11 P) (1)

   (Apelācija - Sabiedrības piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 5. punkts - Apjoms - Dalībvalsts izdoti dokumenti - Šīs dalībvalsts iebildums pret šo dokumentu izsniegšanu - Tādas pārbaudes apjoms, ko veic iestāde un Savienības tiesa, balstoties uz dalībvalsts izvirzīto iebildumu pamatojumu - Strīdīgā dokumenta iesniegšana Savienības tiesā)
   2012/C 250/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH (pārstāvji — S. Crosby un S. Santoro, advokāti)

      Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — C. O'Reilly un P. Costa de Oliveira)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. janvāra spriedumu lietā T-362/08 IFAW Internationaler Tierschutz Fonds/Komisija, ar ko noraidīta prasība atcelt Komisijas 2008. gada 19. jūnija lēmumu, ar ko prasītājai daļēji tiek atteikta piekļuve konkrētiem dokumentiem, kurus Komisijai iesniegušas Vācijas iestādes procedūrā par tādas aizsargātas teritorijas deklasificēšanu, kas paredzēta Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 13. janvāra spriedumu lietā C-362/08 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds/Komisija;

               2)

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH celtu prasību atcelt Komisijas 2008. gada 19. jūnija lēmumu, ar ko tai tiek atteikta piekļuve dokumentam, kuru Vācijas iestādes iesniegušas Eiropas Komisijai procedūrā par tādas teritorijas deklasificēšanu, kas aizsargāta saskaņā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 179, 18.06.2011.


title: Lieta C-127/06: Prasība, kas celta  2006. gada 3. martā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/8

         Prasība, kas celta 2006. gada 3. martā — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-127/06)
   (2006/C 108/14)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — A. Aresu)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/65/EK par patēriņa finanšu pakalpojumu tālpārdošanu un grozījumiem Padomes Direktīvā 90/619/EEK un Direktīvās 97/7/EK un 98/27/EK (1) vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 21. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 9. oktobrī.

      (1)  OV L 271, 16. lpp.


title: Lieta C-448/11 P: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums — SNIA Spa , kam piemērots īpašs režīms/Eiropas Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ūdeņraža peroksīda un nātrija perborāta Eiropas tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Atbildības noteikšana konkurences jomā — Saimnieciskās pēctecības kritērijs — Tiesību uz aizstāvību pārkāpums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/5

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums — SNIA Spa, kam piemērots īpašs režīms/Eiropas Komisija
   (Lieta C-448/11 P) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ūdeņraža peroksīda un nātrija perborāta Eiropas tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Atbildības noteikšana konkurences jomā - Saimnieciskās pēctecības kritērijs - Tiesību uz aizstāvību pārkāpums - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 45/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SNIA Spa, kam piemērots īpašs režīms (pārstāvji — A. Santa Maria, C. Biscaretti di Ruffia un E. Gambaro, avvocati)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, L. Malferrari un B. Gencarelli)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-194/06 SNIA/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu C(2006) 1766, galīgā redakcija, attiecībā uz procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts), ciktāl Komisija tajā ir uzlikusi Caffaro Srl un SNIA SpA solidāri maksājamu naudas sodu — Noteikumi, kas reglamentē vainojamību par pret konkurenci vērstām darbībām apvienošanās gadījumā — Tiesību uz aizstāvību un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               SNIA Spa, kam piemērots īpašs režīms, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 22.10.2011.


title: Lieta C-286/12: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 6. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Ungārija (Valsts pienākumu neizpilde — Sociālā politika — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — Direktīva 2000/78/EK — 2. pants un 6. panta 1. punkts — Valsts režīms, kurā tiesnešu, prokuroru un notāru amata pildīšanas maksimālais vecums ir noteikts 62 gadi — Likumīgi mērķi, kas attaisno atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar darbiniekiem, kas nav sasnieguši 62 gadu vecumu — Pārejas perioda ilguma samērīgums)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/22

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 6. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Ungārija
   (Lieta C-286/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Direktīva 2000/78/EK - 2. pants un 6. panta 1. punkts - Valsts režīms, kurā tiesnešu, prokuroru un notāru amata pildīšanas maksimālais vecums ir noteikts 62 gadi - Likumīgi mērķi, kas attaisno atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar darbiniekiem, kas nav sasnieguši 62 gadu vecumu - Pārejas perioda ilguma samērīgums)
   2013/C 9/35
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Enegren un K. Talabér-Ritz)

      Atbildētāja: Ungārija (pārstāvis — M.Z. Fehér)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 5. nod., 4. sēj., 79. lpp.), 2. panta un 6. panta 1. punkta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts, ka tiesnešiem, prokuroriem un notāriem, sasniedzot 62 gadu vecumu, nekavējoties jāizbeidz profesionālā darbība — Tādu leģitīmu mērķu, kas attaisnotu šādu atšķirīgas attieksmes pret 62 gadu vecumu nesasniegušajiem strādājošajiem atšķirīgu attieksmi, neesamība — Pārejas posma ilguma (viens gads) nesamērīgums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot valsts tiesisko regulējumu, kurā tiesnešiem, prokuroriem un notāriem tiek noteikts amata pildīšanas maksimālais vecums 62 gadi, kas rada atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ un kas nav attaisnota ar likumīgiem mērķiem, un kas katrā ziņā nav atbilstīga un vajadzīga, lai sasniegtu mērķus, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. pantā un 6. panta 1. punktā;

               2)

               Ungārija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 217, 21.07.2012.


title: Lieta C-576/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. decembrī — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/19

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. decembrī — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-576/10)
   2011/C 55/34
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. van Beek un C. Zadra)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pārkāpdama Eiropas Savienības tiesības publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā un it īpaši Direktīvu 2004/18/EK (1) saistībā ar Eindhovenas komūnas veikto būvdarbu koncesijas piešķiršanu, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 2004/18 2. pantā un III sadaļā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka sadarbības nolīgums, ko Eindhovenas komūna 2007. gada 11. jūnijā noslēgusi ar Hurks Bouw en Vastgoed B.V., ir būvdarbu koncesija Direktīvas 2004/18 1. panta 3. punkta nozīmē.
   Tā kā būvdarbu koncesijas aplēstā vērtība pārsniedz piemērojamo robežvērtību, par to atbilstoši Direktīvai 2004/18 un it īpaši tās 2. pantam un III sadaļai bija jāizsludina konkurss. Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2004/18 63.–65. pantu jāizsludina bija Hurks Bouw en Vastgoed B.V. piešķirtās būvdarbu līgumu slēgšanas tiesības, kuru vērtība pārsniedz piemērojamo robežvērtību.
   Pamatojoties uz faktu, ka Eindhovenas komūna attiecīgajai būvdarbu koncesijai, kas piešķirta Hurks Bouw en Vastgoed B.V., nav piemērojusi Direktīvu 2004/18 un it īpaši tās 2. pantu un III sadaļu, Komisija secina, ka ir noticis šīs direktīvas pārkāpums.
   Ņemot to visu vērā, Komisija secina, ka saistībā ar Eindhovenas komūnas būvdarbu koncesijas piešķiršanu Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas ir paredzēti Eiropas Savienības tiesībās publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā un it īpaši Direktīvas 2004/18 2. pantā un III sadaļā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-24/10: Prasība, kas celta 2010. gada 14. janvārī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/41

         Prasība, kas celta 2010. gada 14. janvārī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-24/10)
   2010/C 63/64
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Karanasou-Apostolopuolou un G. Braun)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīvu 2006/46/EK (1), ar ko groza Padomes Direktīvas 78/660/EEK attiecībā uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem, 83/349/EEK attiecībā uz konsolidētajiem pārskatiem, 86/635/EEK par banku un citu finanšu iestāžu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem un 91/674/EEK par apdrošināšanas uzņēmumu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem, vai, jebkurā gadījumā, nepaziņojot par šo aktu pieņemšanu Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš Direktīvas 2006/46 transponēšanai valsts tiesiskajā regulējumā beidzās 2008. gada 5. septembrī.

      (1)  OV L 224, 1. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 20. aprīlī lietā T-273/02 Krüger GmbH & Co. KG pret Iekšēja tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “CALPICO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts preču zīme “CALYPSO” — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/12

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 20. aprīlī
   lietā T-273/02 Krüger GmbH & Co. KG pret Iekšēja tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “CALPICO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts preču zīme “CALYPSO” - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam)
   (2005/C 155/24)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-273/02 Krüger GmbH & Co. KG, Bergiša Gladbaha [Bergisch Gladbach] (Vācija), ko pārstāv S. fon Petersdorfs-Kampens [S. von Petersdorff-Campen], advokāts, pret Iekšēja tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis G. Šneiders [G. Schneider]), otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks un persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā Calpis Co. Ltd, Tokija (Japāna), ko pārstāv O. Jungsts [O. Jüngst] un M. Šorks [M. Schork], advokāti par prasību atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2002. gada 25. jūnija lēmumu (lietā R 484/2000-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Calpis Co. Ltd un Krüger GmbH & Co. KG, Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Mengoci [P. Mengozzi] un I. Višņevska-Bjalecka [I. Wiszniewska-Białecka], sekretārs I. Natsinas [I. Natsinas], administrators, 2005. gada 20. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1

               prasību noraidīt;

               2

               piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 9.11.2002.


title: Apvienotās lietas T-200/03 un T-313/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 21. februāra  spriedums —  V  pret Komisiju (Ierēdņi — Atbrīvošana no amata sakarā ar nekompetenci — Civildienesta noteikumu 51. pants — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Pienākums sniegt palīdzību — Aizstāvības tiesības — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme — Pamatojums — Novērtējuma ziņojums — Pieņemamība — Interese celt prasību)

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/11

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 21. februāra spriedums — V pret Komisiju
   (Apvienotās lietas T-200/03 un T-313/03) (1)

   (Ierēdņi - Atbrīvošana no amata sakarā ar nekompetenci - Civildienesta noteikumu 51. pants - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Pienākums sniegt palīdzību - Aizstāvības tiesības - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Pamatojums - Novērtējuma ziņojums - Pieņemamība - Interese celt prasību)
   (2006/C 96/20)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: V, Overeisa (Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J. Curall)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt lēmumu, ar kuru iecēlējinstitūcija ir atbrīvojusi prasītāju no amata sakarā ar nekompetenci, un, otrkārt, prasība atcelt prasītājas novērtējuma ziņojumu par laikposmu no 1999. gada līdz 2001. gadam
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt prasības lietās T-200/03 un T-313/03;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību un pagaidu noregulējuma tiesvedību pats.

      (1)  OV C 200, 23.8.2003.


title: Lieta T-22/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. janvārī — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband /Komisija

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/28

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. janvārī — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Komisija
   (Lieta T-22/11)
   2011/C 72/45
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband (Minstere, Vācija) (pārstāvji — I. Liebach un A. Rosenfeld, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 21. decembra Lēmumu C(2010) 9525 galīgā redakcija, Valsts atbalsts, MC 8/2009 un C-43/2009 — Vācija — WestLB, ciktāl ar šo lēmumu ir noraidīts Vācijas 2010. gada 28. oktobrī lūgtais termiņa pagarinājums Westdeutsche Immobilienbank AG pārdošanai un jauno darījumu pabeigšanai līdz 2011. gada 15. februārim;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 21. decembra Lēmumu C(2010) 9525 galīgā red., Valsts atbalsts, MC 8/2009 un C-43/2009 — Vācija — WestLB, ciktāl ar to Komisija konkludenti ir nolēmusi, ka Vācija ir iesniegusi tikai vienotu lūgumu termiņa pagarinājumam Westdeutsche Immobilienbank AG pārdošanai un jauno darījumu pabeigšanai līdz 2011. gada 15. februārim un tādējādi nav jālemj par termiņa pagarinājumu, kas pārsniegtu minēto datumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus prasības pamatus.
   1)   Pirmais prasības pamats: LESD 296. panta 2. punktā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde
   šajā sakarā prasītāja norāda, ka Komisija neesot izklāstījusi, kādēļ tā divus Vācijas iesniegtos termiņa pagarinājuma lūgumus ir apvienojusi vienā,
   turklāt Komisija neesot paskaidrojusi, kādēļ nav izpildīti termiņa pagarināšanas nosacījumi, kas paredzēti Komisijas 2009. gada 12. maija Lēmumā C(2009) 3900, labota galīgā redakcija, par valsts atbalstu C-43/08 (ex N 390/08), ko Vācija vēlas sniegt WestLB AG pārstrukturēšanai, (turpmāk tekstā — 2009. gada 12. maija lēmums), 2. panta 2. punktā.
   2)   Otrais prasības pamats: Pilnvaru nepareiza izmantošana un kļūda vērtējumā
   prasītāja šajā sakarā norāda, ka Komisijas diskrecionārā lēmuma par termiņa pagarinājumu pamatā esot nepareiza faktu konstatācija. Prasītāja uzskata, ka apstrīdētā lēmuma pamatā esot tikai viens lūgums pagarināt termiņu līdz 2011. gada 15. februārim, jeb esot ticis konkludenti atzīts, ka par minēto datumu pārsniedzošu termiņu lemt nav vajadzības,
   turpinot prasītāja norāda, ka Komisija neesot piemērojusi 2009. gada 12. maija lēmuma 2. panta 2. punktā skaidri paredzēto iespēju termiņu pagarināt, kaut arī esot izpildīti nosacījumi tās izmantošanai. Tā vietā Komisija esot atsaukusies uz nerakstītām sui generis pagarināšanas tiesībām, kurām neesot nekāda tiesiska pamata un kuru nosacījumi esot absolūti neskaidri.
   3)   Trešais prasības pamats: Samērīguma principa pārkāpums
   attiecībā uz šo prasītāja cita starpā norāda, ka Komisijas lēmums par Westdeutsche Immobilienbank AG jauno darījumu apturēšanu pēc 2011. gada 15. februāra neesot samērīgs ar neērtībām, kas šādi tiks radītas.
   4)   Ceturtais prasības pamats: Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
   šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisija citos ar finanšu krīzi saistītos gadījumos, kad finanšu iestādēm ir tikuši piešķirti atbalsti ievērojami lielākos apmēros, esot piešķīrusi būtiski ilgākus termiņus kapitāldaļu un arī nekustamo īpašumu finansēšanas sabiedrību pārdošanai.
   5)   Piektais prasības pamats: Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta un labas pārvaldības principa pārkāpums
   piektā prasības pamata ietvaros prasītāja norāda, ka Komisija neesot tiesīga dalībvalsts izteiktus lūgumus interpretēt pretēji to tekstam, jēgai un mērķim, kā arī šādi par tiem lemt.


title: Lieta C-202/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 16. aprīlī ierosinājusi France Télécom SA par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 30. janvāra spriedumu lietā T-340/03 France Télécom SA /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/9

         Apelācija, ko 2007. gada 16. aprīlī ierosinājusi France Télécom SA par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 30. janvāra spriedumu lietā T-340/03 France Télécom SA/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-202/07 P)
   (2007/C 170/16)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: France Télécom SA, agrāk — Wanadoo Interactive SA (pārstāvji — O. W. Brouwer, H. Calvet, J. Philippe un T. Janssens, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-340/03 France Télécom SA/Eiropas Kopienu Komisija, ar kuru ir noraidīta prasība, kas tika iesniegta par Eiropas Kopienu Komisijas 2003. gada 16. jūlija lēmumu par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.233 — Wanadoo Interactive);

               —

               tā rezultātā:

                           —

                           vai nu nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai jaunai izskatīšanai;

                           —

                           vai arī pieņemt galīgo lēmumu, atceļot Eiropas Kopienu Komisijas 2003. gada 16. jūlija lēmumu par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.233 — Wanadoo Interactive), tādējādi apmierinot prasītājas prasījumus pirmajā instancē;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam norāda septiņus pamatus.
   Ar pirmo pamatu tā uzsver, ka Pirmās instances tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu gan attiecībā uz iespēju atgūt zaudējumus, kas bija jāpierāda, gan attiecībā uz tiesībām pielāgoties konkurējošo uzņēmumu cenām; no tā Pirmās instances tiesa izvairījās, nesniedzot paskaidrojumus.
   Norādot otro pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 82. pantu, atsakot Wanadoo tiesības labā ticībā pielāgoties savu konkurentu cenām. Šīs tiesības apstiprina gan Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse un Tiesas judikatūra, gan doktrīna un Francijas konkurences iestādes, un tās ir vienīgais veids, kā apelācijas sūdzības iesniedzēja var saglabāt konkurētspēju tirgū.
   Norādot trešo pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi arī EKL 82. pantu, neaizliedzot metodi, ko Komisija izmantojusi, aprēķinot to, kādā mērā tiek segtas izmaksas, kā rezultātā tika sagrozīts Tiesas pieprasītais dempinga tests. Komisijas izmantotā metode nedeva iespēju noskaidrot, vai Wanadoo iegūtie abonenti attiecīgo abonementu darbības laikā tai radīja peļņu vai zaudējumus.
   Norādot ceturto pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav nedz ņēmusi vērā EKL 82. pantu, nedz arī izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, uzskatot, ka izmaksas un ienākumi, kas radušies pēc laika posma, kurā, iespējams, tika izdarīts pārkāpums, nav jāņem vērā. Tieši tāpēc, ka tika ņemti vērā ienākumi un izmaksas konkrētā laika posmā, Komisija nepamatoti izdarīja secinājumu, ka pastāv pārkāpums.
   Norādot piekto pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver, ka Pirmās instances tiesa nav ievērojusi EKL 82. pantu un nav izpildījusi tai uzlikto pienākumu norādīt pamatojumu, atzīstot, ka cena var būt dempinga cena, kaut arī attiecīgā uzņēmuma tirgus daļa šādas cenas pastāvēšanas laikā būtiski samazinās. Šādu cenu nevar uzskatīt par tādu, kas var izraisīt konkurējošo uzņēmumu izstumšanu no tirgus.
   Norādot sesto pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa attiecībā uz iespējamo dempinga plānu ir sagrozījusi gan faktus, gan pierādījumus, kas tai bija nodoti novērtēšanai, un ir pārkāpusi EKL 82. pantu. Minētais pants paredz, ka ir jābūt objektīvi nosakāmam plānam konkurentu izstumšanai no tirgus un katrā ziņā nepietiek ar pilnībā subjektīvu pieeju dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas jēdzienam.
   Visbeidzot, norādot septīto pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 82. pantu, ne tikai uzskatot, ka iespējas atgūt zaudējumus pieradīšana bija nosacījums tam, lai varētu konstatēt dempinga cenu praksi, bet arī sajaucot Komisijas pierādījumus par iespēju atgūt minētos zaudējumus un attiecīgā uzņēmuma pierādījumus par neiespējamību atgūt šos zaudējumus.


title: Lieta T-191/10: Prasība, kas celta 2010. gada 20. aprīlī — Greenwood Houseware (Zhuhai) un citi/Padome

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/44

         Prasība, kas celta 2010. gada 20. aprīlī — Greenwood Houseware (Zhuhai) un citi/Padome
   (Lieta T-191/10)
   2010/C 179/78
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Greenwood Houseware (Zhuhai) Ltd (Zhuhai City, Ķīna), Brabantia S&S Ltd (Honkonga, Ķīna), Brabantia S&L Belgium NV (Overpelt, Beļģija), Brabantia Belgium NV (Overpelt, Beļģija), Brabantia Netherlands BV (Valkenswaard, Nīderlnade) un Brabantia (U.K.) Ltd (Bristol, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — E. Vermulst un Y. van Gerven, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 19. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 77/2010 (1);

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; un

               —

               piespriest personām, kas iestājušās lietā, atlīdzināt savus tiesāšanās izdevumus pašām.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāji saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Padomes 2010. gada 19. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 77/2010, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 452/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu tādu gludināmo dēļu importam, kuru izcelsme, inter alia, ir Ķīnas Tautas Republikā.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāji izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, sniedzot papildu informāciju pēc apstrīdētās regulas publicēšanas, Padome esot pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2) 20. panta 4. punktu un prasītāju tiesības uz aizstāvību. Eiropas Savienības iestādes pirms apstrīdētā regula tika pabeigta un nosūtīta Padomei pieņemšanai neesot informējušas prasītājus par jaunajiem faktiem un apsvērumiem, kuri pamato izmaiņas antidempinga maksājumā un nav devušas prasītājiem iespēju iesniegt jaunus argumentus vai padarīt skaidrāku iepriekš sniegto informāciju, kas būtu varējis radīt papildus antidempinga maksājuma samazināšanu.
   Otrkārt, Padome, nosakot eksporta cenu, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi Padomes Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 9. punktu un 11. panta 10. punktu. Savienības iestādes, nosakot eksporta cenu, kļūdaini esot atskaitījušas 38,1 % antidempinga maksājuma, jo prasība minētās regulas 11. panta 10. punktā jauna eksportētāja gadījumā neesot jāpierāda. Turklāt Savienības iestāžu antidempinga maksājuma atskaitīšanas noteikšana esot balstīta uz kļūdainu faktu vērtējumu.
   Treškārt, Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pārkāpusi principu ievērot pienācīgu rūpību un labas pārvaldības un nediskriminācijas principus, un kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 10. punktu, nepareizi koriģējot eksporta cenu un parasto vērtību. Savienības iestādes kļūdaini esot atskaitījušas no eksporta cenas tiešās izmaksas, kuras prasītāji nebija samaksājuši attiecībā uz attiecīgo preču eksporta daļu, un esot nepareizi paaugstinājušas parasto vērtību sakarā ar neatgūstamo PVN par eksporta pārdevumiem, kaut arī šāda korekcija neesot tikusi veikta sākotnējās izmeklēšanas ietvaros.
   Visbeidzot, Savienības iestādes, neatzīstot Greenwood Houseware (Zhuhai) Ltd uzņēmuma, kurš darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, esot pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pārkāpušas principu ievērot pienācīgu rūpību un labas pārvaldības un nediskriminācijas principus, un kļūdaini piemērojušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktus. Savienības iestāžu atteikums atzīt prasītāja Greenwood Houseware (Zhuhai) Ltd uzņēmuma, kurš darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu esot bijis pamatots ar kļūdainu iesniegto faktu un pierādījumu vērtējumu. Turklāt no Savienības iestāžu puses, vērtējot visus attiecīgos aspektus attiecībā uz minētās regulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta 2. un 3. kritērija piemērošanu, esot trūkusi pienācīga rūpība.

      (1)  Padomes 2010. gada 19. janvāra Īstenošanas regula (ES) Nr. 77/2010, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 452/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu tādu gludināmo dēļu importam, kuru izcelsme, inter alia, ir Ķīnas Tautas Republikā (OV L 24, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-196/09: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 14. jūnija spriedums ( Chambre de Recours des Écoles européennes lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Paul Miles u.c./Eiropas skolas (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Jēdziens “kādas dalībvalsts tiesa” LESD 267. panta izpratnē — Eiropas skolu Apelācijas padome — Darbam Eiropas skolās norīkotu pasniedzēju atalgojuma sistēma — Atalgojuma nepielāgošana pēc sterliņa mārciņas vērtības samazināšanās — Saderīgums ar LESD 18. un 45. pantu)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/4

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 14. jūnija spriedums (Chambre de Recours des Écoles européennes lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Paul Miles u.c./Eiropas skolas
   (Lieta C-196/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Jēdziens “kādas dalībvalsts tiesa” LESD 267. panta izpratnē - Eiropas skolu Apelācijas padome - Darbam Eiropas skolās norīkotu pasniedzēju atalgojuma sistēma - Atalgojuma nepielāgošana pēc sterliņa mārciņas vērtības samazināšanās - Saderīgums ar LESD 18. un 45. pantu)
   2011/C 232/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Chambre de Recours des Écoles européennes

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Paul Miles, Robert Watson Mac Donald

      Atbildētājas: Eiropas skolas

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Chambre de Recours des Écoles europénnes — EK līguma 12., 39. un 234. panta interpretācija — Valsts tiesas jēdziens EKL 234. panta nozīmē — Darbam Eiropas skolās norīkotu pasniedzēju atalgojuma sistēma — Atalgojuma nepielāgošana pēc sterliņa mārciņas vērtības samazināšanās — Vienlīdzīgas attieksmes un darba ņēmēju brīvas pārvietošanās principa pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesa nav kompetenta atbildēt uz Eiropas skolu Apelācijas padomes iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.