title: Lieta C-431/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. jūnijā Inpost Paczkomaty sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās T-282/16 un T-283/16 Inpost Paczkomaty un Inpost/Komisija

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. jūnijā Inpost Paczkomaty sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās T-282/16 un T-283/16 Inpost Paczkomaty un Inpost/Komisija
      (Lieta C-431/19 P)
      (2019/C 328/07)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (pārstāvis: D. Doktór, radca prawny)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Polijas Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  atcelt lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums — kļūdains konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011),] 19. punkta prasības (2.6. iedaļa), to principu pārkāpums, kuri izriet no Līguma un kuri attiecas uz publisko iepirkumu (diskriminācijas aizliegums, vienlīdzīgas attieksmes prasība un pārskatāmības prasība), kā arī kļūdaina Direktīvas 97/67/EK (Pasta direktīva) 7. panta 2. punkta interpretācija. Dalībvalsts piemērotajiem universālā pakalpojuma finansēšanas mehānismiem esot jābūt saderīgiem gan ar nediskriminācijas, pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principiem, kuri izriet no LESD noteikumiem par iekšējā tirgus brīvībām (kuri netieši norāda uz universālo pasta pakalpojumu sniedzošā subjekta izvēli konkurences ceļā), gan ar LESD 106. panta 2. punktu — kā šajā lietā neesot bijis.
      Otrais pamats: Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums — kļūdains konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011),] 14. punkta (2.2. iedaļa) un 60. punkta (2.10. iedaļa) prasības. Pat ja Poczta Polska [Polijas pastam] uzticētais sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākums atbilst Pasta direktīvā izklāstītajām prasībām, tas tomēr neatbrīvojot no prasības, ka ir jāveic sabiedriskā apspriešana vai jāizmanto citi noteiktie instrumenti, kas ļauj ņemt vērā lietotāju un pakalpojumu sniedzēju intereses, kā apliecinājumu, ka ir pienācīgi izvērtēta vajadzība pēc universālā pakalpojuma.
      Trešais pamats: Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums — kļūdains atzinums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011),] 52. punkta (2.9. iedaļa) prasības, kā arī Direktīvas 97/67/EK 7. panta 1., 3. un 5. punkta pārkāpums. Vispārējā tiesa esot kļūdaini nolēmusi, ka kompensācijas fonds izpilda nediskriminācijas prasības attiecībā uz procentuālā rādītāja maksimālo vienoto līmeni, kas veido 2 % no universālo pakalpojumu vai ar to aizstājamu pakalpojumu sniedzošā operatora ienākumiem; tā kā šis indikators ir piemērojams vienotā veidā visiem tirgus dalībniekiem, tam ir diskriminējošs raksturs, tāpēc ka universālo pakalpojumu sniedzošo operatoru un ar to aizstājamo pakalpojumu sniedzošo operatoru situācija nav tāda pati. Turklāt Vispārējā tiesa prettiesiski esot atzinusi, ka kompensācijas fonds izpilda arī samērīguma prasības.
      Likuma grozījumu apspriešanas laikā kompensācijas fonda nosacījumi esot bijuši būtiski atšķirīgi no galīgajiem nosacījumiem, kuri paredzēti Pasta likumā — tas nozīmē, ka nav iespējams atzīt, ka fonda izveidošana ir tikusi apspriesta.
      Atbilstoši universālā pakalpojuma finansēšanas nosacījumiem neesot jāpārbauda, vai radušās neto izmaksas veido netaisnīgu apgrūtinājumu operatoram, kuram ir uzticēta universālā pakalpojuma sniegšana. Automātiska pakalpojuma finansēšanas sasaistīšana ar zaudējumiem grāmatvedības izpratnē no universālā pakalpojuma nevar tikt uzskatīta par Pasta direktīvas prasību izpildi.
      Ceturtais pamats: Pasta direktīvas 7. panta 1. punkta pārkāpums — ar akceptu, ka universālā pakalpojuma izmaksas tiek finansētas, izmantojot daudzas Poczta Polska piešķirtas ekskluzīvas un īpašas tiesības. Saskaņā ar Pasta direktīvas 7. panta 1. punktu dalībvalstis nepiešķir vai nepatur spēkā ekskluzīvas vai īpašas tiesības pasta pakalpojumu noteikšanas un sniegšanas jomā. Savukārt Poczta Polska atzītās īpašās un ekskluzīvās tiesības — pretēji Vispārējās tiesas nostājai — acīmredzami neietilpstot Pasta direktīvā paredzēto izņēmumu skaitā.


title: Lieta C-432/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. jūnijā Inpost S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās T-282/16 un T-283/16 Inpost Paczkomaty un Inpost/Komisija

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. jūnijā Inpost S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās T-282/16 un T-283/16 Inpost Paczkomaty un Inpost/Komisija
      (Lieta C-432/19 P)
      (2019/C 328/08)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Inpost S.A. (pārstāvis: W. Knopkiewicz, radca prawny)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Polijas Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  atcelt lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums — kļūdains konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011),] 19. punkta prasības (2.6. iedaļa), to principu pārkāpums, kuri izriet no Līguma un kuri attiecas uz publisko iepirkumu (diskriminācijas aizliegums, vienlīdzīgas attieksmes prasība un pārskatāmības prasība), kā arī kļūdaina Direktīvas 97/67/EK (Pasta direktīva) 7. panta 2. punkta interpretācija.
      Dalībvalsts piemērotajiem universālā pakalpojuma finansēšanas mehānismiem esot jābūt saderīgiem gan ar nediskriminācijas, pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principiem, kuri izriet no LESD noteikumiem par iekšējā tirgus brīvībām (kuri netieši norāda uz universālo pasta pakalpojumu sniedzošā subjekta izvēli konkurences ceļā), gan ar LESD 106. panta 2. punktu — kā šajā lietā neesot bijis.
      Otrais pamats: Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums — kļūdains konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011),] 14. punkta (2.2. iedaļa) un 60. punkta (2.10. iedaļa) prasības. Pat ja Poczta Polska [Polijas pastam] uzticētais sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākums atbilst Pasta direktīvā izklāstītajām prasībām, tas tomēr neatbrīvojot no prasības, ka ir jāveic sabiedriskā apspriešana vai jāizmanto citi noteiktie instrumenti, kas ļauj ņemt vērā lietotāju un pakalpojumu sniedzēju intereses, kā apliecinājumu, ka ir pienācīgi izvērtēta vajadzība pēc universālā pakalpojuma.
      Trešais pamats: Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums — kļūdains atzinums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011),] 52. punkta (2.9. iedaļa) prasības, kā arī Direktīvas 97/67/EK 7. panta 1., 3. un 5. punkta pārkāpums. Vispārējā tiesa esot kļūdaini nolēmusi, ka kompensācijas fonds izpilda nediskriminācijas prasības attiecībā uz procentuālā rādītāja maksimālo vienoto līmeni, kas veido 2 % no universālo pakalpojumu vai ar to aizstājamu pakalpojumu sniedzošā operatora ienākumiem; tā kā šis indikators ir piemērojams vienotā veidā visiem tirgus dalībniekiem, tam ir diskriminējošs raksturs, tāpēc ka universālo pakalpojumu sniedzošo operatoru un ar to aizstājamo pakalpojumu sniedzošo operatoru situācija nav tāda pati. Turklāt Vispārējā tiesa prettiesiski esot atzinusi, ka kompensācijas fonds izpilda arī samērīguma prasības.
      Likuma grozījumu apspriešanas laikā kompensācijas fonda nosacījumi esot bijuši būtiski atšķirīgi no galīgajiem nosacījumiem, kuri paredzēti Pasta likumā — tas nozīmējot, ka nav iespējams atzīt, ka fonda izveidošana ir tikusi apspriesta.
      Atbilstoši universālā pakalpojuma finansēšanas nosacījumiem neesot jāpārbauda, vai radušās neto izmaksas veido netaisnīgu apgrūtinājumu operatoram, kuram ir uzticēta universālā pakalpojuma sniegšana. Automātiska pakalpojuma finansēšanas sasaistīšana ar zaudējumiem grāmatvedības izpratnē no universālā pakalpojuma nevarot tikt uzskatīta par Pasta direktīvas prasību izpildi.
      Ceturtais pamats: Pasta direktīvas 7. panta 1. punkta pārkāpums — ar akceptu, ka universālā pakalpojuma izmaksas tiek finansētas, izmantojot daudzas Poczta Polska piešķirtas ekskluzīvas un īpašas tiesības. Saskaņā ar Pasta direktīvas 7. panta 1. punktu dalībvalstis nepiešķir vai nepatur spēkā ekskluzīvas vai īpašas tiesības pasta pakalpojumu noteikšanas un sniegšanas jomā. Savukārt Poczta Polska atzītās īpašās un ekskluzīvās tiesības — pretēji Vispārējās tiesas nostājai — acīmredzami neietilpstot Pasta direktīvā paredzēto izņēmumu skaitā.


title: Lieta C-434/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Poste Italiane SpA/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Poste Italiane SpA/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane
      (Lieta C-434/19)
      (2019/C 328/09)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Galvenā kasācijas sūdzības iesniedzēja un persona, pret kuru iesniegta pretkasācijas sūdzība: Poste Italiane SpA

         Galvenā atbildētāja kasācijas instancē un pretkasācijas sūdzības iesniedzēja: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 14. pantam (agrāk EK līguma 7.d pants, tad EKL 16. pants) un LESD 106. panta 2. punktam (agrāk EK līguma 90. pants, tad EKL 86. panta 2. punkts) un klasificēšanai vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (VTNP) sistēmā ir pretrunā tāda tiesību norma, kāda ir paredzēta Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punktā, lasot to kopsakarā ar Likuma Nr. 662/1996 2. panta 18.-20. punktu, un uz kuras pamata arī pēc Poste Italiane s.p.a. sniegto pasta bankas pakalpojumu privatizācijas tiek izveidota un uzturēta Poste Italiane s.p.a. rezervēta darbība (likumīga monopola režīms) attiecībā uz pasta norēķinu konta, kas paredzēts vietējā ICI nodokļa iekasēšanai, pakalpojuma pārvaldību, ņemot vērā jaunāko valsts tiesisko regulējumu nodokļu iekasēšanas jomā, kas vismaz no 1997. gada ļauj nodokļu maksātājiem un arī vietējām nodokļu iestādēm izmantot nodokļu (arī pašvaldību nodokļu) maksāšanas procedūras un iekasēšanu ar banku sistēmas starpniecību?

                  2)

                  Ja, atbildot uz pirmo jautājumu, likumīgā monopola izveide tiktu atzīta par atbilstošu VTNP īpašībām, vai LESD 106. panta 2. punktam (agrāk EK līguma 90. pants, tad EKL 86. panta 2. punkts) un LESD 107. panta 1. punktam (agrāk EK līguma 92. pants, tad EKL 87. pants), atbilstīgi tam, kā Tiesa interpretējusi šīs tiesību normas saistībā ar kritērijiem, kas ļauj nošķirt likumīgu subsīdiju (kā kompensāciju par sabiedriskā pakalpojuma pienākumiem) no nelikumīga valsts atbalsta (Tiesas spriedums, 2003. gada 24. jūlijs, lieta C-280/00, Altmark Trans GmbH un Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kāds izriet no Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar Likuma Nr. 662/1996 2. panta 18.-20. punktu un Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 144/2001 3. panta 1. punktu, un kas piešķir Poste Italiane s.p.a. pilnvaras vienpusēji noteikt “komisijas maksas” apmēru, kas ir jāmaksā par ICI iekasēšanu atbildīgajam koncesionāram (aģentam) un ko piemēro katram pārvaldības darījumam, kas veikts pasta norēķinu kontā, kura turētājs ir koncesionārs/aģents, ņemot vērā, ka Poste Italiane s.p.a. ar valdes lēmumu Nr. 57/1996 ir noteikusi minēto komisijas maksu 100 liru apmērā par laikposmu no 1997. gada 1. aprīļa līdz 2001. gada 31. maijam un 0,23 euro apmērā par laikposmu no 2001. gada 1. jūnija?

                  3)

                  Vai LESD 102. panta pirmajai daļai (agrāk EK līguma 86. pants, tad EKL 82. panta 1. punkts), kā to interpretējusi Tiesa (skat. Tiesas spriedumus, 1991. gada 13. decembris, lieta C-18/88, GB Inno BM; 1998. gada 25. jūnijs, lieta C-203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; 2001. gada 17. maijs, lieta C-340/99, TNT TRACO s.p.a.), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, ko veido Likuma Nr. 662/1996 2. panta 18.-20. punkts, Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 144/2001 3. panta 1. punkts un Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punkts, un saskaņā ar kuru koncesionāram (aģentam) ir pienākums maksāt Poste Italiane s.p.a vienpusēji noteiktu un/vai grozītu “komisijas maksu” un viņš nevar izbeigt līgumu par pasta norēķinu kontu, nepārkāpjot Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punktā paredzēto pienākumu un attiecīgi — ICI iekasēšanas saistības, ko tas uzņēmies attiecībā pret vietējo nodokļu iestādi?


title: Lieta C-435/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Agenzia delle entrate — Riscossione/Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Agenzia delle entrate — Riscossione/Poste Italiane SpA
      (Lieta C-435/19)
      (2019/C 328/10)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

      Galvenā kasācijas sūdzības iesniedzēja un persona, pret kuru iesniegta pretkasācijas sūdzība: Agenzia delle entrate — Riscossione

         Galvenā atbildētāja kasācijas instancē un pretkasācijas sūdzības iesniedzēja: Poste Italiane SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 14. pantam (agrāk EK līguma 7.d pants, tad EKL 16. pants) un LESD 106. panta 2. punktam (agrāk EK līguma 90. pants, tad EKL 86. panta 2. punkts) un klasificēšanai vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (VTNP) sistēmā ir pretrunā tāda tiesību norma, kāda ir paredzēta Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punktā, lasot to kopsakarā ar Likuma Nr. 662/1996 2. panta 18.-20. punktu, un uz kuras pamata arī pēc Poste Italiane s.p.a. sniegto pasta bankas pakalpojumu privatizācijas tiek izveidota un uzturēta Poste Italiane s.p.a. rezervēta darbība (likumīga monopola režīms) attiecībā uz pasta norēķinu konta, kas paredzēts vietējā ICI nodokļa iekasēšanai, pakalpojuma pārvaldību, ņemot vērā jaunāko valsts tiesisko regulējumu nodokļu iekasēšanas jomā, kas vismaz no 1997. gada ļauj nodokļu maksātājiem un arī vietējām nodokļu iestādēm izmantot nodokļu (arī pašvaldību nodokļu) maksāšanas procedūras un iekasēšanu ar banku sistēmas starpniecību?

                  2)

                  Ja, atbildot uz pirmo jautājumu, likumīgā monopola izveide tiktu atzīta par atbilstošu VTNP īpašībām, vai LESD 106. panta 2. punktam (agrāk EK līguma 90. pants, tad EKL 86. panta 2. punkts) un LESD 107. panta 1. punktam (agrāk EK līguma 92. pants, tad EKL 87. pants), atbilstīgi tam, kā Tiesa interpretējusi šīs tiesību normas saistībā ar kritērijiem, kas ļauj nošķirt likumīgu subsīdiju (kā kompensāciju par sabiedriskā pakalpojuma pienākumiem) no nelikumīga valsts atbalsta (Tiesas spriedums, 2003. gada 24. jūlijs, lieta C-280/00, Altmark Trans GmbH un Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kāds izriet no Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar Likuma Nr. 662/1996 2. panta 18.-20. punktu un Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 144/2001 3. panta 1. punktu, un kas piešķir Poste Italiane s.p.a. pilnvaras vienpusēji noteikt “komisijas maksas” apmēru, kas ir jāmaksā par ICI iekasēšanu atbildīgajam koncesionāram (aģentam) un ko piemēro katram pārvaldības darījumam, kas veikts pasta norēķinu kontā, kura turētājs ir koncesionārs/aģents, ņemot vērā, ka Poste Italiane s.p.a. ar valdes lēmumu Nr. 57/1996 ir noteikusi minēto komisijas maksu 100 liru apmērā par laikposmu no 1997. gada 1. aprīļa līdz 2001. gada 31. maijam un 0,23 euro apmērā par laikposmu no 2001. gada 1. jūnija?

                  3)

                  Vai LESD 102. panta pirmajai daļai (agrāk EK līguma 86. pants, tad EKL 82. panta 1. punkts), kā to interpretējusi Tiesa (skat. Tiesas spriedumus, 1991. gada 13. decembris, lieta C-18/88, GB Inno BM; 1998. gada 25. jūnijs, lieta C-203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; 2001. gada 17. maijs, lieta C-340/99, TNT TRACO s.p.a.), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, ko veido Likuma Nr. 662/1996 2. panta 18.-20. punkts, Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 144/2001 3. panta 1. punkts un Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punkts, un saskaņā ar kuru koncesionāram (aģentam) ir pienākums maksāt Poste Italiane s.p.a vienpusēji noteiktu un/vai grozītu “komisijas maksu” un viņš nevar izbeigt līgumu par pasta norēķinu kontu, nepārkāpjot Leģislatīvā dekrēta Nr. 504/1992 10. panta 3. punktā paredzēto pienākumu un attiecīgi — ICI iekasēšanas saistības, ko tas uzņēmies attiecībā pret vietējo nodokļu iestādi?


title: Lieta C-438/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūnijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūnijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH
      (Lieta C-438/19)
      (2019/C 328/11)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Atbildētāja: Frontline Digital GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai distances līgumu gadījumos patērētājam tiek piegādāts digitālais saturs Direktīvas 2011/83/ES (1) 16. panta m) punkta nozīmē, ja viņš ar komersantu slēdz līgumu par dalību internetā bāzētā “iepazīšanās platformā”?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
                  Vai komersanta sāktā digitālā satura piegāde patērētājam nozīmē patērētāja atteikuma tiesību saskaņā ar Direktīvas 16. panta m) punktu zudumu arī tad, ja, pretēji Direktīvas 8. panta 7. punkta noteikumiem, komersants pirms tam patērētājam nav nosūtījis apstiprinājumu par noslēgto līgumu ar tajā norādīto informāciju?
                  Ja šādā situācijā patērētāja atteikuma tiesības ir saglabājušās:

                              Vai patērētājs par to ir iepriekš jāinformē atbilstoši Direktīvas 6. panta 1. punkta k) apakšpunktam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.).


title: Lieta C-443/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Spānija) — Vodafone España S.A.U./Diputación Foral de Guipúzcoa

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Spānija) — Vodafone España S.A.U./Diputación Foral de Guipúzcoa
      (Lieta C-443/19)
      (2019/C 328/12)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vodafone España S.A.U.

         Atbildētāja: Diputación Foral de Guipúzcoa

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (1) (OV L 108, [2002. gada] 24. aprīlis) 13. pants un ar to saistītie un papildinošie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā apstāklis, ka Spānijas Karalistē un, it īpaši, vēsturiski fiskāli neatkarīgajā Gipuskojas teritorijā telekomunikāciju operatoram, kuram jau tiek piemērota tā dēvētā spektra nodeva, radiofrekvenču lietošanas tiesībām piemēro vispārēju īpašuma atsavināšanas un dokumentāri apliecinātu tiesisko darījumu nodokli, kas vispārēji piemērojams publisko īpašumtiesību administratīvajiem piešķīrumiem un saskaņā ar forālo tiesisko regulējumu, kas reglamentē minēto nodokli?

         (1)  OV 2002, L 108, 21. lpp.


title: Lieta C-448/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) — WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) — WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara
      (Lieta C-448/19)
      (2019/C 328/13)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WT

         Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

         Prejudiciālais jautājums

      Eiropas Savienības Tiesai tiek jautāts, vai ar Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pantu un tostarp ar Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 7. decembra spriedumu lietā C-636/16 un 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā C-371/08 ir saderīga interpretācija, kuru 2019. gada 19. februāra spriedumā Nr. 191/2019 (kasācijas sūdzība 5607/2017; ECLI:ES:TS:2019:580) un 2019. gada 27. februāra spriedumā Nr. 257/2019 (kasācijas sūdzība 5809/2017; ECLI:ES:TS:2019:663) ir sniegusi Spānijas Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) un saskaņā ar kuru, interpretējot Direktīvu 2001/40/EK (2), var secināt, ka jebkuru trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja un kurš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz vienu gadu, var un vajag “automātiski” izraidīt, proti, bez nepieciešamības novērtēt personīgos, ģimenes, sociālos vai nodarbinātības apstākļus.

         (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.

         (2)  Padomes Direktīva 2001/40/EK (2001. gada 28. maijs) par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu (OV 2001, L 149, 34. lpp.).


title: Lieta C-455/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) — BX/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) — BX/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Lieta C-455/19)
      (2019/C 328/15)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BX

         Atbildētāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-469/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — All in One Star Ltd

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — All in One Star Ltd
      (Lieta C-469/19)
      (2019/C 328/16)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Pieteikuma iesniedzēja un sūdzības iesniedzēja: All in One Star Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvas (ES) 2017/1132 (1) 30. pantu netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai reģistrētu komercreģistrā citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības ar ierobežotu atbildību filiāli, ir jānorāda pamatkapitāla vai salīdzināmas kapitāla vērtības apmērs?

                  2)

                              a)

                              Vai ar Direktīvas (ES) 2017/1132 30. pantu netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru sabiedrības vadītājam, iesniedzot pieteikumu par citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības ar ierobežotu atbildību filiāles reģistrēšanu komercreģistrā, ir jāgarantē, ka attiecībā uz tā personu nav noteikts iecelšanas amatā aizliegums saskaņā ar valsts tiesībām tiesas vai iestādes noteikta aizlieguma veikt tādu profesionālu darbību vai nodarboties ar tādu komercdarbību, kas pilnībā vai daļēji sakrīt ar sabiedrības uzņēmējdarbības priekšmetu, formā vai notiesājoša sprieduma par konkrētiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas ir stājies spēkā, formā, un ka notārs, līdzīgas profesijas pārstāvis, kurš sniedz konsultācijas tiesību jautājumos, vai konsulāta ierēdnis ir to informējis šajā ziņā par pienākumu sniegt neierobežotu informāciju tiesai?

                              b)

                              Ja uz 2.a) jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

                                          Vai ar LESD 49. un 54. pantu netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru sabiedrības vadītājam, iesniedzot pieteikumu par citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības ar ierobežotu atbildību filiāles reģistrēšanu komercreģistrā, ir jāsniedz šāda garantija?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2017. gada 14. jūnijs) attiecībā uz sabiedrību tiesību dažiem aspektiem (OV 2017, L 169, 46. lpp.).


title: Lieta C-477/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. jūnijā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) — IE/Magistrat der Stadt Wien

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. jūnijā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) — IE/Magistrat der Stadt Wien
      (Lieta C-477/19)
      (2019/C 328/17)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IE

         Atbildētāja: Magistrat der Stadt Wien

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai jēdziens “atpūtas vieta” Dzīvotņu direktīvas (1) 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir jāsaprot arī šobrīd pamestas kādreizējās atpūtas vietas?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša:

                              Vai ikviena šobrīd pamesta kādreizējā atpūtas vieta ir jākvalificē kā “atpūtas vieta” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                        Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša:

                              Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai šobrīd pamesta kādreizējā atpūtas vieta ir kvalificējama kā “atpūtas vieta” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                  2)

                  Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai konkrēta darbība vai bezdarbība ir iejaukšanās “atpūtas vietā” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                  3)

                  Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai konkrēta darbība vai bezdarbība ir tik nopietna iejaukšanās “atpūtas vietā” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ka jāuzskata, ka ir notikusi attiecīgās “atpūtas vietas”“noplicināšana” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                  4)

                  Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai konkrēta darbība vai bezdarbība ir tik nopietna iejaukšanās “atpūtas vietā” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ka jāuzskata, ka ir notikusi attiecīgās “atpūtas vietas”“iznīcināšana” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                  5)

                  Vai jēdziens “vairošanās vieta” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to saprot, pirmkārt, tikai precīzi nosakāmu vietu, kurā sistemātiski notiek pārošanās šaurākā nozīmē vai darbības, kas tieši saistītas ar vairošanos nelielā teritorijā (kā, piemēram, nārstošana), kā arī, otrkārt, “vairošanās vietā” papildus ietilpst visas precīzi nosakāmas teritorijas, kas obligāti nepieciešamas dzīvnieku mazuļu attīstībai, kā, piemēram, ligzdošanas vietas vai kūniņu vai kāpuru stadijā vajadzīgās augu daļas?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša:

                              Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “vairošanās vieta” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē un kā “vairošanās vieta” teritoriālā ziņā ir nošķirama no citām vietām?

                  6)

                  Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai konkrēta darbība vai bezdarbība ir iejaukšanās “vairošanās vietā” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                  7)

                  Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai konkrēta darbība vai bezdarbība ir tik nopietna iejaukšanās “vairošanās vietā” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ka jāuzskata, ka ir notikusi attiecīgās “vairošanās vietas”“noplicināšana” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

                  8)

                  Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai konkrēta darbība vai bezdarbība ir tik nopietna iejaukšanās “vairošanās vietā” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ka jāuzskata, ka ir notikusi attiecīgās “vairošanās vietas”“iznīcināšana” Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

         (1)  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).


title: Lieta C-482/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūnijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) — JF un KG/Bankia S.A.

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūnijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) — JF un KG/Bankia S.A.
      (Lieta C-482/19)
      (2019/C 328/18)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: JF un KG

         Atbildētāja: Bankia S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-492/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — OK

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — OK
      (Lieta C-492/19)
      (2019/C 328/19)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OK

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Direktīva 2014/67/ES (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja atbilde jau uz pirmo jautājumu nav apstiprinoša:

                              Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71 un Direktīva 2014/67 ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

                  3.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, priekšlaicīgi izbeidzot un/vai pārtraucot pagaidu darbību uzņēmējvalstī, paziņošana ZKO par izmaiņām ir obligāta?

                  4.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā paziņojumam par izmaiņām nav paredzēts samērīgs termiņš?

                  5.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pat iesniedzot pienācīgus un atbilstošus dokumentus samērīgā termiņā vēlāk, prasība par dokumentu nodrošināšanu nav izpildīta?

                  6.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka ārvalstu pakalpojuma sniedzējam ir jāiesniedz tādi dokumenti, kuri nav norādīti Direktīvas 2014/67 9. pantā un kuri nav nedz svarīgi, nedz lietderīgi, un valsts tiesību aktos nav konkrēti definēti, kā, piemēram, algu reģistri, algas konta kartes, algu saraksti, nodokļu ieturēšanas apliecības, reģistrēšanās un reģistrācijas atsaukšana, veselības apdrošināšana, pārskatu sniegšanas un aprēķināto piemaksu saraksti, dokumenti par darba algas klasifikāciju, diplomi?

         (1)  OV 1997, L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (OV 2014, L 159, 11. lpp.).


title: Lieta C-493/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — PL

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — PL
      (Lieta C-493/19)
      (2019/C 328/20)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PL

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Direktīva 2014/67/ES (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja jau uz pirmo jautājumu atbilde nav apstiprinoša:

                              Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71 un Direktīva 2014/67 ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

                  3.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, priekšlaicīgi izbeidzot un/vai pārtraucot pagaidu darbību uzņēmējvalstī, paziņošana ZKO par izmaiņām ir obligāta?

                  4.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā paziņojumam par izmaiņām nav paredzēts samērīgs termiņš?

                  5.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pat iesniedzot pienācīgus un atbilstošus dokumentus samērīgā termiņā vēlāk, prasība par dokumentu nodrošināšanu nav izpildīta?

                  6.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka ārvalstu pakalpojuma sniedzējam ir jāiesniedz tādi dokumenti, kuri nav norādīti Direktīvas 2014/67 9. pantā un kuri nav nedz svarīgi, nedz lietderīgi, un valsts tiesību aktos nav konkrēti definēti, kā, piemēram, algu reģistri, algas konta kartes, algu saraksti, nodokļu ieturēšanas apliecības, reģistrēšanās un reģistrācijas atsaukšana, veselības apdrošināšana, pārskatu sniegšanas un aprēķināto piemaksu saraksti, dokumenti par darba algas klasifikāciju, diplomi?

         (1)  OV 1997, L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (OV 2014, L 159, 11. lpp.).


title: Lieta C-502/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — kriminālprocess pret Oriol Junqueras Vies

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — kriminālprocess pret Oriol Junqueras Vies
      (Lieta C-502/19)
      (2019/C 328/22)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

      Oriol Junqueras Vies

         Pārējie lietas dalībnieki:

      Ministerio Fiscal
      Abogacía del Estado
      Politiskā partija “VOX” ar tautas apsūdzības uzturētāja tiesībām

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai personai — kura ir apsūdzēta smagos noziegumos un kura par nodarījumiem, kas tika izdarīti, pirms vēlēšanu procedūras, kuras noslēgumā minētā persona tika pasludināta par ievēlētu Eiropas Parlamentā, uzsākšanas atrodas saskaņā ar tiesas nolēmumu noteiktā pirmstiesas apcietinājumā, bet kurai ar tiesas nolēmumu ir atteikta ārkārtas atļauja uz laiku pamest ieslodzījuma vietu, lai varētu izpildīt valsts tiesību aktos par vēlēšanām, uz kuriem ir atsauce Akta par Eiropas Parlamenta deputātu ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās 8. pantā, noteiktās prasības — 7. protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā (1) 9. pants ir piemērojams jau pirms Eiropas Parlamenta “sesiju” atklāšanas?

                  2)

                  Vai — ja uz pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde — gadījumā, kad valsts tiesiskajā regulējumā par vēlēšanām norādītā iestāde ir informējusi Eiropas Parlamentu par to, ka ievēlētā persona nav izpildījusi saistībā ar ievēlēšanu noteiktās prasības (tāpēc, ka to darīt liedza pārvietošanās brīvības ierobežojums, ņemot vērā šīs personas atrašanos pirmstiesas apcietinājumā saistībā ar kriminālprocesu, kas ierosināts par smagiem noziegumiem) un līdz ar to neiegūs šo deputāta statusu līdz brīdim, kamēr neizpildīs minētās prasības, jēdziens “sesijas” joprojām ir interpretējams plaši, lai arī ievēlētajai personai pagaidām nav izredžu ieņemt savu amata vietu?

                  3)

                  Vai — ja atbildē tiktu apstiprināta plaša interpretācija — gadījumā, ja ievēlētā persona pirmstiesas apcietinājumā saistībā ar kriminālprocesu, kas ierosināts pret to par smagiem noziegumiem, bija atradusies pietiekami ilgu laiku pirms vēlēšanu procesa sākuma, tiesai, kas ir piemērojusi apcietinājumu, ievērojot 7. protokola 9. pantā rodamo formulējumu “dodas uz Eiropas Parlamenta sanāksmes vietu vai prom no tās”, ir pienākums pilnībā un gandrīz automātiski atcelt apcietinājumu, lai ļautu tai nokārtot formalitātes un doties uz Eiropas Parlamentu, vai arī būtu jāizmanto kritērijs, saskaņā ar kuru tās tiesības un intereses, kas izriet no vajadzības pēc justīcijas un pienācīga procesa, konkrētajā gadījumā ir jāsamēro ar tām tiesībām un interesēm, kas ir saistītas ar imunitātes noteikšanu, ciktāl tas attiecas gan uz Parlamenta darbības un neatkarības nodrošināšanu, gan uz ievēlētas amatpersonas tiesībām pildīt savus amata pienākumus?

         (1)  OV 2012, C 326, 266. lpp.


title: Lieta C-509/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. jūlijā iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — BMW Bayerische Motorenwerke AG/Hauptzollamt München

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. jūlijā iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — BMW Bayerische Motorenwerke AG/Hauptzollamt München
      (Lieta C-509/19)
      (2019/C 328/23)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BMW Bayerische Motorenwerke AG

         Atbildētāja: Hauptzollamt München

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai tādas programmatūras izstrādes izmaksas, kas ir izstrādāta Eiropas Savienībā, ko pircējs ir nodevis pārdevēja rīcībā bez atlīdzības un kas ir uzstādīta ievestajam vadības blokam, ir jāpieskaita ievestās preces darījuma vērtībai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris) ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (1) (turpmāk tekstā — “Savienības Muitas kodekss”) (OV L 269, 10.10.2003., 1. lpp.), ja tās neietilpst par ievesto preci faktiski samaksātajā vai maksājamajā cenā?

         (1)  OV 2013, L 269, 1. lpp.


title: Lieta C-516/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — NMI Technologietransfer GmbH/EuroNorm GmbH

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — NMI Technologietransfer GmbH/EuroNorm GmbH
      (Lieta C-516/19)
      (2019/C 328/24)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: NMI Technologietransfer GmbH

         Atbildētāja: EuroNorm GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai sabiedrība ar ierobežotu atbildību, kas veic saimniecisku darbību, saskaņā ar Regulas Nr. 651/2014 (1) I pielikuma 3. panta 4. punktu jau tādēļ vien nav uzskatāma par mazo un vidējo uzņēmumu, ka 90 % tās pamatkapitāla pieder civiltiesiskam fondam (Stiftung des bürgerlichen Rechts), kura padomē, kam nav pārvaldes funkciju, no 17 locekļiem divi ir ministriju pārstāvji, viens — pilsētas domes priekšsēdētājs, viens — universitātes rektors, trīs — šīs universitātes profesori, viens — citas augstskolas prezidents un viens — rūpniecības un tirdzniecības palātas izpilddirektors.

                  2.

                  Vai valsts universitātes un augstskolas, kā arī Vācijas rūpniecības un tirdzniecības kamera ir publiskas struktūras Regulas Nr. 651/2014 I pielikuma 3. panta 4. punkta izpratnē?

                  3.

                  Vai personas, kas sabiedriskā kārtā darbojas fonda padomē jau tādēļ vien ir publiskas struktūras Regulas Nr. 651/2014 I pielikuma 3. panta 4. punkta izpratnē, ka to pamatdarba vieta ir publiskā struktūrā?

                  4.

                  Vai priekšnosacījums publiskas struktūras kontroles esamībai Regulas Nr. 651/2014 I pielikuma 3. panta 4. punkta izpratnē ir, ka publisko struktūru vadības institūcijas padomes locekļiem, kas darbojas sabiedriskā kārtā, pamatojoties uz tiesiskajām attiecībām, var dot balsošanas norādījumus padomē?

                  5.

                  Vai priekšnosacījums tam, ka publiskas struktūras netieši kontrolē balsstiesības, ir pārliecība, ka publiskas struktūras izdara spiedienu uz padomes locekļiem, lai tie balsstiesības realizētu publiskām struktūrām vēlamā veidā?

                  6.

                  Vai publiskas struktūras netieši kontrolē balsstiesības jau tādā gadījumā, ja pastāv iespēja, ka padomes locekļi, kas darbojas sabiedriskā kārtā, darbojoties padomē, ņem vērā savas publiskās izcelsmes organizācijas intereses?

                  7.

                  Vai nosacījums “kopā kontrolē” Regulas Nr. 651/2014 I pielikuma 3. panta 4. punkta izpratnē piepildās tad, ja ir konstatējams, ka publiskajām struktūrām ir kopīgas vēlmes attiecībā uz balsstiesībām?

                  8.

                  Vai nosacījumam “kopā kontrolē” Regulas Nr. 651/2014 I pielikuma 3. panta 4. punkta izpratnē būtiski ir tas, kā fonds faktiski piemēro statūtus vai tas, kā varētu tikt interpretēts statūtu formulējums?

         (1)  Komisijas Regula (ES) Nr. 651/2014 (2014. gada 17. Jūnijs), ar ko noteiktas atbalsta kategorijas atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma 107. un 108. pantu (OV 2014, L 187, 1. lpp.).


title: Lieta C-520/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Krajský soud v Ostravě (Čehijas Republika) — ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o./Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Krajský soud v Ostravě (Čehijas Republika) — ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
      (Lieta C-520/19)
      (2019/C 328/25)
      Tiesvedības valoda — čehu

         Iesniedzējtiesa

      Krajský soud v Ostravě

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o.

         Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai skaidri formulēta valsts tiesiskā regulējuma esamība attiecībā uz [solidāru] atbildību par nodokļa nemaksāšanu krāpnieciskā shēmā izslēdz iespēju nodokļu iestādēm atteikt tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas judikatūru par krāpšanu PVN jomā personai, ko atbilstoši šim tiesiskajam regulējumam uzskata par atbildīgu? Vai šāda prakse minētajā situācijā ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktam, 20. pantam, 52. panta 1. punktam, 52. panta 6. punktam un 54. pantam?


title: Lieta C-526/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Entoma SAS/Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Entoma SAS/Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation
      (Lieta C-526/19)
      (2019/C 328/26)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Entoma SAS

         Atbildētāji: Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 1997. gada 27. janvāra Regulas [(EK) Nr. 258/97] (1) 1. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas jomā ir iekļauti pārtikas produkti, kas sastāv no dzīvniekiem, kurus pašus ir paredzēts lietot uzturā, vai arī tas ir piemērojams tikai pārtikas produktu sastāvdaļām, kuras izdalītas no insektiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 258/97 (1997. gada 27. janvāris), kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām (OV 1997, L 43, 1. lpp.).


title: Lieta C-530/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — NM kā maksātnespējas administratore maksātnespējas procesā pār NIKI Luftfahrt GmbH mantu/ON

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — NM kā maksātnespējas administratore maksātnespējas procesā pār NIKI Luftfahrt GmbH mantu/ON
      (Lieta C-530/19)
      (2019/C 328/28)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: NM kā maksātnespējas administratore maksātnespējas procesā pār NIKI Luftfahrt GmbH mantu

         Atbildētāja: ON

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai gaisa pārvadātājs, kuram saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir jāsniedz šīs regulas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais atbalsts, pamatojoties uz šo regulu, ir atbildīgs par zaudējumiem saistībā ar pasažiera savainojumu, ko tas guvis gaisa pārvadātāja nodrošinātās viesnīcas darbinieku nolaidības dēļ?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

                              Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktais gaisa pārvadātāja pienākums ietver tikai viesnīcas nodrošināšanu pasažierim un izmitināšanas izmaksu segšanu, vai arī gaisa pārvadātājs ir atbildīgs par izmitināšanu kā tādu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: lieta C-535/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūlijā iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) — A/Latvijas Republikas Veselības ministrija

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūlijā iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) — A/Latvijas Republikas Veselības ministrija
      (lieta C-535/19)
      (2019/C 328/29)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzējs: A

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Latvijas Republikas Veselības ministrija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts veselības aprūpe uzskatāma par “slimības pabalstu” Regulas Nr. 883/2004 (1) 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai dalībvalstīm, lai izvairītos no tā, ka nesamērīgi tiek pieprasīti sociālie pabalsti, kas paredzēti veselības aprūpes nodrošināšanai, saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 4.pantu un Direktīvas 2004/38 (2) 24. pantu ir atļauts šāda veida pabalstus, kuri tiek piešķirti savas valsts pilsoņiem un nodarbinātam Eiropas Savienības pilsoņa ģimenes loceklim, kas atrodas tādā pašā situācijā, atteikt Eiropas Savienības pilsoņiem, kas konkrētajā brīdī nav nodarbināti?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai dalībvalstīm, lai izvairītos no tā, ka nesamērīgi tiek pieprasīti sociālie pabalsti, kas paredzēti veselības aprūpes nodrošināšanai, saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. un 21. pantu un Direktīvas 2004/38 24. pantu ir atļauts šāda veida pabalstus, kuri tiek piešķirti savas valsts pilsoņiem un nodarbinātam Eiropas Savienības pilsoņa ģimenes loceklim, kas atrodas tādā pašā situācijā, atteikt Eiropas Savienības pilsoņiem, kas konkrētajā brīdī nav nodarbināti?

                  4)

                  Vai ir atbilstoša Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunktam situācija, kad Eiropas Savienības pilsonim, izmantojot tiesības brīvi pārvietoties, visās konkrētajā gadījumā iesaistītajās dalībvalstīs tiek liegtas tiesības saņemt valsts apmaksātus veselības aprūpes pakalpojumus?

                  5)

                  Vai ir atbilstoša Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pantam, 20. panta 1. punktam un 21. pantam situācija, kad Eiropas Savienības pilsonim, izmantojot tiesības brīvi pārvietoties, visās konkrētajā gadījumā iesaistītajās dalībvalstīs tiek liegtas tiesības saņemt valsts apmaksātus veselības aprūpes pakalpojumus?

                  6)

                  Vai uzturēšanās likumība Direktīvas 2004/38 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē vērtējama tādā nozīmē, kas personai rada tiesības uz pieeju sociālā nodrošinājuma sistēmai, kā arī tādā nozīmē, ka tas var būt pamats atteikt sociālo nodrošinājumu? Proti, vai izskatāmajā gadījumā tas, ka pieteicējam ir visaptveroša veselības apdrošināšana, kas ir viens no Direktīvas 2004/38 uzturēšanās likumības priekšnoteikumiem, var būt pamats, lai atteiktu viņu iekļaut valsts apmaksātas veselības aprūpes sistēmā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.)

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.)


title: Lieta C-539/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. jūlijā iesniedza Landgericht München I (Vācija) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Telefonica Germany GmbH & Co. OHG

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. jūlijā iesniedza Landgericht München I (Vācija) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Telefonica Germany GmbH & Co. OHG
      (Lieta C-539/19)
      (2019/C 328/30)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht München I

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Atbildētāja: Telefonica Germany GmbH & Co. OHG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (ES) Nr. 531/2012 (1) 6.a pants un 6.e panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar 2017. gada 15. jūniju mobilo sakaru pakalpojumu sniedzējiem attiecībā uz visiem klientiem automātiski ir jāveic pāreja uz regulēto tarifu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 531/2012 6.a pantu neatkarīgi no tā, vai šiem klientiem līdz minētajam datumam bija regulētais tarifs vai īpašs, tā sauktais alternatīvais viesabonēšanas tarifs?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 531/2012 (2012. gada 13. jūnijs) par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā (OV 2012, L 172, 10. lpp.) redakcijā, kas ir ieviesta ar Regulu (ES) Nr. 2015/2120 (OV 2015, L 310, 1. lpp.).


title: Lieta C-543/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. jūlijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG/Hauptzollamt Hamburg

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. jūlijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG/Hauptzollamt Hamburg
      (Lieta C-543/19)
      (2019/C 328/31)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG

         Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pamatlietas apstākļos atbrīvojumu no antidempinga maksājuma, kas noteikts Īstenošanas regulas (ES) 2015/82 (1) 1. pantā, atbilstoši šīs regulas 2. panta 1. punktam nepieļauj tas, ka saistību rēķinā saskaņā ar minētās regulas 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir norādīts nevis šīs regulas pielikuma 9. punktā minētais Īstenošanas lēmums (ES) 2015/87 (2), bet gan Lēmums 2008/899/EK (3)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai saistību rēķins, kas atbilst Īstenošanas regulas (ES) 2015/82 pielikumā minētajiem nosacījumiem, var tikt iesniegts antidempinga maksājumu atmaksāšanas procedūrā, lai saņemtu atbrīvojumu no antidempinga maksājuma, kas noteikts minētās regulas 1. pantā, atbilstoši šīs regulas 2. panta 1. punktam?

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (2015. gada 21. janvāris), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktu un daļējām starpposma pārskatīšanām saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktu nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citronskābes importam (OV 2015, L 15, 8. lpp.).

         (2)  Komisijas Īstenošanas lēmums (2015. gada 21. janvāris), ar ko pieņem saistības, kuras piedāvātas sakarā ar antidempinga procedūru, kas attiecas uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citronskābes importu (OV 2015, L 15, 75. lpp.).

         (3)  Komisijas Lēmums (2008. gada 2. decembris), ar ko pieņem saistības, kas piedāvātas sakarā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citronskābes importu (OV 2008, L 323, 62. lpp.).


title: Lieta C-556/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. jūlijā iesniedza Conseil d’État (Francija) — Société ECO TLC/Ministre de la transition écologique et solidaire

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. jūlijā iesniedza Conseil d’État (Francija) — Société ECO TLC/Ministre de la transition écologique et solidaire
      (Lieta C-556/19)
      (2019/C 328/32)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Société ECO TLC

         Atbildētājs: Ministre de la transition écologique et solidaire

         Persona, kas iestājusies lietā: Fédération des entreprises du recyclage

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda tiesību norma, kas aprakstīta 9.–11. punktā, ar kuru privāts bezpeļņas atkritumu apsaimniekošanas uzņēmums, kas saņēmis valsts iestāžu izsniegtu atļauju, saņem no konkrētas kategorijas izstrādājumu tirgotājiem, kuri ar to šajā nolūkā paraksta vienošanos, iemaksas apmaiņā pret pakalpojumu apstrādāt tos atkritumus, kas radušies no šiem izstrādājumiem, un pārskaita operatoriem, kas ir atbildīgi par šo atkritumu šķirošanu un pārstrādi, dotācijas par tādu summu, kas noteikta atļaujā attiecībā uz vides un sociālajiem mērķiem, ir jāuzskata par valsts atbalstu minēto noteikumu izpratnē?


title: Lieta C-570/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūlijā iesniedza High Court (Īrija) — Irish Ferries Ltd/National Transport Authority

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūlijā iesniedza High Court (Īrija) — Irish Ferries Ltd/National Transport Authority
      (Lieta C-570/19)
      (2019/C 328/34)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Irish Ferries Ltd

         Atbildētāja: National Transport Authority

         Prejudiciālie jautājumi

                  A.

                  Regulas (1) piemērojamība

                              1)

                              Vai regula (jo īpaši tās 18. un/vai 19. pants) ir piemērojama gadījumos, kad pasažieri ir veikuši iepriekšēju rezervāciju un noslēguši pārvadājuma līgumus un kad pasažieru pārvadājumu pakalpojumi ir atcelti vismaz septiņas nedēļas pirms plānotās atiešanas jaunā prāmja piegādes prāmja operatoram aizkavēšanās gadījumā? Šajā saistībā, vai kāds (vai visi) no turpmākajiem elementiem attiecas uz regulas piemērojamību:

                                          a)

                                          Piegāde beigās tika aizkavēta 200 dienas;

                                          b)

                                          Prāmja operatoram bija jāatceļ vesela kuģošanas sezona;

                                          c)

                                          Nebija iespējams iegūt piemērotu alternatīvu prāmi;

                                          d)

                                          Vairāk nekā 20 000 pasažierus prāmja operators pārreģistrēja uz citiem jūrasbraucieniem vai atmaksāja viņu pārvadājuma maksu;

                                          e)

                                          Jūrasbraucieni notika pa jaunu prāmja operatora maršrutu bez līdzīga alternatīva pieejama pakalpojuma maršrutā?

                  B.

                  Regulas 18. panta interpretācija
                  Uz šo jautājumu ir jāatbild tikai tad, ja ir iespējams piemērot 18. pantu.

                              2)

                              Ja pasažierim ir mainīts maršruts saskaņā ar 18. pantu, vai jaunais pārvadājuma līgums rodas tādējādi, ka tiesības saņemt kompensāciju atbilstoši 19. pantam ir nosakāmas saskaņā ar šo jauno līgumu, nevis sākotnējo pārvadājuma līgumu?

                              3)

                                          a)

                                          Ja 18. pants ir piemērojams, tad, ja jūrasbrauciens tiek atcelts un attiecīgajā maršrutā nebija alternatīva pārvadājumu pakalpojuma (t.i., nebija pārvadājumu pakalpojuma starp šīm divām ostām), vai alternatīva jūrasbrauciena nodrošināšana jebkurā citā pieejamā maršrutā vai maršrutos, ko pasažieris ir izvēlējies, tostarp sauszemes tiltu (piem., ceļojot no Īrijas uz Apvienoto Karalisti ar prāmi un tad braucot, prāmja operatoram atlīdzinot degvielas izmaksas pasažierim, uz Apvienotās Karalistes ostu, kurai ir savienojums ar Franciju, un, ceļojot no turienes līdz Francijai, pasažierim izvēloties katru no jūrasbraucieniem), nozīmē “mainīt maršrutu līdz galamērķim” 18. panta izpratnē? Ja ne, tad kādi kritēriji ir izmantojami, lai varētu noteikt, ka maršruta maiņa ir notikusi “ar pielīdzināmiem nosacījumiem”?

                                          b)

                                          Ja atceltajā maršrutā nav alternatīva jūrasbrauciena tādējādi, ka skartajiem pasažieriem nevar nodrošināt tiešu jūrasbraucienu no sākotnējās iekāpšanas ostas līdz galamērķim, kā ir noteikts pārvadājuma līgumā, vai pārvadātājam ir jāsedz jebkādas papildu izmaksas, kas radušās pasažierim, kam ir mainīts maršruts, ceļojot līdz jaunajai iekāpšanas ostai un no tās un/vai ceļojot līdz jaunajam galamērķim un to tā?

                  C.

                  Regulas 19. panta interpretācija

                              4)

                                          a)

                                          Vai var piemērot 19. pantu tad, ja ceļojums jau faktiski ir bijis atcelts vismaz septiņas nedēļas pirms plānotās atiešanas? Ja 19. pants ir piemērojams, vai tas ir piemērojams gadījumos, kuros 18. pants ir ticis piemērots un pasažierim ir mainīts maršruts bez papildu izmaksām, un/vai pasažierim ir atlīdzināts, un/vai tas ir izvēlējies vēlāku jūrasbraucienu?

                                          b)

                                          Ja 19. pants ir piemērojams, ko šī panta izpratnē nozīmē “galamērķis”?

                              5)

                              Ja 19. pantu ir iespējams piemērot:

                                          a)

                                          Kā šādos apstākļos ir izmērāms kavējuma laiks?

                                          b)

                                          Kā 19. panta izpratnē tiek aprēķināta cena, nosakot kompensācijas apmēru un jo īpaši, vai tajā ir iekļautas papildu pakalpojumu izmaksas (piem., kajītes, nodalījumi, VIP atpūtas vietas)?

                  D.

                  20. panta 4. punkta interpretācija

                              6)

                              Ja regula ir piemērojama, tad, vai apstākļi un apsvērumi, kas izklāstīti 1. jautājumā, veido “ārkārtējos apstākļus, no kuriem nevarētu izvairīties pat tad, ja veiktu visus iespējamos pasākumus” regulas 20. panta 4. punkta izpratnē?

                  E.

                  24. panta interpretācija

                              7)

                              Vai 24. pants nosaka obligātu pienākumu jebkuram pasažierim, kurš vēlas saņemt kompensāciju saskaņā ar regulas 19. pantu, iesniegt sūdzību divu mēnešu laikā no dienas, kurā pakalpojums tika sniegts vai kurā tam vajadzēja tikt sniegtam?

                  F.

                  25. panta interpretācija

                              8)

                              Vai par regulas piemērošanu atbildīgās valsts kompetentās iestādes jurisdikcija aprobežojas ar jūrasbraucieniem, kuros ir iekļautas regulas 25. pantā norādītās ostas, vai tā ietver arī jūrasbraucienus turp un atpakaļ no citas dalībvalsts ostas līdz valsts kompetentās iestādes valstij?

                  G.

                  Lēmuma un paziņojumu spēkā esamība

                              9)

                                          a)

                                          Kādi Savienības tiesību principi un noteikumi iesniedzējtiesai būtu jāpiemēro, izvērtējot valsts izpildiestāžu lēmuma un/vai paziņojumu spēkā esamību, atsaucoties uz Hartas (2) 16., 17., 20. un/vai 47. pantu un/vai samērīguma, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principiem?

                                          b)

                                          Vai pārbaude par nepamatotību, kas valsts tiesai būtu jāveic, ir acīmredzama kļūda?

                  H.

                  Regulas 1177/2010 spēkā esamība
                  Šis jautājums radīsies tikai atkarībā no atbildēm uz iepriekšējiem jautājumiem.

                              10)

                              Vai no Savienības tiesību viedokļa Regula Nr. 1177/2010 ir spēkā esoša, jo īpaši attiecībā uz:

                                          a)

                                          Hartas 16., 17. un 20. pantu?

                                          b)

                                          To, ka aviosabiedrībām nav pienākuma izmaksāt kompensāciju, ja tās informē aviosabiedrības pasažieri par atcelšanu vismaz divas nedēļas pirms paredzētā izlidošanas laika (Regulas Nr. 261/2004 (3) 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punkts)?

                                          c)

                                          Samērīguma, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1177/2010 (2010. gada 24. novembris) par pasažieru tiesībām, ceļojot pa jūru un iekšzemes ūdensceļiem, un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV 2010, L 334, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2012, C 326, 391. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-578/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. jūlijā iesniedza Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — X/Kuoni Travel Ltd

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. jūlijā iesniedza Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — X/Kuoni Travel Ltd
      (Lieta C-578/19)
      (2019/C 328/35)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: X

         Atbildētāja: Kuoni Travel Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Gadījumā, ja ir notikusi tādu saistību neizpilde vai nepienācīga izpilde, kuras izriet no organizatora un/vai pārstāvja ar patērētāju noslēgtā līguma par komplekso brīvdienu pakalpojuma sniegšanu, kuram ir piemērojama Padomes Direktīva 90/314/EEK (1) (1990. gada 13. jūnijs) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām, un neizpilde vai nepienācīga izpilde ir notikusi viesnīcu uzņēmuma, kas saistībā ar šo līgumu ir uzskatāms par pakalpojumu sniedzēju, darbinieka rīcības dēļ:

                              a)

                              vai ir piemērojami 5. panta 2. punkta trešās daļas otrajā daļā noteiktie aizstāvības pamati un, ja atbilde ir apstiprinoša,

                              b)

                              pēc kādiem kritērijiem valsts tiesai ir jāizvērtē, vai šie aizstāvības pamati ir piemērojami?

                  2)

                  Gadījumā, ja organizators vai pārstāvis ir noslēdzis ar patērētāju līgumu par komplekso brīvdienu pakalpojuma sniegšanu, kuram ir piemērojama Padomes Direktīva 90/314/EEK, un viesnīcu uzņēmums sniedz pakalpojumus saistībā ar šo līgumu, vai šī viesnīcu uzņēmuma darbinieks pats ir uzskatāms par “pakalpojumu sniedzēju” Direktīvas 5. panta 2. punkta trešajā daļā noteikto aizstāvības pamatu izpratnē?

         (1)  OV 1990, L 158, 59. lpp.


title: Lieta C-579/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. jūlijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — R (par Association of Independent Meat Suppliers un citu pieteikumu)/The Food Standards Agency

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. jūlijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — R (par Association of Independent Meat Suppliers un citu pieteikumu)/The Food Standards Agency
      (Lieta C-579/19)
      (2019/C 328/36)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: R (par Association of Independent Meat Suppliers un citu pieteikumu)
      Atbildētāja: The Food Standards Agency

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Regulām (EK) Nr. 854[/2004] (1) un Nr. 882[/2004] (2) netiek pieļauta procedūra, atbilstoši kurai Justice of the Peace [miera tiesnesis] saskaņā ar Food Safety Act 1990 [1990. gada Likuma par pārtikas nekaitīgumu] 9. sadaļu pieņem lēmumu lietā pēc būtības un, pamatojoties uz ziņojumiem, kurus snieguši katra lietas dalībnieka pieaicinātie eksperti, izlemj, vai liemenis neatbilst pārtikas nekaitīguma prasībām?

                  2)

                  Vai ar Regulu (EK) Nr. 882[/2004] ir piešķirtas pārsūdzības tiesības attiecībā uz valsts pilnvarotā veterinārārsta lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 854[/2004] 5. panta 2. punktu, par to, ka liemeņa gaļa nav derīga lietošanai pārtikā, un, ja tas tā ir, kāda pieeja būtu jāpiemēro, pārskatot valsts pilnvarotā veterinārārsta lēmuma pamatotību pārsūdzībā šādā lietā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 854/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu (OV 2004, L 139, 206. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 882/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV 2004, L 165, 1. lpp.).


title: Lieta C–488/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza High Court (Īrija) – Minister for Justice and Equality/JR

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza High Court (Īrija) – Minister for Justice and Equality/JR
      (Lieta C–488/19)
      (2019/C 337/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Minister for Justice and Equality

         Atbildētājs: JR

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pamatlēmums (1) ir piemērojams situācijā, kurā pieprasītā persona ir tikusi notiesāta un sodīta trešā valstī, kurā pasludinātais spriedums, pamatojoties uz divpusēju nolīgumu starp šo trešo valsti un izsniegšanas valsti, ir ticis atzīts izsniegšanas valstī un tajā izpildīts saskaņā ar izsniegšanas valsts tiesību aktiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – apstākļos, kad izpildes valsts ir piemērojusi savas valsts tiesību aktos paredzētos Eiropas apcietināšanas ordera neizpildes fakultatīvos pamatus, kas noteikti pamatlēmuma 4. panta 1. punktā un 4. panta 7. punkta b) apakšpunktā, kā šādā situācijā izpildes dalībvalsts tiesu iestādei būtu jāvērtē noziedzīgais nodarījumu, kas atzīts par izdarītu trešā valstī, ja ar šo nodarījumu saistītie apstākļi norāda, ka noziegums ir ticis izplānots izsniegšanas valstī?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta C-124/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. februārī Vitromed GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-821/17 Vitromed GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. februārī Vitromed GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-821/17 Vitromed GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-124/19 P)
      (2019/C 372/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vitromed GmbH (pārstāvis: M. Linß, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Vitromed Healthcare

      Eiropas Savienības Tiesa (sestā palāta) ar 2019. gada 11. septembra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-325/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 17. aprīlī Renew Consorzio Energie Rinnovabili iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 20. februāra rīkojumu lietā T-39/19 Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Komisija un Itālija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 17. aprīlī Renew Consorzio Energie Rinnovabili iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 20. februāra rīkojumu lietā T-39/19 Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Komisija un Itālija
      (Lieta C-325/19 P)
      (2019/C 372/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Renew Consorzio Energie Rinnovabili (pārstāvis: G. Passalacqua, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Itālijas Republika
      Tiesa (sestā palāta) ar 2019. gada 19. septembra rīkojumu ir noraidījusi apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepieņemamu un nolēmusi, ka Renew Consorzio Energie Rinnovabili sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta C-358/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 6. maijā PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 22. marta spriedumu lietā T-566/18 PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület/Eiropas Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 6. maijā PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 22. marta spriedumu lietā T-566/18 PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület/Eiropas Komisija
      (Lieta C-358/19 P)
      (2019/C 372/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület (pārstāvis: D. Lázár, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Eiropas Savienības Tiesa (sestā palāta) ar 2019. gada 26. septembra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: Lieta C-421/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. maijā Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 20. marta spriedumu lietā T-138/17 Prim/EUIPO – Primed Halberstadt Medizintechnik

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. maijā Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 20. marta spriedumu lietā T-138/17 Prim/EUIPO – Primed Halberstadt Medizintechnik
      (Lieta C-421/19 P)
      (2019/C 372/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH (pārstāvis: R. Ingerl, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Prim, SA (pārstāve: L. Broschat García, advokāte), Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 16. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-426/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. jūnijā Kurt Hesse k-gs iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-910/16 un T-911/16 Kurt Hesse un Wedl & Hofmann GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/10

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. jūnijā Kurt Hesse k-gs iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-910/16 un T-911/16 Kurt Hesse un Wedl & Hofmann GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-426/19 P)
      (2019/C 372/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Kurt Hesse (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Wedl & Hofmann GmbH, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) ar 2019. gada 24. septembra rīkojumu atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-501/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. jūnijā iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor/Asociația Culturală “Suflet de Român” prin lichidator Pro Management Insolv IPURL

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. jūnijā iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor/Asociația Culturală “Suflet de Român” prin lichidator Pro Management Insolv IPURL
      (Lieta C-501/19)
      (2019/C 372/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

         Atbildētāja: Asociația Culturală “Suflet de Român” prin lichidator Pro Management Insolv IPURL

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesību uz muzikāliem darbiem īpašnieki veic pakalpojumu sniegšanu Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (PVN direktīva) 24. panta 1. punkta un 25. panta a) punkta izpratnē attiecībā pret izrāžu organizētājiem, no kuriem kolektīvā pārvaldījuma organizācijas, pamatojoties uz neekskluzīvu atļauju–licenci, saņem savā vārdā, bet minēto īpašnieku labā, atlīdzības par muzikālo darbu izziņošanu sabiedrībai?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai kolektīvā pārvaldījuma organizācijas, kad tās saņem no izrāžu organizētājiem atlīdzības par tiesībām izziņot muzikālos darbus sabiedrībai, rīkojas kā nodokļu maksātāji PVN direktīvas 28. panta izpratnē un vai tām ir pienākums izdot attiecīgajiem izrāžu organizētājiem rēķinus ar iekļautu PVN, un vai tad, kad autoriem un citiem autortiesību uz muzikālajiem darbiem īpašniekiem tiek izmaksātas atlīdzības, tiem ir savukārt jāizdod rēķini ar iekļautu PVN kolektīvā pārvaldījuma organizācijai?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-531/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – PO/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – PO/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Lieta C-531/19)
      (2019/C 372/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PO

         Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Prejudiciālais jautājums

      Eiropas Savienības Tiesai tiek jautāts, vai ar Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pantu un tostarp ar Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 7. decembra spriedumu lietā C-636/16 (2) un 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā C-371/08 (3) ir saderīga interpretācija, kuru 2019. gada 19. februāra spriedumā Nr. 191/2019 (kasācijas sūdzība 5607/2017; ECLI:ES:TS:2019:580) un 2019. gada 27. februāra spriedumā Nr. 257/2019 (kasācijas sūdzība 5809/2017; ECLI:ES:TS:2019:663) ir sniegusi Spānijas Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) un saskaņā ar kuru, interpretējot Direktīvu 2001/40/EK (4), var secināt, ka jebkuru trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja un kurš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz vienu gadu, var un vajag “automātiski” izraidīt, proti, bez nepieciešamības novērtēt personīgos, ģimenes, sociālos vai nodarbinātības apstākļus.

         (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.

         (2)  Spriedums, 2017. gada 7. decembris, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Spriedums, 2011. gada 8. decembris, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Padomes Direktīva 2001/40/EK (2001. gada 28. maijs) par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu (OV 2001, L 149, 34. lpp.).


title: Lieta C-533/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – RQ/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – RQ/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Lieta C-533/19)
      (2019/C 372/11)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: RQ

         Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Prejudiciālais jautājums

      Eiropas Savienības Tiesai tiek jautāts, vai ar Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pantu un tostarp ar Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 7. decembra spriedumu lietā C-636/16 (2) un 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā C-371/08 (3) ir saderīga interpretācija, kuru 2019. gada 19. februāra spriedumā Nr. 191/2019 (kasācijas sūdzība 5607/2017; ECLI:ES:TS:2019:580) un 2019. gada 27. februāra spriedumā Nr. 257/2019 (kasācijas sūdzība 5809/2017; ECLI:ES:TS:2019:663) ir sniegusi Spānijas Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) un saskaņā ar kuru, interpretējot Direktīvu 2001/40/EK (4), var secināt, ka jebkuru trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja un kurš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz vienu gadu, var un vajag “automātiski” izraidīt, proti, bez nepieciešamības novērtēt personīgos, ģimenes, sociālos vai nodarbinātības apstākļus.

         (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.

         (2)  Spriedums, 2017. gada 7. decembris, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Spriedums, 2011. gada 8. decembris, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Padomes Direktīva 2001/40/EK (2001. gada 28. maijs) par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu (OV 2001, L 149, 34. lpp.).


title: Lieta C-534/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – SR/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – SR/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Lieta C-534/19)
      (2019/C 372/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SR

         Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Prejudiciālais jautājums

      Eiropas Savienības Tiesai tiek jautāts, vai ar Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pantu un tostarp ar Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 7. decembra spriedumu lietā C-636/16 (2) un 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā C-371/08 (3) ir saderīga interpretācija, kuru 2019. gada 19. februāra spriedumā Nr. 191/2019 (kasācijas sūdzība 5607/2017; ECLI:ES:TS:2019:580) un 2019. gada 27. februāra spriedumā Nr. 257/2019 (kasācijas sūdzība 5809/2017; ECLI:ES:TS:2019:663) ir sniegusi Spānijas Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) un saskaņā ar kuru, interpretējot Direktīvu 2001/40/EK (4), var secināt, ka jebkuru trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja un kurš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz vienu gadu, var un vajag “automātiski” izraidīt, proti, bez nepieciešamības novērtēt personīgos, ģimenes, sociālos vai nodarbinātības apstākļus.

         (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.

         (2)  Spriedums, 2017. gada 7. decembris, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Spriedums, 2011. gada 8. decembris, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Padomes Direktīva 2001/40/EK (2001. gada 28. maijs) par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu (OV 2001, L 149, 34. lpp.).


title: Lieta C-547/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. jūlijā iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – CY, Asociația “Forumul Judecătorilor din România”/Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. jūlijā iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – CY, Asociația “Forumul Judecătorilor din România”/Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție
      (Lieta C-547/19)
      (2019/C 372/13)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: CY, Asociația “Forumul Judecătorilor din România”

         Atbildētājas: Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, tā paša līguma 19. panta 1. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir Konstitucionālās tiesas (iestāde, kas saskaņā ar valsts tiesībām nav tieslietu sistēmas iestāde) iejaukšanās attiecībā uz veidu, kādā augstākā tiesa iztiesājošo sastāvu izveides procesā ir interpretējusi un piemērojusi par Konstitūciju zemāka ranga tiesību aktus?