title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2007. gada 18.decembrī. # Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) pret Administration des douanes et droits indirects un Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED). # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Cour de cassation - Francija. # Direktīva 92/12/EEK - Akcīzes nodoklis - Minerāleļļas - Zaudējumi - Atbrīvojums no nodokļa - Nepārvarama vara. # Lieta C-314/06.

text:
      Lieta C‑314/06
      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      pret
      Administration des douanes et droits indirects
      un
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
      (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Direktīva 92/12/EEK – Akcīzes nodoklis – Minerāleļļas – Zaudējumi – Atbrīvojums no nodokļa – Nepārvarama vara
      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Akcīzes nodoklis – Direktīva 92/12 – Nepārvarama vara 14. panta 1. punkta
            izpratnē – Jēdziens
      (Padomes Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkts)
      2.        Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Akcīzes nodoklis – Direktīva 92/12 – “Zaudējumi, kas ir iespējami preču
            īpatnību dēļ” 14. panta 1. punkta izpratnē – Jēdziens
      (Padomes Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkts)
      1.        “Nepārvaramas varas” jēdziens Direktīvas 92/12 par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un
         uzraudzību, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 94/74, 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē paredz apstākļus, kas
         ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, ir neparasti un neparedzami un kuru sekas, neraugoties uz visu pienācīgo
         ievēroto rūpību, nav novēršamas. Nosacījums, ka apstākļiem ir jābūt ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, neaprobežojas
         ar apstākļiem ārpus tā kontroles materiālā vai fiziskā nozīmē, bet arī nozīmē apstākļus, kas objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts
         noliktavas saimnieks nevar kontrolēt un kas ir ārpus viņa atbildības sfēras.

      (sal. ar 31., 33. un 40. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
      2.        Produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda,
         struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12 par vispārēju
         režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kas grozīta ar Direktīvu 94/74, 14. panta 1. punkta
         otrā teikuma nozīmē. Saskaņā ar šīs pašas normas redakciju tā ir piemērojama tikai attiecībā uz zaudējumiem, kas iespējami
         preču īpatnību dēļ, kas atgadījušies atsevišķu ierobežoti uzskaitītu darbību, t.sk. pārvietošanas, ietvaros. Lai gan zaudējumu,
         kas iespējami preču īpatnību dēļ jēdziens var ietvert par “tehniskiem” sauktus zaudējumus, to nevar attiecināt uz nejaušiem
         zaudējumiem. Turklāt, ņemot vērā, ka atbrīvojums no nodokļa šādiem dabiskiem zaudējumiem atšķiras no tā, kas Direktīvas 92/12
         14. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzēts zaudējumiem, kas uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem,
         pirmo minēto atbrīvojumu no nodokļa nevar interpretēt plaši, attiecinot to uz situācijām, kurās netiek izpildīti nosacījumi,
         kas ļauj to pieprasīt.

      (sal. ar 42.–44. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2007. gada 18. decembrī (*)

      Direktīva 92/12/EEK – Akcīzes nodoklis – Minerāleļļas – Zaudējumi – Atbrīvojums no nodokļa – Nepārvarama vara
      Lieta C‑314/06
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Cour de cassation (Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2006. gada 11. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 20. jūlijā, tiesvedībā

      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      pret
      Administration des douanes et droits indirects
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED).

      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents), tiesneši L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen], K. Šīmans [K. Schiemann], P. Kūris [P. Kūris] un K. Toadere [C. Toader],

      ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott],

      sekretārs M. A. Godisārs [M.-A. Gaudissart], nodaļas vadītājs,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2007. gada 21. jūnija tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        sabiedrības Pipeline Méditerranée un Rhône (SPMR) vārdā – E. Hazans [H. Hazan], advokāts,

      –        Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [G. de Bergues] un Ž. K. Grasja [J.‑Ch. Gracia], pārstāvji,

      –        Itālijas valdības vārdā – I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kuram palīdz Dž. Albencio [G. Albenzio], avvocato dello Stato,

      –        Polijas valdības vārdā – E. Osņecka‑Tamecka [E. Ośniecka-Tamecka], pārstāve,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – Ž. P. Kepēns [J.‑P. Keppenne] un V. Melss [W. Mölls], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2007. gada 18. jūlija tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 14. panta 1. punktu Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvā
         92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.), ar grozījumiem,
         kas izdarīti ar Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīvu 94/74/EK (OV L 365, 46. lpp., turpmāk tekstā — “Direktīva 92/12”).

      2        Šis lūgums tika iesniegts strīda starp sabiedrību SociétéPipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) (turpmāk tekstā — “SPMR”) un Muitas un netiešo nodokļu dienestu (administration des douanes et droits indirects, turpmāk tekstā — “dienests”), kā arī Valsts muitas informācijas un izmeklēšanas direkciju (direction nationale du renseignement et des enquetes douanières) (DNRED) ietvaros par akcīzes nodokli, ko dienests bija aprēķinājis SPMR par degvielu, kas noplūdusi no naftas vada, kurā tā atrodas apritē, un kas atbrīvota no akcīzes nodokļa sūces un pēc tam
         naftas vada plīsuma dēļ.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesības
      3        Saskaņā ar Direktīvas 92/12 pirmo apsvērumu “iekšējā tirgus izveidei un darbībai ir nepieciešama preču, tostarp akcīzes preču,
         brīva aprite”. Šīs direktīvas ceturtajā apsvērumā ir piebilsts, ka, “lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību, akcīzes
         nodokļa iekasēšanai visās dalībvalstīs būtu jābūt identai”.

      4        Kā tas ir precizēts 1. panta 1. punktā, Direktīva 92/12 “nosaka režīmu precēm, kam uzliek akcīzes nodokli un citus netiešos
         nodokļus, kurus tieši vai netieši uzliek to patēriņam, izņemot pievienotās vērtības nodokli un Kopienas noteiktus nodokļus”.

      5        Šīs direktīvas 3. panta 1. punktā ir noteikts:

      “Šo direktīvu Kopienas līmenī piemēro šādām precēm, kā tās definētas attiecīgās direktīvās:
      –        minerāleļļām,
      [..].”
      6        Minētās direktīvas 4. pantā ir noteikts, ka tajā ir lietotas šādas definīcijas:

      “a)       “apstiprināts noliktavas saimnieks” – fiziska vai juridiska persona, kurai dalībvalsts kompetentās iestādes devušas atļauju, veicot savu darbību, ražot, apstrādāt,
         glabāt, saņemt un nosūtīt akcīzes preces, akcīzes nodokli atliekot saskaņā ar akcīzes preču glabāšanas noteikumiem;

      b)       “akcīzes preču noliktava” – vieta, kur apstiprināts noliktavas saimnieks, veicot savu darbību, ražo, apstrādā, glabā, saņem vai nosūta akcīzes preces
         nodokļu atlikšanas režīmā, ievērojot īpašus noteikumus, ko noteikušas tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā atrodas attiecīgā
         akcīzes preču noliktava;

      c)       “atlikšanas režīms” – nodokļu režīms, ko piemēro preču ražošanai, apstrādei, glabāšanai un pārvadāšanai, atliekot akcīzes nodokli;

      [..]”.
      7        Direktīvas 92/12 5. pantā ir paredzēts:

      “1. Direktīvas 3. panta 1. punktā minētajām precēm Kopienas teritorijā, kā tā definēta 2. pantā, uzliek akcīzes nodokli to
         saražošanas vai importa brīdī.

      “Akcīzes preces imports” nozīmē “šīs preces ievešanu Kopienas teritorijā” [..].
      Ja uz preci, ievedot to Kopienas teritorijā, attiecina kādu Kopienas muitas procedūru, tad tomēr uzskatāms, ka imports notiek
         tad, kad preces izgājušas Kopienas muitas procedūru.

      2. Neskarot valstu un Kopienu normas jautājumā par muitas režīmu, kad par precēm ir jāmaksā akcīzes nodoklis:
      –        ieved no [..] trešām valstīm [..] vai uz turieni izved, un ja uz šiem ražojumiem attiecina kādu no [Padomes 1992. gada 12. oktobra
         Regulas] (EEK) Nr. 2913/92 [..] 84. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām muitas atlikšanas procedūrām vai ražojumus novieto
         brīvā zonā vai brīvā noliktavā,

      –        [..]
      uzskata, ka akcīzes nodoklis par tām ir atlikts.”
      8        Šīs direktīvas 6. panta 1. punktā ir noteikts:

      “Akcīzes nodoklis kļūst iekasējams brīdī, kad preces laiž apgrozībā vai kad konstatē iztrūkumus, kam saskaņā ar 14. panta
         3. punktu ir uzliekams akcīzes nodoklis.

      Akcīzes preču laišana apgrozībā nozīmē:
      a)      novirzi, tajā skaitā nelikumīgu novirzi, no atlikšanas režīma;
      [..].”
      9        Minētās direktīvas 12. pantā ir noteikts:

      “Lai ierīkotu un apsaimniekotu akcīzes preču noliktavas, vajadzīga dalībvalstu kompetento iestāžu atļauja.”
      10      Saskaņā ar Direktīvas 92/12 13. pantu:

      “ Apstiprināta noliktavas saimnieka pienākums ir:
      a)      sniegt garantijas, ja vajadzīgs, par preču ražošanu, apstrādi un glabāšanu un obligātu garantiju par preču pārvadāšanu [..],
         neskarot 15. panta 3. punktu [..];

      b)      izpildīt tās dalībvalsts noteiktās prasības, kuras teritorijā akcīzes preču noliktava atrodas;
      [..]
      e)      piekrist visiem pārraudzības un krājumu kontroles pasākumiem.
      [..]”
      11      Šīs direktīvas 14. pantā ir noteikts:

      “1. Apstiprinātus noliktavas saimniekus atbrīvo no nodokļa tādu zaudējumu gadījumā, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā
         un uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem un ko konstatējušas attiecīgās dalībvalsts apstiprinātas iestādes.
         Nodokļa atlikšanas režīmā tos arī atbrīvo no nodokļa attiecībā uz zaudējumiem, kas ir iespējami šo preču īpatnību dēļ, tās
         ražojot un apstrādājot, glabājot un pārvadājot. Katra dalībvalsts pieņem nosacījumus, saskaņā ar kādiem piešķir šos nodokļa
         atbrīvojumus. Šie atbrīvojumi tāpat attiecas uz 16. pantā minētajiem tirgotājiem, kad tie ved preces saskaņā ar akcīzes nodokļa
         atlikšanas režīmu.

      [..]
      3. Neskarot 20. pantu, iztrūkumam, kas nav 1. punktā minētie zaudējumi un zaudējumi, uz kuriem 1. punktā minētie atbrīvojumi
         neattiecas, uzliek nodokli, pamatojoties uz likmēm, kuras piemēro attiecīgajās dalībvalstīs brīdī, kad radušies zaudējumi,
         ko pienācīgi konstatējušas kompetentas iestādes, vai — vajadzības gadījumā — brīdī, kad reģistrēts iztrūkums.”

      [..]”
      12      15. panta 3. punktā ir noteikts:

      “Pret risku Kopienas iekšējos pārvadājumos nodrošinās ar garantiju, ko sniedz nosūtīšanas vietas apstiprināts noliktavas turētājs,
         kā paredzēts 13. pantā [..].

      Ja akcīzes naftas produktus Kopienā pārvadā ar jūras transportu vai pārvieto pa cauruļvadiem, dalībvalstis nosūtīšanas vietas
         apstiprinātus noliktavu turētājus var atbrīvot no pienākuma sniegt garantiju, kas minēta apakšpunkta pirmajā daļā.

      [..]”
       Valsts tiesības
      13      Francijas Muitas kodeksa, ar ko pēc iesniedzējtiesas sniegtās informācijas ir transponēta Direktīva 92/12, 158.c pants ir
         formulēts šādi:

      “Produktu zudums, kuriem piemērota naftas produktu nodokļu noliktavas procedūra, nav apliekams ar nodokļiem, ja varas iestādēm
         ir sniegts pamatojums:

      1)      ka šie zudumi ir radušies nejauša negadījuma vai nepārvaramas varas dēļ;
      2)      vai arī tie ir radušies produktu īpatnību dēļ. Šim nolūkam finanšu ministra dekrēti katram preču un transporta veidam var
         noteikt vienotu robežu pieļaujamajam zudumam, kas netiek aplikts ar nodokli.”

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      14      SPMR, kas ir apstiprināts noliktavas saimnieks, apsaimnieko naftas vadu, kurā pārvieto degvielu, kas atbrīvota no akcīzes nodokļa
         nomaksas, ar [piegādes] galamērķi Šveicē. Pēc tam, kad SPMR bija konstatējusi sūces un vēlāk, 1997. gada 1. janvārī, šī naftas vada plīsumu, tā prasīja piešķirt atbrīvojumu no nodokļa
         par dienesta pieprasīto akcīzes nodokļa samaksu par 795 201 litru pazaudētajiem naftas produktiem, pamatojoties uz Muitas
         kodeksa 158.c pantu. Uzskatot, ka nosacījumi, lai varētu atsaukties uz nepārvaramu varu, nav tikuši izpildīti, dienests uzturēja
         spēkā prasību par akcīzes nodokļa par zaudētajiem daudzumiem samaksu, atskaitot tikai tos daudzumus, kas atbilda no zemes
         atgūtajam piesārņojumam.

      15      Dienests vērsās pret SPMR par maksājuma samaksu tribunal d’instance de Neuilly-sur-Seine [Neijī pie Sēnas rajona tiesā]. Tomēr tā atzina šo prasību par noilgušu.

      16      Izskatot lietu apelācijas instancē, cour d’appel de Versailles [Versaļas apelācijas tiesa] ar 2002. gada 17. decembra un 2004. gada 23. marta spriedumiem atcēla pirmajā instancē taisīto
         spriedumu, uzskatot, ka dienesta [formulētā] prasība ir pieņemama un ka SPMR nevar atsaukties uz nepārvaramu varu, kas ir jēdziens, ko raksturo neparedzami, nepārvarami un ārpus apstiprināta noliktavas
         saimnieka kontroles esoši apstākļi.

      17      SPMR par šiem spriedumiem iesniedza kasācijas sūdzību Cour de cassation [Kasācijas tiesā]. It īpaši tā minēja iebildumu, ka apelācijas instancē tika nolemts, ka tā nevar atsaukties uz “nejauša
         negadījuma” vai “nepārvaramas varas gadījumu” Muitas kodeksa 158.c panta nozīmē, un sakarā ar to tika atzīts, ka tai jāmaksā
         nodokļi un nodevas par zaudētajiem naftas produktiem, atsaucoties šajā ziņā uz diviem pamatiem savas kasācijas atbalstam.

      18      Pirmkārt, SPMR apgalvoja, ka, pieprasot, lai naftas produktu zaudējumi rastos sakarā ar tai pašai neparedzamiem un nezināmiem apstākļiem,
         un atsakoties noskaidrot, vai naftas vada sūce un plīsums, kas radīja šos zaudējumu, varēja tai būt bijuši nepārvarami, cour d’appel [Apelācijas tiesa] ir pārkāpusi Muitas kodeksa 158.c pantu. SPMR tieši pretēji apgalvoja, ka tikai nepārvaramība raksturo “nejaušu negadījumu” vai “nepārvaramas varas gadījumu” šīs normas
         nozīmē.

      19      Otrkārt, SPMR apgalvoja, ka tā varēja prasīt minētā 158.c pantā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa arī tāpēc, ka zaudējumi no naftas produktiem,
         kurus pārvietoja pa naftas vadu, kuram bija defekti, bija cieši saistīti ar [šiem produktiem piemītošo] šķidruma raksturu.
         Tas, ka dienests piekrita neaplikt ar nodokli no zemes atgūto piesārņojumu, nozīmēja attiecībā uz šo naftas produktiem piemītošo
         šķidruma raksturu, ka arī tie produkti, ko nevarēja atgūt sakarā ar zemei [piemītošo] raksturu, nebija apliekami ar nodokli.

      20      Pēc tam, kad iesniedzējtiesa bija norādījusi, ka Direktīva 92/12 ir transponēta Francijas tiesībās ar Muitas kodeksu un atsaukusies
         uz Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru nepārvaramas varas jēdziens nav identisks dažādās Kopienu tiesību piemērošanas jomās
         un tā nozīme ir jānosaka atkarībā no tiesiskā ietvara, kādā tas ir paredzēts, lai radītu sekas, Cour de cassation nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai nepārvaramas varas jēdziens, kas ir pamatā zaudējumiem, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā [..] Direktīvas 92/12 [..]
         14. panta 1. punkta nozīmē, ir jāizprot kā neparedzami un nepārvarami apstākļi, kas radušies neatkarīgi no apstiprināta noliktavu
         saimnieka, kurš atsaucas uz šiem apstākļiem savas prasības par nodokļu atbrīvojumu pamatojumam, vai arī pietiek ar to, ka
         apstiprinātam noliktavas saimniekam šie apstākļi ir bijuši nepārvarami?

      2)      Vai produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie
         izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, kā rezultātā tie tika aplikti nodokli, var uzskatīt par zaudējumiem preču īpatnību dēļ
         [..] Direktīvas 92/12 [..] 14. panta 1. punkta nozīmē?”

       Par prejudiciāliem jautājumiem
       Par pirmo jautājumu par “nepārvaramas varas” jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē
      21      Ir jāatgādina, ka Kopienu tiesību sistēmā principā jēdzieni netiek definēti, ietekmējoties no vienas vai vairāku savstarpēju
         valstu tiesību sistēmām, ja vien tas nav skaidri precizēts (skat. 1982. gada 14. janvāra spriedumu lietā 64/81 Corman, Recueil, 13. lpp., 8. punkts; 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C‑296/95 EMU Tabac u.c., Recueil, I‑1605. lpp., 30. punkts, kā arī 2003. gada 22. maija spriedumu lietā C‑103/01 Komisija/Vācija, Recueil, I‑5369. lpp., 33. punkts). Ciktāl Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta trešajā teikumā ir paredzēts, ka katra dalībvalsts
         nosaka nosacījumus, ar kādiem piešķir šīs normas pirmajā teikumā paredzēto atbrīvojumu no nodokļiem, šī atsauce uz valsts
         tiesībām neskar minētajā pirmajā teikumā esošā “nepārvaramas varas” jēdziena saturu vai piemērojamību.

      22      Faktiski saskaņā ar Direktīvas 92/12 ceturto apsvērumu, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību, akcīzes nodokļa
         iekasēšanai visās dalībvalstīs būtu jābūt identai. Tiktāl, ciktāl “nepārvaramas varas” jēdziena saturs ir faktors, kas vajadzības
         gadījumā var sekmēt noteikt akcīzes nodokļa iekasēšanu, šim jēdzienam noteikti piemīt neatkarīgs raksturs un visās dalībvalstīs
         ir jānodrošina tā vienveidīga interpretācija.

      23      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas noteikta dažādos kontekstos, kā regulējumā par lauksaimniecību vai Kopienu Tiesas Statūtu
         45. pantā noteiktajām normām par prasību termiņiem, nepārvaramas varas jēdziens nav aprobežots ar absolūtas neiespējamības
         jedzienu, bet ar to ir jāsaprot tikai neparasti un neparedzami apstākļi, ko persona, kas uz tiem atsaucas, nevar kontrolēt,
         un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav novēršamas (šajā sakarā skat. 1994. gada 15. decembra spriedumu lietā
         C‑195/91 P Bayer/Komisija, Recueil, I‑5619. lpp., 31. punkts, kā arī 2002. gada 17. oktobra spriedumu lietā C‑208/01 Parras Medina, Recueil, I‑8955. lpp., 19. punkts un tajā minētā judikatūra).

      24      No tā izriet, kā Tiesa jau ir precizējusi, ka nepārvaramas varas jēdziens ietver kā objektīvus, tā arī subjektīvus elementus,
         kur pirmie attiecas uz neparastiem un ārpus ieintersētās personas ietekmes esošiem apstākļiem, bet pēdējie — uz attiecīgās
         personas pienākumu vērsties pret neparasta notikuma sekām un bez pārmērīgām pūlēm veikt atbilstošus pasākumus (šajā sakarā
         skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Bayer/Komisija, 32. punkts, un 2005. gada 18. janvāra rīkojumu lietā C‑325/03 P Zuazaga Meabe/ITSB, Krājums, I‑403. lpp., 25. punkts).

      25      Tomēr tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nepārvaramas varas jēdzienam dažādās Kopienu tiesību piemērošanas jomās nav vienāds
         saturs un tādēļ tā nozīme ir jānosaka atkarībā no tiesiskā ietvara, kādā tam jādarbojas (skat. 1993. gada 13. oktobra spriedumu
         lietā C‑124/92 An Bord Bainne Co-operative un Compagnie Inter-Agra, Recueil, I‑5061. lpp., 10. punkts, kā arī 1998. gada 29. septembra spriedumu lietā C‑263/97 First City Trading u.c., Recueil, I‑5537. lpp., 41. punkts).

      26      Tādējādi ir jāizvērtē, vai attiecībā uz “nepārvaramas varas” jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē
         šīs direktīvas jēga un mērķis liek nepārvaramu varu veidojošos elementus, kādi tie izriet no šī sprieduma 23. punktā minētās
         Tiesas judikatūras, interpretēt un piemērot īpašā veidā.

      27      Šajā ziņā no Direktīvas 92/12 pirmā un ceturtā apsvēruma izriet, ka tā paredz nodrošināt iekšējā tirgus izveidi un darbību
         precēm, par kurām jāmaksā akcīzes nodoklis, un šajā nolūkā ieviest vispārēju režīmu, kurā akcīzes nodokļa iekasēšanai visās
         dalībvalstīs būtu jābūt identai.

      28      Saskaņā ar Direktīvas 92/12 5. panta 1. punktu akcīzes nodoklis ir jāmaksā par šīs direktīvas 3. panta 1. punktā minētajām
         precēm, starp kurām ir minētas minerāleļļas, tās ražojot Kopienas teritorijā vai tās importējot šajā teritorijā. Kamēr akcīzes
         nodokļa samaksai pamatā esošais fakts ir attiecīgo produktu ražošana vai imports minētajā teritorijā, šis nodoklis saskaņā
         ar minētās direktīvas 6. panta 1. punktu kļūst iekasējams, tikai laižot tos apgrozībā vai reģistrējot iztrūkumu, par ko ir
         jāmaksā akcīzes nodoklis saskaņā ar šīs pašas direktīvas 14. panta 3. punktu. Tāpat saskaņā ar minēto 6. panta 1. punktu par
         laišanu apgrozībā ir uzskatāma novirze, tajā skaitā nelikumīga novirze, no atlikšanas režīma.

      29      Direktīvas 92/12 14. panta 3. punkts paredz, ka, neskarot tās 20. pantu, citu iztrūkumu, kas nav minētā 14. panta 1. punktā
         paredzētie zaudējumi, gadījumā un zaudējumu, par kuriem tā 1. punktā paredzētās minētās nodokļa atlaides netiek piešķirtas,
         gadījumā nodokļi tiek iekasēti atkarībā no attiecīgajā dalībvalstī spēkā esošās likmes laikā, kad ir radušies zaudējumi, ko
         pienācīgi konstatējušas kompetentās iestādes vai – attiecīgā gadījumā – laikā, kad tiek reģistrēts iztrūkums.

      30      No divos šī sprieduma iepriekšējos punktos minētajām normām, lasot tās kopā, izriet, ka par minerāleļļām akcīzes nodokli iekasē
         tikai par to ražošanu vai par to importu Kopienas teritorijā un ka principā akcīzes nodoklis ir iekasējams arī to iztrūkuma
         un zaudējumu gadījumos, par kuriem kompetentās iestādes nebija piešķīrušas nodokļu atvieglojumus. Direktīvas 92/12 14. panta
         1. punkta pirmajā teikumā paredzētā nodokļa atlaide par zaudējumiem, kas radušies nepārvaramas varas rezultātā, ir atkāpe
         no šīs vispārējās normas, kas tātad, kā to atzīmē ģenerāladvokāte savu secinājumu 43. punktā, ir jāinterpretē šauri.

      31      Nepārvaramas varas jēdziena interpretācija, ko apstiprinājusi Tiesa pārējās Kopienu tiesību nozarēs un kas minēta šī sprieduma
         23. punktā, ir jāpiemēro arī Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma ietvaros. Apstiprināts noliktavas saimnieks
         var prasīt šajā normā paredzēto nodokļa atlaidi tikai, ja viņš pierāda tādu viņam neparedzamu apstākļu esamību, ko viņš nevarēja
         ietekmēt un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nebija novēršamas.

      32      Šajā ziņā tomēr ir jāuzskata, kā to uzsvēra Eiropas Kopienu Komisija, ka šo nosacījumu piemērošana Direktīvas 92/12 14. panta
         1. punkta pirmā teikuma kontekstā nevar novest pie absolūtas atbildības noteikšanas noliktavas saimniekam par atlikšanas režīmā
         esošo preču zaudējumiem.

      33      It īpaši nosacījums, ka apstākļi, kas aptver šādus zaudējumus, nav saistīti ar apstiprinātu noliktavas saimnieku, neaprobežojas
         ar ārpus viņa kontroles esošiem apstākļiem materiālā vai fiziskā nozīmē. Šis nosacījums vairāk ir jainterpretē kā tāds, kas
         paredz apstākļus, kuri objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts noliktavas saimnieks nevar kontrolēt vai kas ir ārpus tā atbildības
         sfēras (par šo pēdējo minēto aspektu skat. pēc analoģijas 1987. gada 5. februāra spriedumu lietā 145/85 Denkavit, Recueil, 565. lpp., 16. punkts).

      34      Attiecībā uz apstākļiem pamata lietā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka SPMR ir norādījusi valsts tiesās, ka sūces, kas ir skārušas attiecīgo naftas vadu, un pēc tam tā plīsums, kas radīja zaudējumus,
         par kuriem šī sabiedrība prasa nodokļu atlaidi, ir piedēvējami plaisājošas korozijas fenomenam, kas nebija zināms [pamata]
         faktu [rašanās] laikā un ko tātad nevarēja atklāt ar tobrīd pieejamām tehniskām ierīcēm.

      35      Pat ja iekārtas tehniskās nepilnības principā ietilpst tās [personas], kura to izmanto, atbildības jomā, nevar izslēgt, ka
         tāds korozijas fenomens, kāds minēts šī sprieduma iepriekšējā punktā, varētu tikt uzskatīts par “nepārvaramas varas gadījumu”
         Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē, ar nosacījumu, ka to nekādi nevarēja paredzēt, ņemot vērā šajā
         laikā pieejamās tehniskās zināšanas, un ko tātad apstiprināts noliktavas saimnieks nebija varējis kontrolēt. Valsts tiesām
         ir jāizvērtē, vai šie nosacījumi bija izpildīti pamata lietā.

      36      Attiecībā uz nosacījumu, ka apstiprinātam noliktavas saimniekam ir jāpierāda, ka viņš ir rīkojies, ievērojot prasīto rūpību,
         SPMR un Komisija norāda, ka šis nosacījums ir izpildīts, kad tiek pierādīts, ka attiecīgais tirgus dalībnieks ir izpildījis piemērojamā
         tehniskā regulējuma prasības.

      37      Kaut arī tehnisko norādījumu par naftas vada kvalitāti, konstrukciju, uzturēšanu un izmantošanu ievērošanu varētu uzskatīt
         par nosacījumu, kas vajadzīgs, lai konstatētu rūpīgu rīcību, šī ievērošana pati par sevi nav izšķiroša. Faktiski ar pietiekamu
         rūpību tiek saprasta arī aktīva, nepārtraukta rīcība, kas vērsta uz potenciālo risku identificēšanu un novērtēšanu, kā arī
         spēja veikt atbilstošus un efektīvus pasākumus, lai novērstu šādu risku rašanos.

      38      Turklāt nedz tas, ka saskaņā ar Direktīvas 92/12 12. pantu tādu akcīzes preču noliktavu kā naftas vada atvēršana un darbība
         pie tādiem apstākļiem kā pamata lietā ir pakļauta atļaujas saņemšanai no dalībvalstu kompetentām iestādēm, nedz tas, ka apstiprināts
         noliktavas saimnieks ir pakļauts šīs direktīvas 13. pantā uzskaitītajiem pienākumiem, tostarp piekrist visiem kontroles pasākumiem,
         nedz tas, ka no minētās direktīvas 15. panta 3. punkta otrās daļas par iespēju gadījumā, kad naftas produktus pārvieto pa
         cauruļvadiem, tikt atbrīvotam no pienākuma sniegt garantiju, lai nodrošinātos pret risku Kopienas iekšējos pārvadājumos, var
         secināt, ka Kopienu likumdevējs uzskata pārvietošanu pa cauruļvadu par drošu, nav faktori, kas ir piemēroti, lai noteiktu,
         vai ir izpildīti nosacījumi par nepārvaramas varas gadījumu. Faktiski, kā atzīmēja ģenerāladvokāte secinājumu 46. un 47. punktā,
         pirmkārt, noliktavas saimnieka apstiprināšanai, kā arī minētajā 13. pantā paredzētajām kontrolēm, kurām tas ir pakļauts, ir
         tikai jānodrošina, ka šis noliktavas saimnieks ir pietiekami uzticams, lai īstenotu nodokļu atlikšanas režīmu, un, otrkārt,
         dalībvalstu kompetento iestāžu izsniegtā atļauja akcīzes preču noliktavas atvēršanai un darbībai nepadara to par līdzatbildīgu
         par akcīzes nodokļa maksāšanu par produktiem, kuru zudumi ir ciesti sakarā ar apstiprināta pārvietošanas līdzekļa tehniska
         rakstura traucējumiem.

      39      Visbeidzot, nevar apgalvot, ka akcīzes nodoklis nav jāmaksā par zaudētiem produktiem tāpēc, ka tie nekad nav tikuši laisti
         apgrozībā, kā to pieprasa Direktīvas 92/12 6. panta 1. punkts kā nosacījumu akcīzes nodokļa iekasēšanai. Faktiski, kā minēts
         šī sprieduma 30. punktā, par minerāleļļām ir jāmaksā akcīzes nodoklis tikai sakarā ar to ražošanu vai importu Kopienu teritorijā,
         un akcīzes nodokli principā var arī iekasēt to iztrūkuma un zaudējumu gadījumā, par kuriem kompetentās iestādes nav piešķīrušas
         atbrīvojumu no nodokļiem. No tā izriet, ka laišana apgrozībā nav noteicoša tam, lai rastos nodokļa parāds.

      40      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka “nepārvaramas varas” jēdziens Direktīvas 92/12
         14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē paredz apstākļus, kas ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, nav parasti
         un nav paredzami un kuru sekas, neraugoties uz visu pienācīgo ievēroto rūpību, nav novēršamas. Nosacījums, ka apstākļiem ir
         jābūt tādiem, kas ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, neaprobežojas [tikai] ar tā apstākļiem ārpus tā kontroles
         materiālā vai fiziskā nozīmē, bet arī nozīmē apstākļus, kas objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts noliktavas saimnieks nevar
         kontrolēt vai kas ir ārpus šī saimnieka atbildības sfēras.

       Par otro jautājumu par “zaudējumu, kas iespējami preču īpatnību dēļ” jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta otrā teikuma
            nozīmē
      41      Ar savu otru jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā
         ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, var uzskatīt par “zaudējumiem,
         kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē.

      42      Saskaņā ar šīs pašas normas redakciju tā ir piemērojama tikai attiecībā uz zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ,
         kas atgadījušies atsevišķu ierobežoti uzskaitītu darbību, t.sk. pārvietošanas, ietvaros. Lai gan zaudējumu, kas iespējami
         preču īpatnību dēļ jēdziens var, kā to atzīmēja Itālijas valdība, ietvert par “tehniskiem” sauktus zaudējumus, to nevar attiecināt
         uz nejaušiem zaudējumiem.

      43      Turklāt, ņemot vērā, ka atbrīvojums no nodokļa šādiem dabiskiem zaudējumiem atšķiras no tā, kas Direktīvas 92/12 14. panta
         1. punkta pirmajā teikumā paredzēts zaudējumiem, kas uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem, pirmo minēto
         atbrīvojumu no nodokļa nevar interpretēt plaši, attiecinot to uz situācijām, kurās netiek izpildīti nosacījumi, kas ļauj to
         pieprasīt.

      44      Tādējādi uz otro jautājumu ir jāatbild, ka produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir
         šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami
         preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      45      Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
      1)      “nepārvaramas varas” jēdziens Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un
            par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīvu
            94/74/EK, 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē paredz apstākļus, kas ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles,
            ir neparasti un neparedzami un kuru sekas, neraugoties uz visu pienācīgo ievēroto rūpību, nav novēršamas. Nosacījums, ka apstākļiem
            ir jābūt ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, neaprobežojas ar apstākļiem ārpus tā kontroles materiālā vai fiziskā
            nozīmē, bet arī nozīmē apstākļus, kas objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts noliktavas saimnieks nevar kontrolēt un kas
            ir ārpus viņa atbildības sfēras;
      2)      produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda,
            struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12, kas grozīta
            ar Direktīvu 94/74, 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – franču.


Tiesas spriedums 1982. gada 18. maijā. # AM & S Europe Limited pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta 155/79.