title: Lieta T-688/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. oktobrī – BNP Paribas Public Sector/VNV

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/32

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. oktobrī – BNP Paribas Public Sector/VNV
      (Lieta T-688/21)
      (2021/C 513/47)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BNP Paribas Public Sector SA (Parīze, Francija) (pārstāves: A. Champsaur un A. Delors, advokātes)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt, pamatojoties uz LESD 256. un 263. pantu, VNV 2021. gada 13. augusta lēmumu, atsauce srb.e.e4.co(2021)570897, ciktāl tā tajā ir atteikusies atbrīvot summas, kas atbilst naudas nodrošinājumam, kas ir saistīts ar neatsaucamām maksājumu saistībām par 2015. –2021. gadu, tādējādi pārkāpdama Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu;

                  —

                  saskaņā ar 2016. – 2021. gada līgumiem un, pamatojoties uz LESD 272. un 340. pantu:

                              —

                              atzīt, ka VNV, atteikdamās atbrīvot summas, kas atbilst naudas nodrošinājumam, kas ir saistīts ar neatsaucamām maksājumu saistībām par 2016. gadu (ieskaitot) līdz 2021. gadam (ieskaitot), pārkāpa atmaksāšanas pienākumu, kas tai ir noteikts, piemērojot jebkura līguma par iemaksu periodu no 2016. līdz 2021. gadam 12.5. punktu, kurā ir skaidri paredzēts piemērot Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu, un

                              —

                              noteikt VNV atbrīvot prasītājai summas, kas atbilst naudas nodrošinājumam, kuru VNV ir ieturējusi, pārkāpdama savas līgumsaistības, kā arī segt visas maksas, nokavējuma procentus un visas jebkāda veida saistītās izmaksas (vai arī izmaksāt prasītājai šīs summas kā zaudējumu atlīdzību par minēto līgumu neizpildi);

                  —

                  galvenokārt attiecībā uz 2015. gada līgumu un, pakārtoti, attiecībā uz 2016. –2021. gada līgumiem saskaņā ar VNV ārpuslīgumisko atbildību un, pamatojoties uz LESD 340. pantu:

                              —

                              atzīt, ka VNV atteikums atbrīvot summas, kas atbilst naudas nodrošinājumam, kas ir saistīts ar neatsaucamām maksājumu saistībām par 2015. –2021. gadu (ieskaitot) ir nepamatota iedzīvošanās, un

                              —

                              noteikt VNV atbrīvot prasītajai minētās VNV juridiski nepamatoti ieturētās summas, kā arī segt visas maksas, nokavējuma procentus un visas jebkāda veida saistītās izmaksas;

                  —

                  piespriest VNV atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja galvenokārt izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots Īstenošanas regulas 2015/81 (1) 7. panta 3. punkts un VNV Regula, jo ar Vienotās noregulējuma valdes lēmumu esot pārkāpts Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkts, kurā ir skaidri noteikts, ka iestāžu neatsaucamās maksājumu saistības, kuras vairs neatbilst Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2) darbības jomai, tiek atceltas, un nodrošinājumu, kas ir šādu saistību pamatā, atbrīvo.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vienotā noregulējuma valde esot pieļāvusi tiesību kļūdu, cenzdamās piemērot neatsaucamām maksājumu saistībām VNV Regulas 70. panta 4. punktu, lai gan tas attiecas tikai uz ex ante naudas iemaksām, un ka Vienotā noregulējuma valde esot sajaukusi naudas iemaksas ar naudas nodrošinājumu, kas ir saistīts ar neatsaucamām maksājumu saistībām.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievēroti prasītāju ar Vienotā noregulējuma valdi saistošie līguma noteikumi, kuros pēdējai minētai ir noteikta līgumiskā atbildība. Prasītāja būtībā uzskata, ka Vienotās noregulējuma valdes atteikums atbrīvot summas, kas atbilst naudas nodrošinājumam, kas ir saistīts ar neatsaucamām maksājumu saistībām par 2016. –2021. gadu, esot minētā līguma pārkāpums.
                  Prasītāja izvirza arī pakārtotu pamatu attiecībā uz 2016. –2021. gada līgumiem. Šajā ziņā tā apgalvo, ka Vienotās noregulējuma valdes atteikums atbrīvot summas, kas atbilst naudas nodrošinājumam un kuras ir saistīts ar neatsaucamām maksājumu saistībām par 2015. –2021. gadu, esot Vienotās noregulējuma valdes nepamatota iedzīvošanās.

         (1)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2015/81 (2014. gada 19. decembris), ar ko nosaka vienādus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas nosacījumus attiecībā uz ex ante iemaksām vienotajā noregulējuma fondā (OV 2015, L 15, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).


title: Lieta T-689/21: Prasība, kas celta 2021. gada 22. oktobrī – Auken u.c./Komisija

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/34

      Prasība, kas celta 2021. gada 22. oktobrī – Auken u.c./Komisija
      (Lieta T-689/21)
      (2021/C 513/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Margrete Auken, Tilly Metz, Jutta Paulus, Michèle Rivasi un Kimberly van Sparrentak (pārstāvis: B. Kloostra, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Juridiskais pamatojums

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2021. gada 13. augusta netieši izteikto noraidošo lēmumu par viņu 2021. gada 30. jūnija atkārtoto pieteikumu, kas vērsts pret 2021. gada 9. jūnija lēmumu daļēji liegt piekļuvi prasītāju lūgtajiem dokumentiem, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītājas izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot prettiesiski piemērojusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā minētos izņēmumus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav pamatojusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. pantā ietverto izņēmumu piemērošanu un tādējādi pārkāpusi Regulu (EK) Nr. 1049/2001, jo tā Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmo ievilkumu un 3. punktu nebija interpretējusi un piemērojusi šauri.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot nesaskanīgi piemērojusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā minētos izņēmumus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot ņēmusi vērā sevišķās sabiedrības intereses iepazīties ar pieprasīto informāciju.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 3. punktam un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 10. panta 1. punktam.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43.–48. lpp .).


title: Lieta T-690/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. oktobrī – LW Capital/Komisija

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/35

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. oktobrī – LW Capital/Komisija
      (Lieta T-690/21)
      (2021/C 513/49)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LW Capital (Minhene, Vācija) (pārstāvis: C. Ziegler, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Komisijas 2021. gada 3. jūnija Lēmumu par valsts atbalstu SA.56826 (2020/N) – Vācija – Vācijas 2020. gada siltuma un elektroenerģijas koģenerācijas likuma (turpmāk tekstā – “KWKG”) reforma, kā arī valsts atbalsts SA.53308 (2019/N) Vācija – Grozījumi 2019. gada atbalstā esošajām koģenerācijas stacijām (KWKG 13. pants) (OV 2021, C 306, 1. un 2. lpp.), ciktāl tajā nav paustas bažas par (i) atbalstu elektroenerģijas ražošanai no koģenerācijas, ko veic jaunās, modernizētās un atjaunotās augstas efektivitātes koģenerācijas stacijās, un (ii) atbalstu elektroenerģijas ražošanai no koģenerācijas esošajās augstas efektivitātes gāzes koģenerācijas stacijās centralizētās siltumapgādes nozarē;

                  —

                  Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja savas prasības pamatojumam izvirza tikai vienu pamatu.
      Ar savu vienīgo pamatu prasītāja apstrīd apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz “Līgumu vai jebkuras ar to īstenošanu saistītas tiesību normas pārkāpumu” saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās un otrās daļas noteikumiem. Iepriekš minētais pārkāpums ir saistīts ar faktu, ka Komisijai vajadzēja rasties bažām par Vācijas piedāvātās atbalsta shēmas saderību ar KWKG 2020, un tāpēc tai bija jāuzsāk formālās izmeklēšanas procedūra saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu. To neizdarot, Komisija ir pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības.
      Prasītāja apgalvo, ka ir pārkāptas procesuālās tiesības saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, lasot to kopsakarā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, un nediskriminācijas, samērīguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, kā arī norāda uz to, ka ir pieļauta kļūda faktu vērtējumā.


title: Lieta T-691/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. oktobrī – Alcogroup un Alcodis/Komisija

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/35

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. oktobrī – Alcogroup un Alcodis/Komisija
      (Lieta T-691/21)
      (2021/C 513/50)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Alcogroup (Brisele, Beļģija) un Alcodis (Brisele) (pārstāvji: P. de Bandt, C. Binet un M. Nuytten, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības, kas vērsta pret Komisijas 2021. gada 17. septembra lēmumu, ar ko prasītājas tiek aicinātas ar zināmiem nosacījumiem atkārtoti sākt izlīguma procedūru lietā AT.40054 – Ethanol Benchmarks, atbalstam prasītājas izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots izlīguma procedūrai piemērojamo noteikumu pārkāpums. Prasītājas šajā ziņā norāda, ka, pieņemdama apstrīdēto lēmumu, ar ko prasītājas ar zināmiem nosacījumiem tiek aicinātas atkārtoti sākt izlīguma procedūru, Komisija ir pārkāpusi izlīguma procedūrām piemērojamos noteikumus. Proti, atbilstoši šiem noteikumiem Komisijai, pirmkārt, nav ļauts šajā posmā atkārtoti sākt izlīguma procedūru un, otrkārt, to darīt, prasot prasītājām atteikties no tām inkriminēto faktu jebkādas apspriešanas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Prasītājas uzskata, ka Komisija jaunas izlīguma procedūras sākšanu nevar pakļaut nosacījumam, ka tām ir jāatsakās no sākotnējā procedūrā pēc pirmās izlīguma procedūras neveiksmes izvirzītajiem argumentiem.


title: Lieta T-473/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. oktobra rīkojums – Diageo u.c./Komisija

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/36

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. oktobra rīkojums – Diageo u.c./Komisija
      (Lieta T-473/19) (1)

      (2021/C 513/51)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Otrās palātas priekšsēdētāja ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-476/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. oktobra rīkojums – AstraZeneca u.c./Komisija

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/36

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. oktobra rīkojums – AstraZeneca u.c./Komisija
      (Lieta T-476/19) (1)

      (2021/C 513/52)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Otrās palātas priekšsēdētāja ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-628/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. oktobra rīkojums – Teva/Komisija un EMA

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/36

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. oktobra rīkojums – Teva/Komisija un EMA

      (Lieta T-628/19) (1)

      (2021/C 513/53)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta T-515/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 26. oktobra rīkojums – Puma/EUIPO – Caterpillar (“SPEEDCAT”)

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/37

      Vispārējās tiesas 2021. gada 26. oktobra rīkojums – Puma/EUIPO – Caterpillar (“SPEEDCAT”)
      (Lieta T-515/20) (1)

      (2021/C 513/54)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Sestās palātas priekšsēdētāja ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 329, 5.10.2020.


title: Lieta T-708/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 28. oktobra rīkojums – TrekStor/EUIPO (“e.Gear”)

text:
               20.12.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 513/37

      Vispārējās tiesas 2021. gada 28. oktobra rīkojums – TrekStor/EUIPO (“e.Gear”)
      (Lieta T-708/20) (1)

      (2021/C 513/55)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Sestās palātas priekšsēdētāja ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta C-394/20: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 21. decembra spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XY/Finanzamt V (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kapitāla brīva aprite – LESD 63. un 65. pants – Valsts tiesiskais regulējums mantojuma nodokļa jomā – Nekustamais īpašums, kas atrodas valsts teritorijā – Ierobežots nodokļa maksāšanas pienākums – Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem – Tiesības uz nodokļa bāzei piemērojamo atlaidi – Proporcionāls samazinājums ierobežota nodokļa maksāšanas pienākuma gadījumā – Ar neatņemamajām daļām saistītas parādsaistības – Atskaitījuma neesamība ierobežota nodokļa maksāšanas pienākuma gadījumā)

text:
               21.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 84/15

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 21. decembra spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XY/Finanzamt V

      (Lieta C-394/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - LESD 63. un 65. pants - Valsts tiesiskais regulējums mantojuma nodokļa jomā - Nekustamais īpašums, kas atrodas valsts teritorijā - Ierobežots nodokļa maksāšanas pienākums - Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem - Tiesības uz nodokļa bāzei piemērojamo atlaidi - Proporcionāls samazinājums ierobežota nodokļa maksāšanas pienākuma gadījumā - Ar neatņemamajām daļām saistītas parādsaistības - Atskaitījuma neesamība ierobežota nodokļa maksāšanas pienākuma gadījumā)
      (2022/C 84/17)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XY

         Atbildētāja: Finanzamt V

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu par mantojuma nodokļa aprēķināšanu, kurā ir paredzēts, ka iekšzemē esošu nekustamo īpašumu iegūšanas gadījumā, ja mantojuma atstājēja nāves brīdī nedz viņa, nedz arī mantinieka domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta nebija šajā dalībvalstī, nodokļa bāzei piemērojamā atlaide, salīdzinājumā ar to atlaidi, kas būtu piemērojama, ja tajā pašā brīdī vismaz viena no viņiem domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta būtu šajā dalībvalstī, tiek samazināta par summu, kas atbilst daļai, ko veido tāda īpašuma vērtība, kas nav aplikts ar nodokli šajā dalībvalstī, attiecībā pret visas mantojuma masas vērtību.

                  2)

                  LESD 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu par mantojuma nodokļa aprēķināšanu, kurā ir paredzēts, ka iekšzemē esošu nekustamo īpašumu iegūšanas gadījumā, ja mantojuma atstājēja nāves brīdī nedz viņa, nedz arī mantinieka domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta nebija šajā dalībvalstī, parādsaistības, kas ir saistītas ar neatņemamām daļām, nav atskaitāmas kā mantojuma parāds no mantojuma vērtības, lai gan šīs parādsaistības var tikt atskaitītas pilnā apmērā, ja tajā pašā brīdī vismaz vienam no viņiem domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta bija šajā dalībvalstī.

         (1)  OV C 378, 9.11.2020.


title: Lieta T-324/17: Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – SAS Cargo Group u.c./Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Kravu gaisa pārvadājumu tirgus – Lēmums, ar ko konstatēts LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Kopienas un Šveices nolīguma par gaisa transportu 8. panta pārkāpums – Kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu elementu (degvielas piemaksa, drošības piemaksa, komisijas maksa par piemaksām) saskaņošana – Informācijas apmaiņa – Komisijas teritoriālā kompetence – Tiesības uz aizstāvību – Pušu procesuālo tiesību vienlīdzība – LESD 266. pants – Valsts piespiedu rīcība – Vienots un turpināts pārkāpums – Naudas soda apmērs – Pārdošanas apjoma vērtība – Pārkāpuma smagums – Dalības pārkāpumā ilgums – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Nenozīmīga dalība – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Atkārtotība – Neierobežota kompetence)

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/23

      Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedums – SAS Cargo Group u.c./Komisija
      (Lieta T-324/17) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Kravu gaisa pārvadājumu tirgus - Lēmums, ar ko konstatēts LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Kopienas un Šveices nolīguma par gaisa transportu 8. panta pārkāpums - Kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu elementu (degvielas piemaksa, drošības piemaksa, komisijas maksa par piemaksām) saskaņošana - Informācijas apmaiņa - Komisijas teritoriālā kompetence - Tiesības uz aizstāvību - Pušu procesuālo tiesību vienlīdzība - LESD 266. pants - Valsts piespiedu rīcība - Vienots un turpināts pārkāpums - Naudas soda apmērs - Pārdošanas apjoma vērtība - Pārkāpuma smagums - Dalības pārkāpumā ilgums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Nenozīmīga dalība - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Atkārtotība - Neierobežota kompetence)
      (2022/C 207/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: SAS Cargo Group A/S (Kastrup, Dānija), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Stokholma, Zviedrija), SAS AB (Stokholma) (pārstāvji: B. Creve, M. Kofmann, J. Killick un G. Forwood, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Dawes un C. Vollrath, kam palīdz B. Doherty, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko būtībā tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 1742 final (2017. gada 17. marts) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. pantu (Lieta AT.39258 – Kravu gaisa pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti – samazināt prasītājām uzlikto naudas sodu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas Lēmuma C(2017) 1742 final (2017. gada 17. marts) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas līguma par gaisa transportu 8. pantu (Lieta AT.39258 – Kravu gaisa pārvadājumi) 1. panta 1. punkta o), p) un q) apakšpunktu, 2. punkta o) un p) apakšpunktu, 3. punkta o) un p) apakšpunktu un 4. punkta o), p) un q) apakšpunktu, ciktāl tajos atzīta SAS AB, SAS Cargo Group A/S un Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden dalība vienota un turpināta pārkāpuma daļā saistībā ar atteikšanos maksāt komisijas maksu par piemaksām.

                  2)

                  Atcelt 1. panta 2. punkta o) un p) apakšpunktu, ciktāl tas attiecas uz LESD 101. panta pārkāpumu saistībā ar lidojumiem no Taizemes uz Eiropas Savienību laikposmā no 2005. gada 20. jūlija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz pārkāpuma daļu par degvielas piemaksu, kā arī 1. panta 3 punkta o) un p) apakšpunktu, ciktāl tajā runa ir par EEZ līguma 53. panta pārkāpumu saistībā ar lidojumiem no Taizemes uz Eiropas Ekonomikas zonu laikposmā no 2005. gada 20. jūlija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz pārkāpuma daļu par degvielas piemaksu.

                  3)

                  Atcelt šī lēmuma 3. panta n)–r) punktu.

                  4)

                  Naudas sods Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden tiek noteikts 7 030 618 EUR apmērā, SAS Cargo Group un Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden kopīgi un solidāri – 5 937 909 EUR apmērā, SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden un SAS kopīgi un solidāri – 6 314 572 EUR apmērā, SAS Cargo Group un SAS kopīgi un solidāri – 29 045 427 EUR apmērā un SAS Cargo Group – 21 687 090 EUR apmērā.

                  5)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  6)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden un SAS tiesāšanās izdevumu.

                  7)

                  SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden un SAS sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu pašas.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-557/19: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. jūlijā Hochmann Marketing GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 22. maija rīkojumu lietā T-754/18 Hochmann Marketing GmbH/Eiropas Parlaments

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. jūlijāHochmann Marketing GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 22. maija rīkojumu lietā T-754/18 Hochmann Marketing GmbH/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-557/19)
      (2020/C 201/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Hochmann Marketing GmbH (pārstāvis: J. Jennings, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments
      Eiropas Savienības Tiesa (septītā palāta) ar 2020. gada 30. aprīļa rīkojumu apelācijas sūdzību noraidīja kā acīmredzami nepamatotu un nolēma, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta C-828/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. novembrī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – SC Panavitrans SRL/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. novembrī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – SC Panavitrans SRL/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj

      (Lieta C-828/19)
      (2020/C 201/04)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: SC Panavitrans SRL

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj un Administrația Fondului pentru Mediu

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā nodokļa, kas atzīts par neatbilstošu Kopienu tiesību normām, atmaksai ir noteikts atmaksas termiņš, kas ir īsāks par vispārējo noilguma termiņu, kāds attiecībā uz nodokļu atmaksas prasījumiem paredzēts valsts tiesībās?


title: Lieta C-840/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret NC

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret NC
      (Lieta C-840/19)
      (2020/C 201/05)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      NC

         Otra puse procesā:

         Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkts, Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. panta 1. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (1), – kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 83. panta 2. punktu, – 4. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā – Curtea Constituțională a României (Rumānijas Konstitucionālā tiesa) –, pieņem nolēmumu, kurā uzliek pienākumu atkārtoti izskatīt noteiktā laikposmā [pirmajā instancē] izspriestās korupcijas lietas, kuras tiek izskatītas apelācijas instancē, tādēļ, ka augstākās instances tiesā nebija izveidotas šajā jomā specializētas tiesnešu kolēģijas, kaut arī atzīstot kolēģiju sastāvā esošo tiesnešu specializāciju?

                  2.

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta [2. punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas kolēģijas sastāva nelikumību (kolēģijas, kas sastāv no amatā esošiem tiesnešiem, kuri iecelšanas amatā brīdī ir atbilduši cita starpā specializācijas prasību, kas ir nepieciešama iecelšanai amatā augstākās instances tiesā)?

                  3.

                  Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to valsts tiesai ir atļauts nepiemērot saskaņā ar valsts tiesībām saistošu Konstitucionālās tiesas nolēmumu, kas ir pasludināts lietā, kura ir saistīta ar konstitucionālu konfliktu?

         (1)  OV 2017, L 198, 29. lpp.


title: Lieta C-859/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret FX, CS un ND

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret FX, CS un ND
      (Lieta C-859/19)
      (2020/C 201/06)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Atbildētāji pamatlietā

      FX, CS, ND

         Otra tiesvedības puse

         Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie și Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkts, Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. panta 1. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (1), 58. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (2), [kas] ir pieņemta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 83. panta 2. punktu [un kas aizstāja 1995. gada 26. jūlija konvenciju] par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību, 4. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā – Curtea Constituțională a României (Rumānijas Konstitucionālā tiesa), pieņem nolēmumu, kurā uzliek pienākumu atkārtoti izskatīt noteiktā laikposmā [pirmajā instancē] izspriestās korupcijas lietas, kuras tiek izskatītas apelācijas instancē, tādēļ, ka augstākās instances tiesā nebija izveidotas šajā jomā specializētas tiesnešu kolēģijas, par ja [ar šo nolēmumu] ir atzīta kolēģiju sastāvā esošo tiesnešu specializācija?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas kolēģijas sastāva nelikumību (kolēģijas, kas sastāv no amatā esošiem tiesnešiem, kuri iecelšanas amatā brīdī cita starpā atbilda specializācijas prasībai, kas ir nepieciešama iecelšanai amatā augstākās instances tiesas Krimināllietu palātā)?

                  3)

                  Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to valsts tiesai ir atļauts nepiemērot saskaņā ar valsts tiesībām saistošo Konstitucionālās tiesas nolēmumu, kas ir pasludināts lietā, kura ir saistīta ar konstitucionālu konfliktu?

         (1)  OV 2015, L 141, 73. lpp.

         (2)  OV 2017, L 198, 29. lpp.


title: Lieta C-909/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Curtea de Apel Iaşi (Rumānija) – BX/Unitatea Administrativ Teritorială D.

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Curtea de Apel Iaşi (Rumānija) – BX/Unitatea Administrativ Teritorială D.

      (Lieta C-909/19)
      (2020/C 201/08)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Iaşi

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BX

         Atbildētāja: Unitatea Administrativ Teritorială D.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 2. panta 1. punkta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka “darba laiks” ir [arī] laikposms, kurā darba ņēmējs apmeklē obligātus profesionālās izglītības mācību kursus pēc parastā darba laika beigām, mācību pakalpojumu sniedzēja birojā, ārpus savas darba vietas un neveicot dienesta pienākumus?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktā minētie noteikumi un Direktīvas 2003/88/EK 2. panta 2. punktā, 3. pantā, 5. pantā un 6. pantā minētie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kas, kaut gan paredz nepieciešamību nodarbinātam darba ņēmējam apmeklēt profesionālās izglītības mācību kursus, neuzliek darba devējam pienākumu ievērot darba ņēmēja atpūtas laiku laikposmā, kurā šie mācību kursi tiek organizēti?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-908/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 10. decembrī European Food SA iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-536/18 Société des produits Nestlé/EUIPO – European Food (“FITNESS”)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 10. decembrīEuropean Food SA iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-536/18 Société des produits Nestlé/EUIPO – European Food (“FITNESS”)
      (Lieta C-908/19 P)
      (2020/C 201/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: European Food SA (pārstāvji: R. Dincă, I. Speciac, V. Stănese, I.-F. Cofaru, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Société des produits Nestlé, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2020. gada 18. marta rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-926/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret BR, CS, DT, EU, FV, GW

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret BR, CS, DT, EU, FV, GW
      (Lieta C-926/19)
      (2020/C 201/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      BR, CS, DT, EU, FV, GW

         Pārējie lietas dalībnieki

         Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție, Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția de Investigare a Infracțiunilor de Criminalitate Organizată și Terorism – Structura centrală, Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Secția pentru investigarea infracțiunilor din justiție, Agenția Națională de Administrare Fiscală, HX, IY, SC Uranus Junior 2003 Srl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkts, Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. panta 1. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (1), 58. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (2), kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu, par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību (1995. gada 26. jūnijs), 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, – Curtea Constituțională a României (Rumānijas Konstitucionālā tiesa), – pieņem nolēmumu par procesuālo iebildi saistībā ar tiesas kolēģijas sastāva iespējamo nelikumību, ņemot vērā Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānijas Augstākā kasācijas tiesa) tiesnešu specializācijas principu (kas nav paredzēts Rumānijas konstitūcijā), un uzliek tiesu iestādei pienākumu nosūtīt apelācijas instancē izskatāmās lietas atpakaļ atkārtotai izskatīšanai pirmās instances tiesā, tajā pašā sastāvā?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas kolēģijas sastāva nelikumību (kolēģijas, kas sastāv no amatā esošiem tiesnešiem, kuri iecelšanas amatā brīdī cita starpā atbilda specializācijas prasībai, kas ir nepieciešama iecelšanai amatā augstākās instances tiesas Krimināllietu palātā)?

                  3)

                  Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai nepiemērot Konstitucionālās tiesas nolēmumu, kurā ir interpretēta norma, kurai ir zemāks rangs nekā konstitūcijai un kura attiecas uz Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānijas Augstākā kasācijas tiesa) organizāciju un ir iekļauta iekšējā likumā par korupcijas novēršanu, identificēšanu un sodīšanu, – norma, kuru sešpadsmit gadus tiesu iestāde pastāvīgi interpretē tādā pašā veidā?

                  4)

                  Vai saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu brīvas piekļuves tiesu sistēmai princips ietver tiesnešu specializāciju un specializētu kolēģiju izveidi augstākās instances tiesu iestādē?

         (1)  OV 2015, L 141, 73. lpp.

         (2)  OV 2017, L 198, 29. lpp.


title: Lieta C-929/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret CD

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – kriminālprocess pret CD
      (Lieta C-929/19)
      (2020/C 201/10)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      CD

         Citas puses tiesvedībā:

         CLD, GLO, ȘDC, PVV, SC Complexul Energetic Oltenia SA, Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkts, Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. panta 1. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (1), 2. un 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, – Curtea Constituțională a României (Rumānijas Konstitucionālā tiesa), – pieņem nolēmumu, kurā uzliek pienākumu de plano [automātiski] atkārtoti izskatīt visas korupcijas lietas, kuras noteiktā laikposmā (no 2003. gada līdz 2019. gada janvārim) pirmajā instancē tika izspriestas Augstākās tiesas Krimināllietu palātā un kuras [šobrīd] tiek izskatītas apelācijas instancē?

                  2.

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants un 19. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta (2. punkts) ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas kolēģijas sastāva nelikumību, pretēji interpretācijai, kura ir izmantota pēdējās minētās tiesas pastāvīgā un vienotā organizatoriskā un tiesu praksē?

                  3.

                  Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai nepiemērot saskaņā ar valsts tiesībām saistošo Konstitucionālās tiesas spriedumu, kas ir pasludināts lietā, kas ir saistīta ar konstitucionālo konfliktu?

                  4.

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta (2. punktā) minētā frāze “tiesību aktos noteiktā tiesa” var tikt interpretēta tādējādi, ka tā ietver tādas specializētas tiesas kolēģijas formālo iecelšanu, kuras specializācija atšķiras no to veidojošo tiesnešu specializācijas?

         (1)  OV 2017, L 198, 29. lpp.


title: Lieta C-936/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. decembrī Rubik's Brand Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-601/17 Rubik's Brand Ltd/EUIPO – Simba Toys

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. decembrīRubik's Brand Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-601/17 Rubik's Brand Ltd/EUIPO – Simba Toys

      (Lieta C-936/19 P)
      (2020/C 201/11)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Rubik's Brand Ltd (pārstāvji: K. Szamosi, M. Borbás, ügyvédek)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Simba Toys GmbH & Co. KG

      Ar 2020. gada 23. aprīļa rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-14/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 14. janvārī Neoperl AG iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedumu lietā T-669/18 Neoperl AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 14. janvārīNeoperl AG iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedumu lietā T-669/18 Neoperl AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-14/20 P)
      (2020/C 201/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Neoperl AG (pārstāvji: H. Börjes-Pestalozza un G. Schultz, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2020. gada 23. aprīļa rīkojumu Eiropas Savienības Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-39/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. janvārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Staatssecretaris van Financiën/Jumbocarry Trading GmbH

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. janvārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Staatssecretaris van Financiën/Jumbocarry Trading GmbH

      (Lieta C-39/20)
      (2020/C 201/13)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

         Atbildētāja: Jumbocarry Trading GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (1), 103. panta 3. punkta b) apakšpunkts un 124. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir piemērojams muitas parādam, kas bija radies līdz 2016. gada 1. maijam un kam līdz šim datumam vēl nebija iestājies noilgums?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi nepieļauj šo piemērošanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.).


title: Lieta C-62/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. februārī iesniedza Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) – Vogel Import Export NV/Belgische Staat (Lieta C-62/20)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. februārī iesniedza Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) – Vogel Import Export NV/Belgische Staat (Lieta C-62/20)
      (Lieta C-62/20)
      (2020/C 201/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vogel Import Export NV

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta 1. pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1), ņemot vērā arī atšķirīgās valodu redakcijas attiecībā uz pozīciju 4409 un HS skaidrojošās piezīmes par pozīcijām 4407 un 4409, ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatlietā analizētās preces, proti, ēvelēti dēļi, kuru četri stūri visā to garumā ir noapaļoti, ir jāuzskata par tādiem, kuri ir ar “nepārtrauktu profilu [kādā no malām vai virsmām]” un līdz ar to ir jāklasificē pozīcijā 4409, vai arī noapaļotie stūri nevar tikt uzskatīti par “nepārtrauktu profilu [kādā no malām vai virsmām]” un preces līdz ar to ir jāklasificē pozīcijā 4407?

                  2)

                  Vai noapaļošanas apmēram ir izšķiroša nozīme klasifikācijai pozīcijā 4407 vai attiecīgi pozīcijā 4409?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 1987, L 256, 1. lpp.).


title: Lieta C-63/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 5. februārī Sigrid Dickmanns iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 18. novembra rīkojumu lietā T-181/19 Sigrid Dickmanns/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 5. februārīSigrid Dickmanns iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 18. novembra rīkojumu lietā T-181/19 Sigrid Dickmanns/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-63/20 P)
      (2020/C 201/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sigrid Dickmanns (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 18. novembra rīkojumu lietā T-181/19 un pēc šī rīkojuma atcelšanas nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  2.

                  piespriest Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) atlīdzināt apelācijas tiesvedībā Tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja pamato savu apelācijas sūdzību tikai ar vienu apelācijas sūdzības pamatu, proti, ar Civildienesta noteikumu 90. un 91. panta, it īpaši 90. panta 2. punkta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu; vienlaikus pastāvot apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesību uz taisnīgu lietas izskatīšanu un labu pārvaldību plaša apjoma pārkāpums.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa esot nepamatoti uzskatījusi viņas atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam iesniegto sūdzību par iesniegtu ar nokavējumu. Šī sūdzība esot tikusi iesniegta trīs mēnešu laikā no EUIPO motivēta lēmuma pieņemšanas, tomēr tā neesot tikusi iesniegta trīs mēnešu laikā no pirms tam saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta trešā teikuma trešo ievilkumu notikušās viņas iesniegta pieteikuma netiešas noraidīšanas.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā ziņā iebilst, ka Vispārējās tiesas veiktā Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta interpretācija esot pretrunā šīs tiesību normas formulējumam. Viņas sūdzība esot attiekusies nevis uz Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta trešā teikuma trešajā ievilkumā minēto netiešo noraidīšanu, bet uz viņai atbilstoši šo pašu noteikumu 90. panta 2. punkta trešā teikuma otrajam ievilkumam paziņotu lēmumu, un tādējādi saskaņā ar formulējumu esot pieņemama. Nedz no Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkta trešā teikuma, nedz no 90. panta 2. punkta trešā teikuma otrā ievilkuma, nedz arī no 90. panta 2. punkta trešā teikuma trešā ievilkuma neizrietot, ka, ja pieteikums ir noraidīts netieši, otrais ievilkums nebūtu piemērojams vai ka prioritāri būtu piemērojams trešais ievilkums. EUIPO tiešā noraidīšana neesot bijusi arī vienīgi iepriekš notikušas netiešas noraidīšanas apstiprinājums, un tas tā esot jau tāpēc vien, ka EUIPO nav atsaucies uz netiešu noraidīšanu. Turklāt vienkāršam apstiprinājumam neatbilstoši elementi, it īpaši pamatojums, liekot secināt, ka ticis pieņemts jauns lēmums.
      Turpinot, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz to, ka Vispārējās tiesas veiktā interpretācija esot pretrunā Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkta otrā un trešā teikuma jēgai un mērķim, kā arī tiesiskās drošības mērķim. Šī regulējuma jēga un mērķis esot vispirms pieteikuma iesniedzēja aizsardzība, nevis tas, lai iecēlējinstitūcija gūtu labumu no pienākuma neizpildes procesuālajā ziņā, kā tas būtu Vispārējās tiesas veiktās interpretācijas rezultātā. Apelācijas sūdzības iesniedzējas ierosinātā interpretācija daudz labāk atbilstot tiesiskās drošības mērķim. No vienas puses, tā atbilstot Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta formulējumam un nepārvēršot – kā tas esot Vispārējās tiesas veiktās interpretācijas gadījumā – šo formulējumu tā pretstatā. No otras puses, atbilstoši Vispārējās tiesas veiktajai interpretācijai termiņa garums pēc iecēlējinstitūcijas tieša un pamatota lēmuma būtu atšķirīgs atkarībā no tā, vai pirms tam ir vai nav ticis pieņemts netiešs lēmums.
      Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka esot plaši pārkāptas tās pamattiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu un labu pārvaldību. Tiesību uz taisnīgu lietas izskatīšanu pārkāpumu radot it īpaši tas, ka iecēlējinstitūcija varētu izmantot pienākuma neizpildi (runājot par pienākumu četru mēnešu laikā lemt par lūgumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam) tam, lai patvaļīgi saīsinātu termiņu, kurā pieteikuma iesniedzējs var reaģēt uz iecēlējinstitūcijas paziņotiem noraidīšanas motīviem. Turklāt, izmantojot Vispārējās tiesas veikto interpretāciju, pieteikuma iesniedzējam esot būtiski lielāks risks zaudēt tiesvedībā saistībā ar termiņa kavējumu, ņemot vērā Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta otrā teikuma un trešā teikuma otrā ievilkuma pretējo formulējumu. Bez tam, Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta pamattiesībām atbilstošā interpretācija varot radīt tikai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto rezultātu.


title: Lieta C-70/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. februārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – YL/Altenrhein Luftfahrt GmbH

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. februārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – YL/Altenrhein Luftfahrt GmbH

      (Lieta C-70/20)
      (2020/C 201/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: YL

         Atbildētāja: Altenrhein Luftfahrt GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai smagnēja nosēšanās, kas tomēr ir veikta lidmašīnas normāla ekspluatācijas režīma robežās, kuras rezultātā pasažieris ir guvis miesas bojājumus, ir nelaimes gadījums Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas noslēgta 1999. gada 28. maijā Monreālā, ko Eiropas Kopiena parakstījusi 1999. gada 9. decembrī, un kas tās vārdā apstiprināta ar Padomes Lēmumu 2001/539/EK (1) (2001. gada 5. aprīlis), 17. panta 1. punkta izpratnē?

         (1)  Padomes Lēmums 2001/539/EK (2001. gada 5. aprīlis) par to, kā Eiropas Kopiena noslēdz Konvenciju par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju (Monreālas Konvenciju) (OV 2001, L 194, 38. lpp.).


title: Lieta C-85/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 14. februārī “likvidējamā” Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 18. decembra rīkojumu lietā T-763/18 Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi/Komisija

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 14. februārī“likvidējamā”Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 18. decembra rīkojumu lietā T-763/18 Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi/Komisija
      (Lieta C-85/20 P)
      (2020/C 201/17)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja:“likvidējamā”Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (pārstāvis: L. Szabó, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

                  —

                  Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu un līdz ar to atcelt Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 18. decembra rīkojumu lietā T-763/18, Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi/Komisija, kas minētajā datumā arī paziņots apelācijas sūdzības iesniedzējai.

                  —

                  Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz, lai Vispārējā tiesa nodod lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, ciktāl tā attiecas uz jautājumiem, kas saistīti ar iebildi par nepieņemamību un kas netika izskatīti pirmajā instancē izdotajā rīkojumā.

                  —

                  Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu piespriest atbildētājai pirmajā instancē atlīdzināt pirmās instances un apelācijas tiesvedības tiesāšanās izdevumus, izņemot, ja lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, un šādā gadījumā – lēmuma par tiesāšanās izdevumiem abās instancēs pieņemšanu atlikt līdz galīgā sprieduma pasludināšanai.

         Pamati un galvenie argumenti

      I.   Kļūda faktu juridiskajā kvalifikācijā. Nepietiekams pamatojums.

      Pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pienācīgi ņēmusi vērā tiesiskās nenoteiktības situāciju saistībā ar iepazīšanos ar apstrīdētajiem Komisijas aktiem.
      Vispārējās tiesas minētā judikatūra attiecas uz uzzināšanu par tādu aktu esamību, kas skar vai attiecas uz prasītāju.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārsūdzēja nolēmumu par izpildes apturēšanu, ko pieņēmusi valsts tiesa, jo nepiekrita, ka Savienības līmenī pieņemts nolēmums par Komisijas strīdīgajiem lēmumiem būtu sākotnējs jautājums, kas jāizskata pirms Lazarus Kft. prasības par zaudējumu atlīdzību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja un tās pārstāvis juridiski ir uzskatāmi par vienu un to pašu personu tikai attiecībā uz izskatāmo lietu atbilstoši pilnvarojuma līgumam, ko abi ir noslēguši, proti, attiecībā uz prasību par zaudējumu atlīdzību, kas celta valsts tiesā.
      Ņemot vērā, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja pilnvarojumu ir sniegusi pārstāvim tikai attiecībā uz prasību par zaudējumu atlīdzību, kas celta valsts tiesā, pārstāvim nebija “saprātīgā” termiņā Savienības tiesību izpratnē jāinformē apelācijas sūdzības iesniedzēja, nedz arī jālūdz pilns strīdīgo aktu teksts, jo viņa pilnvarojums uz šīm darbībām neattiecās. Apelācijas sūdzības iesniedzēja to varēja lūgt tikai pati, tiklīdz uzzināja, ka Savienības tiesību norma viņu skar.
      II.   Kļūda judikatūras par “saprātīgo termiņu” interpretācijā un piemērošanā

      Vispārējās tiesas minētā judikatūra nevarot tikt piemērota šai lietai, jo minēto lietu apstākļi neesot identiski ar šajā lietā esošajiem.
      III.   Kļūda Komisijas 2017. gada 24. februāra vēstules klasifikācijā

      Valsts tiesa, pamatodamās uz atbildētājas strīdīgo informatīvo vēstuli, pasludināja noraidošu spriedumu lietā par OPS Újpest Kft. sūdzību. Minētais spriedums esot skāris apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses un būtiski ietekmējis tās tiesisko stāvokli, jo, pamatojoties uz minēto vēstuli, valsts tiesa atzina, ka valsts iestāde atbalstu bija piešķīrusi likumīgi.
      IV.   Apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Vispārējās tiesas Reglamenta 126. panta pārkāpums un nepareiza piemērošana

      Lai arī Vispārējā tiesa noteica procesa organizatoriskos pasākumus, tā neesot aicinājusi lietas dalībniekus iesniegt apsvērumus par to, vai prasība ir celta paredzētajā termiņā. Vispārējā tiesa jautājumu par novēlotu prasības celšanu pirmo reiz esot izvērtējusi rīkojumā un šā iemesla dēļ noraidījusi prasību, neļaujot lietas dalībniekiem, it īpaši apelācijas sūdzības iesniedzējai, izteikt savus argumentus, nedz arī izvirzīt iebildumus šajā saistībā.
      Ņemot vērā, ka minētais aicinājums netika izteikts, netika iesniegts neviens dokuments, ar ko varētu tikt apliecināta apelācijas sūdzības iesniedzējas nostāja par to, vai prasība ir celta paredzētajā termiņā.


title: Lieta C-92/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. februārī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Rottendorf Pharma/Hauptzollamt Bielefeld

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. februārī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Rottendorf Pharma/Hauptzollamt Bielefeld

      (Lieta C-92/20)
      (2020/C 201/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rottendorf Pharma GmbH

         Atbildētāja: Hauptzollamt Bielefeld

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1) (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 239. panta 1. punkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šo tiesību normu ir pieļaujama muitas nodokļa atmaksa tādā situācijā kā pamatlietā, kurā attiecīgās personas ievestās ārpuskopienas preces ir tikušas atkal izvestas ārpus Kopienas muitas teritorijas un apstākļus, kuru dēļ radies muitas parāds, nevar saistīt ar attiecīgās personas klaju nolaidību?

         (1)  OV 1992, L 302, 1. lpp.


title: Lieta C-93/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. februārī iesniedza Bezirksgericht Schwechat (Austrija) – JU/Air France Direktion für Österreich

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. februārī iesniedza Bezirksgericht Schwechat (Austrija) – JU/Air France Direktion für Österreich

      (Lieta C-93/20)
      (2020/C 201/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bezirksgericht Schwechat

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: JU

         Atbildētāja: Air France Direktion für Österreich

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju (Monreālas konvencija) (1) 31. panta 2. punkts, skatot to kopsakarā ar 31. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādes aizkavēšanās gadījumā par reģistrētās bagāžas sabojāšanu, kas ir notikusi gaisa kuģī vai jebkurā brīdī, kad par reģistrēto bagāžu atbildēja pārvadātājs, ne vēlāk kā septiņu dienu laikā pēc dienas, kad bagāža ir tikusi nodota saņēmēja rīcībā, ir jāiesniedz sūdzība pārvadātājam – pretējā gadījumā tiek izslēgta jebkāda prasība par zaudējumu atlīdzināšanu pret pārvadātāju, izņemot gadījumu, kad no viņa puses ir vērojama krāpšana?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai Monreālas konvencijas 31. panta 2. punkts, skatot to kopsakarā ar 31. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādes aizkavēšanās gadījumā par reģistrētās bagāžas sabojāšanu, kas ir notikusi gaisa kuģī vai jebkurā brīdī, kad par reģistrēto bagāžu atbildēja pārvadātājs, ne vēlāk kā divdesmit vienas dienas laikā pēc dienas, kad bagāža ir tikusi nodota saņēmēja rīcībā, ir jāiesniedz sūdzība pārvadātājam – pretējā gadījumā tiek izslēgta jebkāda prasība par zaudējumu atlīdzināšanu pret pārvadātāju, izņemot gadījumu, kad no viņa puses ir vērojama krāpšana?

         (1)  Padomes Lēmums 2001/539/EK (2001. gada 5. aprīlis) par to, kā Eiropas Kopiena noslēdz Konvenciju par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju (Monreālas Konvenciju) (OV 2001, L 194, 38. lpp.).


title: Lieta C-94/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. februārī iesniedza Landesgericht Linz (Austrija) – Land Oberösterreich/KV

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. februārī iesniedza Landesgericht Linz (Austrija) – Land Oberösterreich/KV
      (Lieta C-94/20)
      (2020/C 201/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Linz

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Land Oberösterreich

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: KV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/109/EK (1) 11. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir paredzēts Oberösterreichisches Wohnbauförderungsgesetz [Augšaustrijas Likumā par mājokļu būvniecības atbalstu] (turpmāk tekstā – “oöWFG”) 6. panta 9. un 11. punktā, saskaņā ar kuru Savienības pilsoņiem, EEZ valstu pilsoņiem un ģimenes locekļiem Direktīvas 2004/38/EK (2) izpratnē sociālais mājokļa pabalsts tiek piešķirts, nepieprasot apliecinājumu par valodas zināšanām, turpretim trešo valstu pilsoņiem, kuriem ir pastāvīgā iedzīvotāja statuss, Direktīvas 2003/109 izpratnē tiek pieprasītas noteiktā veidā apliecināmas vācu valodas pamatzināšanas, ja ar šo mājokļa pabalstu ir paredzēts novērst pārmērīgo slogu, ko rada mājokļa izmaksas, taču iztikas minimumu (tostarp vajadzību pēc mājokļa) nodrošina arī cits sociālais pabalsts (uz vajadzībām balstīts minimālais nodrošinājums saskaņā ar Oberösterreichisches Mindestsicherungsgesetz [Augšaustrijas Likumu par minimālo nodrošinājumu] personām, kuras atrodas ārkārtas sociālā situācijā?

                  2)

                  Vai “tiešas vai netiešas diskriminācijas” aizliegums “rasu vai etniskās piederības dēļ” saskaņā ar Direktīvas 2000/43/EK (3) 2. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir paredzēts oöWFG 6. panta 9. un 11. punktā, saskaņā ar kuru Savienības pilsoņiem, EEZ valstu pilsoņiem un ģimenes locekļiem Direktīvas 2004/38 izpratnē sociālais pabalsts (mājokļa pabalsts saskaņā ar oöWFG) tiek piešķirts, nepieprasot apliecinājumu par valodas zināšanām, turpretim trešo valstu pilsoņiem (tostarp trešo valstu pilsoņiem, kuriem ir pastāvīgā iedzīvotāja statuss Direktīvas 2003/109 izpratnē) tiek pieprasītas noteiktā veidā apliecināmas vācu valodas pamatzināšanas?

                  3)

                  Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noraidoši:
                  Vai diskriminācijas aizliegums, pamatojoties uz etnisko piederību, saskaņā ar Pamattiesību hartas 21. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir paredzēts oöWFG 6. panta 9. un 11. punktā, saskaņā ar kuru Savienības pilsoņiem, EEZ valstu pilsoņiem un ģimenes locekļiem Direktīvas 2004/38 izpratnē sociālais pabalsts (mājokļa pabalsts saskaņā ar oöWFG) tiek piešķirts, nepieprasot apliecinājumu par valodas zināšanām, turpretim trešo valstu pilsoņiem (tostarp trešo valstu pilsoņiem, kuriem ir pastāvīgā iedzīvotāja statuss Direktīvas 2003/109 izpratnē) tiek pieprasītas noteiktā veidā apliecināmas vācu valodas pamatzināšanas?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/109 (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta Un Padomes Direktīva 2004/38 (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).

         (3)  Padomes Direktīva 2000/43 (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV 2000, L 180, 22. lpp.).


title: Lieta C-108/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. februārī iesniedza Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – HR/Finanzgericht Berlin-Brandenburg

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. februārī iesniedza Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – HR/Finanzgericht Berlin-Brandenburg

      (Lieta C-108/20)
      (2020/C 201/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Berlin-Brandenburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: HR

         Atbildētāja: Finanzamt Wilmersdorf

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 167. pants un 168. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību piemērošanu, saskaņā ar kuru priekšnodokļa atskaitīšana ir jāatsaka arī tad, ja agrākā posmā tika izdarīta krāpšana apgrozījuma nodokļa jomā un nodokļu maksātājs par to zināja vai tam par to vajadzēja zināt, bet viņš ar darījumu, uz kura pamata viņš saņēma izpildījumu, nebija nedz piedalījies nodokļu krāpšanā, nedz arī bija saistīts ar to un neveicināja vai neatbalstīja izdarīto nodokļu krāpšanu?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-119/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. februārī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – Līga Šenfelde/Lauku atbalsta dienests

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. februārī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – Līga Šenfelde/Lauku atbalsta dienests
      (Lieta C-119/20)
      (2020/C 201/22)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja, kasācijas sūdzības iesniedzēja: Līga Šenfelde

         Otrs lietas dalībnieks: Lauku atbalsta dienests

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (1), 19. panta 1. punkta “a” apakšpunkts kopsakarā ar citām minētās Regulas un Eiropas Savienības Pamatnostādnēm par valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos 2014.–2020. gadam normām interpretējams tādējādi, ka:

                  1)

                  Lauksaimnieks zaudē statusu “gados jauns lauksaimnieks” tikai tāpēc, ka viņš divus gadus iepriekš ir saņēmis atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai, kurš paredzēts Regulas 19. panta 1. punkta “a” apakšpunkta “iii” punktā?

                  2)

                  Tās ļauj dalībvalstij noteikt tādu regulējumu, ka lauksaimniekam neizmaksā atbalstu, kas paredzēts Regulas 19. panta 1. punkta “a” apakšpunkta “i” punktā, ja viņam jau ir piešķirts atbalsts, kurš paredzēts “iii” punktā?

                  3)

                  Vai dalībvalsts ir tiesīga atteikt atbalstu kumulēšanas piemērošanu lauksaimniekam, ja nav ievērots ar Eiropas Komisiju saskaņotās Lauku attīstības programmas noteiktais kumulēšanas secīgums?

         (1)  OV 2013, L 347, 487. lpp.


title: Lieta C-124/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. martā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vācija) – Bank Melli Iran, atbilstoši Irānas tiesību aktiem dibināta akciju sabiedrība/Telekom Deutschland GmbH

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. martā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vācija) – Bank Melli Iran, atbilstoši Irānas tiesību aktiem dibināta akciju sabiedrība/Telekom Deutschland GmbH

      (Lieta C-124/20)
      (2020/C 201/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bank Melli Iran, atbilstoši Irānas tiesību aktiem dibināta akciju sabiedrība

         Atbildētāja: Telekom Deutschland GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 2271/96 (1) 5. panta pirmo daļu piemēro tikai tad, ja attiecībā uz aktīvu ES saimnieciskās darbības subjektu šīs regulas 11. panta izpratnē Amerikas Savienotās valstis tieši vai netieši ir izdevušas administratīvus vai tiesas rīkojumus, vai arī, lai to piemērotu, ir pietiekami, ka ES saimnieciskās darbības subjekta darbība arī bez šādiem rīkojumiem ir vērsta uz to, lai ievērotu sekundāras sankcijas?

                  2)

                  Gadījumā, ja Tiesa uz pirmo jautājumu atbild otrās alternatīvas izpratnē, vai Regulas Nr. 2271/96 5. panta pirmā daļa liedz valsts tiesību aktus interpretēt tādējādi, ka personai, kura izbeidz līgumu, ir iespējams arī attiecīgi izbeigt ilgtermiņa līgumsaistības ar līgumpartneri, kuru ASV Office of Foreign Assets Control (Ārvalstu ieguldījumu kontroles birojs, turpmāk tekstā – “OFAC”) ir iekļāvis Specially-Designated-Nationals (īpaši apzīmētas personas, turpmāk tekstā – “SDN”) sarakstā – un tādējādi arī izbeigt līgumu, lai ievērotu ASV noteiktās sankcijas –, nenorādot pamatojumu līguma izbeigšanai un nepastāvot vajadzībai civilprocesā norādīt un pierādīt, ka līguma izbeigšanas pamatojums katrā ziņā nav ASV noteikto sankciju izpilde?

                  3)

                  Gadījumā, ja Tiesa uz otro jautājumu atbild apstiprinoši, vai līguma izbeigšana ar iepriekšēju paziņojumu, kas ir pretrunā Regulas Nr. 2271/96 5. panta pirmajai daļai, obligāti ir jāuzskata par spēkā neesošu, vai arī regulas mērķis ir sasniegts arī ar citām sankcijām, piemēram, uzliekot naudas sodu?

                  4)

                  Gadījumā, ja Tiesa uz trešo jautājumu atbild pirmās alternatīvas izpratnē, vai tā tas atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 52. pantam, no vienas puses, un Regulas Nr. 2271/96 5. panta otrajā daļā paredzētajai iespējai piešķirt izņēmumus, no otras puses, ir arī tad, ja ES saimnieciskās darbības subjektam, saglabājot darījuma attiecības ar sarakstā iekļauto līgumpartneri, draud būtiski ekonomiskie zaudējumi ASV tirgū (konkrēti – 50 % no sabiedrību grupas apgrozījuma)?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 2271/96 (1996. gada 22. novembris), ar ko paredz aizsardzību pret trešās valsts pieņemtu tiesību aktu eksteritoriālas piemērošanas sekām un no tiem izrietošām vai ar tiem pamatotām darbībām (OV 1996, L 309, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2018/1100 (2018. gada 6. jūnijs), ar ko groza pielikumu Padomes Regulai (EK) Nr. 2271/96 (OV 2018, L 199 I, 1. lpp.).


title: Lieta C-130/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. martā iesniedza Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona (Spānija) – YJ/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. martā iesniedza Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Spānija) – YJ/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

      (Lieta C-130/20)
      (2020/C 201/24)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: YJ

         Atbildētāja: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Prejudiciālais jautājums

      Vai var uzskatīt par tiešu diskrimināciju Direktīvas 79/7 (1) izpratnē tādu tiesību normu kā Vispārējā sociālā nodrošinājuma likuma [Ley General de la Seguridad Social] 60. panta 4. punkts, kas nepiemēro maternitātes piemaksu pie pensijas sievietēm, kuras brīvprātīgi [priekšlaicīgi] pensionējas, salīdzinājumā ar tām sievietēm, kuras pensionējas arī brīvprātīgi noteiktajā vecumā vai kuras pensionējas priekšlaicīgi, bet tāda iemesla dēļ, kas ir saistīts ar nodarbinātību to profesionālās dzīves laikā, invaliditāti vai to, ka darba attiecības ir izbeigušās pirms pensionēšanās uz viņām neattiecināmu iemeslu dēļ?

         (1)  Padomes Direktīva (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos.

         OV 1979, L 6, 24. lpp.


title: Lieta C-139/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/17

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
      (Lieta C-139/20)
      (2020/C 201/25)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Siekierzyńska un A. Armenia)

         Atbildētāja: Polijas Republika

         Prasītājas prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, ieviešot valsts tiesību aktus, kuri paredz, ka no akcīzes nodokļa tiek atbrīvoti energoprodukti, ko izmanto energoietilpīgi uzņēmumi, uz kuriem attiecas Savienības emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, Polijas Republika nav ievērojusi Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), 17. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 17. panta 4. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Polijas Republika valsts tiesību aktos esot ieviesusi atbrīvojumu no akcīzes nodokļa attiecībā uz energoproduktiem, ko izmanto energoietilpīgi uzņēmumi, uz kuriem attiecas Savienības emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (turpmāk tekstā – “ES ETS”).
      Komisijas ieskatā, tādējādi nav ievēroti no Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 17. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 17. panta 4. punkta izrietošie pienākumi. Atbilstoši šīm tiesību normām atbrīvošana no nodokļa vai nodokļa likmes samazināšana attiecībā uz energoietilpīgu uzņēmumu izmantotiem energoproduktiem esot iespējama vienīgi tad, ja ir noslēgti nolīgumi ar uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām vai ja tiek īstenotas tirgojamu atļauju shēmas vai ekvivalenti pasākumi, ciktāl tie sekmē vides aizsardzības mērķu sasniegšanu vai energoefektivitātes uzlabošanu. Komisijas ieskatā, ES ETS sistēmu nevar atzīt par “tirgojamu atļauju shēmu” iepriekš minēto tiesību normu izpratnē.

         (1)  OV 2003, L 283, 51. lpp.


title: Lieta C-144/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. martā iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvija) – AS “LatRailNet”, VAS “Latvijas dzelzceļš”/Valsts dzelzceļa administrācija

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. martā iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvija) – AS “LatRailNet”, VAS “Latvijas dzelzceļš”/Valsts dzelzceļa administrācija
      (Lieta C-144/20)
      (2020/C 201/26)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā rajona tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteicējas: AS “LatRailNet”, VAS “Latvijas dzelzceļš”

         Atbildētāja: Valsts dzelzceļa administrācija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai direktīvas 2012/34 (1) 56. panta otrā daļa iztulkojama tādējādi, ka tā paredz regulatīvās iestādes tiesības pēc savas iniciatīvas pieņemt lēmumu, ar kuru uzņēmumam, kas veic direktīvas 2012/34 7. panta pirmajā daļā noteiktās dzelzceļa infrastruktūras pārvaldītāja būtiskās funkcijas, tiek uzdots veikt noteiktus grozījumus infrastruktūras maksu aprēķināšanas noteikumos (shēmā), kas neskar pieteikuma iesniedzēju diskrimināciju?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai ar minēto lēmumu regulatīvā iestāde ir tiesīga noteikt nosacījumus, kas jāietver minētajos grozījumos, piemēram, uzliekot par pienākumu izslēgt no infrastruktūras maksu noteikšanas kritērijiem iepriekš plānojamus no valsts vai pašvaldību budžetiem sedzamus izdevumus, kurus pasažieru pārvadātāji nespēj segt no saviem pārvadājumu ieņēmumiem?

                  3)

                  Vai direktīvas 2012/34 32. panta pirmā daļa ir iztulkojama tādējādi, ka minētajā daļā paredzētais dalībvalstu pienākums, nosakot infrastruktūras maksas piemērošanas uzcenojumus, garantēt optimālu dzelzceļa tirgus segmenta konkurētspēju, ir piemērojams infrastruktūras maksas noteikšanai arī tajos tirgus segmentos, kuros nepastāv konkurence, piemēram, tā iemesla dēļ, ka attiecīgajā tirgus segmentā pārvadājumus veic tikai viens dzelzceļa pārvadātājs, kuram pārvadājumu veikšanai šajā tirgus segmentā ir piešķirtas regulas 1370/2007 (2) 2. panta f) apakšpunktā paredzētās ekskluzīvās tiesības?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/34/ES (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu (OV 2012, L 343, 32. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV 2007, L 315, 1. lpp.).


title: Lieta C-159/20: Prasība, kas celta 2020. gada 8. aprīlī – Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/18

      Prasība, kas celta 2020. gada 8. aprīlī – Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste
      (Lieta C-159/20)
      (2020/C 201/27)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Konstantinidis, I. Naglis un U. Nielsen)

         Atbildētāja: Dānijas Karaliste

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Dānija nav izpildījusi Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām 13. pantā paredzētos pienākumus, jo tā nenovērsa vai neapturēja Dānijas piena pārstrādes uzņēmumus no nosaukuma “Feta” izmantošanas sieram, kurš neatbilst Komisijas Regulā (EK) Nr. 1829/2002 (2) paredzētajai specifikācijai;

                  —

                  atzīt, ka, atļaujot Dānijas piena pārstrādes uzņēmumiem ražot un tirgot siera “Feta” viltojumus, Dānija ir pārkāpusi Līguma par Eiropas Savienību (LES) 4. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 1. panta 1. punktu un 4. pantu;

                  —

                  piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija apgalvo, ka Dānijas iestādes nav izpildījušas savus pienākumus atbilstoši regulai par kvalitātes shēmām, jo ļāva Dānijas uzņēmumiem nelikumīgi izmantot nosaukumu “Feta” sieram, kurš ražots Dānijā.
      Konkrētāk, tā apgalvo, ka nosaukums “Feta” Dānijā tiek lietots, pārkāpjot regulu par kvalitātes shēmām, un ka tā rezultātā dalībvalstij ir jāveic piemērotas administratīvas un tiesu darbības, lai novērstu vai apturētu šo praksi. Tā kā Dānija atsakās izpildīt iepriekš minētā tiesiskā regulējuma prasības, Komisija secina, ka Dānija nav izpildījusi regulas par kvalitātes shēmām 13. panta 3. punktā paredzētos pienākumus un līdz ar to ir pārkāpusi Savienības tiesības.
      Ļaujot Dānijas piena pārstrādes uzņēmumiem ražot un pārdot “Feta” viltojumus, Dānija ir pārkāpusi arī LES 4. panta 3. punktu kopsakarā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 1. panta 1. punktu un 4. pantu, apdraudot Eiropas Savienības mērķu sasniegšanu – nodrošināt godīgu konkurenci lauksaimniekiem un ražotājiem, kas ražo lauksaimniecības produktus un pārtikas produktus ar īpašībām un pazīmēm, kas paaugstina to pievienoto vērtību, palīdzot to produktu ražotājiem, kas saistīti ar ģeogrāfisku apgabalu, nodrošinot taisnīgu atlīdzību par to produktu kvalitāti un nodrošinot to nosaukumu kā intelektuālā īpašuma tiesību vienotu aizsardzību Savienības teritorijā.
      Komisija arī uzskata, ka, nenovēršot vai apturot tādu tiesību pārkāpumu saistībā ar reģistrētu “aizsargātu cilmes vietas nosaukumu” (ACVN) “Feta”, kurš rodas, kad Dānijas piensaimnieki eksportē viltotu sieru no Eiropas Savienības uz trešajām valstīm, Dānija aizskar Savienības nostāju starptautiskās sarunās, kuras ir vērstas uz to, lai aizsargātu Savienības kvalitātes shēmas, un pārkāpj lojālas sadarbības principu, kurš ietverts LES 4. panta 3. punktā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1829/2002 (2002. gada 14. oktobris), ar ko groza pielikumu Regulai (EK) Nr. 1107/96 attiecībā uz nosaukumu Feta (OV 2002, L 277, 10. lpp.).


title: Lieta T-437/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Tilly-Sabco/Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība – Lauksaimniecība – Eksporta kompensācijas – Mājputnu gaļa – Īstenošanas regulas (ES) Nr. 689/2013 atcelšana ar Tiesas spriedumu – Kaitējums)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/20

      Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Tilly-Sabco/Komisija
      (Lieta T-437/18) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - Lauksaimniecība - Eksporta kompensācijas - Mājputnu gaļa - Īstenošanas regulas (ES) Nr. 689/2013 atcelšana ar Tiesas spriedumu - Kaitējums)
      (2020/C 201/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francija) (pārstāvji: R. Milchior un S. Charbonnel, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Lewis un B. Hofstötterer)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš prasītājai esot nodarīts ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 689/2013 (2013. gada 18. jūlijs), ar ko nosaka eksporta kompensācijas par mājputnu gaļu (OV 2013, L 196, 13. lpp.), pieņemšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Tilly-Sabco atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta T-37/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Cimpress Schweiz/EUIPO – Impress Media (“CIMPRESS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CIMPRESS” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “impress” – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Impress-Media” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/20

      Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Cimpress Schweiz/EUIPO – Impress Media (“CIMPRESS”)
      (Lieta T-37/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CIMPRESS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “impress” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Impress-Media” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 201/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cimpress Schweiz GmbH (Winterthur, Šveice) (pārstāvji: C. Eckhartt, P. Böhner un A. von Mühlendahl, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Impress Media GmbH (Mönchengladbach, Vācija) (pārstāvis: F. Remmertz, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 30. oktobra lēmumu apvienotajās lietās R 1716/2017-2 un R 1786/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Impress Media un Cimpress Schweiz.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Atļaut Impress GmbH aizstāt Impress Media GmbH kā personu, kas iestājusies lietā.

                  2)

                  Prasību noraidīt.

                  3)

                  Cimpress Schweiz GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Impress tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta T-78/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Lidl Stiftung/EUIPO – Plásticos Hidrosolubles (“green cycles”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “green cycles” – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkts – Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta 3. un 4. punkts – Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju – Apzīmējuma neizmantošana par uzņēmuma logo)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/21

      Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Lidl Stiftung/EUIPO – Plásticos Hidrosolubles (“green cycles”)
      (Lieta T-78/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “green cycles” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkts - Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta 3. un 4. punkts - Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju - Apzīmējuma neizmantošana par uzņēmuma logo)
      (2020/C 201/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvji: A. Marx, K. Bonhagen un M. Wolter, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Scardocchia un J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Plásticos Hidrosolubles, SL (Rafelbuñol, Spānija) (pārstāvis: C. Sueiras Villalobos, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 29. novembra lēmumu lietā R 778/2018-5 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Lidl Stiftung un Plásticos Hidrosolubles.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2018. gada 29. novembra lēmumu lietā R 778/2018-5, ciktāl ar to tika konstatēta apstrīdētās preču zīmes faktiska izmantošana attiecībā uz 20. klasē ietilpstošajām precēm.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  Lidl Stiftung & Co. KG, EUIPO un Plásticos Hidrosolubles, SL sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, pašas.

         (1)  OV C 122, 1.4.2019.


title: Lieta T-108/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Kerry Luxembourg/EUIPO – Döhler (“TasteSense By Kerry”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TasteSense By Kerry” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MultiSense” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/22

      Vispārējās tiesas 2020. gada 29. aprīļa spriedums – Kerry Luxembourg/EUIPO – Döhler (“TasteSense By Kerry”)
      (Lieta T-108/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TasteSense By Kerry” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MultiSense” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2020/C 201/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kerry Luxembourg Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Döhler GmbH (Darmstadt, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 27. novembra lēmumu lietā R 1179/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Döhler un Kerry Luxembourg.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Kerry Luxembourg Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 139, 15.4.2019.


title: Lieta T-3/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa rīkojums – Thai World Import & Export/EUIPO – Elvir (“Yaco”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Iebildumu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/22

      Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa rīkojums – Thai World Import & Export/EUIPO – Elvir (“Yaco”)
      (Lieta T-3/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 201/32)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Thai World Import & Export Co. Ltd (Bangkoka, Taizeme) (pārstāve: S. Bénoliel-Claux, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Elvir (Condé-sur-Vire, Francija) (pārstāve: M. Lhotel, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 319/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Elvir un Thai World Import & Export Co.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Thai World Import & Export Co. Ltd un Elvir sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta T-307/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa rīkojums – SQlab/EUIPO (“Innerbarend”) (Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Innerbarend” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/23

      Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa rīkojums – SQlab/EUIPO (“Innerbarend”)
      (Lieta T-307/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Innerbarend” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2020/C 201/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SQlab GmbH (Taufkirchen, Vācija) (pārstāvis: A. Koelle, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 18. marta lēmumu lietā R 2180/2018-4 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Innerbarend” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  SQlab GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 230, 8.7.2019.


title: Lieta T-885/19 R: Vispārējās tiesas 2020. gada 22. aprīļa rīkojums – Aquind u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums – Enerģētika – Transeiropas enerģētikas infrastruktūras – Regula (ES) Nr. 347/2013 – Komisijas Deleģētā regula, ar ko groza Regulu Nr. 347/2013 – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/25

      Vispārējās tiesas 2020. gada 22. aprīļa rīkojums – Aquind u.c./Komisija
      (Lieta T-885/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Enerģētika - Transeiropas enerģētikas infrastruktūras - Regula (ES) Nr. 347/2013 - Komisijas Deleģētā regula, ar ko groza Regulu Nr. 347/2013 - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
      (2020/C 201/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Aquind Ltd (Wallsend, Apvienotā Karaliste), Aquind Energy Sàrl, (Luksemburga, Luksemburga), Aquind SAS (Rouen, Francija) (pārstāvji: S. Goldberg, C. Davis, J. Bille, solicitors, un E. White, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet, Y. Marinova un B. De Meester)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts apturēt Komisijas 2019. gada 31. oktobra Deleģētās regulas, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 347/2013 attiecībā uz Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu, izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-145/20: Prasība, kas celta 2020. gada 28. februārī – IV/Komisija

text:
               15.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/25

      Prasība, kas celta 2020. gada 28. februārī – IV/Komisija
      (Lieta T-145/20)
      (2020/C 201/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: IV (pārstāvis: J. Lemmer, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  likt Eiropas Komisijai un Iestāžu vispārējam bērnu aprūpes centram solidāri vai in solidum nosūtīt [X] viņa bērna [Y] laika uzskaites lapas par 2019. un 2020. gadu, kuras ir šo iestāžu rīcībā, paredzot fiksētu kavējuma naudu 500 EUR (pieci simti euro) apmērā par kavējuma dienu, sākot no taisāmā sprieduma pasludināšanas dienas;

                  —

                  piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai summu 1 500 EUR apmērā par vienreizējām izmaksām, kas prasītājai radušās, aizstāvot savas tiesības, kā arī atlīdzināt izmaksas un tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu par to, ka atbildētāja esot pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantu “Tiesības piekļūt dokumentiem”, kurā ir noteikts, ka “ikvienam Savienības pilsonim un jebkurai fiziskai personai, kas dzīvo kādā dalībvalstī, vai juridiskai personai, kuras juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī, ir tiesības piekļūt Savienības iestāžu un struktūru dokumentiem neatkarīgi no to veida”.