title: Lieta T-171/07: Prasība, kas celta 2007. gada 14. maijā — Avaya /ITSB — ZyXEL Communications ( VANTAGE CNM )

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/29

         Prasība, kas celta 2007. gada 14. maijā — Avaya/ITSB — ZyXEL Communications (“VANTAGE CNM”)
   (Lieta T-171/07)
   (2007/C 170/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Avaya Inc., Basking Ridge (ASV) (pārstāvji — A. Beschorner, B. Glaser, C. Thomas, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: ZyXEL Communications Corp., Hsin-Chu (Taivāna)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 14. marta lēmumu Nr. R 156/2006-2, kas attiecas uz Kopienas preču zīmes “VANTAGE CNM” reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 291 457, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesvedībā Pirmās instances tiesā radušos tiesāšanās izdevumus un piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt administratīvajā procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: ZyXEL Communications Corp.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme “VANTAGE”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 291 457

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Avaya Inc.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “MULTIVANTAGE”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 38. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 409 589

      Iebildumu nodaļas lēmums: [iebildumus] noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: sava pieteikuma pamatošanai prasītāja norāda divus atšķirīgus pamatus, proti, vienlīdzīgas attieksmes principa un judikatūras konsekvences pārkāpums, no vienas puses, kā arī Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un preču zīmju tiesību pamatprincipu pārkāpums, no otras puses.
   Pirmajā pamatā prasītāja norāda, ka Apelāciju padome nav ievērojusi agrāku citā lietā pieņemtu lēmumu, kurā bija ļoti līdzīgi apstākļi, nepaskaidrojot pēkšņo izmaiņu praksē iemeslus.
   Turklāt otrajā pamatā prasītāja apstrīd to, ka Apelāciju padome nepietiekami izvērtēja pretstatītās preču zīmes preču un pakalpojumu identiskumu, kā arī pašu preču zīmju lielo līdzību.


title: Lieta T-57/01: Vispārējās tiesas 2009. gada 17. decembra spriedums — Solvay /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Nātrija karbonāta tirgus Kopienā (izņemot Apvienoto Karalisti un Īriju) — Lēmumus, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums — Piegādes līgumi par pārmērīgi ilgu periodu — Lojalitātes atlaide — Komisijas pilnvaru uzlikt naudas sodu vai sankcijas noilgums — Saprātīgs termiņš — Būtiskas formas prasības — Attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus — Dominējošā stāvokļa esamība — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Tiesības piekļūt lietas materiāliem — Naudas sods — Pārkāpuma smagums un ilgums — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Recidīvs — Atbildību mīkstinoši apstākļi)

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/31

         Vispārējās tiesas 2009. gada 17. decembra spriedums — Solvay/Komisija
   (Lieta T-57/01) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Nātrija karbonāta tirgus Kopienā (izņemot Apvienoto Karalisti un Īriju) - Lēmumus, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums - Piegādes līgumi par pārmērīgi ilgu periodu - Lojalitātes atlaide - Komisijas pilnvaru uzlikt naudas sodu vai sankcijas noilgums - Saprātīgs termiņš - Būtiskas formas prasības - Attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus - Dominējošā stāvokļa esamība - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Tiesības piekļūt lietas materiāliem - Naudas sods - Pārkāpuma smagums un ilgums - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Recidīvs - Atbildību mīkstinoši apstākļi)
   2010/C 37/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Solvay SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — L. Simont, P.—A. Foriers, G. Block, F. Louis un A. Vallery, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver un J. Currall, pārstāvji, kam palīdz N. Coutrelis, avocat)

      Priekšmets

   Primāri, prasība atcelt Komisijas 2000. gada 13. decembra Lēmumu 2003/6/EK par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/33.133 — C: Nātrija karbonāts — Solvay) (OV 2003, L 10, 10. lpp.) un, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               Komisijas 2000. gada 13. decembra Lēmuma 2003/6/EK par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/33.133 — C: Nātrija karbonāts — Solvay) 2. pantā Solvay SA uzlikto naudas sodu noteikt 19 miljonu euro apmērā;

               2.

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3.

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina 95 % no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               4.

               Komisija sedz 5 % no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 161, 02.06.2001.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2004. gada 7. oktobrī lietā C-379/02 (Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Skatteministeriet pret Imexpo Trading A/S (Kopējais muitas tarifs — Tarifu pozīcijas — Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā — Krēsliem ar ritentiņiem paredzēti paliktņi)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 7. oktobrī
   lietā C-379/02 (Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Skatteministeriet pret Imexpo Trading A/S (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu pozīcijas - Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā - Krēsliem ar ritentiņiem paredzēti paliktņi)
   (2004/C 300/25)
   tiesvedības valoda – dāņu
   Lietā C-379/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Østre Landsret (Dānija) ar 2002. gada 15. oktobra lēmumu, kas Tiesā saņemts 2002. gada 21. oktobrī tiesvedībā Skatteministeriet pret Imexpo Trading A/S, Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Borg-Barthet, tiesneši J.-P. Puissochet (referents) un S. von Bahr, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 7. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Kombinētā nomenklatūra, kas dota I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, versijās saskaņā ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulu (EK) Nr. 1734/96, Komisijas 1997. gada 4. novembra Regulu (EK) Nr. 2086/97, Komisijas 1998. gada 26. oktobra Regulu (EK) Nr. 2261/98 un Komisijas 1999. gada 12. oktobra Regulu (EK) Nr. 2204/99, ir interpretējama tā, ka prāvā, kāda ir pamata prāva, kurā puses pretrunīgi apgalvo, ka tādi krēsliem ar ritentiņiem paredzēti paliktņi no plastmasas, par kādiem ir pamata prāva, atbilst Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijai 3918 10 90 un apakšpozīcijai 9403 70 90, priekšroka ir dodama pirmajai no minētajām pozīcijām.

      (1)  OV C 7, 11.1.2003.


title: Lieta C-258/09: Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/23

         Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-258/09)
   2009/C 220/47
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka atļaujot Valonijas reģionā darboties pastāvošajām iekārtām, kas neatbilst 3., 7., 9., 10., 13. panta, 14. panta a) un b) punkta un 15. panta 2. punktā paredzētajām prasībām, neskatoties uz to, ka 2007. gada 30. oktobrī bija beidzies Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (1) 5. panta 1. punktā paredzētais termiņš, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Direktīvas 2008/1/EK 5. panta 1. punktu 2007. gada 30. oktobrī beidzās termiņš pastāvošo iekārtu, kuru darbība var ietekmēt emisijas gaisā, ūdenī, zemē un piesārņojumu, atbilstības nodrošināšanai. Tomēr šīs prasības iesniegšanas brīdī atbildētāja vēl nebija veikusi visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību šai prasībai Valonijas reģionā, vai katrā ziņā tā par to nebija informējusi Komisiju.

      (1)  OV 2007 L 24, 8. lpp.


title: Lieta T-327/09: Prasība, kas celta 2009. gada 18. augustā — Connefroy u.c./Komisija

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/68

         Prasība, kas celta 2009. gada 18. augustā — Connefroy u.c./Komisija
   (lieta T-327/09)
   2009/C 267/124
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji:
      Philippe Connefroy, Le Rozel (Francija), Jean-Guy Gueguen, Carantec (Francija) un EARL de Cavagnan, Bouglon (Francija) (pārstāvis — C. Galvez, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz EK līguma 230. panta ceturto daļu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 28. janvāra Lēmumu C(2009) 203 galīgā redakcijā (1), ar kuru Komisija par nesaderīgiem ar kopējo tirgu atzina Francijas Republikas “lauksaimniecības plānu” ietvaros piešķirto valsts atbalstu augļu un dārzeņu ražotājiem, kura mērķis bija atvieglot Francijā audzēto lauksaimniecības produktu tirdzniecību, un uzdeva Francijas Republikai atgūt aplūkoto atbalstu.
   Prasītāju izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir vienādi vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietas T-243/09 Fedecom/Komisija (2) ietvaros.

      (1)  OV L 127, 11. lpp. — publicēts ar Nr. 2009/402/EK

      (2)  OV 2009, C 205, 43. lpp.


title: Lieta T-699/15: Prasība, kas celta 2015. gada 26. novembrī – City Train/EUIPO (“City Train”)

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/26

         Prasība, kas celta 2015. gada 26. novembrī – City Train/EUIPO (“City Train”)
   (Lieta T-699/15)
   (2016/C 111/31)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: City Train GmbH (Regensburg, Vācija) (pārstāvis – C. Adori, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “City Train” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 154 315

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 9. septembra lēmums lietā R 843/2015-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja 2015. gada 9. septembra lēmumu un uzdot tam reģistrēt kā Savienības preču zīmi grafisko preču zīmi “City Train”, kuras reģistrācija lūgta 2014. gada 8. augustā, pieteikums Nr. 13 154 315, ar norādi uz “pelēku, gaiši sarkanu” krāsu attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 37. un 42. klasē.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-197/08: Prasība, kas celta 2008. gada 23. maijā — Polson u.c./Komisija

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/55

         Prasība, kas celta 2008. gada 23. maijā — Polson u.c./Komisija
   (Lieta T-197/08)
   (2008/C 209/100)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Magnus Polson, Lervika (Apvienotā Karaliste), Garry Sandison, Lervika (Apvienotā Karaliste), Andrew Anderson, Valseja (Apvienotā Karaliste), Ian Johnston, Lervika (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Murray, Solicitor, un R. Thompson, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 13. novembra Lēmuma: Valsts atbalsts C 39/06 (ex NN 94/2005) — Apvienotajā Karalistē īstenotā shēma akcionāriem, kuri pirmo reizi iegādājas kuģa īpašumdaļas, 1. panta 2. punktu, 3., 4. un 5. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītāji lūdz daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 13. novembra Lēmumu 2008/166/EK: Valsts atbalsts C 39/06 (ex NN 94/2005) — Apvienotajā Karalistē īstenotā shēma akcionāriem, kuri pirmo reizi iegādājas kuģa īpašumdaļas (1). Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir atzinusi, ka atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu tiktāl, ciktāl tas attiecās uz atbalstu, lai pirmo reizi iegādātos lietota zvejas kuģa īpašumdaļu, un noteica Apvienotajai Karalistei pienākumu šo atbalstu atgūt. Prasītāji ir atgūstamā atbalsta saņēmēji.
   Prasītāji lūdz atcelt apstrīdēto lēmumu ar šādu pamatojumu:

               —

               Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka visi maksājumi par lietota zvejas kuģa īpašumdaļas pirmo iegādi nav bijuši saderīgi ar kopējo tirgu un tie ir jāatmaksā; prasītāji apgalvo, ka uz piešķirto atbalstu attiecas Komisijas Regula 875/2007 (2) un tāpēc tas ir jāuzskata par de minimis atbalstu, kas ir saderīgs ar kopējo tirgu; viņi apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punkts un 3.–5. pants prettiesiski attiecoties uz atbalsta saņēmējiem, kuri būtībā ir ievērojuši Kopienas vadlīnijas;

               —

               Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka šo maksājumu atgūšana būtu saderīga ar Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (3) 14. panta 1. punktu, kā arī ar vispārējiem tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības un vienlīdzīgas attieksmes principiem.

      (1)  OV 2008., L 55, 27. lpp.

      (2)  Komisijas 2007. gada 24. jūlija Regula (EK) Nr. 875/2007 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam zivsaimniecības nozarē un par Regulas (EK) Nr. 1860/2004 grozīšanu (OV L 193, 6. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-364/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-669/14 Trioplast Industrier AB/Eiropas Komisija 2016. gada 1. jūlijā iesniedza Trioplast Industrier AB

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/31

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-669/14 Trioplast Industrier AB/Eiropas Komisija 2016. gada 1. jūlijā iesniedza Trioplast Industrier AB

   (Lieta C-364/16 P)
   (2016/C 343/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Trioplast Industrier AB (pārstāvji – T. Pettersson, F. Sjövall, A. Johansson, advokater)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               (a)

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-669/14 Trioplast Industrier/Eiropas Komisija;

               (b)

               pakārtoti:

                           (i)

                           atcelt Komisijas lēmumu, kas ietverts tās 2014. gada 3. jūlija vēstulē, lietā COMP/38354 – Rūpnieciskie maisi – Trioplast Industrier AB;

                           (ii)

                           atcelt vai samazināt nokavējuma procentu summu EUR 674 033,32 apmērā, kas tika noteikti Trioplast ar Komisijas lēmumu, kas ietverts tās 2014. gada 3. jūlija vēstulē, lietā COMP/38354 – Rūpnieciskie maisi – Trioplast Industrier AB;

                           (iii)

                           piespriest Komisijai atmaksāt Trioplast izdevumus EUR 4 686,64 apmērā, kas bija radušies, lai nodrošinātu nokavējuma procentu samaksu.

               (c)

               papildus pakārtoti, saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu atlīdzināt šādus zaudējumus, kas radušies iepriekš minēto ES tiesību pārkāpumu rezultātā:

                           (i)

                           nokavējuma procentus EUR 674 033,32 apmērā vai daļu no tiem;

                           (ii)

                           izdevumus EUR 4 686,64 apmērā, kas radušies, nodrošinot nokavējuma procentu samaksu.

               (d)

               papildus prasījumiem (b) un (c) punktā, saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu atlīdzināt šādus zaudējumus, kas radušies iepriekš minēto ES tiesību pārkāpumu rezultātā:

                           (i)

                           attiecībā uz laikposmu, kad Komisija neatbrīvoja no bankas garantijas summas vai to nesamazināja pēc Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-40/06 – izdevumus EUR 22 783,90 apmērā vai daļu no šīs summas saistībā ar nodrošinājuma sniegšanu.

               (e)

               piespriest samaksāt procentus attiecībā uz katru summu, kas tiks atzīta par atmaksājamu;

               (f)

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā, kā arī Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

                  Trioplast ir cēlusi Tiesā prasību par Vispārējā tiesā izskatītu lietu un atsaucas uz tajā minētajiem pamatiem. Prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. pantu un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 169. panta 2. punktu Vispārējā tiesa, ar 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-669/14 noraidot prasību, esot pieļāvusi kļūdu ES tiesību piemērošanā.

               2.

                  Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka ar 2010. gada [13. septembra] spriedumu [Trioplast Industrier/Komisija, T-40/06, EU:T:2010:388, turpmāk tekstā – “2010. gada spriedums”] 2005. gada lēmums [Komisijas 2005. gada 30. novembra Lēmums C(2005) 4634, galīgā redakcija, (turpmāk tekstā – “2005. gada lēmums”)] tika vienīgi grozīts. Taču ar 2010. gada spriedumu 2005. gada lēmums tika atcelts pilnībā, un tajā tika prasīts Komisijai pieņemt jaunu lēmumu par Trioplast, tiklīdz būs pasludināti spriedumi lietās FLS [2012. gada 6. marta spriedumi, FLS Plast/Komisija (T-64/06, EU:T:2012:102) un FLSmidth/Komisija (T-65/06, EU:T:2012:103).]

               3.

                  Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka apstrīdētā vēstule nevar tikt uzskatīta par pārsūdzamu lēmumu, jo tajā pirmo reizi tika noteikts pienākums Trioplast, kas bija konkrēts un par noteiktu summu.

               4.

                  Treškārt, fakts, ka 2005. gada lēmums tika atcelts ar 2010. gada spriedumu, nozīmē, ka atbilstoši 2005. gada lēmumam nevar noteikt nokavējuma procentus.

               5.

                  Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Komisijas pasākumi neradīja zaudējumus Trioplast, un tai līdz ar to prasība par zaudējumu atlīdzību bija jāizskata pēc būtības.


title: Lieta T-484/08: Vispārējās tiesas 2009. gada 9. decembra spriedums — Longevity Health Products /ITSB — Merck ( Kids Vits ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Kids Vits reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme VITS4KIDS — Relatīvs ateikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/50

         Vispārējās tiesas 2009. gada 9. decembra spriedums — Longevity Health Products/ITSB — Merck (“Kids Vits”)
   (Lieta T-484/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Kids Vits” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “VITS4KIDS” - Relatīvs ateikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2010/C 24/87
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Longevity Health Products, Inc., Nassau (Bahamu salas) (pārstāvis — J. Korab, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Merck KGaA, Darmstadt (Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu lietā R 716/2007-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Merck KGaA un Longevity Health Products, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Longevity Health Products, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 07.02.2009.


title: Lieta T-262/09: Prasība, kas celta 2009. gada 6. jūlijā — Defense Technology /ITSB — DEF-TEC Defense Technology ( FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR )

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/45

         Prasība, kas celta 2009. gada 6. jūlijā — Defense Technology/ITSB — DEF-TEC Defense Technology (“FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR”)
   (Lieta T-262/09)
   2009/C 205/83
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Defense Technology Corporation of America, Džeksonvilla [Jacksonville], Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — R. Kunze, lawyer un Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: DEF-TEC Defense Technology GmbH, Frankfurte pie Mainas [Frankfurt/Main] (Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 4. maija lēmumu lietā R 493/2002-4(II); un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 8. un 13. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 643 668

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Amerikas Savienotajās Valstīs veikta vārdiskas preču zīmes “FIRST DEFENSE” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 13. klasē; agrāka preču zīme “FIRST DEFENSE”, kas labi pazīstama Beļģijā, Vācijā un Francijā; agrāka preču zīme “FIRST DEFENSE AND DESIGN”, kas labi pazīstama Beļģijā, Vācijā un Francijā; agrāka nereģistrēta vārdiska preču zīme “FIRST DEFENSE”, kas ir aizsargāta Vācijā un Francijā; agrāka Beļģijā, Vācijā un Francijā nereģistrēta preču zīme “FIRST DEFENSE AND DESIGN”, Vācijā aizsargāta firma “FIRST DEFENSE”.

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt daļēji

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot pienācīgi piemērojusi minēto normu un turklāt esot pieņēmusi lēmumu, kas balstās uz kļūdainu izvirzīto faktu izpratni; Padomes Regulas 207/2009 65., 75. un 76. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot veikusi vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. septembra spriedumu lietā T-6/05 DEF-TEC Defence Technology/ITSB (“FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR”)


title: Lieta T-624/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. septembrī – Gollnisch/Parlaments

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/24

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. septembrī – Gollnisch/Parlaments
   (Lieta T-624/16)
   (2016/C 383/34)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francija) (pārstāvis – N. Fakiroff, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 1. jūlija lēmumu, kas paziņots 6. jūlijā, par to, ka “Bruno GOLLNISCH esot nepamatoti samaksāti EUR 275 984,23”, un atbildīgajam kredītrīkotājam un iestādes grāmatvedim noteikts atgūt šo summu;

               —

               atcelt arī paziņojumu par iepriekš minēto lēmumu un šī lēmuma izpildes pasākumus, kas ir ietverti Finanšu ģenerāldirektora 2016. gada 6. jūlija vēstulē, ref. D 201920;

               —

               atcelt visu paziņojumu par parādu Nr. 2016-914, ko 2016. gada 5. jūlijā parakstījis tas pats Finanšu ģenerāldirektors;

               —

               piešķirt prasītājam EUR 40 000 kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas vienlaicīgi izriet no nepamatotām apsūdzībām pirms jebkāda izmeklēšanas slēdziena paziņošanas, no viņa tēla aizskāruma un apstrīdētā lēmuma izraisītiem būtiskiem sarežģījumiem viņa personiskajā un politiskajā dzīvē;

               —

               piešķirt viņam vēl EUR 24 500 kā atlīdzību par izdevumiem, kas radušies saistībā ar viņa aizstāvju algošanu, šī prasības pieteikuma sagatavošanu, prasības pieteikuma un tā pielikumu kopēšanas darbu un iesniegšanas izmaksām;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti – gadījumā, ja Vispārējā tiesa nav pilnībā pārliecināta par prasītāja izvirzīto tiesību pamatu un faktu atbilstību un patiesumu, pareizas tiesvedības nolūkā ņemot vērā apgalvoto faktu, uz kuriem ir balstīts apstrīdētais lēmums, neapstrīdamo saistību ar faktiem, par kuriem notiek pēc Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja iniciatīvas ierosinātā kriminālizmeklēšana:

                           —

                           apturēt minētā lēmuma izpildi līdz galīgā lēmuma pieņemšanai ar res judicata spēku, ko ir pasludinājusi Francijas tiesa, kura izskata pēc Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja iniciatīvas ierosināto kriminālprocesu;

                           —

                           līdz ar to nospriest, ka apstrīdētā lēmuma izpilde ir jāaptur līdz procesa pabeigšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienpadsmit pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par ģenerālsekretāra kompetences trūkumu pieņemt apstrīdētos aktus. Kompetence finanšu lēmumu pieņemšanas jomā attiecībā uz deputātiem un viņu grupām ir Eiropas Parlamenta Prezidijam.

               2.

               Otrais pamats ir par vispārējo tiesību principu pārkāpumu, kā arī ar labu pārvaldību saistīto prasību neievērošana, ciktāl Parlamenta administrācijai pirms apstrīdēto aktu pieņemšanas esot vajadzējis sagaidīt izmeklēšanas un pašas ierosināto procedūru rezultātus.

               3.

               Trešais pamats ir par prasītāja tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Ar apstrīdētajiem aktiem esot pārkāpta prasītāja nevainīguma prezumpcija, viņa tiesības uz tiesu, iespējas paust savu viedokli par jebkuru dokumentu, ko administrācija iecerējusi pret viņu izmantot, kā arī par viņa tiesību uz uzklausīšanu atbilstoši sacīkstes principam neievērošana.

               4.

               Ceturtais pamats ir par pierādīšanas pienākuma nelikumīgu apvēršanu, ciktāl Parlamenta administrācija a posteriori esot pieprasījusi prasītājam iesniegt attaisnojošus dokumentus par viņa palīga paveikto darbu un par viņam samaksāto atalgojumu.

               5.

               Piektais pamats ir par apstrīdēto aktu pamatojuma nepietiekamība, kas liecinot par to pilnīgi patvaļīgo raksturu.

               6.

               Sestais pamats ir par tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principu aizskārumu, kā arī par neesošu tiesību normu piemērošanu vai par tiesību normu piemērošanu ar atpakaļejošu spēku.

               7.

               Septītais pamats ir par deputātu palīgu politisko tiesību aizskārumu.

               8.

               Astotais pamats ir par apstrīdēto aktu diskriminējošo raksturu un pilnvaru nepareizu izmantošanu, kas esot bijusi to pieņemšanas pamatā.

               9.

               Devītais pamats ir par deputātu neatkarības aizskārumu un deputātu vietējo palīgu lomas neņemšanu vērā.

               10.

               Desmitais pamats ir par to, ka Parlamenta administrācijas iebildumi esot faktiski nepamatoti.

               11.

               Vienpadsmitais pamats, kas ir izvirzīts pakārtoti, ir par samērīguma principa pārkāpumu.


title: Lieta C-307/13: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums ( Helsingborgs tingsrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Lars Ivansson , Carl-Rudolf Palmgren , Kjell Otto Pehrsson , Håkan Rosengren Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Iekšējais tirgus — Direktīva 98/34/EK — 8. panta 1. punkta trešā daļa — Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā — Jēdziens “tehniski noteikumi”  — Dējējvistas — Tehnisku noteikumu sākotnēji paredzētā spēkā stāšanās termiņa saīsināšana — Paziņošanas pienākums — Nosacījumi — Atšķirīgas valodu versijas

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/17

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums (Helsingborgs tingsrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Lars Ivansson, Carl-Rudolf Palmgren, Kjell Otto Pehrsson, Håkan Rosengren

   (Lieta C-307/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Iekšējais tirgus - Direktīva 98/34/EK - 8. panta 1. punkta trešā daļa - Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā - Jēdziens “tehniski noteikumi” - Dējējvistas - Tehnisku noteikumu sākotnēji paredzētā spēkā stāšanās termiņa saīsināšana - Paziņošanas pienākums - Nosacījumi - Atšķirīgas valodu versijas)
   2014/C 315/24
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

   Helsingborgs tingsrätt

      Lietas dalībnieki pamata kriminālprocesā

      Lars Ivansson, Carl-Rudolf Palmgren, Kjell Otto Pehrsson, Håkan Rosengren

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               uz valsts iestāžu beigās izvēlēto termiņu, lai spēkā stātos valsts tiesību norma, kas minēta pamatlietā, nosakot dējējvistu turēšanu būros, kuri atbilst to vajadzībām pēc atrašanās perēklī, tupēšanas laktā un pēršanās smiltīs, uzturot zemu miršanas gadījumu un traucējumu vistu uzvedībā gadījumu skaitu, attiecas paziņošanas Komisijai pienākums, kā tas paredzēts 8. panta 1. punkta trešajā daļā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, ja tik tiešām ir veikti grozījumi termiņā, no kura minētā valsts tiesību norma jāsāk piemērot, un šie grozījumi ir būtiski; tas jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               ja par valsts tehnisko noteikumu spēkā stāšanās termiņa saīsināšanu Eiropas Komisijai ir jāpaziņo, kā tas paredzēts Direktīvas 98/34, ko groza Direktīva 98/48, 8. panta 1. punkta trešajā daļā, tad šādas nepaziņošanas rezultātā valsts tiesību norma kļūst nepiemērojama un uz to nevar atsaukties attiecībā uz privātpersonām.

      (1)  OV C 215, 27.7.2013.


title: Lieta C-347/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesgericht Feldkirch (Austrija) 2008. gada 28. jūlija rīkojumu — Vorarlberger Gebietskrankenkasse / WGV- Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesgericht Feldkirch (Austrija) 2008. gada 28. jūlija rīkojumu — Vorarlberger Gebietskrankenkasse/WGV- Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG

   (Lieta C-347/08)
   (2008/C 272/18)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesgericht Feldkirch
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vorarlberger Gebietskrankenkasse

      Atbildētāja: WGV-Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 11. panta 2. punktā esošā norāde uz šīs regulas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir interpretējama tādējādi, ka sociālās apdrošināšanas nodaļa, uz kuru pāriet tiešā cietušā likumīgie prasījumi (ASVG 332. pants), tās dalībvalsts tiesā, kurā tai ir filiāle, var celt prasību tieši pret apdrošinātāju, ja šāda tieša prasība ir atļauta un apdrošinātāja domicils atrodas dalībvalsts teritorijā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai par šādu jurisdikciju runa ir arī gadījumā, ja tiešais cietušais prasības celšanas brīdī tiesā nedzīvo vai pastāvīgi neuzturas tajā dalībvalstī, kurā sociālās apdrošināšanas nodaļai ir filiāle?

      (1)  OV L 12, 1. lpp.


title: Lieta C-122/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 30. janvāra rīkojums ( Tribunale Ordinario di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Paola C. / Presidenza del Consiglio dei Ministri Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Direktīva 2004/80/EK — 12. pants — Kompensācija tīšos vardarbīgos noziegumos cietušajiem — Pilnībā iekšēja situācija — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/19

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 30. janvāra rīkojums (Tribunale Ordinario di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Paola C./Presidenza del Consiglio dei Ministri

   (Lieta C-122/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Direktīva 2004/80/EK - 12. pants - Kompensācija tīšos vardarbīgos noziegumos cietušajiem - Pilnībā iekšēja situācija - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2014/C 112/22
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunale Ordinario di Firenze

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Paola C.

      Atbildētājs: Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunale Ordinario di Firenze – Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem (OV L 261, 2. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 19. nod., 7. sēj., 65. lpp.) 12. panta interpretācija – Piemērojamība – Tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēta valsts teritorijā izdarītos tīšos vardarbīgos noziegumos cietušajiem izmaksājamo kompensāciju sistēma, kas nodrošinātu taisnīgu un samērīgu atlīdzinājumu visiem vardarbīgos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem

      Rezolutīvā daļa:

   Atbildēt uz Tribunale ordinario di Firenze (Itālija) uzdoto jautājumu acīmredzami nav Eiropas Savienības Tiesas kompetencē.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Apvienotās lietas C-392/04 un C-422/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 19. septembrī ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — i-21 Germany GmbH (C-392/04), Arcor AG & Co. KG (C-422/04) pret Vācijas Republiku (Telekomunikāciju pakalpojumi — Direktīva 97/13/EK — 11. panta 1. punkts — Nodevas un koncesijas, kas piemērojamas individuālām licencēm — EKL 10. pants — Kopienu tiesību pārākums — Tiesiskā drošība — Galīgs administratīvs lēmums)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/9

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 19. septembrī (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — i-21 Germany GmbH (C-392/04), Arcor AG & Co. KG (C-422/04) pret Vācijas Republiku
   (Apvienotās lietas C-392/04 un C-422/04) (1)

   (Telekomunikāciju pakalpojumi - Direktīva 97/13/EK - 11. panta 1. punkts - Nodevas un koncesijas, kas piemērojamas individuālām licencēm - EKL 10. pants - Kopienu tiesību pārākums - Tiesiskā drošība - Galīgs administratīvs lēmums)
   (2006/C 281/14)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: i-21 Germany GmbH (C-392/04), Arcor AG & Co. KG (C-422/04)

      Atbildētāja: Vācijas Republika
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — EKL 10. panta un 11. panta 1. punkta Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvā 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu jomā (OV L 117, 15. lpp.) interpretācija — Nodoklis, kas uzliekams uzņēmumiem, kuriem ir individuālas licences, un ko aprēķina, ņemot vērā pārvaldes iestādes vispārīgos administratīvos izdevumus, kas ir saistīti ar licenču īstenošanu, 30 gadu periodam
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               11. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvā 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu jomā neļauj saistībā ar individuālajām licencēm piemērot nodevu, kas aprēķināta, ņemot vērā pārvaldes iestādes vispārīgos administratīvos izdevumus, kas ir saistīti ar licenču īstenošanu, 30 gadu periodam;

               2)

               EKL 10. pants, ko skata kopā ar Direktīvas 97/13 11. panta 1. punktu, liek valsts tiesai izvērtēt, vai tiesiskais regulējums, kas ir acīmredzami nesaderīgs ar Kopienu tiesībām, — tāds, uz kuru pamata prāvās ir balstīti nodevu paziņojumi, nav acīmredzami nelikumīgs attiecīgo valsts tiesību izpratnē. Ja tas tā ir, šai tiesai ir jāpiemēro jebkādas no šā tiesiskā regulējuma atbilstoši valsts tiesībām izrietošās sekas attiecībā uz šo paziņojumu atcelšanu.

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.

      OV C 284, 20.11.2004.


title: Lieta T-269/15: Prasība, kas celta 2015. gada 28. maijā – Novartis Europharm/Komisija

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/36

         Prasība, kas celta 2015. gada 28. maijā – Novartis Europharm/Komisija
   (Lieta T-269/15)
   (2015/C 279/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – C. Schoonderbeek, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Novartis tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2015. gada 18. marta Lēmumu C(2015) 1977 final, ar kuru Pari Pharma tika piešķirta tirdzniecības atļauja attiecībā uz cilvēkiem paredzētām zālēm “Vantobra – tobramycine”.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Kopienas lēmums esot prettiesisks, jo ar to tiekot pārkāptas Novartis Europharm Ltd ekskluzīvās tiesības reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu tirgū attiecībā uz tās produktu TOBI Podhaler, kuras pastāv atbilstoši Regulas (EK) Nr. 141/2000 (1) 8. panta 1. punktam, jo ekskluzīvo tiesību reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu tirgū pastāvēšanas laikposms vēl neesot beidzies un atkāpes no ekskluzīvajām tiesībām tirgū atbilstoši šīs regulas 8. panta 3. punktam piešķiršanas nosacījumi neesot izpildīti.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisijas lēmums esot prettiesisks arī tāpēc, ka tajā nav norādīts pamatojums, kā tas ir prasīts Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pantā un Regulas (EK) Nr. 726/2004 (2) 81. panta 1. punktā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV L 18, 22.1.2000., 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 30.4.2004., 1. lpp.).


title: Lieta C-9/06 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Tomás Salazar Brier /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Ierēdņi — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētais nosacījums — Jēdziens darbs, kas veikts kādas citas valsts labā )

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Tomás Salazar Brier/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-9/06 P) (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētais nosacījums - Jēdziens “darbs, kas veikts kādas citas valsts labā’)
   (2008/C 22/10)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tomass Salasars Briers [Tomás Salazar Brier] (pārstāvji — R. Garsija-Galjardo Žilfurņjē [R. García-Gallardo Gil-Fournier], M. D. Domingess Peress [M. D. Domínguez Pérez] un A. Sajagess Toress [A. Sayagués Torres], abogados)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Kurals [J. Currall], pārstāvis, H. Gutjeress Žisbērs [J. Gutiérrez Gisbert], H. Rivass Andress [J. Rivas Andrés] un M. Kanals [M. Canal], abogados)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-83/03 Salazar Brier/Komisija, ar kuru noraidīta prasība atcelt Komisijas 2003. gada 24. februāra lēmumu netieši noraidīt prasītāja sūdzību un 2003. gada 24. marta lēmumu, ar kuru prasītājam tieši atteikts Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā paredzētais ekspatriācijas pabalsts, kā arī ar to saistītie pabalsti
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Salasars Briers atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta T-372/05: Prasība, kas celta  2005. gada 5. oktobrī  — Giant/Padome

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/17

         Prasība, kas celta 2005. gada 5. oktobrī — Giant/Padome
   (Lieta T-372/05)
   (2005/C 315/31)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Giant (China) Co., Ltd (Kunšana [Kunshan City], Ķīnas Tautas Republika) (pārstāvis — P. de Bāre [P. De Baere], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2005. gada 12. jūlija Regulu (EK) Nr. 1095/2005 (1) ar kuru piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz Vjetnamas izcelsmes velosipēdu importu un groza Regulu (EK) Nr. 1524/2000, ar kuru piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz tādu velosipēdu importu, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republika, tiktāl, ciktāl ar to tiek noraidīta prasītājas prasība par tirgus ekonomikas statusu, pārkāpjot 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu saistībā ar Padomes Regulas 384/96 (“pamata regula”) 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu, pārkāpj pamata regulas 11. panta 10. punktu ar to, ka tā noraida prasītājas prasību par antidempinga maksājuma neieturēšanu no noteiktās eksporta cenas un pārkāpj EKL 253. pantu, tiktāl, ciktāl tā nav norādījusi iemeslus;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, atbilstoši Ķīnas tiesību aktiem nodibināta sabiedrība ar ierobežotu atbildību ražo galvenokārt velosipēdus un to [rezerves] daļas, eksportējot tās uz Kopienu. Tā kā prasītāja tika skarta ar apstrīdētajiem pasākumiem, tā iesniedza pieteikumu Komisijai, prasot uz to attiecināt tirgus ekonomikas statusu (“TES”). Prasītāja arī iesniedza antidempinga sūdzības un uzsāka saraksti ar Komisiju par dažādiem jautājumiem.
   Tagad prasītāja apstrīd (apstrīdēto) Regulu, vispirms aplūkojot TES lūguma noraidījumu. Saskaņā ar prasītājas teikto, tās lūgums tika noraidīts, pamatojoties uz apsvērumu, ka sakarā ar eksporta licenžu sistēmas pastāvēšanu prasītājas lēmumi par pārdošanas cenām un daudzumiem netika pieņemti atbilstoši tirgus signāliem un bez būtiskas valsts iejaukšanās. Prasītāja apgalvo ka pamata regulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka TES ir jāpiešķir, ja noteiktā situācijā dominē tirgus ekonomikas nosacījumi, neskatoties uz valsts tiesību aktu vai mehānismu, kas nav atbilstoši tiem, kādi ir spēkā tirgus ekonomikās, pastāvēšanu. Tā kā apstrīdētā Regula neattiecās uz tās īpašo situāciju, prasītāja uzskata, ka ir bijusi acīmredzama kļūda novērtējumā, kas novedusi pie 2. panta 7. punkta b) apakšpunkta pārkāpuma. Šajā pašā sakarā, prasītāja norāda uz EKL 253. panta pārkāpumu, tiktāl, ciktāl ar apstrīdēto regulu netiek nosaukti iemesli, kuru dēļ tika noraidīta TES lūgums.
   Prasītāja arī apstrīd to, ka tika noraidīts tās lūgums par to, ka antidempinga maksājuma apmērs nav jāietur no noteiktās eksporta cenas, kā izmaksas, kuras veidojas starp importu un tālākpārdošanu atbilstoši pamata regulas 11. panta 10. punktam, noraidījumu. Prasītāja uzskata, ka Padome ir pieļāvusi tiesisku maldību, tiktāl, ciktāl tā uzskatīja, ka nebija pārmaiņas tālākpārdošanā un sekojošajās pārdošanas cenās, atsaucoties uz iepriekšējās izmeklēšanās noteiktajām prasītājas eksporta cenām. Saskaņā ar prasītājas teikto iepriekšējās izmeklēšanās tās eksporta cena netika noteikta. Turklāt prasītāja iebilst, ka ar 11. panta 10. punktu netiek prasīts novērtēt pārmaiņas, atsaucoties uz iepriekšējās izmeklēšanās noteiktajām eksporta cenām.

      (1)  OV L 183, 1. lpp.


title: Lieta C-176/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 5. aprīlī  ierosinājušas  Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH ,  Stadtwerke Tübingen GmbH ,  Stadtwerke Uelzen GmbH  par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta)  2006. gada 26. janvāra  spriedumu lietā T-92/02  Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH ,  Stadtwerke Tübingen GmbH ,  Stadtwerke Uelzen GmbH  pret Eiropas Kopienu Komisiju,  E.ON Kernkraft GmbH ,  RWE Power AG ,  EnBW Energie Baden-Württemberg AG ,  Hamburgische Electricitäts-Werke AG

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/35

         Apelācija, ko 2006. gada 5. aprīlī ierosinājušas Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-92/02 Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju, E.ON Kernkraft GmbH, RWE Power AG, EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Hamburgische Electricitäts-Werke AG

   (Lieta C-176/06 P)
   (2006/C 131/66)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH (pārstāvji — D. Fouquet un P. Becker, advokāti)

      Pārējie procesa dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, E.ON Kernkraft GmbH, RWE Power AG, EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Hamburgische Electricitäts-Werke AG

   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 26. janvāra spriedumu lietā Schwäbisch Hall u.c./Eiropas Kopienu Komisija (T-92/02) (1);

               —

               ciktāl šajā tiesvedībā var pieņemt lēmumu: atcelt Eiropas Komisijas 2001. gada 11. decembra lēmumu C(2001) 3967 final, kur Komisija ir konstatējusi, ka Vācijas Federatīvajā Republikā esošo atomenerģijas staciju turpmākai neuzturēšanai un apstādināšanai paredzētie uzkrājumi nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē;

               —

               ja šajā tiesvedībā lēmumu nevar pieņemt: nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesā palātas paplašinātā sastāvā, ievērojot apelācijas iesniedzēju tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu tiesā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest pretējai pusei apelācijā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pakārtoti:

               —

               noraidīt ieinteresēto personu lūgumu par to, lai tām tiesvedībā Pirmās instances tiesā radušos izdevumus sedz apelācijas iesniedzējas.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu apelāciju apelācijas iesniedzējas vēršas pret Pirmās instances tiesas spriedumu, kurā Komisijas atzinums par to, ka uzkrājumu nodokļu termiņu Vācijas Federatīvajā Republikā esošo atomenerģijas staciju turpmākai neuzturēšanai un apstādināšanai nevar uzskatīt par valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, ir atzīts kā juridiski pamatots. Apelācijas pamatošanai tās atsaucas uz procesuālo un materiālo tiesību normu pārkāpumiem.
   Neskatoties uz acīmredzamām juridiskām grūtībām un īpašo nozīmi, Pirmās instances tiesa, nepastāvot īpašiem apstākļiem, lietu no izskatīšanas pirmā palātā paplašinātā sastāvā novirzīja [izskatīšanai] ceturtajai palātai trīs tiesnešu sastāvā. Ar šo nepamatoto lietas novirzīšanu pēc vairāku gadu ilga procesa turpināšanās uz palātu ar mazāku sastāvu ir pārkāptas apelācijas iesniedzēju tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu tiesā.
   Pirmās instances tiesa nav nošķīrusi prasības valsts atbalsta esamībai no prasībām, lai aizsāktu formālu galvenās pārbaudes procesu. Tā kā šajā gadījumā, pārbaudot, vai atbalsta esamība ir saderīga ar Kopējo tirgu, pastāvēja faktiskas un juridiskas grūtības attiecībā uz valsts iestāšanās garantiju, pietiekamu apstādināšanas un turpmākas neuzturēšanas konkretizēšanu, kā arī uz konkrētām uzkrājumu summām, nodokļu priekšrocībām un kopējām apstādināšanas izmaksām, Komisijai nebija tiesību aprobežoties tikai ar iepriekšēju pārbaudi. Vēl jo vairāk šajā gadījumā tai bija pienākums aizsākt formālo pārbaudes procesa stadiju.
   Tiesa arī nav pareizi novērtējusi Vācijas tiesiskā regulējuma par uzkrājumiem selektivitāti. Tā nav pamanījusi, ka uzkrājumu neaplikšana ar nodokli atomenerģētikas nozarē ir izņēmums no vispārējām nodokļu tiesību normām. Šis izņēmums tomēr ir pieņemams tad, ja nākotnes saistības ir noteiktas pietiekami konkrēti. Šajā gadījumā tas tā nav: kritēriji saistībā ar apstādināšanas brīdi, ar apstādināšanu saistītajiem pienākumiem, kā arī noteikumu neievērošanas sekām nekādā gadījumā netika noteikti pietiekamā apmērā. Pat arī tad, ja de iure varētu konstatēt atbalsta selektivitāti, pasākums būtu pretrunā ar tiesībām par atbalstu, ja šis pasākums ir piemērots, lai noteiktiem uzņēmumiem piešķirtu priekšrocības. Ar liberalizācijas direktīvu elektrības iekšējā tirgū no dalībvalstīm tiek prasīts izskaust diskrimināciju un konkurences traucējumus. Tomēr Tiesa turpretī nav konstatējusi, ka Federālās valdības pienākums bija mainīt Vācijas praksi attiecībā uz uzkrājumiem, ar ko, pastāvot selektīvam atbalstam atsevišķos ekonomikas sektoros, tiešā veidā tiek pārkāpta direktīva un effet utile princips.
   Visbeidzot, apelācijas iesniedzējas norāda, ka apstrīdētajā spriedumā tām nepamatoti ir piespriests atlīdzināt ieinteresētām personām radušos izdevumus. Tā kā ieinteresētās personas ir iestājušās vēlā procesa stadijā, kad jau bija iesniegti visi būtiskākie [procesuālie] dokumenti, tās atbildētājas iesniegtie dokumenti neietekmē. Šī situācija attaisno prasītāju uzņemšanos atlīdzināt izdevumus daļēji.

      (1)  OV Nr. C 74, 15. lpp.


title: Lieta C-392/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/28

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-392/06)
   (2006/C 294/49)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvas 2002/15/EK par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi (1), prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2002/15/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 23. martā.

      (1)  OV L 80, 35. lpp.


title: Lieta C-15/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. janvārī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Etimine SA/Secretary of State for Work and Pensions

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/39

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. janvārī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Etimine SA/Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-15/10)
   2010/C 63/62
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Etimine SA

      Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai apstrīdētās borāta klasifikācijas Komisijas Direktīvā 2008/58/EK (1) un/vai Komisijas Regulā (EK) Nr. 790/2009 (2) nav spēkā viena vai vairāku šādu iemeslu dēļ:

                           i)

                           klasifikācijas tika iekļautas Direktīvā 2008/58/EK, pārkāpjot būtiskās procesuālās prasības?

                           ii)

                           klasifikācijas tika iekļautas Direktīvā 2008/58/EK, pārkāpjot Direktīvu 67/548/EEK (3) un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējuma rezultātā, jo:

                                       a)

                                       Komisija nepiemēroja, vai nav to darījusi pienācīgi, “normālas rīkošanās vai lietošanas” principu, kas ir iekļauts Direktīvas 67/548/EEK VI pielikumā?

                                       b)

                                       tika nelikumīgi piemērots riska novērtēšanas kritērijs?

                                       c)

                                       Komisija nepiemēroja, vai to nedarīja pienācīgi, “atbilstības” kritēriju, pārkāpjot Direktīvas 67/548/EEK VI pielikuma 4.2.3.3. punktu?

                                       d)

                                       Komisija nav pienācīgi ņēmusi vērā vajadzību iegūt epidemioloģiskus/uz cilvēkiem attiecīgos datus; un/vai

                                       e)

                                       Komisija nelikumīgi ekstrapolēja datus par vienu no borāta vielām, lai klasificētu citas borāta vielas un/vai neatbilstoši pamatoja šo ekstrapolāciju, pārkāpjot EKL 253. pantu?

                           iii)

                           klasifikācijas tika iekļautas Direktīvā 2008/58/EK, pārkāpjot Kopienu tiesību pamatprincipu — samērīguma principu?

               2)

               Vai apstrīdētās borāta klasifikācijas Regulā (EK) Nr. 790/2009 nav spēkā, jo:

                           i)

                           Regula (EK) Nr. 790/2009 tika pieņemta nepareizi, izmantojot par tās juridisko pamatu 53. pantā noteikto procedūru?

                           ii)

                           netika piemēroti jaunās harmonizētās klasifikācijas kritēriji saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1278/2008 (4) I pielikumu un tā vietā tika nepareizi piemērots Regulas (EK) Nr. 1278/2008 VII pielikums?

      (1)  Komisijas 2008. gada 21. augusta Direktīva 2008/58/EK, ar ko 30. reizi groza Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu tehnikas attīstībai (Dokuments attiecas uz EEZ)
   OV L 246, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 2009. gada 10. augusta Regula (EK) Nr. 790/2009 par grozījumiem, pielāgojot zinātnes un tehnikas attīstībai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (Dokuments attiecas uz EEZ)
   OV l 235, 1. lpp.

      (3)  Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīva 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu
   OV 196, 1. lpp.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (Dokuments attiecas uz EEZ)
   OV L 353, 1. lpp.


title: Lieta T-178/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 28. maija spriedums — Voss of Norway /ITSB — Nordic Spirit (Cilindriskas pudeles forma) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas trīsdimensiju preču zīme, kurā attēlota cilindriskas pudeles forma — Absolūts atteikuma pamats)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/67

         Vispārējās tiesas 2013. gada 28. maija spriedums — Voss of Norway/ITSB — Nordic Spirit (Cilindriskas pudeles forma)
   (Lieta T-178/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas trīsdimensiju preču zīme, kurā attēlota cilindriskas pudeles forma - Absolūts atteikuma pamats)
   2013/C 225/149
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Voss of Norway ASA (Oslo, Norvēģija) (pārstāvji — F. Jacobacci un B. La Tella, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — A. Folliard-Monguiral un V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Nordic Spirit AB (publ) (Stokholma, Zviedrija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 12. janvāra lēmumu lietā R 785/2010-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Nordic Spirit AB (publ) un Voss of Norway ASA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Voss of Norway ASA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 14.5.2011.


title: Lieta C-569/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. novembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Stadt Wuppertal/Maria Elisabeth Bauer

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. novembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Stadt Wuppertal/Maria Elisabeth Bauer

   (Lieta C-569/16)
   (2017/C 053/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Stadt Wuppertal

      Atbildētāja: Maria Elisabeth Bauer

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 7. pantu vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktu darba ņēmēja, kas ir miris darba attiecību laikā, mantiniekam tiek piešķirtas tiesības uz finansiālo kompensāciju par darba ņēmējam pirms viņa nāves pienākošos minimālo ikgadējo atvaļinājumu, lai gan atbilstoši Bundesurlaubsgesetz (BUrlG) 7. panta 4. punktam, lasot kopsakarā ar Bürgerliches Gesetzbuch (BGB) 1922. panta 1. punktu, tas ir izslēgts?

      (1)  OV L 299, 9. lpp.


title: Lieta T-112/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. martā – Grieķijas Republika/Komisija

text:
               26.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/27

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. martā – Grieķijas Republika/Komisija
   (Lieta T-112/15)
   (2015/C 171/32)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji – I.-K. Chalkias, G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou un A.-E. Vasilopoulou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 19. decembra Īstenošanas lēmumu, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 10135) (OV L 369, 71. lpp.), daļā, kurā no Eiropas Savienības finansējuma tiek izslēgti platībatkarīgā atbalsta jomā 2008. pieteikuma gadā veiktie izdevumi, proti: a) 10 % no ganību platībām sniegtā atbalsta izdevumu kopsummas, b) 5 % no saistītā papildatbalsta izdevumu kopsummas un c) 5 % no lauku attīstībai sniegtā atbalsta izdevumu kopsummas.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza turpmāk izklāstītos pamatus.

               1.

               Jautājumā par noteiktajām 10 % korekcijām attiecībā uz ganību platībām:

                           —

                           ar pirmo atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka esot gan kļūdaini interpretēts un piemērots Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004 (1) 2. pants jautājumā par ganību platību definīciju, gan nepietiekami norādīts pamatojums, gan pārkāpts samērīguma princips.

               2.

               Jautājumā par noteiktajām 5 % korekcijām attiecībā uz saistīto platībatkarīgo papildatbalstu un atbalsta pasākumiem lauku attīstībai:

                           —

                           ar otro atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka finanšu korekcija 5 % apmērā attiecībā uz saistīto platībatkarīgo papildatbalstu esot noteikta, balstoties uz kļūdu faktos, nepietiekami norādot pamatojumu un pārkāpjot samērīguma principu;

                           —

                           ar trešo atcelšanas pamatu prasītāja apgalvo, ka finanšu korekcija 5 % apmērā attiecībā uz otrā pīlāra atbalstu esot noteikta nepamatoti un ka Komisijas šajā ziņā veiktais vērtējums katrā ziņā izrietot no kļūdas faktos un esot klaji nesamērīgs ar tās aplēsēm par risku saistībā ar otrā pīlāra pasākumiem. Proti, korekcija saistībā ar Lauku attīstības programmas 214. pasākumu daļēji esot noteikta jau otro reizi viena un tā paša iemesla dēļ un tāpēc esot prettiesiska un jāatceļ.

      (1)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 18. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 3. nod., 44. sēj., 243. lpp.).


title: Lieta C-395/14: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 14. janvāra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vodafone GmbH/Vācijas Federatīvā Republika Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējie reglamentējošie noteikumi attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem — Direktīva 2002/21/EK — 7. panta 3. punkts — Iekšējā tirgus konsolidēšanas procedūra elektroniskajām komunikācijām — Direktīva 2002/19/EK — 8. un 13. pants — Operators, kas izraudzīts kā tāds, kam ir būtiska ietekme tirgū — Valsts pārvaldes iestāžu uzliktie pienākumi — Cenu kontrole un izmaksu uzskaites pienākumi — Mobilo savienojumu pabeigšanas tarifu apstiprināšana

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/9

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 14. janvāra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vodafone GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-395/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējie reglamentējošie noteikumi attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem - Direktīva 2002/21/EK - 7. panta 3. punkts - Iekšējā tirgus konsolidēšanas procedūra elektroniskajām komunikācijām - Direktīva 2002/19/EK - 8. un 13. pants - Operators, kas izraudzīts kā tāds, kam ir būtiska ietekme tirgū - Valsts pārvaldes iestāžu uzliktie pienākumi - Cenu kontrole un izmaksu uzskaites pienākumi - Mobilo savienojumu pabeigšanas tarifu apstiprināšana)
   (2016/C 098/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vodafone GmbH

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts pārvaldes iestāde operatoram, kurš izraudzīts kā tāds, kam ir būtiska ietekme tirgū, ir uzlikusi pienākumu sniegt mobilo savienojumu pabeigšanas pakalpojumus un ir likusi, ievērojot šajā normā paredzēto procedūru, apstiprināt šo pakalpojumu tarifus, šai valsts pārvaldes iestādei attiecībā uz šo operatoru ir atkārtoti jāveic šī procedūra pirms katras šo tarifu apstiprināšanas, ja šī apstiprināšana var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm šīs normas izpratnē.

      (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Lieta T-74/04: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. oktobra rīkojums — Nestlé /ITSB — Quick ( QUICKY )

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/38

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. oktobra rīkojums — Nestlé/ITSB — Quick (“QUICKY”)
   (Lieta T-74/04) (1)

   2010/C 11/70

      Tiesvedības valoda — franču

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta C-143/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Fővárosi Bíróság (Ungārija) 2009. gada 23. aprīļa rīkojumu — Pannon GSM Távközlési Rt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Fővárosi Bíróság (Ungārija) 2009. gada 23. aprīļa rīkojumu — Pannon GSM Távközlési Rt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke
   (lieta C-143/09)
   2009/C 153/46
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Pannon GSM Távközlési Rt.

      Atbildētājs: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Kopienu tiesībām un it īpaši Pievienošanās aktu (OV 2003, L 236), kā arī EKL 10. un 249. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/22/EK (1) (turpmāk tekstā — “Universālā pakalpojuma direktīva”) un it īpaši tās 13. panta 2. punkts un IV pielikums ir piemērojami atbalsta un sadales mehānismiem, ko Ungārija kā dalībvalsts noteikusi attiecībā uz universālajiem pakalpojumiem, kas sniegti 2003. gadā, proti, pirms tās pievienošanās 2004. gada 1. maijā, attiecībā uz kuriem pamats to atbalsta finansēšanai, piešķiršanai un izmaksāšanai ir lēmumi, kas pieņemti administratīvā procedūrā, kas uzsākta un pabeigta pēc Ungārijas pievienošanās Eiropas Savienībai?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša — vai Universālā pakalpojuma direktīva un it īpaši tās 13. pants un IV pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka universālā pakalpojuma sniedzējam ir tiesības uz to, ka viņam tiek izmaksāts atbalsts, kura lielums ir vienāds ar abonementa maksas starp starpību starp viņa piedāvāto priekšrocību tarifu paketi un parasto tarifu paketi?

               3)

               Gadījumā, ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša — vai universālā pakalpojuma finansēšanai domāts atbalsts, kura lielums netiek aprēķināts saskaņā ar Universālā pakalpojuma direktīvu, bet gan, pamatojoties uz izmaksām, kas augstākas par neto vērtību, uzskatāms par valsts atbalstu, kas ir saderīgs ar kopējo tirgu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē?

               4)

               Vai pareiza Universālā pakalpojuma direktīvas noteikumu interpretācija pieļauj dalībvalsts pagaidu pasākumus, ar kuriem vienīgi attiecībā uz universālajiem pakalpojumiem, kas sniegti 2003. gadā, pirms pievienošanās, paredzēts piemērot no Universālā pakalpojuma direktīvas atšķirīgas tiesību normas un kuri, lai gan atļaudami pieņemt uz šīm normām balstītu lēmumus par atbalsta un sadales mehānismiem un it īpaši — lēmumus par iemaksām un atbalsta maksājumiem, būtībā ir bez ierobežojuma laikā?

               5)

               Vai Universālā pakalpojuma direktīvas un it īpaši tās 13. panta 2. punkta pēdējā teikuma un IV pielikuma noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir tieša iedarbība?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.)


title: Lieta C-479/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-89/11 Nanu-Nana Joachim Hoepp/EUIPO 2015. gada 7. septembrī iesniedza Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-89/11 Nanu-Nana Joachim Hoepp/EUIPO 2015. gada 7. septembrī iesniedza Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG

   (Lieta C-479/15 P)
   (2016/C 270/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (pārstāvji – A. Nordemann, Rechtsanwalt, M.C. Maier, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   Ar 2016. gada 14. aprīļa rīkojumu Tiesa (sestā palāta) nolēma, ka apelācijas sūdzība nav pieņemama.


title: Lieta C-244/11: Prasība, kas celta 2011. gada 20. maijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/10

         Prasība, kas celta 2011. gada 20. maijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-244/11)
   2011/C 219/13
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Ζαvvόs un E. Montaguti)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, paredzot prasības atļaujas izsniegšanai, kas iekļautas Grieķijas likuma Nr. 3631/2008 11. panta 1. punktā, kopsakarā ar 11. panta 2. punktu, un prasības atļaujas izsniegšanai, kas ir paredzētas 11. panta 3. punktā, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no LESD 63. panta par kapitāla brīvu apriti un no LESD 49. panta par brīvību veikt uzņēmējdarbību;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata — tas, ka balsstiesību iegūšana 20 % un lielākā apmērā no kopējā valstij stratēģiski nozīmīgu uzņēmumu pamatkapitāla ir padarīta atkarīga no Diupounegiki Epitropi Apokratikopiiseon (Starpministriju privatizācijas komisija) izsniegtas iepriekšējas atļaujas, kā tas ir paredzēts likuma Nr. 3631/2008 11. panta 1. punktā, kopsakarā ar 11. panta 2. punktu, ierobežo kapitāla brīvu apriti (LESD 63. pants) un brīvību veikt uzņēmējdarbību (LESD 49. pants). Kaut arī ar minētajiem pasākumiem netiek ieviesta diskriminācija, — kā to apgalvo Grieķijas valdība —, tie var atturēt uzņēmējus ieguldīt savu kapitālu valstij stratēģiski nozīmīgos uzņēmumos un tādējādi arī atturēt no uzņēmējdarbības veikšanas Grieķijā.
   Turklāt Komisija uzskata, ka likuma Nr. 3631/2008 11. panta 3. punkts, kurā ir paredzēts ex post kontroles mehānisms, — kuru ekonomikas un finanšu ministrs īsteno attiecībā uz konkrētiem būtiskiem jautājumiem, kas attiecas uz uzņēmumu, — ierobežo kapitāla brīvu apriti (LESD 63. pants) un brīvību veikt uzņēmējdarbību (LESD 49. pants) tiktāl, ciktāl sniedz valstij iespēju padarīt par spēkā neesošiem attiecīgus uzņēmuma lēmumus administratīvu iemeslu dēļ, kas iepriekš nebija zināmi, jo radās vēlāk. Tādējādi tiek ierobežota akcionāru rīcības brīvība piemērot savus lēmumus un tiek radīti šķēršļi to faktiskai dalībai valstij stratēģiski nozīmīgu uzņēmumu vadībā un kontrolē un tādējādi arī to uzņēmējdarbības veikšanai Grieķijā.
   Grieķijas valdība apgalvo, ka ar apstrīdēto likumu tiek ieviesti ierobežojumi tikai attiecībā uz sešu valstij stratēģiski nozīmīgu uzņēmumu privatizāciju, uz kuriem attiecas valsts kontrole. Komisija tieši pretēji uzskata, ka principā likuma piemērošanas joma joprojām ir neskaidra, jo ne minētie uzņēmumi, ne nozares, kas ietilpst jaunā tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā, nav minēti šajā likumā, tāpēc likums joprojām ir neskaidrs ne tikai attiecībā uz pašreizējo tā piemērošanas jomu, bet arī attiecībā uz tā piemērošanas jomu nākotnē, un tādējādi negarantē vajadzīgo tiesisko noteiktību.
   Grieķijas valdība apgalvo, ka vienīgais likuma mērķis ir aizsargāt sabiedrības intereses un garantēt nepārtrauktu un neierobežotu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu un tīklu darbību. Tomēr Komisija norāda, ka likuma mērķis turklāt ir garantēt valstīm iespēju valstij stratēģiski nozīmīgiem uzņēmumiem izvēlēties stratēģisku ieguldītāju, uzlabot to konkurētspēju un garantēt valsts ekonomikai stratēģiski nozīmīgu uzņēmumu privatizācijas pārskatāmību. Komisija norāda, ka pat tad, ja minētās tiesību normas varētu būt pamatotas ar sabiedrības interesēm, pretēji Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru atļaujas izsniegšanas režīmiem “ir jābūt balstītiem uz objektīviem, nediskriminējošiem un ieinteresētajiem uzņēmumiem iepriekš zināmiem kritērijiem, un ikvienam subjektam, ko skāris šāda veida ierobežojošs pasākums, ir jābūt iespējai izmantot tiesību aizsardzības līdzekli” (1), atļaujas izsniegšanai paredzētie kritēriji ir nepiemēroti likumā izvirzītā mērķa sasniegšanai. Privatizācijas kritēriji (iepriekšējas atļaujas izsniegšana, kā arī ex post kontrole, pastāvot iespējai atcelt uzņēmuma lēmumus), kas ir norādīti attiecīgajās tiesību normās, nav ne skaidri, ne objektīvi, ne precīzi noteikti likumā, ne arī tiem ir kāda saistība ar likumā izvirzītajiem mērķiem, bet tie iestādēm piešķir plašu rīcības brīvību, kā rezultātā ex post tiek noteikti papildu ierobežojumi valstij stratēģiski nozīmīgu uzņēmumu privatizācijai, ir iespējama ieguldītāju selektīva piekļuve tirgus privatizētajiem uzņēmumiem un nozarēm, un tiesu iestādēm nav iespējas pārbaudīt veidu, kādā administratīvās iestādes ir īstenojušas pilnvaras, kas tām piešķirtas likumā.
   Komisija uzskata, ka Grieķijas Republika nav sniegusi pietiekamus paskaidrojumus un pierādījumus, lai pamatotu iepriekš minētos ierobežojumus, un ka tādējādi likuma Nr. 3631/2008 11. panta 1. punkts, kopsakarā ar 11. panta 2. punktu, un 11. panta 3. punkts, kuros ir paredzēts iepriekšējas atļaujas izsniegšanas režīms un attiecīgi ex post kontroles režīms, ir pretrunā LESD 63. un 49. pantam.

      (1)  Skat. spriedumus lietā C-205/99 Analir u.c., 38. punkts, lietā C-380/05 Centro Europa 7 Sri, 116. punkts, lietā C-367/98 Komisija/Portugāle, 50. punkts, lietā C-483/99 Komisija/Francija, 46. punkts, un lietā C-463/00 Komisija/Spānija, 69. punkts.


title: Lieta F-88/08: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums — Vandeuren /Eiropas Izglītības fonds ( ETF ) (Civildienests — Eiropas Izglītības fonda personāls — Pagaidu darbinieks — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Atlaišana — Pamatota iemesla prasība — Amata atcelšana — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses — Iecelšana citā amatā)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/59

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums — Vandeuren/Eiropas Izglītības fonds (ETF)
   (Lieta F-88/08) (1)

   (Civildienests - Eiropas Izglītības fonda personāls - Pagaidu darbinieks - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Atlaišana - Pamatota iemesla prasība - Amata atcelšana - Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses - Iecelšana citā amatā)
   2011/C 30/111
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monique Vandeuren (Pino Torinese, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji N. Lhoest, advokāts, pēc tam N. Lhoest un L. Delhaye, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Izglītības fonds (ETF) (pārstāvji — T. Ciccarone, pārstāvis, kam palīdz L. Levi, advokāte)

      Priekšmets

   Civildienests — Atbildētāja lēmuma par prasītājas atlaišanu atcelšana, kā arī piespriešana Eiropas Izglītības fondam atlīdzināt prasītājai nodarīto materiālo un morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2007. gada 23. oktobra lēmumu par Vandeuren atlaišanu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Izglītības fonds (ETF) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008., 44. lpp.


title: Lieta T-474/11: Prasība, kas celta 2011. gada 6. septembrī — Oster Weinkellerei /ITSB — Viñedos Emiliana ( Igama )

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 6. septembrī — Oster Weinkellerei/ITSB — Viñedos Emiliana (“Igama”)
   (Lieta T-474/11)
   2011/C 319/51
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Andreas Oster Weinkellerei KG (Cochem, Vācija) (pārstāvis — N. Schindler, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Viñedos Emiliana, SA (Santjago, Čīle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 637/2010-2;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt savus un prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti: apturēt tiesvedību līdz galīga lēmuma pieņemšanai spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas ITSB tiek izskatīts ar Nr. 000005716 C.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Igama” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē
   Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Viñedos Emiliana, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “GAMMA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas


title: Lieta C-184/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums ( Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV/Navigation Maritime Bulgare (Romas konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām — 3. pants un 7. panta 2. punkts — Pušu izvēles brīvība — Ierobežojumi — Imperatīvās normas — Direktīva 86/653/EEK — Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji — Preču pirkuma vai pārdošanas līgumi — Pārstāvības līguma laušana pēc pilnvarotāja ierosmes — Valsts transponējošais tiesiskais regulējums, kurā paredzēta aizsardzība, kas pārsniedz direktīvā noteiktās minimālās prasības un paredz arī tirdzniecības pārstāvju aizsardzību pakalpojumu sniegšanas līgumu ietvaros)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/12

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV/Navigation Maritime Bulgare

   (Lieta C-184/12) (1)

   (Romas konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām - 3. pants un 7. panta 2. punkts - Pušu izvēles brīvība - Ierobežojumi - Imperatīvās normas - Direktīva 86/653/EEK - Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji - Preču pirkuma vai pārdošanas līgumi - Pārstāvības līguma laušana pēc pilnvarotāja ierosmes - Valsts transponējošais tiesiskais regulējums, kurā paredzēta aizsardzība, kas pārsniedz direktīvā noteiktās minimālās prasības un paredz arī tirdzniecības pārstāvju aizsardzību pakalpojumu sniegšanas līgumu ietvaros)
   2013/C 367/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV

      Atbildētāja: Navigation Maritime Bulgare

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Konvencijas par līgumsaistībām piemērojamiem tiesību aktiem, kas atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā (OV 1980, L 266, 1. lpp) 3. panta un 7. panta 2. punkta, kā arī Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (OV L 382, 17. lpp.) interpretācija — Piemērojamo tiesību izvēles brīvība — Ierobežojumi — Tirdzniecības pārstāvja līgums — Noteikums, kurā kā piemērojamās noteiktas principāla valsts tiesības — Vēršanās tās valsts tiesā, kurā atrodas tirdzniecības pārstāvja juridiskā adrese

      Rezolutīvā daļa:

   1980. gada 19. jūnijā Romā parakstīšanai atklātās Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, 3. pants un 7. panta 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka pārstāvības līguma slēdzēju izvēlētas Eiropas Savienības dalībvalsts tiesības, kuras atbilst Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvā 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem izvirzītajām minimālās aizsardzības prasībām, citas dalībvalsts tiesa, kurai jāizskata lieta, nepiemērot, dodot priekšroku lex fori, pamatojot to ar imperatīvo raksturu, kas šīs dalībvalsts tiesību sistēmā ir piešķirts pašnodarbinātu tirdzniecības pārstāvju statusu regulējošām tiesību normām, var vienīgi tad, ja tiesa, kurai jāskata lieta, pamatoti secina, ka, to transponējot, tās valsts likumdevējs ir uzskatījis par būtisku attiecīgās tiesību sistēmas ietvaros tirdzniecības pārstāvim sniegt aizsardzību, kas ir plašāka par minētajā direktīvā noteikto, šai nolūkā ņemot vērā šāda veida imperatīvo normu raksturu un mērķi.

      (1)  OV C 200. 7.7.2012.


title: Apvienotās lietas no T-53/04 līdz T-56/04, T-58/04 un T-59/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedums — Budějovický Budvar /ITSB — Anheuser-Busch ( BUDWEISER ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes BUDWEISER reģistrācijas pieteikums — Cilmes vietu nosaukumi, kas ir reģistrēti saskaņā ar Lisabonas vienošanos — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 4. punkts — Iebildumu noraidījums)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/19

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedums — Budějovický Budvar/ITSB — Anheuser-Busch (“BUDWEISER”)
   (Apvienotās lietas no T-53/04 līdz T-56/04, T-58/04 un T-59/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BUDWEISER’ reģistrācijas pieteikums - Cilmes vietu nosaukumi, kas ir reģistrēti saskaņā ar Lisabonas vienošanos - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 4. punkts - Iebildumu noraidījums)
   (2007/C 170/34)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Budějovický Budvar, národní podnik, Česke Budejovice (Čehijas Republika) (pārstāvis — F. Fajgenbaum, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — A. Folliard-Monguiral un I. de Medrano Caballero)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Anheuser-Busch, Inc., Sentluisa, Misūri (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — sākotnēji V. von Bomhard, A. Renck, A. Pohlmann, D. Ohlgart un B. Goebel, vēlāk V. von Bomhard, A. Renck, D. Ohlgart un B. Goebel, avocats)
   Priekšmets
   Prasība atcelt sešus ITSB Apelāciju otrās padomes 2003. gada 3. decembra lēmumus (lietas R 820/2001-2, R 822/2001-2, R 823/2001-2, R 921/2001-2, R 29/2002-2 un R 32/2002-2) attiecībā uz iebildumu procesiem starp Budějovický Budvar, národní podnik un Anheuser-Busch, Inc.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasības apvienotajās lietās no T-53/04 līdz T-56/04, T-58/04 un T-59/04 noraidīt;

               2)

                  Budějovický Budvar, národní podnik atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 94, 17.4.2004.


title: Lieta F-73/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 24. aprīļa spriedums — CB /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Atklāts konkurss — Paziņojums par konkursu EPSO/AD/181/10 — Nepielaišana pie novērtēšanas pārbaudījumiem)

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/41

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 24. aprīļa spriedums — CB/Komisija
   (Lieta F-73/11) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Atklāts konkurss - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/181/10 - Nepielaišana pie novērtēšanas pārbaudījumiem)
   2013/C 171/84
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CB (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz un A. Blot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall, pārstāvis, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepielaist prasītāju konkursa EPSO/AD/181/10 novērtēšanas pārbaudījumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina pusi no CB tiesāšanās izdevumiem;

               3)

               CB sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011, 53. lpp.


title: Lieta T-135/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. martā — Pieno žvaigždės /ITSB — Fattoria Scaldasole ( “Iogurt.” )

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/47

         Prasība, kas celta 2010. gada 23. martā — Pieno žvaigždės/ITSB — Fattoria Scaldasole (“Iogurt.”)
   (Lieta T-135/10)
   2010/C 134/76
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AB “Pieno žvaigždės” (Viļņa, Lietuva) (pārstāvji — I. Lukauskiene un R. Žaboliene, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Fattoria Scaldasole Srl (Monguzzo, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 18. janvāra lēmumu lietā R 1070/2009-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Iogurt.” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Lietuvas grafiskas preču zīmes “jogurtas” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē; Kopienas grafiskas preču zīmes “jogurtas” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: atzīt, ka apelācijas sūdzība nav tikusi iesniegta

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 60. panta kopsakarā ar Komisijas Regulas Nr. 2869/95 (1) 8. pantu pārkāpums, jo Apelāciju padome nepareizi secināja, ka maksa par apelāciju nebija samaksāta paredzētajā divu mēnešu termiņā no pārsūdzētā lēmuma paziņošanas dienas.

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OV L 303, 33. lpp.).


title: Lieta F-71/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedums — N /Parlaments (Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Novērtējuma ziņojums — Mērķu noteikšana — Acīmredzama kļūda novērtējumā — Pieņemamība — Pasākums, kas nav nelabvēlīgs)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/74

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedums — N/Parlaments
   (Lieta F-71/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Novērtējuma ziņojums - Mērķu noteikšana - Acīmredzama kļūda novērtējumā - Pieņemamība - Pasākums, kas nav nelabvēlīgs)
   2010/C 24/137
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: N, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — K. Zejdová, R. Ignătescu un S. Seyr)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītāja novērtējuma ziņojumu laika posmam no 2006. gada 16. augusta līdz 2006. gada 31. decembrim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2007. gada 12. septembra lēmumu, ar kuru pieņemts galīgais N novērtējuma ziņojums laika posmam no 2006. gada 16. augusta līdz 2006. gada 31. decembrim;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008., 51. lpp.


title: lieta T-405/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Borco-Marken-Import GmbH & Co. KG iesniedza 2004. gada 11. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/23

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Borco-Marken-Import GmbH & Co. KG iesniedza 2004. gada 11. oktobrī
   (lieta T-405/04)
   (2004/C 314/56)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 11. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla sabiedrība Borco-Marken-Import GmbH & Co. KG, Hamburga (Vācija), kuru pārstāv M. Wolter, Rechtsanwalt.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja otrās Apelāciju padomes 2004. gada 13. augusta lēmumu lietā R0912/2002-2;

               —

               noteikt, ka 7. panta 1. punkta b), c) apakšpunktu un 2. punkta nosacījumi nekavē pieteiktās preču zīmes “Caipi” reģistrāciju precēm, kas ietilpst 33. klasē (alkoholiskie dzērieni, izņemot alu);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               vārdiska preču zīme “Caipi” precēm, kas ietilpst 33. klasē (alkoholiskie dzērieni, izņemot alu) Pieteikums Nr. 2 655 967

               Pārbaudītāja lēmums:

               atteikt reģistrēt pieteikto preču zīmi

               Apelāciju padomes lēmums:

               apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Regulas Nr. 40/94/EK17. panta 1. punkta b), c) apakšpunktu un 12. panta pārkāpums. Kļūdaina iepriekš dalībvalstī reģistrētas preču zīmes neņemšana vērā.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 14.01.1994., 1. lpp.).


title: Lieta T-162/10: Prasība, kas celta 2010. gada 13. aprīlī — Niki Luftfahrt /Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/45

      Prasība, kas celta 2010. gada 13. aprīlī — Niki Luftfahrt/Komisija
      (Lieta T-162/10)
      (2010/C 161/72)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Niki Luftfahrt GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvis — H. Asenbauer, Rechtsanwalt)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  saskaņā ar LESD 264. panta pirmo daļu (EKL 231. panta pirmā daļa) atcelt apstrīdēto Eiropas Komisijas 2009. gada 28. augusta lēmumu lietā COMP/M.5440 — Lufthansa/Austrian Airlines;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja pārsūdz Komisijas 2009. gada 28. augusta Lēmumu C(2009) 6690, galīgā redakcija, par apvienošanās saderību ar kopējo tirgu un EEZ līgumu (lieta COMP/M.5440 — Lufthansa/Austrian Airlines). Komisija šajā lēmumā uzskatīja, ka tas, ka Vācijas uzņēmums Lufthansa AG viens pats pārņem savā kontrolē uzņēmumu Austrian Airlines, ir saderīgi ar kopējo tirgu un EEZ līgumu, ar nosacījumu, ka tiek ievērotas Vācijas uzņēmuma Lufthansa AG ierosinātās saistības.
      Prasības atcelt tiesību aktu pamatojumā prasītāja, kas ir no privātiem līdzekļiem finansēta aviosabiedrība, pirmkārt, apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EK līgumu (vai LESD) un tā īstenošanai pieņemtās tiesību normas. Šajā sakarā tā iebilst, ka Komisija lēmumā ir izmatojusi tādu tirgus definīciju, kas liedz izvērtēt apvienošanās sekas, kas nav labvēlīgas konkurencei. Vēl prasītāja apgalvo, ka Komisija ir nepareizi novērtējusi apvienošanās sekas it īpaši uz lidojumiem uz Austrumeiropu, tāpēc šajā sakarā ir pieļauta nopietna un acīmredzama kļūda vērtējumā. Komisija arī neesot ievērojusi Pamatnostādnes par horizontālo apvienošanos novērtēšanu saskaņā ar Padomes Regulu par uzņēmumu koncentrāciju kontroli (1). Pēc prasītājas domām, Komisija it īpaši ir nepareizi novērtējusi attiecīgās apvienošanās negatīvās sekas uz kopējo tirgu, jo ar to tiek ierobežotas atlikušo konkurentu iespējas konkurēt attiecīgajos tirgos, tajos trūkšot alternatīvu pakalpojumu sniedzēju un pieeja attiecīgajiem tirgiem neesot pietiekami viegla. Prasītāja arī apgalvo, ka Komisijas apstiprinātās Vācijas uzņēmuma Lufthansa AG saistības neesot piemērotas, lai novērstu būtiskus traucējumus efektīvai konkurencei.
      Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts EKL 253. pants (LESD 296. pants), jo Komisija nav atbilstoši pamatojusi apstrīdēto lēmumu tādā ziņā, ka tā nav norādījusi, ar kādiem konkrētiem argumentiem tiek izslēgta konkurences traucēšana attiecībā uz lidojumiem uz Austrumeiropu. Tā iebilst arī, ka ir nepilnīgi izvērtēti lietas fakti.
      Treškārt, prasītāja Komisijai pārmet nepareizu rīcības brīvības izmantošanu.

         (1)  OV 2004, C 31, 5. lpp.