title: Lieta C-228/06: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. februāra spriedums (Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mehmet Soysal, Ibrahim Savatli/Vācijas Federatīvā Republika (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Pienākums iegūt vīzu, lai ieceļotu dalībvalsts teritorijā)

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. februāra spriedums (Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mehmet Soysal, Ibrahim Savatli/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-228/06) (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Pienākums iegūt vīzu, lai ieceļotu dalībvalsts teritorijā)
   2009/C 90/02
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Mehmet Soysal, Ibrahim Savatli

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Piedaloties: Bundesagentur für Arbeit

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg – 1970. gada 23. novembra papildprotokola, kas pievienots Nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju (OV L 293, 4. lpp.), 41. panta 1. punkta interpretācija – Padomes 2001. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (OV L 81, 1. lpp.), 1. punkta spēkā esamība – Jauni pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi – Tāda Turcijas pilsoņa, kas strādā par smago automašīnu šoferi Turcijas uzņēmumā, pienākums saņemt vīzu ieceļošanai dalībvalsts teritorijā, lai gan papildprotokola spēkā stāšanās brīdī šāds pienākums nepastāvēja

      Rezolutīvā daļa:

   1970. gada 23. novembrī Briselē parakstītā papildprotokola, kas Kopienas vārdā ir noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, 41. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek liegts sākot no šī protokola stāšanās spēkā ieviest prasību, ka tādiem Turcijas pilsoņiem kā prasītājiem pamata prāvā, lai ieceļotu dalībvalsts teritorijā, lai tur sniegtu pakalpojumus Turcijā dibināta uzņēmuma vārdā, ir jāsaņem vīza, ja attiecīgajā datumā šāda vīza netika prasīta.

      (1)  OV C 190, 12.08.2006.


title: Lieta C-290/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-377/06 Comap /Komisija 2011. gada 9. jūnijā iesniedza Comap SA

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-377/06 Comap/Komisija 2011. gada 9. jūnijā iesniedza Comap SA

   (Lieta C-290/11 P)
   2011/C 252/32
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Comap SA (pārstāvji — A. Wachsmann un S. de Guigné, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               galvenokārt:

                           —

                           pilnībā atcelt saskaņā ar LESD 256. pantu un Protokolu Nr. 3 par Eiropas Savienības Tiesas statūtiem Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-377/06 Comap/Komisija;

                           —

                           apmierināt Comap SA izvirzītos prasījumus pirmajā instancē Vispārējā tiesā;

                           —

                           līdz ar to

                                       —

                                       atcelt Eiropas Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu Nr. C(2006) 4180 par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta Nr. COMP/F-1/38.121 — Fitingi [Savienotājelementi]), galīgā redakcija — daļā, kas attiecas uz Comap SA, kā arī rezolutīvās daļas pamatojumu daļā, no kuras izriet Comap SA uzliktais naudas sods;

               —

               pakārtoti:

                           —

                           atcelt, pamatojoties uz LESD 261. pantu, ar minētā Komisijas lēmuma 2. panta g) apakšpunktu Comap SA uzlikto naudas sodu EUR 18,56 miljonu apmērā vai samazināt, pamatojoties uz LESD 261. pantu, šo naudas sodu līdz atbilstošai summai;

                           —

                           jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies Comap SA tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojot savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.
   Sava pirmā pamata ietvaros Comap apgalvo par tiesību uz neatkarīgu un objektīvu tiesu pārkāpumu tiktāl, ciktāl tiesas veiktā kontrole par Komisijas kā iestādes, kas apvieno izmeklēšanas un soda noteikšanas funkcijas, lēmumu, ietver acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā un faktos, jo neesot īstenota neierobežota kompetence, kas būtu balstīta uz pilnīgu lietas faktisko apstākļu un it īpaši, iesniegto pierādījumu pārbaudi.
   Sava otrā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju esot izmantojusi pārāk šauru jēdziena “publiskā norobežošanās” izpratni, kas ir pretrunā krimināltiesībās atzītajam striktas interpretācijas principam, kurš noteikts ECPK 7. panta 1. punktā un “prasa krimināltiesības nepiemērot plaši par sliktu apsūdzētājam”. Šī nostāja pārkāpjot arī principu, saskaņā ar kuru šaubas ir jāinterpretē par labu uzņēmumam, kurš ir šī lēmuma adresāts un kurš ir piemērojams atbilstoši nevainības prezumpcijas principam.
   Sava trešā pamata ietvaros Comap atsaucas uz vairāku pierādījumu sagrozīšanu, kā rezultātā ir juridiski kļūdaini kvalificēti atsevišķi divpusējie kontakti starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un vienu no tās konkurentiem pēc Komisijas pārbaudēm.
   Visbeidzot, sava ceturtā un pēdējā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, atzīstot, ka Komisija esot juridiski pietiekami pamatojusi Comap dalību vienotā un turpinātā pārkāpumā kopš 2001. gada marta.


title: Lieta T-2/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedums – K&K Group/EUIPO – Pret A Manger (Europe) (“Pret A Diner”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “Pret A Diner” — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “PRET A MANGER” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “PRET” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts — Netaisnīgi gūts labums no agrāku preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5 punkts

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedums – K&K Group/EUIPO – Pret A Manger (Europe) (“Pret A Diner”)
   (Lieta T-2/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “Pret A Diner” - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “PRET A MANGER” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “PRET” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts - Netaisnīgi gūts labums no agrāku preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5 punkts)
   (2017/C 022/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: K&K Group AG (Cham, Šveice) (pārstāvji – N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un N. Bertram, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Pret A Manger (Europe) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – M. Edenborough, QC)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 29. oktobra lēmumu lietā R 2825/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pret A Manger (Europe) un K&K Group

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               K&K Group AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 78, 29.2.2016.


title: Lieta C-73/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 30. novembra rīkojumu lietā T-2/09 Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG /Eiropas Komisija 2010. gada 9. februārī iesniedza Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 30. novembra rīkojumu lietā T-2/09 Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG/Eiropas Komisija 2010. gada 9. februārī iesniedza Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG

   (Lieta C-73/10 P)
   2010/C 80/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (pārstāvji — A. Rinne, Rechtsanwalt, S. Kon, Solicitor, C. Humpe, Solicitor, un C. Vajda, QC)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. novembra rīkojumu lietā T-2/09 un

               —

                  Weichert prasību atcelt tiesību aktu lietā T-2/09 atzīt par pieņemamu un nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par Weichert prasījumiem atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 15. oktobra lēmumu (lieta COMP/39.188 — Banāni) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Weichert, vai

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par Weichert prasības atcelt tiesību aktu pieņemamību lietā T-2/09.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, prasību atzīstot par nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka atkāpi no Kopienu tiesību normu par procesuālajiem termiņiem piemērošanas var izdarīt tikai tad, ja apstākļi ir vai nu neparedzami, vai veido nepārvaramu varu. Tiek norādīts, ka šāda pieeja ir nepamatoti šaura un ka tajā nav ņemts vērā vai nav pietiekami ņemts vērā tas, kāda nozīme ir tiesībām vērsties tiesā kriminālprocesā, tiesiskuma princips kriminālprocesā un samērīguma princips, kā arī būtiska vajadzība izvairīties no netaisnīga rezultāta.


title: Lieta T-404/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 12. novembra spriedums — Deutsche Bahn /ITSB (Pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija) (Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, ko veido pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/25

         Vispārējās tiesas 2010. gada 12. novembra spriedums — Deutsche Bahn/ITSB (Pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija)
   (Lieta T-404/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, ko veido pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 13/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Bahn AG (Berlīne, Vācija) (pārstāvji — U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern un B. Weichhaus, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu lietā R 379/2009-1 attiecībā uz pieteikumu kā Kopienas preču zīmi reģistrēt krāsainu apzīmējumu, ko veido sarkanas un pelēkas krāsas kombinācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Deutsche Bahn AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 297, 05.12.2009.


title: Lieta T-357/15 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembra rīkojums – Garcia Minguez/Komisija Apelācija — Civildienests — Pieņemšana darbā — Komisijas iekšējais konkurss, kurā var piedalīties iestādes pagaidu darbinieki — Izpildaģentūras pagaidu darbinieka nepielaišana — Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vienlīdzīga attieksme — Acīmredzami juridiski nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/28

         Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembra rīkojums – Garcia Minguez/Komisija
   (Lieta T-357/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pieņemšana darbā - Komisijas iekšējais konkurss, kurā var piedalīties iestādes pagaidu darbinieki - Izpildaģentūras pagaidu darbinieka nepielaišana - Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vienlīdzīga attieksme - Acīmredzami juridiski nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2016/C 068/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Maria Luisa Garcia Minguez (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – L. Ortiz Blanco un Á. Givaja Sanz, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Currall, G. Gattinara un F. Simonetti, vēlāk – G. Gattinara un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 28. aprīļa rīkojumu lietā Garcia Minguez/Komisija (F-72/14, Krājums-CDL, EU:F:2015:40), ar kuru tiek prasīts atcelt šo rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Maria Luisa Garcia Minguez atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lietas T-284/99 izslēgšana no reģistra

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/28

         Lietas T-284/99 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 239/63)

      (tiesvedības valoda: dāņu)

   Ar Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas otrās palātas priekšsēdētāja (paplašinātā sastāvā) 2004. gada 4. maijā izdoto rīkojumu, no reģistra ir izslēgta lieta T-284/99, Vlutters Kapitein B.V., ko atbalsta Nīderlandes Karaliste prasībā pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV L 47, 19. 2. 2000.


title: Lieta C-227/09: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedums ( Tribunale ordinario di Torino (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Antonino Accardo u.c./ Comune di Torino (Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Darba laika organizēšana — Municipālās policijas darbinieki — Direktīva 93/104/EK — Direktīva 93/104/EK, kas grozﾫta ar Direktīvu 2000/34/EK — Direktīva 2003/88/EK — 5., 17. un 18. pants — Maksimālais nedēļas darba laiks — Koplīgumi vai nolīgumi, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī — Atkāpes attiecībā uz atliktiem nedēļas atpūtas laikposmiem un kompensācijas atpūtas laikposmiem — Tieša iedarbība — Atbilstīga interpretācija)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/15

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedums (Tribunale ordinario di Torino (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Antonino Accardo u.c./Comune di Torino

   (Lieta C-227/09) (1)

   (Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Darba laika organizēšana - Municipālās policijas darbinieki - Direktīva 93/104/EK - Direktīva 93/104/EK, kas grozīta ar Direktīvu 2000/34/EK - Direktīva 2003/88/EK - 5., 17. un 18. pants - Maksimālais nedēļas darba laiks - Koplīgumi vai nolīgumi, kas noslēgti starp darba devējiem un darba ņēmējiem valsts vai reģionālā līmenī - Atkāpes attiecībā uz atliktiem nedēļas atpūtas laikposmiem un kompensācijas atpūtas laikposmiem - Tieša iedarbība - Atbilstīga interpretācija)
   2010/C 346/24
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Torino

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Antonino Accardo, Viola Acella, Antonio Acuto, Domenico Ambrisi, Paolo Battaglino, Riccardo Bevilacqua, Fabrizio Bolla, Daniela Bottazzi, Roberto Brossa, Luigi Calabro, Roberto Cammardella, Michelangelo Capaldi, Giorgio Castellaro, Davide Cauda, Tatiana Chiampo, Alessia Ciaravino, Alessandro Cicero, Paolo Curtabbi, Paolo Dabbene, Mauro D'Angelo, Giancarlo Destefanis, Mario Di Brita, Bianca Di Capua, Michele Di Chio, Marina Ferrero, Gino Forlani, Giovanni Galvagno, Sonia Genisio, Laura Dora Genovese, Sonia Gili, Maria Gualtieri, Gaetano La Spina, Maurizio Loggia, Giovanni Lucchetta, Sandra Magoga, Manuela Manfredi, Fabrizio Maschio, Sonia Mignone, Daniela Minissale, Domenico Mondello, Veronnica Mossa, Plinio Paduano, Barbaro Pallavidino, Monica Palumbo, Michele Paschetto, Frederica Peinetti, Nadia Pizzimenti, Gianluca Ponzo, Enrico Pozzato, Gaetano Puccio, Danilo Ranzani, Pergianni Risso, Luisa Rossi, Paola Sabia, Renzo Sangiano, Davide Scagno, Paola Settia, Raffaella Sottoriva, Rossana Trancuccio, Fulvia Varotto, Giampiero Zucca, Fabrizio Lacognata, Guido Mandia, Luigi Rigon, Daniele Sgavetti

      Atbildētāja: Comune di Torino

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale ordinario di Torino — Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvas 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem (OV L 307, 18. lpp.) 5., 17. un 18. panta interpretācija — Atkāpes attiecībā uz dažādiem iknedēļas atpūtas laika posmiem un kompensācijas laika posmiem — Piemērojamība attiecībā uz pašvaldības policistiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvas 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem tās sākotnējā redakcijā, kā arī tās ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 22. jūnija Direktīvu 2000/34/EK grozītajā redakcijā 17. panta 3. punkts ir piemērojams neatkarīgi no šī paša panta 2. punkta tādējādi, ka, ja kāda profesija nav uzskaitīta minētajā 2. punktā, tas nenozīmē, ka uz to nevar attiecināt abu Direktīvas 93/104 redakciju 17. panta 3. punktā paredzēto atkāpi;

               2)

               tādos apstākļos kā pamata lietā uz fakultatīvajām atkāpēm, kas paredzētas Direktīvas 93/104 un ar Direktīvu 2000/34 grozītās Direktīvas 93/104 17. pantā, kā arī attiecīgā gadījumā Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 17. un/vai 18. pantā, nedrīkst atsaukties attiecībā pret tādām privātpersonām kā prasītāji pamata lietā. Turklāt šos noteikumus nedrīkst interpretēt tādējādi, ka saskaņā ar tiem ir atļauts vai aizliegts piemērot tādus koplīgumus kā pamata lietā, ņemot vērā to, ka minēto koplīgumu piemērošana ir atkarīga no valsts tiesībām.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta C-378/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Monocratico di Retimno (Grieķija) 2007. gada 8. augusta rīkojumu — Kyriaki Angelidaki u.c./ Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Monocratico di Retimno (Grieķija) 2007. gada 8. augusta rīkojumu — Kyriaki Angelidaki u.c./Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis

   (Lieta C-378/07)
   (2007/C 269/47)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Monocratico di Retimno
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Kyriaki Angelidaki u.c.

      Atbildētājs: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis.
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts ar UNICE, CEEP un EAK, 5. klauzula un 8. klauzulas 1. un 3. punkts, kas ir neatņemama Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 10. jūlija OV L 175, 42. lpp.) daļa, ir interpretējams tādā nozīmē, ka Kopienu tiesības neatļauj dalībvalstīm, piemērojot šo pamatnolīgumu, pieņemt tiesību pasākumus, ja: a) tiesiskajā regulējumā jau pirms direktīvas spēkā stāšanās pastāvēja tiesību normas, kuras ir tādas pašas kā Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, un b) ja ar pieņemtajiem tiesību pasākumiem, piemērojot pamatnolīgumu valsts tiesiskajā regulējumā, tiek samazināts vispārējais darba ņēmēju, kuriem ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku, aizsardzības līmenis?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai Kopienu tiesības aizliedz, ieviešot pamatnolīgumu un iepriekš minēto direktīvu, samazināt jau noteikto aizsardzības līmeni attiecībā uz darba ņēmējiem, kuriem ir noslēgts viens darba līgums uz noteiktu laiku (nevis vairāki, secīgi darba līgumi uz noteiktu laiku), bet kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, bija paredzēta Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē tāda pati tiesību norma kā šajā strīdā izskatāmais Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, tādas tiesību normas pieņemšana, īstenojot pamatnolīgumu, kāda tiek apstrīdēta apstrīd šajā lietā (Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 11. pants), ir uzskatāma par nepieņemamu aizsardzības vispārējā līmeņa samazināšanu, kas piešķirta darba ņēmējiem, ar kuriem atbilstoši valsts tiesībām ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku Pamatnolīguma 8. panta 1. un 3. punkta nozīmē, ja:

                           a)

                           attiecīgā tiesību norma, ar kuru tiek ieviests pamatnolīgums, ir piemērojama tikai uz secīgiem darba līgumiem vai darba attiecībām uz noteiktu laiku, nevis uz personām, kuras ir noslēgušas vienu darba līgumu uz noteiktu laiku (nevis vairākus, secīgus darba līgumus), lai darba ņēmējs apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas darba devēja vajadzības, bet agrākā ekvivalentā tiesību norma attiecās uz visiem uz noteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem, pat ja darba ņēmējs noslēdza vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis bija sniegt pakalpojumus, lai apmierinātu “pastāvīgās un ilgstošās” darba devēja vajadzības (nevis pagaidu, īpašas vai steidzamas vajadzības); un

                           b)

                           ja attiecīgā tiesību norma, kas ievieš pamatnolīgumu, kā tiesiskās sekas, kas iestājas, aizsargājot darba ņēmējus, kuriem ir līgums uz noteiktu laiku, un novēršot līgumu noslēgšanas uz laiku ļaunprātīgu izmantošanu pamatnolīguma izpratnē, paredz, ka darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, tiek uzskatīti par līgumiem, kas noslēgti uz nenoteiktu laiku, ar ex nunc sekām, lai gan agrākā ekvivalentā tiesību norma šādus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus atzina par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem ar atpakaļejošu datumu, kas iestājās ex tunc, sākot no to sākotnējās noslēgšanas?

               4)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja, pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, kuras pamatlīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir tās neatņemama daļa, 5. klauzulas 1. panta nozīmē pastāv tāda pati tiesību norma kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, kas tiek izskatīts šajā lietā, Grieķijas likumdevēja izvēle, ieviešot minēto direktīvu savā valsts tiesiskajā regulējumā: a) neiekļaut iepriekš minētā Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004 aizsardzību pret ļaunprātīgiem gadījumiem, kuros darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, saskaņā ar kuru viņš patiesībā apmierina pastāvīgas un ilgstošas vajadzības (nevis pagaidu, īpašas vai steidzamas vajadzības); un b) nepieņemt līdzīgu efektīvu tiesību normu, kas papildus vispārējai aizsardzībai darba ņēmējiem šādos ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos piešķir aizsardzību, kādu kā standartu paredz vispārējais Grieķijas darba tiesiskais regulējums vienmēr tad, ja darbs tika veikts, balstoties uz spēkā neesošu līgumu, neatkarīgi no tā, vai notika ļaunprātīga izmantošana pamatnolīguma nozīmē, un kas ietver darba ņēmēja tiesības pieprasīt atalgojuma un atlaišanas pabalsta samaksu, neatkarīgi no tā, vai viņš veica darbības, balstoties uz spēkā neesošu līgumu, nav atļauta iepriekš minētā vispārējā aizsardzības līmeņa samazināšana darba ņēmējiem uz noteiktu laiku, atbilstoši valsts tiesībām Pamatnolīguma 8. klauzulas 1. panta un 3. panta nozīmē, ņemot vērā to, ka:

                           a)

                           valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts pienākums samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu attiecībā uz visa veida darba attiecībām, bet tas nav paredzēts, lai īpašā veidā novērstu ļaunprātīgu izmantošanu pamatnolīguma nozīmē; un

                           b)

                           tiesiskās sekas, kas iestājas, piemērojot sākotnējo, ekvivalento tiesību normu, ir tādas, ka darba līgums uz noteiktu laiku (ja ir noslēgts tikai viens līgums) tiek atzīts par līgumu uz nenoteiktu laiku?

               5)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz visiem iepriekš uzdotiem jautājumiem, vai valsts tiesai, interpretējot valsts tiesisko regulējumu atbilstoši Direktīvai 1999/70/EK, nav jāpiemēro tādas tiesību normas noteikumi, kuri nav saderīgi ar tiem tiesību noteikumiem, kas paredzēti direktīvā, bet kuri tika pieņemti, ieviešot pamatnolīgumu, un atbilstoši kuriem, tiek samazināts vispārējais aizsardzības līmenis darba ņēmējiem, kuri ir noslēguši līgumus uz noteiktu laiku, kurš ir paredzēts valsts tiesībās, kā, piemēram, Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004, kurš klusējošā veidā un netieši (bet nepārprotami) neparedz attiecīgu aizsardzību ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos, kad darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un tā vietā ir jāpiemēro tāda pati tiesību norma, kura pastāvēja pirms direktīvas stāšanās spēkā, proti, tādu kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punktu?

               6)

               Ja valsts tiesa uzskata, ka tiesību noteikums (šajā gadījumā Likuma Nr. 2112/1902 8. panta 3. punkts), kas ir ekvivalents pamatnlolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam, kas ir neatņemama Direktīvas 1999/70/EK daļa, principā ir piemērojams strīdā saistībā ar darba līgumu, kas noslēgts uz noteiktu laiku, balstoties uz kuru varētu noteikt, ka darba līgums — pat tad, ja tas ir tikai viens, — tika noteikts kā darba līgums uz noteiktu laiku bez jebkāda objektīva iemesla saistībā ar tā raksturu, veidu un darbību raksturiezīmēm, ir atzīstams par darba līgumu uz nenoteiktu laiku:

                           a)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai piemērot un interpretēt valsts tiesisko regulējumu tādā veidā, ka tiesiskais regulējums attiecībā uz darbu uz noteiktu laiku, lai apmierinātu sezonālo, periodisko, pagaidu, izņēmumu un papildu vajadzības un sociālās vajadzības (šajā gadījumā Likuma Nr. 3250/2004 tiesību noteikumi, publicēti Valsts oficiālajā vēstnesī FEK A' 124/7-7-2004), kas tika izmantots kā tiesiskais pamatojums, lai noslēgtu līgumu uz laiku, ir objektīvs iemesls visos gadījumos, kad tiek noslēgts šāds līgums, pat ja ar to patiesībā apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības;

                           b)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai interpretēt un piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram tiesību noteikums, kas aizliedz līgumus uz noteiktu laiku publiskā sektorā pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pie jebkuriem apstākļiem publiskajā sektorā ir pilnībā aizliegts līgumus uz noteiktu pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, pat ja šāds līgums ļaunprātīgā veidā tika noslēgts uz noteiktu laiku, proti, gadījumā, kurā tas apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un vai valsts tiesai šādā gadījumā nav atstāta iespēja noteikt attiecīgo darba attiecību patieso tiesisko raksturu un atbilstīgi kvalificēt to kā darba līgumu uz nenoteiktu laiku?; vai arī attiecīgo aizliegumu ir jāattiecina tikai uz darba līgumiem, kas noslēgti uz noteiktu laiku, kuri faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pagaidu, neparedzētas, steidzamas, izņēmuma vai līdzīga īpaša veida vajadzības, un nevis uz gadījumiem, kad tie faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?


title: Lieta C-439/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Paris (Francija) 2009. gada 10. novembra rīkojumu — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS/Président de l'Autorité de la Concurrence , Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Paris (Francija) 2009. gada 10. novembra rīkojumu — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS/Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

   (Lieta C-439/09)
   2010/C 24/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS

      Atbildētāji: Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

      Prejudiciālais jautājums:

   Vai vispārējs un absolūts aizliegums pārdot internetā līgumā paredzētas preces gala patērētājiem, kas noteikts apstiprinātiem izplatītājiem selektīva izplatīšanas tīkla kontekstā, patiešām ir uzskatāms par būtisku konkurences ierobežojumu ar mērķi EK līguma 81. panta 1. punkta izpratnē un uz to neattiecas Regulā Nr. 2790/1999 (1) paredzētais grupu atbrīvojums, bet tam ir iespējams piemērot individuālu atbrīvojumu saskaņā ar EK līguma 81. panta 3. punktu?

      (1)  Komisijas 1999. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2790/1999 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām (OV L 336, 21. lpp.).


title: Lieta C-513/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. oktobrī iesniedza Työtuomioistuin (Somija) — Yleimmät Toimihenkilöt YTN ry/Teknologiateollisuus ry un Nokia Siemens Networks Oy

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. oktobrī iesniedza Työtuomioistuin (Somija) — Yleimmät Toimihenkilöt YTN ry/Teknologiateollisuus ry un Nokia Siemens Networks Oy

   (Lieta C-513/11)
   2011/C 347/36
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Työtuomioistuin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Yleimmät Toimihenkilöt YTN ry

      Atbildētājas: Teknologiateollisuus ry un Nokia Siemens Network Oy

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvai 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (1), kā arī Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvai 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (2), pretrunā ir valsts darba koplīguma interpretācija, saskaņā ar kuru darba ņēmējai, kura no bērna kopšanas atvaļinājuma bez samaksas saglabāšanas pāriet maternitātes atvaļinājumā, netiek maksāta darba koplīgumā paredzētā samaksa par maternitātes atvaļinājuma laiku?

      (1)  OV L 204, 23. lpp.

      (2)  OV L 348, 1. lpp.


title: Lieta T-376/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. novembra spriedums — Vācija/Komisija (Valsts atbalsts — Valsts atbalsts maziem un vidējiem uzņēmumiem — Lēmums par rīkojumu sniegt informāciju attiecībā uz divām valsts atbalsta shēmām — Komisijas kontroles pilnvaras saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 70/2001 9. panta 2. punkta ceturto teikumu)

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/24

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. novembra spriedums — Vācija/Komisija
   (Lieta T-376/07) (1)

   (Valsts atbalsts - Valsts atbalsts maziem un vidējiem uzņēmumiem - Lēmums par rīkojumu sniegt informāciju attiecībā uz divām valsts atbalsta shēmām - Komisijas kontroles pilnvaras saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 70/2001 9. panta 2. punkta ceturto teikumu)
   2010/C 11/45
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma [M. Lumma], J. Mellers [J. Möller] un B. Kleins [B. Klein])

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Gross [K. Gross] un B. Martenčuks [B. Martenczuk])

      Priekšmets

   Komisijas 2007. gada 18. jūlija lēmuma C(2007) 3226 par rīkojumu sniegt informāciju attiecībā uz divām valsts atbalsta shēmām saistībā ar Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regulu (EK) Nr. 70/2001 par [EKL 87.] un [EKL 88.] panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem, atcelšana.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 297, 08.12.2007.


title: Lieta T-86/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 21. marta  rīkojums —  Holcim  ( France ) pret Komisiju

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/18

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 21. marta rīkojums — Holcim (France) pret Komisiju
   (Lieta T-86/03) (1)

   (2006/C 121/34)

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 112, 10.05.2003.


title: Lieta T-741/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. oktobrī  – Hersill /ITSB – KCI Licensing  ( “VACUP” )

text:
               15.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 448/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 27. oktobrī – Hersill/ITSB – KCI Licensing (“VACUP”)
   (Lieta T-741/14)
   (2014/C 448/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hersill, SL (Móstoles, Spānija) (pārstāvis – M. Aznar Alonso, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: KCI Licensing, Inc. (San Antonio, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu ITSB

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā preču zīme: Kopienas preču zīme Nr. 9 9 43  499

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju otrās padomes 2014. gada 14. augusta lēmums lietā R 1520/2013–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pamatotu un atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei, ja tās kļūtu par lietas dalībniecēm šajā tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta un Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-55/12: Prasība, kas celta 2012. gada 2. februārī — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 2. februārī — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-55/12)
   2012/C 89/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Mölls)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, piešķirot atbrīvojumu no akcīzes nodokļa degvielai, ko transportlīdzekļiem izmanto invalīdi, un neievērojot minimālo nodokļa likmi, kas ir noteikta Padomes Direktīvā 2003/96/EK (1), Īrija nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija norāda, ka, saglabājot atbrīvojumu no akcīzes nodokļa dzinēju degvielai, ko izmanto invalīdi, Īrija nav izpildījusi direktīvā paredzētos pienākumus.

      (1)  Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.).


title: Lieta T-676/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra spriedums – Italian International Film/EACEA Atbalsta programma Eiropas audiovizuālajā nozarē (MEDIA 2007) — Atbalsta pasākumi Eiropas filmu starptautiskai izplatīšanai — Uzaicinājums iesniegt priekšlikumus 2013. gada “selektīvās” sistēmas ietvaros — EACEA akts, ar kuru prasītāju informē par tās kandidatūras pieteikuma attiecībā uz filmu “Only God Forgives” noraidīšanu — EACEA akts, ar kuru apstiprināts atteikums, bet kurā norādīti divi jauni pamati — Kompetence — Uzdevumu sadale starp Komisiju un EACEA — Saistošā kompetence — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdams tiesību akts — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — 2012. – 2013. gada pastāvīgās pamatnostādnes — Vienošanās par materiālu vai fizisku izplatīšanu — Iepriekšēja EACEA neinformēšana — Kandidatūras pieteikuma nepieļaujamība

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/30

         Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra spriedums – Italian International Film/EACEA

   (Lieta T-676/13) (1)

   (Atbalsta programma Eiropas audiovizuālajā nozarē (MEDIA 2007) - Atbalsta pasākumi Eiropas filmu starptautiskai izplatīšanai - Uzaicinājums iesniegt priekšlikumus 2013. gada “selektīvās” sistēmas ietvaros - EACEA akts, ar kuru prasītāju informē par tās kandidatūras pieteikuma attiecībā uz filmu “Only God Forgives” noraidīšanu - EACEA akts, ar kuru apstiprināts atteikums, bet kurā norādīti divi jauni pamati - Kompetence - Uzdevumu sadale starp Komisiju un EACEA - Saistošā kompetence - Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdams tiesību akts - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - 2012. – 2013. gada pastāvīgās pamatnostādnes - Vienošanās par materiālu vai fizisku izplatīšanu - Iepriekšēja EACEA neinformēšana - Kandidatūras pieteikuma nepieļaujamība)
   (2016/C 106/33)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Italian International Film Srl (Roma, Itālija) (pārstāvji – A. Fratini, B. Bettelli un M. Bottino, advokāti)

      Atbildētāja: Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA) (pārstāvji – H. Monet un D. Homann, pārstāvji, kuriem palīdz D. Fosselard un A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas kandidatūras pieteikums saistībā ar subsīdiju piešķiršanu filmai “Only God Forgives” pēc uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus EACEA/21/12 MEDIA 2007 – Atbalsts Eiropas filmu starptautiskai izplatīšanai – 2013. gada “selektīva” sistēma (OV 2012, C 300, 5. lpp.), kas publicēts saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. novembra Lēmumu Nr. 1718/2006/EK par atbalsta programmas īstenošanu Eiropas audiovizuālajā nozarē (MEDIA 2007) (OV L 327, 12. lpp.), kura attiecas uz laikposmu no 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Italian International Film Srl un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA) sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta T-33/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. janvārī – TestBioTech/Komisija

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/36

         Prasība, kas celta 2016. gada 26. janvārī – TestBioTech/Komisija
   (Lieta T-33/16)
   (2016/C 136/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TestBioTech eV (Minhene, Vācija) (pārstāvji – K. Smith, QC, J. Stevenson, Barrister, un R. Stein, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               prasību atzīt par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 16. novembra lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītājas lūgums iekšēji pārskatīt Komisijas 2015. gada 24. aprīļa Īstenošanas lēmumus (ES) 2015/686 (1), (ES) 2015/696 (2) un (ES) 2015/698 (3), ar kuriem Monsanto vai Pioneer ir piešķirtas trīs tirdzniecības atļaujas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1829/2003 (4) (turpmāk tekstā – “ĢM regula”) attiecībā uz to ģenētiski modificētajām sojas pupām MON 87769, MON 87705 un/vai 305423;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un

               —

               noteikt jebkādus citus pasākumus, ko tiesa uzskatītu par vajadzīgiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas secinājums, ka lielākais vairums no lūgumiem veikt iekšēju pārskatīšanu, kas attiecas uz jautājumiem, kuri neietilpst Orhūsas regulas (5) piemērošanas jomā, ir pretrunā minētās regulas 10. panta 1. punktam, kas aplūkots kopā ar tās 2. panta f) un g) punktu un preambulas 11. un 18.–21. apsvērumu.

                           —

                           Nevalstiskai organizācijai, kas atbilst prasībām, ir tiesības iesniegt lūgumu veikt tāda administratīva akta iekšēju pārskatīšanu, kas ir pieņemts saskaņā ar vides tiesību aktiem. ĢM regula ir šāds tiesību akts. Tādējādi organizācija var lūgt pārskatīt jebkuru administratīvu aktu, kas ir pieņemts saskaņā ar šo tiesību aktu, tostarp tirdzniecības atļauju.

                           —

                           Ņemot vērā gan Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO/EEK) 1998. gada 25. jūnija Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (turpmāk tekstā – “Orhūsas konvencija”), gan Orhūsas regulas noteikumus, priekšmetu un mērķi, kā arī Orhūsas konvencijas piemērošanas rokasgrāmatu, nav nekāda pamata Komisijas secinājumam, ka lēmumus, kas ir pieņemti saskaņā ar ĢM regulu, tā var kvalificēt kā tādus, kas daļēji ietilpst un vienlaikus neietilpst Orhūsas regulas piemērošanas jomā.

                           —

                           Ģenētiski modificēti organismi ir vides elementi. Komisijas arguments, ka šādu organismu ietekme uz cilvēku veselību nav ar vidi saistīts jautājums un tāpēc uz to neattiecas Orhūsas regula, ir kļūdains pēc būtības.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka Komisija uz 2015. gada 29. maijā iesniegto lūgumu veikt iekšēju pārskatīšanu neatbildēja līdz 2015. gada 16. novembrim, veido Orhūsas regulas 10. panta 3. punkta pārkāpumu.

                           —

                           Komisija apstrīdēto lēmumu pieņēma 2015. gada 16. novembrī, aptuveni divdesmit četras nedēļas pēc tam, kad tika iesniegts lūgums veikt iekšēju pārskatīšanu. Komisija nav sniegusi pienācīgus paskaidrojumus tam, kāpēc tā neizpildīja parasto prasību, ka atbilde ir jāsniedz divpadsmit nedēļu laikā, un tā katrā ziņā nav ievērojusi absolūto termiņu sniegt atbildi astoņpadsmit nedēļu laikā.

      (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2015/686, ar ko atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87769 (MON-87769-7), sastāv vai ir ražoti no tām (OV L 112, 16. lpp.).

      (2)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2015/696, ar ko atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas MON87705 (MON-877Ø5-6), sastāv vai ir ražoti no tām (OV L 112, 60. lpp.).

      (3)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2015/698, ar ko atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas 305423 (DP-3Ø5423-1), sastāv vai ir ražoti no tām (OV L 112, 71. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regula (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV L 268, 1. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).


               7.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 66/28

         EBTA Uzraudzības iestādes 2012. gada 4. decembrī iesniegtā prasība pret Lihtenšteinas Firstisti
   (Lieta E-14/12)
   2013/C 66/08
   EBTA Uzraudzības iestāde, kuru pārstāv Xavier Lewis, Clémence Perrin un Catherine Howdle, Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium2012. gada 4. decembrī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Lihtenšteinas Firstisti.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka

               1)

               paturot spēkā tiesību aktus, saskaņā ar kuriem Lihtenšteinā dzīvojošām un par pagaidu darba aģentūru atbildīgām personām ir pienākums sniegt garantiju 50 000 Šveices franku apmērā, turpretim garantija 100 000 Šveices franku apmērā jāsniedz personām, kas veic līdzīgas funkcijas, bet dzīvo ārpus Lihtenšteinas, un aģentūrām, kas vēlas sniegt pagaidu pārrobežu nodarbinātības pakalpojumus, Lihtenšteinas Firstiste (turpmāk – Lihtenšteina) nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. un 36. pantu;

               2)

               Lihtenšteinas Firstiste sedz tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Lihtenšteina nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2012. gada 25. janvārī sniegto argumentēto atzinumu par nespēju pildīt saistības saskaņā ar EEZ līguma 31. un 36. pantu pagaidu darba un nodarbinātības pakalpojumu jomā.

               —

               Lihtenšteinas pasākumi ir izklāstīti 2000. gada 11. jūlija Regulas par darbā iekārtošanas un pagaidu nodarbinātības pakalpojumiem (Verordnung vom 11. Juli 2000 zum Gesetz über die Arbeitsvermittlung und den Personalverleih) 25. un 26. pantā.
               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka, īstenojot šos pasākumus, saskaņā ar Lihtenšteinas tiesību aktiem šajā valstī dzīvojošām un par pagaidu darba aģentūrām atbildīgām personām ir pienākums sniegt garantiju 50 000 Šveices franku apmērā. Saskaņā ar šiem pašiem tiesību aktiem pienākums sniegt garantiju 100 000 Šveices franku apmērā tiek uzlikts personām, kas sniedz pagaidu darba pakalpojumus un dzīvo ārpus Lihtenšteinas. Tāpat garantija 100 000 Šveices franku apmērā jāiemaksā pagaidu darba aģentūrām, kas ir dibinātas ārpus Lihtenšteinas un vēlas sniegt šādus pakalpojumus pārrobežu mērogā.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka, paturot spēkā pašreizējos tiesību aktus, Lihtenšteina pārkāpj savas EEZ līguma 31. un 36. pantā paredzētās saistības.


title: Lieta T-87/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. februārī — Duff Beer /ITSB — Twentieth Century Fox Film ( “Duff” )

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. februārī — Duff Beer/ITSB — Twentieth Century Fox Film (“Duff”)
   (Lieta T-87/12)
   2012/C 109/64
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Duff Beer UG (Eschwege, Vācija) (pārstāvis — N. Schindler, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Twentieth Century Fox Film Corporation (Losandželosa, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 12. decembra lēmumu lietā R 0456/2011-4 un ITSB Iebildumu nodaļas 2011. gada 14. janvāra lēmumu Nr. 1 603 771;

               —

               piespriest ITSB segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti: apturēt tiesvedību, kamēr tiks pasludināti galīgi nolēmumi attiecībā uz ITSB izskatāmo pieteikumu par atcelšanu ar numuru 000005227 C un The Court of Commerce of Brussels [Briseles komerctiesa] lietās ar numuriem 2009/6122 un 2009/6129 atzīto Kopienas preču zīmes Nr. 001341130 spēkā neesamību.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme melnā, baltā un sarkanā krāsā “Duff” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 32., 35. un 41. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 8 351 091)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Twentieth Century Fox Film Corporation

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme “Duff BEER” (Kopienas preču zīme Nr. 1 341 130) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt daļēji attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 32. un 35. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas, un Regulas Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunkta, skatot to kopā ar 50. noteikuma 1. punktu, pārkāpums rīcības brīvības nepareizas izmantošanas dēļ attiecībā uz prasītājas pieteikumu apturēt apelācijas procesu


title: Lieta T-24/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Bank Refah Kargaran /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/14

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Bank Refah Kargaran/Padome
   (Lieta T-24/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
   2013/C 304/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Refah Kargaran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — J. M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Erlbacher un M. Konstantinidis, vēlāk A. Bordes un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atzīt, ka prasītajai nav piemērojams Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), un, otrkārt, prasība atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.) un Padomes 2012. gada 21. decembra Regulu (ES) Nr. 1263/2012, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 356, 34. lpp.), kā arī jebkuru turpmāko regulu vai lēmumu, kas papildinātu vai aizstātu šīs regulas līdz galīgā sprieduma pasludināšanai, ciktāl šādi akti attiecas uz prasītāju, treškārt, prasība atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 319, 71. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010 (OV L 319, 11. lpp.), un Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 356, 71. lpp.), kā arī jebkuru turpmāko aktu, kas papildinātu vai aizstātu šos aktus līdz galīgā sprieduma pasludināšanai, ja vien šādi akti attiecas uz prasītāju, un, ceturtkārt, lūgums atcelt 2010. gada 28. oktobra un 2011. gada 5. decembra vēstulēs ietvertos lēmumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt, ciktāl tie attiecas uz Bank Refah Kargaran:

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP un tad ar Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, II pielikumu;

                           —

                           Lēmumu 2010/644;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, VIII pielikumu;

                           —

                           Lēmumu 2011/783;

                           —

                           Īstenošanas regulu Nr. 1245/2011;

                           —

                           Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu IX pielikumu;

               2)

               Lēmuma 2010/413, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2010/644 un tad ar Lēmumu 2011/783, II pielikuma sekas attiecībā uz Bank Refah Kargaran saglabājas, līdz stājas spēkā Regulas Nr. 267/2012 IX pielikuma atcelšana, ciktāl tā attiecas uz Bank Refah Kargaran;

               3)

               nav jālemj par lūgumu atzīt, ka Lēmums 2010/413 nav piemērojams Bank Refah Kargaran;

               4)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               5)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Bank Refah Kargaran tiesāšanās izdevumus;

               6)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 80, 12.03.2011.


title: Lieta C-157/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/25

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (lieta C-157/09)
   2009/C 180/44
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un W. Roels)

      Atbildētāja:Nīderlandes Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka pieņemot un paturot spēkā 1999. gada 3. aprīļa Likuma par notāru profesijas likumisko regulēšanu 6. panta 1. punktu, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi savus Eiropas Kopienu Dibināšanas līgumā, konkrētāk, EKL 43. pantā un 45. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija iebilst, pirmkārt, par to, ka pilsonības priekšnosacījums, lai piekļūtu notāra profesijai un praktizētu kā notārs, ir notāru, kas ir citas dalībvalsts pilsoņi, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības, kas ir noteikta EK līguma 43. pantā, nesamērīgs ierobežojums. Lai gan EK līguma 45. pants tiešām paredz izņēmumu no noteikumiem par uzņēmējdarbības veikšanas brīvību, tas attiecas tikai uz darbībām, kuras ir tieši un konkrēti saistītas ar valsts pārvaldes īstenošanu. Komisija uzskata, ka uzdevumi, ko notāri veic saskaņā ar Nīderlandes tiesībām, ir valsts varas īstenošana tikai ļoti ierobežotā ziņā un tādēļ šis faktors nevar pamatot šķērsli atbilstoši judikatūrai par EK līguma 45. pantu.
   Otrkārt, Komisija norāda, ka pilsonības nosacījums, lai nodrošinātu zināmu profesionālās kvalifikācijas līmeni, kas nodrošinātu patērētāju aizsardzību, ir katrā ziņā nepiemērots atbilstoši EK līguma 43. pantam. Ir cits — pārvietošanās brīvību daudz mazāk kavējošs — veids, kā nodrošināt notāra darbam vajadzīgo augsta līmeņa kvalifikāciju; proti, iespēja uzņemošai dalībvalstij prasīt kādu no Direktīvas 89/48/EEK (1) 4. pantā paredzētajiem kompensējošiem pasākumiem.

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19, 16. lpp.)


title: Lieta T-208/06: Prasība, kas celta 2006. gada 8. augustā — Quinn Barlo un citi pret Komisiju

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/52

         Prasība, kas celta 2006. gada 8. augustā — Quinn Barlo un citi pret Komisiju
   (Lieta T-208/06)
   (2006/C 224/108)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Quinn Barlo Ltd, Kauntikevena [County Cavan] (Īrija), Quinn Plastics NV, Hēla (Beļģija) un Quinn Plastics GmbH, Mainca (Vācija) (pārstāvji — W. Blau, F. Wijkmans un F. Tuytschaever, juristi)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               pirmkārt, atcelt Lēmumu, ciktāl tajā noteikts, ka prasītāji pārkāpuši EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (1. un 2. panta atcelšana, ciktāl tie attiecas uz prasītājiem);

               —

               pakārtoti, atcelt Lēmuma 2. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem;

               —

               alternatīvi pakārtoti — atcelt Lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to prasītājiem uzliek naudas sodu EUR 9 miljonu apmērā, un samazināt naudas sodu atbilstoši šajā prasībā izvirzītajai argumentācijai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 31. maija Lēmumu C(2006) 2098 fin lietā COMP/F/38.645 — Metakrilāti, ar kuru Komisija konstatē, ka prasītāji ir pārkāpuši EKL 81. pantu un Eiropas Ekonomikas zonas līguma 53. pantu, piedalīdamies kartelī, kuru veidoja cenu apspriešana, vienošanās par cenām, vienošanos par cenām īstenošana un uzraudzīšana vai nu cenu palielināšanas veidā, vai vismaz esošo cenu līmeņa nostabilizēšanas veidā, pakalpojumu papildu izmaksu nodošanas klientiem apspriešana, apmaiņa ar komerciāli svarīgu un konfidenciālu tirgus un/vai uz sabiedrību attiecošos informāciju un piedalīšanās regulārās sapulcēs un citos kontaktos, lai atvieglotu pārkāpuma izdarīšanu.
   Savas prasības atbalstam prasītāji izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāji apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir kļūdains, jo tas atbilstoši prasītajam pierādīšanas standartam nepierāda, ka prasītāji piedalījušies vienotā un kopīgā pret konkurenci vērstā shēmā un ilgstošā pārkāpumā. Tālāk, prasītāju pārstāvju loma četrās konkrētās tikšanās reizēs ir nepareizi novērtēta un, atskaitot prasītāju klātbūtni šajās četrās tikšanās reizēs, apstrīdētajā lēmumā nav pierādījumu, ka prasītāji būtu iesaistījušies jebkādās darbībās, kuras lēmums atzīst par nelikumīgām.
   Otrkārt, prasītāji atsaucas uz to, ka pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 3. punkts, jo nepareizi novērtēts apgalvotā pārkāpuma ilgums, nepareizi novērtēts apgalvotā pārkāpuma smagums un nepareizi novērtēti atbildību mīkstinošie apstākļi.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-391/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 7. maija rīkojums – Lidl Stiftung/ITSB – Adveo Group International (“UNITED OFFICE”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/11

         Vispārējās tiesas 2015. gada 7. maija rīkojums – Lidl Stiftung/ITSB – Adveo Group International (“UNITED OFFICE”)
   (Lieta T-391/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 228/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Nekarsulma, Vācija) (pārstāvji – M. Wolter un S. Paul, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – A. Poch un S. Hanne)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Adveo Group International, SA, agrāk – Unipapel Industria, Comercio y Servicios, SL (Treskantosa, Spānija) (pārstāvis – A. Tarí Lázaro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2012. gada 21. jūnija lēmumu lietā R 745/2011–1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Lidl Stiftung & Co. KG un Adveo Group International, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par šo prasību;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina atbildētāja tiesāšanās izdevumus. Persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta F-44/10: Prasība, kas celta 2010. gada 11. jūnijā — Lebedef /Komisija

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/56

         Prasība, kas celta 2010. gada 11. jūnijā — Lebedef/Komisija
   (Lieta F-44/10)
   ()
   2010/C 209/91
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu piešķirt uzturēšanās atļauju vietā, kurā neatrodas viņa darba vieta, slimības atvaļinājuma laikā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 13. augusta lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu saņemt uzturēšanās atļauju vietā, kurā neatrodas viņa darba vieta, slimības atvaļinājuma laikā no 2009. gada 3. augusta līdz 3. septembrim un it īpaši laikposmā no 2009. gada 13. augusta līdz 30. augustam;

               —

               atlīdzināt prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas ir līdzvērtīgs piecu darba dienu atalgojumam un kas aprēķināts, balstoties uz viņa ikmēneša atalgojuma divdesmito daļu par katru atlīdzināto darba dienu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-330/17: Prasība, kas celta 2017. gada 16. maijā – Ceobus u.c./Komisija

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/52

         Prasība, kas celta 2017. gada 16. maijā – Ceobus u.c./Komisija
   (Lieta T-330/17)
   (2017/C 231/67)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ceobus (Génicourt, Francija), Compagnie des transports voyageurs du Mantois interurbains – CTVMI (Mantes-la-Jolie, Francija), SA des Transports de St Quentin en Yvelines (Trappes, Francija), Les cars Perrier (Trappes), Tim Bus (Magny-en-Vexin, Francija), Transports Voyageurs du Mantois (TVM) (Mantes-la-Jolie) (pārstāvis – D. de Combles de Nayves, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               galvenokārt, atcelt Komisijas 2017. gada 2. februāra lēmumu SA.26763 par iespējamo atbalstu, ko Ile-de-France reģions piešķīris sabiedriskā transporta uzņēmumiem, kurā noteikts, ka Ile-de-France reģiona atbalsta shēma, kas ieviesta 1984. gadā un darbojās līdz 2008. gadam, veido “prettiesiski īstenoto” jauno atbalsta shēmu;

               —

               pakārtoti, atcelt Komisijas 2017. gada 2. februāra lēmumu SA.26763 par iespējamo atbalstu, ko Ile-de-France reģions piešķīris sabiedriskā transporta uzņēmumiem, kurā noteikts, ka individuālais atbalsts, kas piešķirts Ile-de-France reģiona atbalsta shēmas ietvaros no 1994. gada maija līdz 2008. gada 25. novembrim, veido “prettiesiski īstenoto” jauno atbalsta shēmu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu, kas attiecas uz pirmo prasījumu, tiek apgalvots, ka esot ticis pārkāpts LESD 108. panta 1. punkts un Padomes 2015. gada 13. jūlija Regulas (ES) 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2015/1589”), 1. panta b) punkts, kā arī spriedumu, kas ir taisīti pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izskatīšanas Tiesā, res judicata spēks.

               2.

               Ar otro pamatu, kas attiecas uz otro prasījumu, tiek apgalvots Regulas Nr. 2015/1589 17. panta pārkāpums, ciktāl Komisija esot uzskatījusi pasākumu par tādu, kas pārtrauc noilguma termiņu, lai gan minētais pasākums neatbilst šajā pantā paredzētājiem attiecīgās kategorijas pasākumu kritērijiem.

               3.

               Ar trešo pamatu, kas attiecas uz otro prasījumu, tiek apgalvots ieinteresēto trešo personu procesuālo tiesību pārkāpums, ciktāl Komisija savā uzsākšanas lēmumā esot uzskatījusi, ka attiecīgais noilguma termiņš esot bijis pārtraukts nevis ar prasības pieteikuma iesniegšanu administratīvajās tiesās, bet ar Komisijas pirmreizējo informācijas pieprasījumu 2008. gada 25. novembrī.


title: Lieta T-273/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. jūnijā — Olive Line International /ITSB — O. International ( “O·LIVE” )

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/56

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. jūnijā — Olive Line International/ITSB — O. International (“O·LIVE”)
   (Lieta T-273/10)
   ()
   2010/C 221/89
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olive Line International, S.L. (Madride, Spānija) (pārstāvis — P. Koch Moreno, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: O.International, S.r.l (Spoleto, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 14. aprīļa lēmumu lietā R 4/2009-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un

               —

               piespriest otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei, ja tā iestājas šajā lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “O·LIVE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3. un 44. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5715008

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiskas preču zīmes “Olive Line” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 29. un 30. klasē, Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 5086657; grafiskas preču zīmes “Olive Line” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 29. un 30. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 2741533; vārdiskas preču zīmes “Olive Line” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē, Spānijas preču zīmes reģistrācija Nr. 2525564

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini novērtējusi, ka nepastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: lieta T-331/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Stephen Stork iesniedza 2004. gada 11. augustā

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/20

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Stephen Stork iesniedza 2004. gada 11. augustā
   (lieta T-331/04)
   (2004/C 284/40)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 11. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Stephen Stork, ar dzīvesvietu Chaumont-Gistoux (Beļģija), kuru pārstāv Bernd Arians, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 5. maija lēmumu attiecībā uz prasītāja sūdzību un Komisijas 2003. gada 10. decembra lēmumu ar ko prasītājs iecelts A7 amata kategorijā;

               —

               uzlikt par pienākumu Komisijai pieņemt jaunu pilnā mērā pamatotu lēmumu par prasītāja iecelšanu atbilstošā amata kategorijā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas lēmumu, ar ko tas iecelts A7 amata kategorijas trešajā pakāpē. Viņš atsaucas uz novērtējuma kļūdu, piemērojot Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punktu.
   Prasītajs uzsver, ka nav pilnībā izpildītas atbildētāja izvirzītās prasības, jo pieņemot apstrīdēto lēmumu, ar kuru prasītajs iecelts konkrētās kategorijas attiecīgajā pakapē, nav ievēroti būtiski fakti attiecībā uz prasītāja profesionālās pieredzes kvalitāti, kā arī šo faktu nozīme, ieceļot prasītāju viņa pirmajā atmata pakapē.
   Turpmāk prasītājs norāda uz diskrēcijas pārkāpumu, jo nav ievēroti paļāvības un vienlīdzīgas attieksmes principi, kā arī pieļautas procesuālās un pamatojuma kļūdas.


title: Lieta F-140/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. decembrī — ZZ /Komisija

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/25

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. decembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-140/11)
   2012/C 65/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — Ph.-E. Partsch, E. Raimond, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt OLAF ģenerāldirektora lēmumu par pēdējo prasītāja uzaicinājumu uz noklausīšanos iekšējās izmeklēšanas ietvaros, kurā tika arī norādīts, ka galīgais ziņojums par izmeklēšanu tiks pieņemts, pamatojoties tikai uz OLAF iegūto un analizēto informāciju, ja prasītājs neatsauksies uz šo aicinājumu, kā arī prasība atcelt vēstuli, ar kuru noraidīta viņa sūdzība

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 28. oktobra lēmumu;

               —

               atcelt 2011. gada 2. decembra vēstuli, kurā ietverts lēmums par 2011. gada 21. novembra sūdzību;

               —

               piešķirt prasītājam summu EUR 7 000 apmērā kā zaudējumu kompensāciju;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-717/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedums – Chair Entertainment Group/ITSB – Libelle (“SHADOW COMPLEX”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SHADOW COMPLEX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “BusinessShadow” — Relatīvs atteikums pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/37

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedums – Chair Entertainment Group/ITSB – Libelle (“SHADOW COMPLEX”)
   (Lieta T-717/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SHADOW COMPLEX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “BusinessShadow” - Relatīvs atteikums pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 198/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chair Entertainment Group LLC (Provo, Utah, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Rajh)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Libelle AG (Stuttgart, Vācija) (pārstāvis – E. Strauß, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2013. gada 1. oktobra lēmumu lietā R 776/2011–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Libelle AG un Chair Entertainment Group LLC

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Chair Entertainment Group LLC papildus saviem izdevumiem atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Libelle AG sedz savus izdevumus pati.

      (1)  OV C 71, 8.3.2014.


title: Lieta T-268/10 RENV: Vispārējās tiesas 2015. gada 25. septembra spriedums – PPG un SNF/ECHA REACH — Akrilamīda apzināšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas — Starpprodukti — Prasība atcelt tiesību aktu — Tieša ietekme — Pieņemamība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/24

         Vispārējās tiesas 2015. gada 25. septembra spriedums – PPG un SNF/ECHA

   (Lieta T-268/10 RENV) (1)

   (REACH - Akrilamīda apzināšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas - Starpprodukti - Prasība atcelt tiesību aktu - Tieša ietekme - Pieņemamība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme)
   (2015/C 389/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Brisele, Beļģija) un SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Francija) (pārstāvji – R. Cana, D. Abrahams un E. Mullier, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūru (ECHA) (pārstāvji – M. Heikkilä, W. Broere un T. Zbihlej, pārstāvji, kuriem palīdz J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāvis – B. Koopman) un Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Kukovec, E. Manhaeve un K. Talabér-Ritz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ECHA lēmumu, ar kuru akrilamīds (EK Nr. 201-173-7) ir apzināts kā viela, kas atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.), 57. pantā noteiktajiem kritērijiem atbilstoši šīs regulas 59. pantam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) un SNF SAS sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 274, 9.10.2010.


title: Lieta C-323/11: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 29. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/12

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 29. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste
   (Lieta C-323/11) (1)

   2012/C 235/26
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta T-7/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 21. aprīļa spriedums — Schunk /ITSB (cilindrveida iespiedpatronas posms) (Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, kurā attēlots cilindrveida iespiedpatronas posms ar trim rievām, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts))

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/29

         Vispārējās tiesas 2010. gada 21. aprīļa spriedums — Schunk/ITSB (cilindrveida iespiedpatronas posms)
   (Lieta T-7/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, kurā attēlots cilindrveida iespiedpatronas posms ar trim rievām, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts))
   2010/C 148/52
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schunk GmbH & Co. KG Spann- und Greiftechnik (Lauffen am Neckar, Vācija) (pārstāvis — C. Koppe-Zagouras, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Pohlmann)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 31. oktobra lēmumu lietā R 1109/2007-1 attiecībā uz apzīmējuma, kurā attēlots cilindrveida iespiedpatronas posms ar trim rievām, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Schunk GmbH & Co. KG Spann- und Greiftechnik atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta C-532/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2009. gada 30. septembra spriedumu lietā T-166/08 Ivanov /Komisija 2009. gada 18. decembrī iesniedza Vladimir Ivanov

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2009. gada 30. septembra spriedumu lietā T-166/08 Ivanov/Komisija 2009. gada 18. decembrī iesniedza Vladimir Ivanov

   (Lieta C-532/09 P)
   2010/C 51/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs:
      Vladimir Ivanov (pārstāvis — F. Rollinger, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pamatotu;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra rīkojumu;

               —

               lemt atbilstoši pieteikumam par lietas ierosināšanu;

               —

               piespriest pretējai pusei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu, kuram ir divas daļas, viņš norāda, ka Pirmās instances tiesai, lai pamatotu tā prasības sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību nepieņemamību, neesot bijis jāpiemēro iebilde par procedūras nepareizu izmantošanu, jo šīs iebildes ierobežotā piemērojamība attiecoties tikai uz izņēmuma gadījumiem, kuros prasības par zaudējumu atlīdzību mērķis ir saņemt tādu pašu summu, kādu prasītājs būtu saņēmis prasības atcelt tiesību aktu rezultātā. Taču šajā gadījumā apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtā prasība par zaudējumu atlīdzību esot pilnīgi patstāvīga, jo apelācijas sūdzības iesniedzējs vēloties norādīt uz Komisijas ārpuslīgumisko atbildību par rīcību attiecībā uz viņu, nevis finansiāli identiskas situācijas panākšanu kā tā, kādā viņš atrastos Komisijas lēmumu atcelšanas gadījumā.
   Šajā kontekstā apelācijas sūdzības iesniedzējs turklāt uzskata, ka Pirmās instances tiesa neesot varējusi pēc savas ierosmes izvirzīt iebildi par procedūras nepareizu izmantošanu, jo šāda nepareiza izmantošana esot jāpierāda atbildētājai.
   Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, prasot Komisijas prettiesisku rīcības konstatāciju, kā priekšnosacījumu, lai iestātos Komisijas ārpuslīgumiskā atbildība, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neraugoties uz to, ka saskaņā ar nesenāko Pirmās instances tiesas judikatūru Kopienas iestāžu prettiesiska rīcība vairs neesot viens no nosacījumiem, lai iestātos šo iestāžu atbildība.
   Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, nolemjot, ka piemērotāka būtu prasība par tiesību akta atcelšanu, nevis prasība par zaudējumu atlīdzību, ar pārsūdzēto rīkojumu esot aizskartas viņa tiesības iesniegt prasību, kuras esot noteiktas Eiropas Savienības pamattiesību hartā.


title: Lieta T-74/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 30. maija spriedums — Omnis Group /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Uzņēmuma resursu plānošanas programmatūras (URP) un uzņēmuma lietojumprogrammu (ULP) piegādes tirgus — Lēmums par sūdzības noraidīšanu — Savienības interešu neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/66

         Vispārējās tiesas 2013. gada 30. maija spriedums — Omnis Group/Komisija
   (Lieta T-74/11) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Uzņēmuma resursu plānošanas programmatūras (URP) un uzņēmuma lietojumprogrammu (ULP) piegādes tirgus - Lēmums par sūdzības noraidīšanu - Savienības interešu neesamība)
   2013/C 225/147
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Omnis Group Srl (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis — D.-A.-F. Tarara, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Biolan un J. Bourke, vēlāk — A. Biolan un C. Hödlmayr)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Microsoft Corp. (Redmonda, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A.-M. Baciu un G. Harapcea, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 1. decembra Lēmumu C(2010) 8529, ar ko noraida sūdzību pret Microsoft Corp. attiecībā uz varbūtējiem LESD 101., 102. un 106. panta pārkāpumiem tāda veida uzņēmumu lietojumprogrammu tirgū, ko sauc par “uzņēmumu lietojumprogrammām/biroja resursu plānošanas programmām” (lieta COMP/39.784 — Omnis/Microsoft)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Omnis Group Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 95, 26.3.2011.


title: Lieta T-503/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 25. oktobra spriedums — IDT Biologika /Komisija (Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Posu pret trakumsērgu piegāde Serbijā — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam)

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/22

         Vispārējās tiesas 2012. gada 25. oktobra spriedums — IDT Biologika/Komisija
   (Lieta T-503/10) (1)

   (Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Posu pret trakumsērgu piegāde Serbijā - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam)
   2012/C 379/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IDT Biologika GmbH (Dessau-Roßlau, Vācija) (pārstāvji — R. Gross, T. Kroupa, T. Drosdziok un F. Ahr, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Erlbacher un T. Scharf)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Savienības delegācijas Serbijā 2010. gada 10. augusta lēmumu (OV 2010/S 192-292332), ar kuru līguma slēgšanas tiesības ar atsauci Nr. EuropAid/129809/C/SUP/RS par vakcīnu pret trakumsērgu piegādi potēšanas kampaņai Serbijā piešķirtas konsorcijam, kuru vada sabiedrība Bioveta a.s., un noraidīts prasītājas piedāvājums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               IDT Biologika GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta C-183/08 P: Tiesas 2009. gada 5. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Provincia di Imperia (Apelācijas sūdzība — Reglamenta 119. pants — Prasības atcelt tiesību aktu pieņemamības nosacījumi — Interese celt prasību — Uzaicinājums iesniegt piedāvājumus saistībā ar Eiropas Sociālā fonda jauninājumu pasākumu finansēšanu — Noraidošs lēmums — No apstrīdētā akta iespējamās atcelšanas izrietoša labuma prasītājam esamība)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/17

         Tiesas 2009. gada 5. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Provincia di Imperia
   (Lieta C-183/08 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Reglamenta 119. pants - Prasības atcelt tiesību aktu pieņemamības nosacījumi - Interese celt prasību - Uzaicinājums iesniegt piedāvājumus saistībā ar Eiropas Sociālā fonda jauninājumu pasākumu finansēšanu - Noraidošs lēmums - No apstrīdētā akta iespējamās atcelšanas izrietoša labuma prasītājam esamība)
   2009/C 113/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un L. Flynn)

      Pretējā puse procesā: Provincia di Imperia (pārstāvji — K. Platteau un S. Rostagno, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā T-351/05 Provincia di Imperia/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa atzina par pieņemamu (bet nepamatotu) prasītājas prasību atcelt Komisijas 2005. gada 30. jūnija lēmumu, ar kuru atteikts tai piešķirt finansējumu saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus par Eiropas Sociālā fonda finansējamajiem jauninājumiem — Prasības atcelt tiesību aktu pieņemamības nosacījumu neievērošana — Intereses celt prasību jēdziens — No apstrīdētā akta iespējamās atcelšanas izrietoša labuma prasītājam neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 209, 15.8.2008.


title: Lieta T-172/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Stahlwerk Bous/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieteikums par prasījumu pielāgošanu — Jaunu apstākļu neesamība — Nepieņemamība

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/50

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Stahlwerk Bous/Komisija
   (Lieta T-172/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieteikums par prasījumu pielāgošanu - Jaunu apstākļu neesamība - Nepieņemamība)
   (2015/C 294/60)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stahlwerk Bous GmbH (Bous, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kam palīdz C. Renner, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: EBTA Uzraudzības iestāde (pārstāvji – X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali un C. Perrin)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               pieteikumu par šajā prasībā izvirzīto prasījumu pielāgošanu tā, lai tie attiektos uz Komisijas 2014. gada 25. novembra Lēmumu C(2014) 8786 final par valsts atbalstu SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN), ko Vācijas Federatīvā Republika īstenojusi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam, noraidīt kā nepieņemamu;

               3)

               nav jālemj par pieteikumiem iestāties lietā, ko iesnieguši Flachglas Torgau GmbH un Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG un Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH un Ineos Vinyls Deutschland GmbH, kā arī Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG un Wacker Chemie AG;

               4)

               Stahlwerk Bous GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               5)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta T-554/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 22. aprīļa spriedums – Evropaïki Dynamiki/Frontex Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Publiskā iepirkuma procedūra — Informātikas pakalpojumi, informātikas materiāli un programmatūras licences — Pretendenta piedāvājumu noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Atlases un piešķiršanas kritēriji — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Ārpuslīgumiskā atbildība

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/8

         Vispārējās tiesas 2015. gada 22. aprīļa spriedums – Evropaïki Dynamiki/Frontex

   (Lieta T-554/10) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Publiskā iepirkuma procedūra - Informātikas pakalpojumi, informātikas materiāli un programmatūras licences - Pretendenta piedāvājumu noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Atlases un piešķiršanas kritēriji - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2015/C 190/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (Frontex) (pārstāvji – S. Vuorensola un H. Caniard, kuriem palīdz J. Stuyck un A. M. Vandromme, advokāti)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt lēmumus, ar kuriem tika noraidīti prasītāja piedāvājumi, kas tika iesniegti, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Frontex/OP/87/2010 par pamatlīguma noslēgšanu attiecībā uz “TIC pakalpojumiem” tehnoloģiju pārvaldības un informācijas drošības jomā (OV 2010/S 66–098323) un atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Frontex/OP/98/2010 par Eurosur lielo pilotprojektu informācijas tehnoloģiju un komunikāciju koordinācijas jomā (OV 2010/S 90–134098), kā arī visus saistītos lēmumus, tostarp lēmumus par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citiem pretendentiem, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību ar mērķi atlīdzināt apgalvoto kaitējumu, kāds radies, piešķirot līguma slēgšanas tiesības šiem citiem pretendentiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (Frontex) 2010. gada 18. oktobra lēmumu, ar kuru tika noraidīts Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE piedāvājums, kurš tika iesniegts konkursā 2010/S 66–098323 attiecībā uz 1. daļu (Informācijas sistēmas) saistībā ar informātikas pakalpojumu sniegšanu, informātikas materiāliem un programmatūras licencēm;

               2)

               atcelt Frontex 2010. gada 18. oktobra lēmumu, ar kuru tika noraidīts Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE piedāvājums, kurš tika iesniegts konkursā 2010/S 66–098323 attiecībā uz 6. daļu (korporatīva satura vadības sistēmas) saistībā ar informātikas pakalpojumu sniegšanu, informātikas materiāliem un programmatūras licencēm;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE sedz 50 % savu un 50 % Frontex tiesāšanās izdevumu; Frontex sedz 50 % savu un 50 % Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 30, 29.1.2011.


title: Lieta T-341/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 28. janvāra spriedums – Evonik Degussa /Komisija Konkurence — Administratīvais process — Eiropas ūdeņraža peroksīda un perborāta tirgus — Lēmuma, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, publicēšana — Lūguma par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz informāciju, kas Komisijai sniegta, piemērojot tās paziņojumu par sadarbību, noraidījums — Pienākums norādīt pamatojumu — Konfidencialitāte — Dienesta noslēpums — Tiesiskā paļāvība

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/17

         Vispārējās tiesas 2015. gada 28. janvāra spriedums – Evonik Degussa/Komisija
   (Lieta T-341/12) (1)

   (Konkurence - Administratīvais process - Eiropas ūdeņraža peroksīda un perborāta tirgus - Lēmuma, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, publicēšana - Lūguma par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz informāciju, kas Komisijai sniegta, piemērojot tās paziņojumu par sadarbību, noraidījums - Pienākums norādīt pamatojumu - Konfidencialitāte - Dienesta noslēpums - Tiesiskā paļāvība)
   (2015/C 089/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evonik Degussa GmbH (Esene, Vācija) (pārstāvji – C. Steinle, M. Holm-Hadulla un C. von Köckritz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Giolito, M. Kellerbauer un G. Meessen)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 24. maija Lēmumu C(2012) 3534, galīgā redakcija, ar ko, piemērojot Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmuma 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā 8. pantu, ir noraidīts Evonik Degussa pieteikums par konfidencialitātes ievērošanu (Lieta COMP/38.620 – Ūdeņraža peroksīds un perborāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Evonik Degussa GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus, to skaitā izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 311, 13.10.2012.