title: Lieta C-520/08: Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 24. septembra rīkojums — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (iepriekš HP Temporärpersonalgesellschaft mbH )/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Manpower Inc. (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 7. panta 1. punkta b) — d) un g) apakšpunkts — Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu — Kopienas vārdiska preču zīme I.T.@MANPOWER )

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/11

         Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 24. septembra rīkojums — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (iepriekš HP Temporärpersonalgesellschaft mbH)/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Manpower Inc.

   (Lieta C-520/08) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 7. panta 1. punkta b) - d) un g) apakšpunkts - Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu - Kopienas vārdiska preču zīme “I.T.@MANPOWER”)
   2010/C 11/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (iepriekš HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) (pārstāvis — M. Ciresa, Rechtsanwalt)

      Pretējās puses procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral), Manpower Inc. (pārstāvji — V. Marsland, Solicitor, A. Bryson, Barrister)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. septembra spriedumu lietā T-248/05 HUP Uslugi Polska/ITSB — Manpower (I.T.@MANPOWER), ar ko Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 5. aprīļa lēmumu R 124/2004-4, ar kuru ir noraidīta apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Atcelšanas nodaļas lēmumu, ar kuru ir noraidīts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu saistībā ar Kopienas vārdisku preču zīmi “I.T.@MANPOWER” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas iekļauti 9., 16., 35., 38., 41. un 42. klasē — Preču zīme, kam nav atšķirtspējas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               HUP Uslugi Polska sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta F-77/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 28. oktobra spriedums — Vicente Carbajosa u.c./Komisija (Civildienests — Vispārējie konkursi EPSO/AD/116/08 un EPSO/AD/117/08 krāpšanas apkarošanas jomā — Kandidātu izslēgšana pēc priekšatlases testu rezultātu saņemšanas — Iecēlējinstitūcijas lēmums — Sūdzības neiesniegšana — Prasības nepieņemamība)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/36

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 28. oktobra spriedums — Vicente Carbajosa u.c./Komisija
   (Lieta F-77/08) (1)

   (Civildienests - Vispārējie konkursi EPSO/AD/116/08 un EPSO/AD/117/08 krāpšanas apkarošanas jomā - Kandidātu izslēgšana pēc priekšatlases testu rezultātu saņemšanas - Iecēlējinstitūcijas lēmums - Sūdzības neiesniegšana - Prasības nepieņemamība)
   2011/C 13/68
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Isabel Vicente Carbajosa u.c. (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis — F. Díez Moreno)

      Priekšmets

   Individuālo EPSO lēmumu nepielaist prasītājus attiecīgi pie konkursu EPSO/AD/116/08 un EPSO/AD/117/08 pārbaudījumu kārtošanas atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāji sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008., 57. lpp.


title: Lieta T-159/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. septembra spriedums – Puma/EUIPO – Gemma Group (Lecoša kaķu dzimtas dzīvnieka attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo lecošu kaķu dzimtas dzīvnieku, reģistrācijas pieteikums — Agrākas starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attēlo lecošu kaķu dzimtas dzīvnieku — Relatīvs atteikuma pamats — Laba pārvaldība — Pierādījumi par agrāku preču zīmju reputāciju — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/34

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. septembra spriedums – Puma/EUIPO –
      Gemma Group (Lecoša kaķu dzimtas dzīvnieka attēls)
   (Lieta T-159/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo lecošu kaķu dzimtas dzīvnieku, reģistrācijas pieteikums - Agrākas starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attēlo lecošu kaķu dzimtas dzīvnieku - Relatīvs atteikuma pamats - Laba pārvaldība - Pierādījumi par agrāku preču zīmju reputāciju - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   (2016/C 392/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji – P. González Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – sākotnēji P. Bullock, vēlāk – D. Hanf)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Gemma Group Srl (Cerasolo Ausa, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2014. gada 19. decembra lēmumu lietā R 1207/2014–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Puma un Gemma Group

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2014. gada 19. decembra lēmumu lietā R 1207/2014–5;

               2)

               EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp Puma SE radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 26.5.2015.


title: Lieta T-697/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 21. novembra rīkojums – Kinnarps /ITSB ( “MAKING LIFE BETTER AT WORK” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “MAKING LIFE BETTER AT WORK” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota un daļēji acīmredzami nepieņemama

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/18

         Vispārējās tiesas 2014. gada 21. novembra rīkojums – Kinnarps/ITSB (“MAKING LIFE BETTER AT WORK”)
   (Lieta T-697/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “MAKING LIFE BETTER AT WORK” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota un daļēji acīmredzami nepieņemama)
   (2015/C 056/25)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kinnarps AB (Kinnarp, Zviedrija) (pārstāvis – M. Wahlin, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – G. Melander un D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 2272/2012–2 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “MAKING LIFE BETTER AT WORK” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kinnarps AB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


title: Lieta C-449/05: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 11. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/36

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 11. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-449/05) (1)

   (2006/C 294/66)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 36, 11.02.2006.


title: Lieta C-75/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. februārī iesniedza Tribunale Ordinario di Verona (Itālija) – Livio Menini un Maria Antonia Rampanelli/Banco Popolare – Società Cooperativa

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. februārī iesniedza Tribunale Ordinario di Verona (Itālija) – Livio Menini un Maria Antonia Rampanelli/Banco Popolare – Società Cooperativa

   (Lieta C-75/16)
   (2016/C 156/33)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Ordinario di Verona

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Livio Menini un Maria Antonia Rampanelli

      Atbildētāja: Banco Popolar – Società Cooperativa

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2013/11 (1) 3. panta 2. punkts tajā daļā, kurā tas paredz, ka šīs direktīvas piemērošana “neskar Direktīvu 2008/52 (2)”, ir jāsaprot tādējādi, ka tas neskar atsevišķu dalībvalstu iespēju paredzēt obligātu mediāciju tikai tiem gadījumiem, kuri neietilpst Direktīvas 2013/11 piemērošanas jomā, proti, Direktīvas 2013/11 2. panta 2. punktā minētajiem gadījumiem saistībā ar līgumstrīdiem, kas izcēlušies no līgumiem, kuri nav pārdošanas vai pakalpojumu līgumi, kā arī strīdiem, kuri neattiecas uz patērētājiem?

               2)

               – Vai Direktīvas 2013/11 1. pants [..] tajā daļā, kurā tas nodrošina patērētājiem iespēju iesniegt sūdzības pret tirgotājiem atbilstošās vienībās, kas piedāvā alternatīvas strīdu izšķiršanas procedūras, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētā tiesību norma nepieļauj valsts tiesību normu, kura paredz izmantot mediācijas procedūru kādā no Direktīvas 2013/11 2. panta 1. punktā minētajiem strīdiem kā priekšnoteikumu tam, lai prasību tiesā varētu celt puse, kas kvalificējama kā patērētājs, un katrā ziņā – valsts tiesību norma, kura paredz obligātu aizstāvja palīdzību un attiecīgās izmaksas patērētājam, kurš piedalās mediācijas procesā par kādu no iepriekš minētajiem strīdiem, kā arī iespēju nepiedalīties mediācijas procedūrā tikai tad, ja ir pamatots iemesls?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija Direktīva 2013/11/ES par patērētāju strīdu alternatīvu izšķiršanu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Direktīvu 2009/22/EK (Direktīva par patērētāju SAI) (OV L 165, 63. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/52/EK par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās (OV L 136, 3. lpp.)


title: Lieta T-194/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Teletech Holdings Inc. iesniedza 2005. gada 5. maijā

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/34

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Teletech Holdings Inc. iesniedza 2005. gada 5. maijā
   (Lieta T-194/05)
   (2005/C 171/56)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 5. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Teletech Holdings Inc., Inglvuda [Englewood], Kolarado (ASV), kuru pārstāv A. M. Goulds [A. M. Gould], Solicitor.
   Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks bija Teletech International S.A., Parīze (Francija).
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 3. marta lēmumu lietā R 497/2004-1;

               —

               nodot lietu izskatīšanai Iebildumu nodaļai, lai tā lemtu par TeleTech's US iebildumu pret Teletech International SA pieteikumu Kopienas preču zīmes 2 168 409 reģistrācijai, pamatojoties uz Kopienas preču zīmi Nr. 134 908“TELETECH GLOBAL VENTURES”, kuras īpašniece ir TeleTech's US;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt TeleTech's US izdevumus, kas tai radušies sakarā ar procesu Pirmās instances tiesā un Apelāciju padomē.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               TELETECH INTERNATIONAL S. A.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “TELETECH INTERNATIONAL” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 38. un 42. klasē

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Prasītāja

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Valsts preču zīme “TELETECH” un Kopienas preču zīme “TELETECH GLOBAL VENTURES”

               ITSB Iebildumu nodaļas lēmums:

               Reģistrāciju atteikt

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju atzīt par nepieņemamu

               Izvirzītie pamati:

               Prasītāja apgalvo, ka Pirmās instances tiesas 2004. gada 16. septembra spriedums lietā T-342/02 Metro-Goldwyn-Mayer
                  Lion/ITSB, ar ko apelāciju, kas iesniegta, pastāvot līdzīgiem apstākļiem, atzina par nepieņemamu, bija nepamatots; pakārtoti tā uzskata, ka šo spriedumu ir jānošķir; visbeidzot, tā uzskata, ka Iebildumu nodaļas lēmums ir ievērojami kaitējis tās stāvoklim ASV un tādēļ tās apelāciju par Iebildumu nodaļas lēmumu ir jāatzīst par pieņemamu.


title: Lieta F-125/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 11. decembra spriedums — Sesma Merino /ITSB (Civildienests — Ierēdņi — Novērtējuma ziņojums — 2011./2012. gada mērķi — Akts, kas nav nelabvēlīgs — Nepieņemama prasība)

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/20

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 11. decembra spriedums — Sesma Merino/ITSB
   (Lieta F-125/12) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējuma ziņojums - 2011./2012. gada mērķi - Akts, kas nav nelabvēlīgs - Nepieņemama prasība)
   2014/C 31/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki:

      Prasītājs: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Spānija) (pārstāvis — H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — G. Faedo, R. Pethke un P. Saba)

      Priekšmets:

   Prasība atcelt prasītāja 2011. gada novērtējuma ziņojumu, kā arī lēmumu, kurā ir noteikti sasniedzamie mērķi, kā arī prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               A. Sesma Merino sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi).

      (1)  OV C 26, 26.1.2013., 72. lpp.


title: Lieta C-434/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Oldenburg (Vācija) 2008. gada 1. oktobra rīkojumu — Arnold und Johann Harms kā civiltiesiska sabiedrība/ Freerk Heidinga

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Oldenburg (Vācija) 2008. gada 1. oktobra rīkojumu — Arnold und Johann Harms kā civiltiesiska sabiedrība/Freerk Heidinga

   (Lieta C-434/08)
   (2009/C 44/42)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberlandesgerichts Oldenburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Arnold und Johann Harms kā civiltiesiska sabiedrība

      Atbildētājs: Freerk Heidinga

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (1), 46. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šim regulējumam neatbilst un līdz ar to nav spēkā līguma noteikumi, ar kuriem formāli pilnīgi un galīgi tiek nodotas tiesības uz maksājumu, tomēr saskaņā ar pušu vienošanos tiesības uz maksājumu no ekonomiskā viedokļa turpina piederēt atsavinātājam, un ieguvējam kā formālam tiesību uz maksājumu īpašniekam tās jāizmanto, apsaimniekojot attiecīgās zemes platības, un viņam izmaksātie vienreizējie maksājumi pilnībā jānodod atsavinātājam, vai arī puses ir vienojušās, ka no platībām atkarīgie maksājumi ieguvējam tiek nodoti tādējādi, ka katrā ziņā pēc tiesību uz vienreizējo maksājumu izmantošanas un izmaksas to daļa (saimniecības individuālā daļa) viņam tad ir jānodod atsavinātājam?

      (1)  OV L 270, 1. lpp.


title: Lieta C-131/08 P: Tiesas 2009. gada 30. janvara rīkojums — Dorel Juvenile Group, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vārdiskas preču zīmes SAFETY 1ST reģistrācijas pieteikums — Atšķirtspējas neesamība — Reģistrācijas atteikums)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/17

         Tiesas 2009. gada 30. janvara rīkojums — Dorel Juvenile Group, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-131/08 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vārdiskas preču zīmes “SAFETY 1ST” reģistrācijas pieteikums - Atšķirtspējas neesamība - Reģistrācijas atteikums)
   2009/C 113/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dorel Juvenile Group, Inc. (pārstāve — G. Simon, advokāte)

      Pretējā puse procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar Ortuño)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-88/06 Dorel Juvenile Group/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību, ar ko lūdza atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 11. janvāra lēmumu noraidīt apelācijas sūdzību par pārbaudītāja lēmumu, ar kuru atteikta vārdiskas preču zīmes “SAFETY 1st” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12., 20., 21. un 28. klasē — Preču zīmes atšķirtspēja — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Dorel Juvenile Group, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 158, 21.6.2008


title: Lieta T-40/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 19. novembra rīkojums — EREF /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Pārstāvība ar advokāta, kas nav trešā persona, palīdzību — Nepieņemamība)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/52

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 19. novembra rīkojums — EREF/Komisija
   (Lieta T-40/08) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pārstāvība ar advokāta, kas nav trešā persona, palīdzību - Nepieņemamība)
   2010/C 24/92
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF), Brisele (Beļģija) (pārstāvis — D. Fouquet, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Khan un B. Martenczuk)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Komisijas 2007. gada 25. septembra Lēmumu C(2007) 4323, galīgā redakcija, kas attiecas uz valsts atbalstu C45/2006, kuru piešķīra Francija sakarā ar Teollisuuden Voima Oy spēkstacijas būvniecību, kuru veica Areva NP

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               pieteikums par Francijas Republikas, Somijas Republikas, Greenpeace France un Greenpeace Nordic iestāšanos lietā nav jāizskata.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta C-217/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte (Itālija) 2009. gada 15. jūnija rīkojumu — Maurizio Polisseni/A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte (Itālija) 2009. gada 15. jūnija rīkojumu — Maurizio Polisseni/A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna

   (Lieta C-217/09)
   2009/C 205/39
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Maurizio Polisseni

      Atbildētājs: A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāda valsts tiesību norma, kā tā, kas ir paredzēta 1968. gada 2. aprīļa Likuma Nr. 475 1. pantā un Republikas Prezidenta 1971. gada 21. augusta dekrēta Nr. 1275 13. pantā tiktāl, ciktāl atļauja pārcelt aptiekas atrašanās vietu uz citu vietu, pat ja tas notiek tajā pašā zonā, ir pakārtota prasībai ievērot vismaz 200 metru attālumu no citām aptiekām, kas tiek aprēķināts kā tuvākais attālums, ejot pa visīsāko gājēju ceļu starp aptieku sliekšņiem, ir pretēja EKL 43. pantam un Kopienu konkurences tiesībām; it īpaši, vai iepriekš minētajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētie brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi ir saderīgi ar vispārējo interešu iemesliem, pamatojoties uz kuriem varētu attaisnot šādus ierobežojumus, un ir piemēroti, lai apmierinātu šīs intereses?

               2)

               Vai ierobežojums aptiekāru brīvai ekonomiskai iniciatīvai, kas paredzēts saskaņā ar iepriekš pirmajā jautājumā norādītajiem tiesību noteikumiem, ar kuriem tiek noteikti attāluma ierobežojumi, ir saderīgs ar samērīguma principu, kas ir jāievēro vienmēr, kad tiek noteikts leģitīms ierobežojums brīvībai veikt uzņēmējdarbību un konkurencei?

               3)

               Vai tāda valsts tiesību norma, kāda ir paredzēta 1968. gada 2. aprīļa Likuma Nr. 475 1. pantā un Republikas Prezidenta 1971. gada 21. augusta dekrēta Nr. 1275 13. pantā tiktāl, ciktāl atļauja pārcelt aptiekas atrašanās vietu uz citu vietu, pat ja tas notiek tajā pašā zonā, ir pakārtota prasībai ievērot vismaz 200 metru attālumu no citām aptiekām, kas tiek aprēķināts kā tuvākais attālums, ejot pa visīsāko gājēju ceļu starp aptieku sliekšņiem, neņemot vērā patērētāju intereses un vajadzību pēc efektīvas attiecīgo ar veselības aizsardzības nodrošināšanu saistīto pakalpojumu izplatību, ir pretējs EKL 152. un 153. pantam, saskaņā ar kuriem cilvēku un patērētāju veselības aizsardzībai ir noteikts augsts un prioritārs līmenis?


title: Lieta T-592/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/59

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-592/14) (1)

   (2015/C 381/75)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta F-88/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedums — Kubanski pret Komisiju (Pagaidu darbinieks — Civildienesta noteikumu 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 82. panta 2. punkts — Lēmuma pieņemt prasītāju darbā pagaidu darbinieka statusā B*4 kategorijā atcelšana — Prasītais kvalifikācijas līmenis, lai pieņemtu darbā B* kategorijā — Jauns līgumdarbinieka līgums)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/47

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedums — Kubanski pret Komisiju
   (Lieta F-88/05) (1)

   (Pagaidu darbinieks - Civildienesta noteikumu 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 82. panta 2. punkts - Lēmuma pieņemt prasītāju darbā pagaidu darbinieka statusā B*4 kategorijā atcelšana - Prasītais kvalifikācijas līmenis, lai pieņemtu darbā B* kategorijā - Jauns līgumdarbinieka līgums)
   (2006/C 331/104)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gabrielle Kubanski, Leggiuno (Itālija) (pārstāvji — M. Condinanzi un D. Bono, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un M. Velardo)
   Priekšmets
   Atcelt Komisijas lēmumu, ar ko atceļ lēmumu pieņemt prasītāju darbā pagaidu darbinieka statusā B*4 kategorijā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 16. decembra lēmumu, ar ko atceļ Kubanski 2004. gada 4. oktobrī parakstīto pagaidu darbinieka darba līgumu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005, 20. lpp. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-353/05 un ar 15.12.2005. rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai).


title: Lieta F-86/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. oktobrī — Voslamber/Komisija

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/43

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. oktobrī — Voslamber/Komisija
   (Lieta F-86/08)
   (2008/C 327/82)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dietrich Voslamber, Fraiburga (Vācija) (pārstāvis — L. Thielen, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Komisijas 2008. gada 9. jūlija lēmuma, ar kuru tā noraidīja prasītāja pieteikumu uz primāro veselības apdrošināšanu viņa sievai, atcelšana
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas ģenerāldirektorāta ADMIN.B 2008. gada 9. jūlija lēmumu attiecībā pret prasītāju;

               —

               atzīt prasītāja prasību, ka viņa gadījumā viņa sievai ir tiesības uz primāro veselības apdrošināšanu Kopējā veselības apdrošināšanas sistēmā (RCAM);

               —

               rezervēt prasītājam tiesības iesniegt plašāku prasības pamatojumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-1/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. janvārī — PPG un SNF / ECHA

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/48

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. janvārī — PPG un SNF/ECHA

   (Lieta T-1/10)
   2010/C 63/85
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji
      : Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Brisele, Beļģija), SNF SAS (Andrézieux, Francija) (pārstāvji — K. Van Maldegem, P. Sellar un R. Cana, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķīmikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto aktu;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt citus vai turpmākus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji lūdz atcelt Eiropas Ķīmikāliju aģentūras (turpmāk tekstā — “ECHA”) 2009. gada 7. decembra lēmumu par akrilamīda (EK Nr. 201-173-7) atzīšanu par tādu vielu, kas atbilst Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) (turpmāk tekstā — “REACH”) 57. pantā noteiktajiem kritērijiem, kas tika pieņemts saskaņā ar REACH 59. pantu.
   Pamatojoties uz apstrīdēto lēmumu, par kuru prasītāji uzzināja Nr. ECHA2009. gada 7. decembra paziņojuma presei, akrilamīda viela tika iekļauta sarakstā “15 jaunas ķīmiskas vielas, ko ar laiku iekļauj to vielu sarakstā, kas rada ļoti lielas bažas”. Prasītāji norāda, ka tā rezultātā viņiem būs jāsniedz noteikta informācija par akrilamīda līmeni produktos, kurus viņi tirgo klientiem, lai šie klienti izpildītu paziņošanas un informēšanas prasības, kuras tiem nosaka REACH. Turklāt viņiem var nākties atjaunot drošības datu lapas un/vai paziņot to klientiem informāciju par akrilamīda atzīšanu par tādu vielu, kas rada ļoti lielas bažas.
   Prasītāji norāda, ka apstrīdētais akts ir pretlikumīgs, jo tas ir pamatots ar tādu akrilamīda novērtējumu, kurš ir zinātniski un juridiski kļūdains. Saskaņā ar prasītāju iebildumiem atbildētāja, pieņemot apstrīdēto aktu, ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Prasītāji īpaši norāda, ka apstrīdētais akts pārkāpj piemērojamos noteikumus vielu, kas rada ļoti lielas bažas, noteikšanai saskaņā ar REACH.
   Kopumā prasītāji apgalvo, ka apstrīdētajā aktā patiesībā akrilamīds tiek atzīts par vielu, kas rada ļoti lielas bažas, pamatojoties uz to, ka akrilamīds ir ķīmiska viela. Tomēr prasītāji uzskata, ka akrilamīds tiek izmantots vienīgi kā starpprodukts un tādējādi uz to neattiecas REACH VII sadaļa par licencēšanu saskaņā ar minētās regulas 2. panta 8. punktu un 59. pantu.
   Turklāt prasītāji norāda, ka apstrīdētais akts tika pieņemts bez pienācīgiem pierādījumiem un tādējādi atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Visbeidzot prasītāji apgalvo, ka apstrīdētais akts bez REACH prasībām pārkāpj arī samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).


title: Lieta T-41/08: Prasība, kas celta 2008. gada 1. februārī — Vakakis /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/34

         Prasība, kas celta 2008. gada 1. februārī — Vakakis/Komisija
   (Lieta T-41/08)
   (2008/C 92/70)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vakakis International — Symvouli gia Agrotiki Anaptixi AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — B. O'Connor, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2007. gada 6. decembra nepamatoto lēmumu (publicēts ar Nr. A3 TF TCC(2007)106233) neaicināt uz interviju konsorciju, kuru vada Vakakis International SA, pakalpojumu sniegšanas konkursa procedūras ar numuru EuropeAid/125241/C/SER/CY “Tehniskā palīdzība lauku attīstības politikas atbalstam” ietvaros;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2007. gada 21. decembra lēmumu (publicēts ar Nr. A3 TF TCC(2007)106667), ar kuru tika noraidīts Vakakis International SA iesniegtais piedāvājums, pamatojoties uz to, ka tas neatbilda tehniskajām prasībām;

               —

               saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 65. panta b) punktu pieprasīt Komisijai iesniegt attiecīgos dokumentus saistībā ar novērtēšanas komitejas, kas tika izveidota EuropeAid/125241/C/SER/CY konkursa procedūras ietvaros iesniegto pieteikumu izvērtēšanai, kā arī pretendentu saraksta izveidei, darbību;

               —

               izdot citus rīkojumus, kurus Pirmās instances tiesa uzskatītu par nepieciešamiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apgalvo, ka Komisijas 2007. gada 6. decembra vēstule, ar kuru prasītājs tika informēts par to, ka viņš netiks aicināts uz interviju, ir uzskatāms par lēmumu, kurš nav pienācīgi pamatots, tādējādi pārkāpjot EKL 253. pantu. Turklāt prasītājs norāda, ka šis posms ir būtiska konkursa procedūras sastāvdaļa, uz kuru būtu jāaicina visi pretendenti, arī tie, kuri neatbilst nepieciešamajiem tehniskajiem standartiem, lai saglabātu konkurences apstākļus. Turklāt prasītājs norāda, ka minētais lēmums ir juridiski neprecīzs, jo tas ir pamatots ar neatbilstību administratīviem kritērijiem, nevis ar neatbilstību pieprasītajiem tehniskajiem standartiem. Saskaņā ar prasītāja teikto tas uzskatāms par Komisijai piedāvājumu novērtēšanas procedūras ietvaros uzticēto pilnvaru nepareizu izmantošanu.
   Papildus, attiecībā uz iepriekš minēto lēmumu un 2007. gada 21. decembra lēmumu prasītājs norāda, ka tie neatbilst Praktiskajiem norādījumiem līgumu slēgšanas procedūrām EK ārējo darījumu ietvaros. Visbeidzot, prasītājs norāda, ka Komisijas 2007. gada 21. decembra lēmuma mērķis bija attaisnot agrāk pieņemtu nepamatotu lēmumu, ar kuru prasītājs tika izslēgts no konkursa procedūras, tādēļ tas ir juridiski neprecīzs.


title: Lieta F-59/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā – ZZ/Eiropas Komisija

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā – ZZ/Eiropas Komisija
   (Lieta F-59/14)
   (2014/C 431/76)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – H. Mannes, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Civildienests – Prasība atlīdzināt to materiālo un nemateriālo kaitējumu ar nokavējuma procentiem, kas prasītājam esot nodarīts tādēļ, ka viņš ir zaudējis iespēju tikt pieņemtam darbā ES, pamatojoties uz Civildienesta tiesas 2010. gada 29. septembra spriedumu lietā F-5/08 Brune/Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam to materiālo un nemateriālo kaitējumu ar nokavējuma procentiem, kas tam esot nodarīts, viņi prettiesiski izslēdzot no atklātā konkursa EPSO/AD/26/05;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               drošības labad taisīt aizmugurisku spriedumu.


title: Tiesas spriedums ( 2010. gada 7. maijs ) lietā E-8/09 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Īslandes Republiku (Līgumslēdzējas puses saistību neizpildīšana – Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīva 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz liftiem – aizmugurisks spriedums)

text:
               25.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/20

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2010. gada 7. maijs)
   lietā E-8/09
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Īslandes Republiku

      (Līgumslēdzējas puses saistību neizpildīšana – Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīva 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz liftiem – aizmugurisks spriedums)

   2010/C 320/09
   Lietā E-8/09 EBTA Uzraudzības iestāde pret Īslandes Republiku – pieteikums paziņojumam, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par pasākumiem, kas nepieciešami, lai īstenotu aktu, kas minēts EEZ līguma II pielikuma III nodaļas 5. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīva 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz liftiem) un kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Īslandes Republika nav izpildījusi saistības saskaņā ar šo aktu un EEZ līguma 7. pantu, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Thorgeir Örlygsson (tiesnesis referents) un Henrik Bull, 2010. gada 7. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar šo Tiesa:

               1)

               pasludina, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kas nepieciešami, lai īstenotu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīvu 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK, kas pielāgota EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Īslandes Republika nav izpildījusi saistības saskaņā ar šo direktīvu un EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Īslandes Republikai segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-270/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Matthias Ghem iesniedza 2005. gada 8. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/31

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Matthias Ghem iesniedza 2005. gada 8. jūlijā
   (Lieta T-270/05)
   (2005/C 229/66)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 8. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Matiass Gems [Matthias Ghem], ar dzīvesvietu Voluvē Santpjērā [Woluwé-Saint-Pierre] (Beļģija), kuru pārstāv Lukass Fogels [Lucas Fogel], avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ko 2005. gada 21. martā pieņēmusi līgumu noslēgšanai pilnvarotā iestāde, ar kuru noraidīta prasība, kas vēlāk pārkvalificēta par sūdzību, ko prasītājs iesniedza 2004. gada 24. novembrī par lēmumu, ar kuru saskaņā ar līguma noteikumiem, kas stājās spēkā 2004. gada 16. septembrī, prasītājam kā vietējam darbiniekam tika noteikta pakāpe un atalgojums;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt arī sākotnējo lēmumu, ar kuru saskaņā ar vienošanos, kas stājās spēkā 2004. gada 16. septembrī, noteikta prasītāja kā vietējā darbinieka pakāpe un atalgojums;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt zaudējumus EUR 25 000 apmērā, prasītājam paturot tiesības šo summu vēlāk palielināt, samazināt vai precizēt;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-253/05 Fernandez Tunon/Komisija.


title: Lieta C-116/09: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 7. decembra rīkojums ( Bezirksgericht Ried i.I. (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Antonio Formato, Lenka Rohackova, Torsten Kuntz, Gardel Jong Aten, Hubert Kanatschnig, Jarmila Szabova, Zdenka Powerova, Nousia Nettuno

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/24

         Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 7. decembra rīkojums (Bezirksgericht Ried i.I. (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Antonio Formato, Lenka Rohackova, Torsten Kuntz, Gardel Jong Aten, Hubert Kanatschnig, Jarmila Szabova, Zdenka Powerova, Nousia Nettuno

   (Lieta C-116/09) (1)

   2011/C 63/45
   Tiesvedības valoda — vācu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 129, 06.06.2009.


title: Lieta C-325/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. jūlijā iesniedza Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Polija) – Z.Ś., Z.M., M.P./X w G.

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. jūlijā iesniedza Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Polija) – Z.Ś., Z.M., M.P./X w G.

   (Lieta C-325/15)
   (2016/C 145/16)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy we Wrocławiu

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Z.Ś., Z.M., M.P.

      Atbildētājs: X w G.

      Prejudiciālie jautājumi

   Tiesa (desmitā palāta) 2016. gada 18. februārī izdeva rīkojumu, kurā sniedza atbildes uz iesniedzējtiesas pirmo prejudiciālo jautājumu. Otrais jautājums tika atzīts par acīmredzami nepieņemamu.


title: lieta C-452/05: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2005. gada 19. decembrī

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/17

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 19. decembrī
   (lieta C-452/05)
   (2006/C 48/33)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 19. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv S. Pardo Quintillán un F. Simonetti, pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nespējot nodrošināt, lai minimālais samazinājuma procents vispārējam visās notekūdeņu attīrīšanas iekārtās ienākošajam daudzumam būtu vismaz 75 % no kopējā fosfora daudzuma un vismaz 75 % no kopējā slāpekļa daudzuma, 5. panta 4. punkta sliktas piemērošanas dēļ Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1);

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   1999. gadā Luksemburga norādīja, ka tā vietā, lai piemērotu stingrus noteikumus visām tās teritorijā esošajām attīrīšanas iekārtām, tā izvēlējās pamatoties uz 5. panta 4. punktu, kurā paredzēts veikt vispārēju slāpekļa un fosfora samazināšanās līmeņa noteikšanu visās Luksemburgas apdzīvotajās vietās.
   Tomēr saskaņā ar pēdējo no Luksemburgas saņemto informāciju par ienākošā daudzuma vispārējo samazinājuma procentu visās attīrīšanas iekārtās nav izpildīti 5. panta 4. punkta piemērošanas nosacījumi.
   Tādējādi Komisijai atliek konstatēt, ka Luksemburgas iestādes nav pierādījušas, ka minimālais samazinājuma procents kopējam fosfora un slāpekļa daudzumam ir vismaz 75 %, un tādējādi nav izpildīti 5. panta 4. punkta piemērošanas nosacījumi.

      (1)  OV L 135, 40. lpp.


title: Lieta F-58/08: Civildienesta tiesas 2009. gada 25. septembra rīkojums — Avogadri u.c./Komisija

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/86

         Civildienesta tiesas 2009. gada 25. septembra rīkojums — Avogadri u.c./Komisija
   (lieta F-58/08) (1)

   2009/C 267/158

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt Monica Leva no prasītāju saraksta.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008., 74. lpp.


title: Lieta C-169/14: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums ( Audiencia Provincial de Castellón (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Juan Carlos Sánchez Morcillo , María del Carmen Abril García / Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 93/13/EEK — 7. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 47. pants — Patērētāju līgumi — Hipotekārā kredīta līgums — Negodīgi noteikumi — Procedūra piedziņas vēršanai uz hipotēku — Tiesības celt prasību

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/25

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums (Audiencia Provincial de Castellón (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Juan Carlos Sánchez Morcillo, María del Carmen Abril García/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

   (Lieta C-169/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 93/13/EEK - 7. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Patērētāju līgumi - Hipotekārā kredīta līgums - Negodīgi noteikumi - Procedūra piedziņas vēršanai uz hipotēku - Tiesības celt prasību)
   2014/C 315/38
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Castellón

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Juan Carlos Sánchez Morcillo, María del Carmen Abril García

      Atbildētāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts, skatot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu izpildes pasākumu sistēmu, kāda ir pamatlietā, kurā ir paredzēts, ka procedūru piedziņas vēršanai uz hipotēku nevar apturēt tiesa, kas izskata lietu pēc būtības, un tā var savā galīgajā nolēmumā vienīgi piešķirt kompensāciju par zaudējumiem, kas nodarīti patērētājam, jo pēdējais minētais kā parādnieks, pret kuru vērsta piedziņa, nevar pārsūdzēt nolēmumu, ar kuru noraidīts viņa iebildums pret šo izpildi, savukārt profesionālis – kreditors, kurš pieprasa piedziņu, var pārsūdzēt nolēmumu, ar kuru tiek uzdots izbeigt tiesvedību vai ar kuru negodīgais noteikums tiek atzīts par nepiemērojamu.

      (1)  OV C 175, 10.6.2014.


title: Lieta T-360/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. jūlijā – Dr Vita/ITSB (“69”)

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/50

         Prasība, kas celta 2015. gada 1. jūlijā – Dr Vita/ITSB (“69”)
   (Lieta T-360/15)
   (2015/C 279/63)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dr Vita sp. z o.o. (Olsztyn, Polija) (pārstāvis: D. Rzążewska, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas iekļauj skaitli “69” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 794 566

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 1. aprīļa lēmums lietā R 2513/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-503/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. novembrī — Rundpack /ITSB (kausa attēls)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/48

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. novembrī — Rundpack/ITSB (kausa attēls)
   (Lieta T-503/08)
   (2009/C 44/85)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rundpack AG (pārstāvis — R. Chmilewsky-Lehner, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto atbildētāja 2008. gada 3. septembra lēmumu lietā R 1400/2006-1 un nodot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 003 317 591 atpakaļ ITSB, lai turpinātu reģistrācijas procesu, kā arī piespriest atbildētājam atlīdzināt visus ar tiesību strīdu saistītos izdevumus, it īpaši arī procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus;

               —

               pakārtoti, atcelt atbildētāja 2008. gada 3. septembra lēmumu un nodot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 003 317 591 ar attiecīgi ierobežotu preču sarakstu atpakaļ ITSB, kā arī piespriest atbildētājam atlīdzināt visus ar tiesību strīdu saistītos izdevumus, it īpaši arī procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme “BECHER RUND” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 17. un 20. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 317 591)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot nepieciešamais atšķirtspējas minimums

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta F-74/10: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedums — Kimman /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Civildienesta noteikumu 43. pants — Civildienesta noteikumu 45. pants — 2009. gada novērtējums — Klasificēšana snieguma līmenī — Lēmums par paaugstināšanas amatā punktu piešķiršanu — Novērtējuma ziņojums — “Ad hoc” grupas atzinums — Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums — Pēc savas ierosmes norādīts pamats — Pierādīšanas pienākums)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/24

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedums — Kimman/Komisija
   (Lieta F-74/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta noteikumu 43. pants - Civildienesta noteikumu 45. pants - 2009. gada novērtējums - Klasificēšana snieguma līmenī - Lēmums par paaugstināšanas amatā punktu piešķiršanu - Novērtējuma ziņojums - “Ad hoc” grupas atzinums - Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums - Pēc savas ierosmes norādīts pamats - Pierādīšanas pienākums)
   2012/C 138/47
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eugène Émile Kimman (Overijse, Beļģija) (pārstāve — L. Levi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un P. Pecho)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītāja novērtējuma ziņojumu par 2008. gadu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina vienu ceturtdaļu Kimman tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Kimman sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu pats.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010., 63. lpp.


title: Lieta C-643/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 15. decembrī iesniedza Administrativen Sad-Varna (Bulgārija) — LVK-56 EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 15. decembrī iesniedza Administrativen Sad-Varna (Bulgārija) — LVK-56 EOOD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

   (Lieta C-643/11)
   2012/C 80/13
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen Sad-Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: LVK-56 EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 203. pants attiecas uz visiem gadījumiem, kuros pievienotās vērtības nodoklis rēķinā ir norādīts nepareizi, ieskaitot gadījumus, kuros rēķins ar tajā norādīto pievienotās vērtības nodokli ir ticis izrakstīts, bet nodokļa iekasējamības gadījums nav iestājies? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai Direktīvas 2006/112 203. un 273. pantā ir ietverta prasība dalībvalstīm skaidri noteikt, ka rēķinā norādītais pievienotās vērtības nodoklis, attiecībā uz kuru darījums nav ticis veikts, ir jāmaksā vai arī ir pietiekami ar to, ka tiek transponēts direktīvas vispārējais noteikums, saskaņā ar kuru nodokli maksā ikviena persona, kura to norāda rēķinā?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112 73., 179. un 203. pantā, ņemot vērā Direktīvas 2006/112 preambulas 39. apsvērumu un priekšnodokļa atskaitījumu precizitātes nodrošināšanas nolūkā, ir prasīts, lai gadījumā, kad rēķinā ir ticis norādīts pievienotās vērtības nodoklis, bet nodokļa iekasējamības gadījums nav iestājies, par ieņēmumiem atbildīgās struktūras koriģētu nodokļu aprēķina bāzi un rēķinā norādīto nodokli?

               3)

               Vai īpašie pasākumi atbilstoši Direktīvas 2006/112 395. pantam var pastāvēt tādas nodokļu prakses gadījumā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, saskaņā ar kuru par ieņēmumiem atbildīgās struktūras priekšnodokļa atskaitījumu kontroles nolūkā pārbauda vienīgi veikto priekšnodokļa atskaitīšanu, tajā pašā laikā nodoklis par veiktajiem darījumiem tiek uzskatīts par obligāti maksājamu jau tādēļ vien, ka tas ir ticis norādīts rēķinā? Gadījumā, ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai saskaņā ar Direktīvas 2006/112 203. pantu ir pieļaujams — un ja jā, tad kādos gadījumos —, ka par vienu un to pašu darījumu pievienotās vērtības nodoklis vienreiz tiek iekasēts no preces piegādātāja vai pakalpojumu sniedzēja, jo nodokli tas ir norādījis rēķinā, un otrreiz — no preces pircēja vai pakalpojuma saņēmēja, ievērojot, ka tam tiek liegtas tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu?

               4)

               Vai ar tādu nodokļu praksi, kāda tiek aplūkota pamatlietā, — saskaņā ar kuru tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu ar nodokli apliekamas preces pircējam vai ar nodokli apliekama pakalpojuma saņēmējam, tiek liegtas tādēļ, ka “nav pierādījumu par notikušu darījumu”, neņemot vērā jau apstiprinātos faktus, ka ir radusies nodokļa iekasējamība attiecībā uz preces piegādātāju vai pakalpojuma sniedzēju un ka tam ir jāmaksā nodoklis, turklāt attiecīgais lēmums par nodokļu revīziju līdz tiesību uz priekšnodokļa atskaitīšanu rašanās novērtēšanas laikam nebija ticis grozīts vai nebija radies un konstatēts pamats grozīt to valsts paredzētajā kārtībā, — tiek pārkāpts pievienotās vērtības nodokļa kumulācijas aizliegums, un vai šī nodokļu prakse ir pretrunā tiesiskās drošības, vienlīdzīgas attieksmes un nodokļu neitralitātes principiem?

               5)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2006/112 167. pantu un 168. panta a) punktu ir pieļaujams, ka tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu ar nodokli apliekamas preces pircējam vai ar nodokli apliekama pakalpojuma saņēmējam, kurš izpilda visus direktīvas 178. pantā paredzētos nosacījumus, tiek liegtas pēc tam, kad ar spēkā stājušos lēmumu par nodokļu revīziju, kurš pieņemts attiecībā uz preces piegādātāju vai pakalpojumu sniedzēju, “nenotikuša nodokļa iekasējamības gadījuma” dēļ nav veikta par šo darījumu izrakstītajā rēķinā norādītā pievienotās vērtības nodokļa koriģēšana, bet nodokļa iekasējamība ir tikusi atzīta par radušos un ņemta vērā, sagatavojot rezultātus par attiecīgo taksācijas periodu? Vai, atbildot uz šo jautājumu, nozīme ir apstāklim, ka preces piegādātājs vai pakalpojuma sniedzējs nodokļu revīzijas gaitā nav iesniedzis nekādus grāmatvedības uzskaites dokumentus un ka rezultāti par šo taksācijas periodu ir tikuši sagatavoti, vienīgi pamatojoties uz pievienotās vērtības nodokļa deklarācijās un pārdošanas un pirkšanas virsgrāmatās iekļautajiem datiem?

               6)

               Atkarībā no atbildes uz iepriekš minētajiem jautājumiem: vai Direktīvas 2006/112 167. pants un 168. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pievienotās vērtības nodokļa neitralitāte tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, prasa, lai nodokļu maksātājs varētu atskaitīt rēķinā par attiecīgajiem darījumiem norādīto nodokli?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-350/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 12. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Nordea Pankki Suomi Oyj

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 12. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Nordea Pankki Suomi Oyj

   (Lieta C-350/10)
   ()
   2010/C 246/55
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Nordea Pankki Suomi Oyj

      Atbildētāja: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Sestās direktīvas 77/388/EEK 13. panta B daļas d) punkta 3. un 5. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksājumu procesā un vērtspapīru darījumos starp kredītiestādēm izmantotie Swift pakalpojumi, kas ir aprakstīti šī lēmuma 1. punktā, ir atbrīvoti no pievienotās vērtības nodokļa?


title: Lieta T-181/06: Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūlijā — Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/34

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūlijā — Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-181/06)
   (2006/C 212/62)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — Giacomo Aiello, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 28. aprīļa Lēmumu 2006/334/EK, K(2006) 1702, daļā, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus Itālijas Republikas izdevumus, kurus tā attiecinājusi uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu;

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas Republika Pirmās instances tiesā apstrīdēja Komisijas 2006. gada 28. aprīļa Lēmumu K(2006) 1702, daļā, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus prasītājas izdevumus, kurus tā attiecinājusi uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu.
   Savu prasījumu atbalstam prasītāja uzsver, ka pārkāpti un nepareizi piemēroti:

               —

               Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulas (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (OV L 297, 02.11.1996., 19. lpp.) 11. panta 1. punkta c) apakšpunkta ceturtā daļa, 13. panta 2. punkts, 15. panta 4. punkta a) apakšpunkts, 30. panta 1. un 2. punkts un 50. pants;

               —

               Komisijas 1997. gada 16. aprīļa Regulas (EK) Nr. 659/97, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2200/96 piemērošanai intervences pasākumiem augļu un dārzeņu nozarē (OV L 100, 17.04.1997., 22. lpp.), 17. panta 2. punkta trešā daļa;

               —

               Komisijas 2001. gada 28. marta Regulas (EK) Nr. 609/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2200/96 piemērošanai attiecībā uz darbības programmām, darbības fondiem un Kopienas finansiālo palīdzību un ar kuru atceļ Regulu (EK) Nr. 411/97 (OV L 90, 30.03.2001., 4. lpp.), 8. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts, 8. panta 4. punkta b) apakšpunkts, kā arī 16. panta 1. punkts;

               —

               Komisijas 1997. gada 3. marta Regulas (EK) Nr. 412/97, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2200/96 piemērošanai attiecībā uz ražotāju organizāciju atzīšanu (OV L 62, 04.03.1997., 16. lpp.,), 3. pants;

               —

               Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulas (EEK) Nr. 3887/92, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus noteiktu Kopienas palīdzības sistēmu integrētās pārvaldības un kontroles sistēmas piemērošanai (OV L 391, 31.12.1992., 36. lpp.), 6. un 9. pants.


title: Lieta C-458/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/19

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-458/08)
   (2008/C 327/31)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa, P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, attiecībā uz būvniecības pakalpojumu sniegšanu noteikdama tādas pašas prasības kā uzņēmējdarbības veikšanai, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 49. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Portugāles tiesību akti par piekļuvi būvniecībai un darbību šajā jomā (Dekrēts-likums Nr. 12/2004) būvniecības darbības veikšanu Portugālē pakļauj prasībai par licences saņemšanu.
   Neviens uzņēmums bez jebkādiem izņēmumiem nevar Portugālē veikt būvniecības, pārbūves, paplašināšanas, labošanas, saglabāšanas, tīrīšanas, rekonstrukcijas vai nojaukšanas darbības vai, vispārīgi runājot, jebkādas ar būvniecību saistītas darbības bez iepriekšējas Portugāles iestāžu atļaujas.
   Portugāles konkurences tiesību akti, ar kuriem uzņēmumiem, tostarp Kopienu uzņēmumiem, aizliedz Portugālē sniegt būvniecības pakalpojumus bez iepriekšējas Portugāles iestāžu atļaujas piekļūt būvniecības nozarei ir EKL 49. panta pārkāpums.
   Prasības piekļuvei būvniecības nozarei, kas noteiktas Portugāles tiesību aktos, ir prasības par uzņēmējdarbības veikšanu. Portugāles tiesību akti nenošķir uzņēmējdarbības veikšanu no pagaidu rakstura pakalpojumu sniegšanas.
   Lai sniegtu pakalpojumus Portugālē, citās valstīs reģistrētiem būvniecības uzņēmumiem ir jāizpilda visi uzņēmējdarbības veikšanai nepieciešamie nosacījumi, kas praksē nozīmē, ka šiem būvniecības uzņēmumiem nav cita risinājuma kā reģistrēties Portugālē. Šāda prasība ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību.
   Nosacījumi darbības turpināšanai ir arī pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, jo tie padara neiespējamu pagaidu rakstura pakalpojumu sniegšanu.
   Iemesli, uz kuriem Portugāles valsts atsaucas, lai attaisnotu attiecīgos ierobežojumus, nav pamatoti un nevar tikt ņemti vērā.


title: lieta C-509/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 10. decembrī Hoge Raad der Nederlanden lēmumu lietā Magpar VI B.V. pret Staatssecretaris van Financiën

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 10. decembrī Hoge Raad der Nederlanden lēmumu lietā Magpar VI B.V. pret Staatssecretaris van Financiën
   (lieta C-509/04)
   (2005/C 31/31)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 10. decembraHoge Raad der Nederlanden lēmumu lietā Magpar VI B.V. pret Staatssecretaris van Financiën un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 13. decembrī.

      Hoge Raad der Nederlanden lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Direktīvas 69/335/EEK (1), kā to groza Direktīva 73/79/EEK (2), 7. panta 1. punkta bb) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja piecu gadu laikā pēc daļu iegūšanas no kapitāla nodokļa atbrīvotas daļu saplūšanas rezultātā sabiedrība vairs nav daļu turētāja sakarā ar sabiedrības, kurā daļas tika turētas, saplūšanu, minētās Direktīvas noteikumos paredzētie nosacījumi ir jāpiemēro attiecībā uz daļām iegūstošajā uzņēmumā?

               2)

               Vai, lai atbildētu uz uzdoto jautājumu, ir svarīgi, ka sabiedrība, kurā daļas tika turētas, juridiskas saplūšanas ar citu sabiedrību rezultātā ir beigusi pastāvēt (BW 2:311 panta 1. punkts) un tādējādi nevar runāt par burtisku daļu atsavināšanu?

      (1)  Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.)

      (2)  Padomes 1973. gada 9. aprīļa Direktīva, kas groza kapitāla nodokļa samazinātās likmes, ko nosaka Direktīvas par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts attiecībā uz noteiktām sabiedrības reorganizācijas darbībām, piemērošanas jomu (OV L 103, 13. lpp.)


title: Lieta T-1/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 7. marta rīkojums – Aluminios Cortizo un Cortizo Cartera /Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Spānijas iestāžu piešķirts atbalsts atsevišķiem saimniecisko interešu konsorcijiem (SIK) un ieguldītājiem tajos — Atsevišķiem finanšu līzinga līgumiem, kas paredzēti kuģu iegādei (Spānijas finanšu līzinga sistēma), piemērojamais nodokļu režīms — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/40

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 7. marta rīkojums – Aluminios Cortizo un Cortizo Cartera/Komisija
   (Lieta T-1/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Spānijas iestāžu piešķirts atbalsts atsevišķiem saimniecisko interešu konsorcijiem (SIK) un ieguldītājiem tajos - Atsevišķiem finanšu līzinga līgumiem, kas paredzēti kuģu iegādei (Spānijas finanšu līzinga sistēma), piemērojamais nodokļu režīms - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
   2014/C 135/51
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Aluminios Cortizo, SA (Padrón, Spānija) un Cortizo Cartera, SL (Padrón) (pārstāvis – A. Beiras Cal, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, M. Afonso, É. Gippini Fournier un P. Němečková)

      Priekšmets

   Pieteikums par Komisijas 2013. gada 17. jūlija lēmuma C(2013) 4426, galīgā redakcija, par valsts atbalstu SA.21233 C/2011 (ex NN/2011, ex CP 137/2006) izpildes apturēšanu – Atsevišķiem finanšu līzinga līgumiem piemērojamais nodokļu režīms

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-207/06: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 17. jūlijā ( Unabhängiger Finanzsenat Salzburg — Aigen (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Schwaninger Martin, Viehhandel — Viehexport / Zollamt Salzburg, Erstattungen (Regula (EK) Nr. 615/98 — Eksporta kompensācijas — Dzīvu liellopu labturība pārvadāšanas laikā — Direktīva 91/628/EEK — Noteikumu par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā piemērošana — Noteikumi par brauciena un atpūtas ilgumu, kā arī par liellopu pārvadāšanu pa jūru uz vietu, kas neatrodas Kopienā — Dzīvnieku pabarošana un padzirdīšana brauciena laikā)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/5

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 17. jūlijā (Unabhängiger Finanzsenat Salzburg — Aigen (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Schwaninger Martin, Viehhandel — Viehexport/Zollamt Salzburg, Erstattungen

   (Lieta C-207/06) (1)

   (Regula (EK) Nr. 615/98 - Eksporta kompensācijas - Dzīvu liellopu labturība pārvadāšanas laikā - Direktīva 91/628/EEK - Noteikumu par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā piemērošana - Noteikumi par brauciena un atpūtas ilgumu, kā arī par liellopu pārvadāšanu pa jūru uz vietu, kas neatrodas Kopienā - Dzīvnieku pabarošana un padzirdīšana brauciena laikā)
   (2008/C 223/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Unabhängiger Finanzsenat Salzburg — Aigen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Schwaninger Martin, Viehhandel — Viehexport

      Atbildētāja: Zollamt Salzburg, Erstattungen

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Finanzsenat (Austrija) — Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (OV L 82, 19. lpp.), 1. panta, kā arī Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.), pielikuma 48. punkta 7. daļas a) un b) apakšpunkta un šīs direktīvas 5. panta A. punkta 2. daļas d) apakšpunkta ii) daļas otrā ievilkuma interpretācija — Dzīvnieku aizsardzības noteikumu attiecībā uz brauciena ilgumu un atpūtas laiku piemērojamība liellopu pārvadājumam pa jūru uz vietu ārpus Kopienas ar transportlīdzekli, kas, neizkraujot dzīvniekus, tiek novietots uz kuģa — Maršruta plānā neesoša norāde par laikiem, kad pārvadātie dzīvnieki brauciena laikā faktiski tika pabaroti un padzirdīti
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, 1. pants nevar tikt interpretēts tādējādi, ka Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK un kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, pielikuma 48. punkta 7. daļas b) apakšpunkts ir piemērojams jūras pārvadājumam, kas, izmantojot transportlīdzekļus, kuri, neizkraujot no tiem dzīvniekus, tiek novietoti uz kuģa, savieno Eiropas Kopienas ģeogrāfisku punktu ar trešā valstī esošu ģeogrāfisku punktu;

               2)

               Direktīvas 91/628, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, pielikuma 48. punkta 7. daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda jūras pārvadājuma gadījumā, kad Eiropas Kopienas ģeogrāfisks punkts tiek savienots ar trešā valstī esošu ģeogrāfisku punktu ar transportlīdzekļiem, kuri, neizkraujot dzīvniekus, tiek novietoti uz kuģiem, pārvadājuma ilgums nedrīkst tikt ņemts vērā, ja dzīvnieki tiek pārvadāti atbilstoši šī paša 48. punkta 3. un 4. daļā paredzētajiem nosacījumiem, izņemot par brauciena ilgumu un atpūtas laiku. Ja tas tā ir, uzreiz pēc transportlīdzekļa nokraušanas no kuģa trešās valsts galapunkta ostā atbilstoši šī paša 48. punkta 4. daļas d) apakšpunktam var sākties jauns pārvadāšanas pa sauszemi periods;

               3)

               maršruta plāns, kurā iepriekš ar rakstāmmašīnu ir ierakstīta norāde par to, ka dzīvnieki pārvadāšanas pa jūru laikā ir tikuši pabaroti un padzirdīti “vakarā, no rīta, pusdienlaikā, vakarā un no rīta”, var izpildīt Direktīvas 91/628, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, prasības tiktāl, ciktāl tiek pierādīts, ka šīs darbības patiešām ir notikušas. Ja kompetentā valsts iestāde, ņemot vērā visus eksportētāja iesniegtos dokumentus, uzskata, ka minētās direktīvas prasības nav izpildītas, tai ir jāizvērtē, vai šī neizpilde ietekmēja dzīvnieku labturību, vai attiecīgajā gadījumā šāda neizpilde var tikt novērsta un vai tās sekām būtu jābūt tādām, ka eksporta kompensācija tiek zaudēta, samazināta vai saglabāta.

      (1)  OV C 190, 12.8.2006.


title: Lieta T-171/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 2. februāra spriedums – Benelli Q. J./ITSB – Demharter (“MOTOBI B PESARO”) Kopienas preču zīme — Atcelšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “MOTOBI B PESARO” — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Pēc noteiktā termiņa iesniegti pierādījumi pret pieteikumu par atcelšanu — Neņemšana vērā — Apelācijas padomes rīcības brīvība — Pretējs noteikums — Apstākļi, kas neļauj ņemt vērā papildu vai papildinošus pierādījumus — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts — Regulas (EK) Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešā daļa

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/30

         Vispārējās tiesas 2016. gada 2. februāra spriedums – Benelli Q. J./ITSB – Demharter (“MOTOBI B PESARO”)
   (Lieta T-171/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atcelšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “MOTOBI B PESARO” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Pēc noteiktā termiņa iesniegti pierādījumi pret pieteikumu par atcelšanu - Neņemšana vērā - Apelācijas padomes rīcības brīvība - Pretējs noteikums - Apstākļi, kas neļauj ņemt vērā papildu vai papildinošus pierādījumus - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts - Regulas (EK) Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešā daļa)
   (2016/C 098/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Benelli Q. J. Srl (Pezāro, Itālija) (pārstāvji – P. Lukácsi un B. Bozóki, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji F. Mattina, vēlāk – P. Bullock)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Demharter GmbH (Dilingena, Vācija) (pārstāvis – A. Kohn, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2013. gada 16. janvāra lēmumu lietā R 2590/2011-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Demharter GmbH un Benelli Q. J. Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Benelli Q. J. Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-112/14: Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – LESD 49. un 63. pants – EEZ līguma 31. un 40. pants – Valsts nodokļu tiesību akti – Peļņas ieskaitīšana slēgtu akciju sabiedrību biedriem – Atšķirīga attieksme pret sabiedrībām rezidentēm un sabiedrībām nerezidentēm – Pilnīgi fiktīvi mehānismi – Samērīgums)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/9

      Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
      (Lieta C-112/14) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - LESD 49. un 63. pants - EEZ līguma 31. un 40. pants - Valsts nodokļu tiesību akti - Peļņas ieskaitīšana slēgtu akciju sabiedrību biedriem - Atšķirīga attieksme pret sabiedrībām rezidentēm un sabiedrībām nerezidentēm - Pilnīgi fiktīvi mehānismi - Samērīgums)
      (2015/C 016/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un L. Armati)

         Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis – L. Christie)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  pieņemot un paturot spēkā nodokļu tiesību aktus par peļņas ieskaitīšanu sabiedrību nerezidenšu biedriem (“participators”), ar ko nosaka atšķirīgu attieksmi starp darbībām valsts iekšienē un pārrobežu darbībām, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi LESD 63. pantā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. pantā paredzētos pienākumus;

                  2)

                  Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 184, 16.6.2014.


title: Lieta T-559/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — STIM d'Orbigny /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/61

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — STIM d'Orbigny/Komisija
   (Lieta T-559/08)
   (2009/C 44/105)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société de travaux industriels et maritimes d'Orbigny (STIM d'Orbigny SA), Parīze (Francija) (pārstāvis — F. Froment-Meurice, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu apstrīdēto Komisijas lēmumu;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma pirmo pantu, ar kuru ir noteikts, ka (1) Francijas valsts SNSM izmaksātā kompensācija EUR 53,48 miljonu apmērā ir nelikumīgs, bet saderīgs valsts atbalsts, ka (2) negatīva SNCM pārdošanas cena EUR 158 miljoni nav valsts atbalsts, un ka (3) pārstrukturēšanas atbalsts EUR 15,81 miljonu apmērā ir nelikumīgs, bet saderīgs valsts atbalsts;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmumu C(2008)3182 galīgā redakcijā, ar kuru Komisija apliecināja, ka:

               —

               Francijas Republikas izmaksātā kompensācija Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (turpmāk tekstā — “SNCM”) EUR 53,48 miljonu apmērā, pamatojoties uz pienākumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus, ir nelikumīgs, bet ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts;

               —

               negatīva SNCM pārdošanas cena EUR 158 miljoni, tas, ka Compagnie Générale Maritime et Financière (turpmāk tekstā — “CGMF”) apmaksā darbinieku sociālās garantijas EUR 38,5 miljonu apmērā, un CGMF veikta kopēja un vienlaicīga SNCM rekapitalizācija EUR 8,75 miljonu apmērā nav valsts atbalsts; un

               —

               pārstrukturēšanas atbalsts EUR 15,81 miljonu apmērā, ko Francijas Republika ir piešķīrusi SNCM ir nelikumīgs, bet ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts.

         Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus, kas balstās uz:

               —

               pamatojuma nesniegšanu, jo Komisija:

                           —

                           nav noteikusi tirgu, aplūkojot vai precizējot konkurējošu uzņēmumu pozīciju;

                           —

                           nav atbildējusi uz dažiem Compagnie Méridionale de Navigation, kas darbojas attiecīgajā tirgū, argumentiem un

                           —

                           nav konstatējusi kopējā tirgus kapitālieguldījumu, kuri pārsniedz EUR 15,81 miljonu apmēru, kas ir noteikts kā saderīgs ar kopējo tirgu, nesaderību ar kopējo tirgu;

               —

               acīmredzamām kļūdām vērtējumā attiecībā uz:

                           —

                           EKL 86. panta 2. punkta piemērošanu kapitālieguldījumam 53,48 miljonu apmērā kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu tiktāl, ciktāl ar šo summu esot divas reizes atlīdzināti tie paši sabiedrisko pakalpojumu pienākumi, kas esot radījis pārmērīgu kompensāciju un esot kompensējis SNCM vadības deficītu un nespēju efektīvi uzlabot savu produktivitāti;

                           —

                           negatīvu SNCM pārdošanas cenu EUR 158 miljonu apmērā, kas nevarot nebūt valsts atbalsta sastāvdaļa; Komisija esot kļūdaini interpretējusi privāta investora ieguldījumu tirgus ekonomikā un esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka pilnīgi pasīvas rīcības pret valsti risks iespējamas likvidācijas gadījumā ļautu SNCM pārdošanu par negatīvu cenu uzskatīt par izmaksu ziņā izdevīgu risinājumu;

                           —

                              CGMF veikto kapitālieguldījumu EUR 8,75 miljonu apmērā, jo Komisija neesot ņēmusi vērā visus ekonomiskos, finanšu un juridiskos faktorus un neesot pierādījusi, ka CGMF ieguldījums nav valsts atbalsts;

                           —

                              CGMF ieguldījumu EUR 38,5 miljonu apmērā darbinieku sociālo garantiju veidā, kas SNCM nostāda izdevīgākā situācijā nekā tā, ko noteiktu tirgus;

                           —

                           valsts atbalstu EUR 22,52 miljonu apmērā, šajā gadījumā nav pārbaudīts neviens iemesls, kas ļautu secināt šī atbalsta saderību ar Kopienu vadlīnijām;

               —

               atbalstu samērīguma principa un principa, ka ir piemērojama tikai viena sociālā nodrošinājuma sistēma, pārkāpumu, jo SNCM atbalsta ieguvējs nozīmīgā veidā ar saviem līdzekļiem vai ārēji ar tirgus nosacījumiem saņemtu finansējumu nepiedalījās pārstrukturēšanā un 2006. gadā veiktie pasākumi esot Francijas Republikas pārmērīgs atbalsts uzņēmumam.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 28. oktobrī lietā C-148/03 (Oberlandesgericht München lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG pret Portbridge Transport International BV (Briseles konvencija — 20. pants un 57. panta 2. punkts — Atbildētāja nepiedalīšanās tiesas procesā — Atbildētājs, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī — Ženēvas konvencija par kravu starptautisko autopārvadājumu līgumu — Konvenciju kolīzija)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 28. oktobrī
   lietā C-148/03 (Oberlandesgericht München lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG pret Portbridge Transport International BV (1)

   (Briseles konvencija - 20. pants un 57. panta 2. punkts - Atbildētāja nepiedalīšanās tiesas procesā - Atbildētājs, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī - Ženēvas konvencija par kravu starptautisko autopārvadājumu līgumu - Konvenciju kolīzija)
   (2005/C 6/22)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-148/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 1971. gada 3. jūnija protokolam par Tiesas sniegto interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijai par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, ko Oberlandesgericht München (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 27. martā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 31. martā tiesvedībā Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG pret Portbridge Transport International BV, Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Rosas, tiesnesis R. Schintgen (referents) un tiesnese N. Colneric, ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretārs R. Grass, 2004. gada 28. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   57. panta 2. punkts 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, ko groza 1978. gada 9. oktobra Konvencija par Dānijas Karalistes, Īrijas un Apvienotās Karalistes un Ziemeļīrijas pievienošanos, 1982. gada 25. oktobra Konvencija par Grieķijas Republikas pievienošanos, 1989. gada 26. maija Konvencija par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos un 1996. gada 29. novembra Konvencija par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, ir interpretējams tādējādi, ka līgumslēdzējas puses tiesa, kurā iesūdzēts atbildētājs, kura domicils ir citas līgumslēdzējas valsts teritorijā, var atvasināt savu piekritību no īpašas konvencijas, kuras līgumslēdzēja puse arī ir pirmā valsts un kas satur īpašus noteikumus par piekritību, pat ja atbildētājs attiecīgās lietas ietvaros nav paudis savu viedokli par lietas būtību.

      (1)  OV C 146, 21.6.2003.


title: Lieta F-6/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. janvārī — Suvikas pret Padomi

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/45

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. janvārī — Suvikas pret Padomi
   (Lieta F-6/07)
   (2007/C 56/85)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Risto Suvikas, Helsinki (Somija) (pārstāvis — M.-A. Lucas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Atlases padomdevējas komitejas lēmumu neiekļaut prasītāju labāko kandidātu sarakstā sakarā ar Padomes B/024 paziņojuma par vakanci atlasi;

               —

               atcelt šo sarakstu, kā arī Padomes lēmumus ieņemamajos amatos pieņemt darbā [sarakstā] iekļautos kandidātus un nepieņemt darbā prasītāju;

               —

               piespriest Padomei prasītājam kā atlīdzību par kaitējuma nodarīšanu viņa karjerai sešus gadus maksāt starpību starp atalgojumu, ko tas būtu saņēmis, ja viņš būti bijis pieņemts darbā un to, kuru tas saņēma citā amatā esot, un EUR 25000 par tam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   2005. gada 14. oktobrī Padome publicēja paziņojumu par vakanci uz astoņām pagaidu darbinieka vietām, lai veiktu “Duty Officer” funkcijas. Prasītājs, kas šīs funkcijas bija veicis kā norīkots valsts eksperts (NVE), pieteica savu kandidatūru. 2006. gada 20. februārī tas tika informēts, ka viņš pēc atlases procedūras nav iekļauts labāko kandidātu sarakstā.
   Savas prasības pamatojumā prasītājs norāda trīs pamatus.
   Pirmā pamata ietvaros viņš norāda paziņojuma 4. punkta, kā arī objektivitātes, pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu. It īpaši tādēļ, ka ārējos kandidātus Atlases padomdevēja komiteja novērtēja, pamatojoties uz intervijām un to kvalifikāciju apliecinošu dokumentu pārbaudi, bet kandidāti, kas jau ir veikuši “Duty Officer” funkcijas kā NVE tika novērtēti, pamatojoties uz to vadītāju atzinumiem par to kā viņi ir veikuši savus uzdevumus. Padome neesot pierādījusi, ka šis iespējamais pārkāpums nav ietekmējis atlases rezultātus.
   Otrā pamata ietvaros prasītājs norāda tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo sakarā ar to, ka iekšējie kandidāti tika novērtēti saskaņā ar iepriekš aprakstīto procedūru, viņiem bija iepriekš jāpaziņo vadītāju atzinums, lai tie varētu īstenot tiesības uz aizstāvību.
   Trešais pamats, kas attiecas uz Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (PDK) 9. panta un 12. panta 1. punkta pārkāpumu, kā arī neatkarības, objektivitātes un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, ir sadalīts trijās daļās.
   Pirmajā daļā prasītājs norāda, ka dažiem Atlases komitejas locekļiem ir interešu konflikts attiecībā uz dažiem kandidātiem un šī fakta dēļ daži kandidāti tika novērtēti, pārsniedzot paziņojumā par vakanci paredzētās atlases procedūras robežas.
   Otrajā daļā prasītājs apgalvo, ka Komiteja ir novērtējusi kandidātu kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, neņemot vērā to izglītības un profesionālās pieredzes līmeni, ilgumu un specifiku.
   Trešajā daļā prasītājs norāda, ka, pieņemot, ka iekšējo kandidātu novērtēšana, pamatojoties uz viņu vadītāju atzinumiem varētu tikt pieļauta, procedūra tomēr būtu prettiesiska tiktāl, ciktāl minētie atzinumi nav pareizi ņemti vērā, sastādot veiksmīgo kandidātu sarakstu, it īpaši sakarā ar iepriekš minēto interešu konfliktu.


title: Lieta C-498/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 29. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-225/07 un T-364/07 Thomson Sales Europe /Komisija 2009. gada 3. decembrī iesniedza Thomson Sales Europe

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 29. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-225/07 un T-364/07 Thomson Sales Europe/Komisija 2009. gada 3. decembrī iesniedza Thomson Sales Europe

   (Lieta C-498/09 P)
   2010/C 80/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Thomson Sales Europe (pārstāvji — F. Goguel un F. Foucault, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. septembra spriedumu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2007. gada 7. maija Lēmumu REM Nr. 03/05;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā izvirza trīs apelācijas pamatus.
   Pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav ievērojusi EKL 225. pantā noteiktos kompetences noteikumus, pieņemot lēmumu par tā prasību atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2007. gada 20. jūlija vēstuli, neatzīstot, ka ir iegūtas tiesības vēlāk neiegrāmatot ievedmuitas nodokļus par Taizemē ražotajiem krāsainajiem televizoriem, kaut gan iepriekš tā minēto lūgumu ir atzinusi pa nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka attiecīgā vēstule nevarēja radīt juridiskas sekas.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tiesības uz aizstāvību un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, juridiski kvalificējot faktus, jo tā, pirmkārt, ir noraidījusi tā lūgumu nodot lietas dalībnieku rīcībā visus pierādījumus, un, otrkārt, ir nospriedusi, ka ir pierādīta Thomson rupja neuzmanība, jo tam kā pieredzējušam tirgus dalībniekam bija jāprasa no Komisijas precīza informācija par iespēju turpināt deklarēt Taizemē ražotos krāsainos televizorus kā Taizemes izcelsmes preces pēc tam, kad tas sāka iegādāties Korejas un Malajas izcelsmes lampas.
   Trešajā pamatā, kam ir trīs daļas, Thomson apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Muitas kodeksa (1) 239. pantu attiecībā uz iespēju pilnībā vai daļēji atmaksāt samaksātos ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus vai atlaist muitas parāda summu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs, pirmkārt, apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā ir noraidījusi tā prasības pieteikumu, pārbaudot vienīgi nosacījumu par krāpšanas vai rupjas neuzmanības neesamību, iepriekš neaplūkojot nosacījumu par īpašas situācijas esamību.
   Turklāt Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi kļūdu, juridiski kvalificējot faktus, un tātad kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Muitas kodeksa 239. pantā minētie atlaišanas nosacījumi nav izpildīti. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka tas atbilst šīs normas prasībām, jo šīs lietas apstākļi liecinot par īpašu situāciju, ciktāl Komisija esot grozījusi atbilstošo tiesību normu interpretācijas praksi, pietiekami neinformējot tirgus dalībniekus.

      Thomson cita starpā apgalvo, ka tai nav nekādu šaubu par tās darbību likumību, jo tas bija pārliecināts, ka visai tā produkcijai ir piemērojama tikai viena antidempinga nodeva, kas ir faktiski noteikta kopējā nolīgumā ar Komisiju. Tādējādi nevar uzskatīt, ka tas ir pieļāvis neuzmanību.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta T-285/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. jūnijā — Milux /ITSB ( “CHEMOCONTROL” )

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/49

         Prasība, kas celta 2010. gada 25. jūnijā — Milux/ITSB (“CHEMOCONTROL”)
   (Lieta T-285/10)
   ()
   2010/C 234/87
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Milux Holding S.A. (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — J. Bojs, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 1444/2009-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CHEMOCONTROL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 10. un 44. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 pārkāpums, jo Apelāciju padome nepareizi piemēroja nediskriminācijas principu šīs lietas faktiem; pakārtoti — Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome kļūdījās, izdarot secinājumu, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nepiemīt pietiekama raksturīgā atšķirtspēja


title: Lieta C-465/04: Tiesas (pirmā palāta)  2006. gada 23. marta  spriedums ( Corte suprema di cassazione  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Honyvem Informazioni Commerciali Srl  pret  Mariella De Zotti  (Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji — Direktīva 86/653/EEK — Tirdzniecības pārstāvja tiesības saņemt atlīdzību pēc līguma izbeigšanās)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/19

         Tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 23. marta spriedums (Corte suprema di cassazione lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Honyvem Informazioni Commerciali Srl pret Mariella De Zotti

   (Lieta C-465/04) (1)

   (Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji - Direktīva 86/653/EEK - Tirdzniecības pārstāvja tiesības saņemt atlīdzību pēc līguma izbeigšanās)
   (2006/C 131/34)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Honyvem Informazioni Commerciali Srl

      Atbildētāja: Mariella De Zotti

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte suprema di cassazione — Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (OV L 382, 17. lpp.) 17. un 19. panta interpretācija — Tirdzniecības pārstāvja tiesības saņemt atlīdzību vai kompensāciju par zaudējumiem pēc līguma izbeigšanās
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               19. pants Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvā 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šīs direktīvas 17. panta 2. punktu nosakāmā atlīdzība saistībā ar līguma izbeigšanos nevar tikt aizstāta ar atlīdzību, ko nosaka saskaņā ar koplīgumu, pamatojoties uz citiem, nevis minētajā noteikumā paredzētajiem kritērijiem, ja vien nav konstatēts, ka koplīguma piemērošana jebkurā gadījumā nodrošina tirdzniecības pārstāvim atlīdzību, kas ir vienāda ar atlīdzību, kas nosakāma atbilstīgi minētajam noteikumam, vai ir lielāka par to;

               2)

               Direktīvas 86/653 17. panta 2. punktā noteiktās pamatsistēmas ietvaros dalībvalstīm ir diskrecionārā vara, ko tās var izmantot, jo īpaši, ievērojot taisnīguma kritēriju.

      (1)  OV C 31, 05.02.2005.


title: Lieta C-88/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2008. gada 27. februāra rīkojumu — David Hütter / Technische Universität Graz

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2008. gada 27. februāra rīkojumu — David Hütter/Technische Universität Graz

   (Lieta C-88/08)
   (2008/C 128/36)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Obersten Gerichtshofs
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: David Hütter

      Atbildētājs: Technische Universität Graz
   Prejudiciālais jautājums
   Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 1., 2. un 6. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu (šajā gadījumā: Austrijas 1948. gada Vertragsbedienstetengesetz (Likums par līgumdarbiniekiem) 3. panta 3. punktu un 26. panta 1. punktu), kurā, lai noskaidrotu atalgojuma palielināšanas datumu, ir izslēgti vērā ņemami nodarbinātības periodi, ja tie ir bijuši līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta T-246/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūnijā — Melli Bank /Padome

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/34

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūnijā — Melli Bank/Padome
   (Lieta T-246/08)
   (2008/C 197/59)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Melli Bank plc, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Gordon, QC, Stratford, Barrister, R. Gwynne un T. Din, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2008/475/EK par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu Pielikuma B daļas 4. punktu, ciktāl tas attiecas uz Melli Bank plc;

               —

               pieņemt visus pasākumus un lēmumus, kas varētu likties taisnīgi un atbilstoši šajos apstākļos;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus Bank tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo pieteikumu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītāja lūdz atcelt Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmumu 2008/475/EK (1) ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (2) daļā, kurā prasītāja ir ietverts to fizisko un juridisko personu, vienību un struktūru sarakstā, kuru naudas resursi un saimnieciskie līdzekļi ir iesaldēti saskaņā ar šo normu.
   Prasītāja lūdz atcelt Pielikuma B daļas 4. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, pamatojot ar to, ka tas ir prettiesisks no diviem aspektiem.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir nesamērīgs, jo prasītājas naudas līdzekļu un saimniecisko īpašumu iesaldēšanai 1) nav racionālas saiknes ar mērķi novērst kodolizplatību vai tās finansēšanu un 2) nav vismazāk ierobežojošais veids, kā izrādīt modrību attiecībā uz prasītāju vai īstenot mērķi, kas ir kodolizplatības finansēšanas novēršana.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu pārkāpts nediskriminācijas princips, jo, no vienas puses, prasītāja ir tādā pašā stāvoklī kā citas Irānas banku Lielbritānijas meitas sabiedrības un stāvoklī, kas būtiski pielīdzināms citām Lielbritānijas bankām, tostarp tām bankām, kurām ir darījumi ar Irānu, taču pret to ir bijusi atšķirīga attieksme, un, no otras puses, tā ir būtiski atšķirīgā stāvoklī salīdzinājumā ar citu banku, kuru norādījusi Apvienoto Nāciju Drošības padome, taču pret prasītāju ir bijusi tāda pati attieksme.

      (1)  OV 2008 L 163, 29. lpp.

      (2)  Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regula (EK) Nr. 423/2007 (OV 2007 L 103, 1. lpp.).