title: Lieta C-336/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. jūlijā iesniedza Landgericht Ravensburg (Vācija) – QY/Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. jūlijā iesniedza Landgericht Ravensburg (Vācija) – QY/Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

      (Lieta C-336/20)
      (2020/C 423/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Ravensburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: QY

         Atbildētāja: Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Par likumības fikciju atbilstoši EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas trešajam teikumam un 12. punkta pirmās daļas trešajam teikumam

                              a)

                              Vai EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas trešais teikums un 12. punkta pirmās daļas trešais teikums, ciktāl tajos Direktīvas 2008/48/EK (1) 10. panta 2. punkta p) apakšpunktā izvirzītajām prasībām pretrunā esoši līguma noteikumi tiek atzīti par atbilstošiem prasībām, kas izvirzītas EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas pirmajā un otrajā teikumā, kā arī 12. punkta pirmās daļas otrā teikuma 2) apakšpunkta b) punktā, neatbilst Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktam un 14. panta 1. punktam?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              b)

                              Vai no Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunkta un 14. panta 1. punkta, izriet, ka EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas trešais teikums un 12. punkta pirmās daļas trešais teikums nav jāpiemēro, ciktāl tajos Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktā izvirzītajām prasībām pretrunā esoši līguma noteikumi tiek atzīti par atbilstošiem prasībām, kas izvirzītas EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas pirmajā un otrajā teikumā, kā arī 12. punkta pirmās daļas otrā teikuma 2) apakšpunkta b) punktā?

                        Ja uz 1.b) jautājumu netiek atbildēts apstiprinoši:

                  2)

                  Par obligāti norādāmo informāciju atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punktam

                              a)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar kredīta veidu vajadzības gadījumā ir jānorāda, ka runa ir par saistītu kredītlīgumu?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              b)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta l) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka absolūtos skaitļos ir jānorāda kredītlīguma noslēgšanas brīdī spēkā esošā nokavējuma procentu likme vai vismaz spēkā esošā atsauces procentu likme (šajā gadījumā – procentu pamatlikme atbilstoši BGB 247. pantam), uz kuras pamata aprēķina spēkā esošo nokavējuma procentu likmi kopā ar piemaksu (šajā gadījumā – piecus procentpunktus atbilstoši BGB 288. panta 1. punkta otrajam teikumam)?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              c)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta t) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīguma tekstā ir jāsniedz informācija par būtiskajiem formālajiem priekšnoteikumiem, lai piekļūtu ārpustiesas sūdzību un pārsūdzību mehānismam?
                              Ja uz vienu no iepriekšējiem jautājumiem II.2.a)–c) tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

                              d)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atteikuma termiņu sāk skaitīt tikai tad, kad ir tikusi sniegta pilnīga un satura ziņā pareiza informācija atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punktam, neesot nozīmei tam, vai informācijas neesamība vai kļūdainība ir piemērota, lai ierobežotu patērētāja iespēju novērtēt sava pienākuma apmēru?

                        Ja uz iepriekšējo jautājumu II.1.a) un/vai vienu no jautājumiem II.2.a)–c) tiek atbildēts apstiprinoši:

                  3)

                  Par atteikuma tiesību zaudēšanu atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta pirmajam teikumam:

                              a)

                              Vai atteikuma tiesības atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta pirmajam teikumam var zaudēt?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              b)

                              Vai tiesību zaudēšanas gadījumā runa ir par atteikuma tiesību ierobežošanu laika ziņā, kas ir jāreglamentē parlamenta likumā?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              c)

                              Vai iebilduma par tiesību zaudēšanu subjektīvā ziņā priekšnoteikums ir tāds, ka patērētājs zināja par viņa atteikuma tiesību pastāvēšanas turpināšanos vai vismaz viņam ir jāattaisno sava nezināšana rupjas nolaidības izpratnē?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              d)

                              Vai kreditora iespēja sniegt kredītņēmējam informāciju atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunktam vēlāk un tādējādi izraisīt atteikuma termiņa skaitīšanas sākumu liedz piemērot labticīgi tiesību zaudēšanas noteikumus?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              e)

                              Vai minētais ir saderīgs ar spēkā esošajiem principiem, kuri Vācijas tiesnesim ir saistoši saskaņā ar Grundgesetz [Pamatlikumu], un, ja tas tā ir, kā Vācijas tiesību piemērotājam ir jāatrisina pretruna starp saistošajām starptautisko tiesību prasībām un Tiesas izvirzītajām prasībām?

                        Neatkarīgi no atbildes uz iepriekšējiem jautājumiem 1)–3):

                  4)

                  Par tiesneša, kas lietu izskata vienpersoniski, tiesībām iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. panta otrajai daļai
                  Vai ZPO 348.a panta 2. punkta 1) apakšpunkts, ciktāl šis tiesiskais regulējums attiecas arī uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemšanu atbilstoši LESD 267. panta otrajai daļai, nav saderīgs ar valstu tiesu tiesībām iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. panta otrajai daļai un tāpēc tas nav jāpiemēro, pieņemot lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-352/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. jūlijā iesniedza Kúria (Ungārija) – HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt./Magyar Nemzeti Bank

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. jūlijā iesniedza Kúria (Ungārija) – HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt./Magyar Nemzeti Bank

      (Lieta C-352/20)
      (2020/C 423/24)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt.

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Magyar Nemzeti Bank

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ieguldījumu fondu pārvaldnieku atalgojuma politika ir piemērojama dividendēm, kas attiecīgajām personām izmaksātas

                  a)

                  tieši, jo viņām pieder priekšrocību akcijas ar pirmtiesībām saņemt ieguldījumu fondu pārvaldnieka dividendes, un

                  b)

                  ar tādu attiecīgajām vadošajām amatpersonām piederošu vienpersonas akciju sabiedrību starpniecību,
                  kurām pieder priekšrocību akcijas ar pirmtiesībām saņemt šā fondu pārvaldnieka dividendes?


title: Lieta C-363/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. augustā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – MARCAS MC Szolgáltató Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. augustā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – MARCAS MC Szolgáltató Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-363/20)
      (2020/C 423/25)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: MARCAS MC Szolgáltató Zrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas atzītas kā vispārpiemērojams princips Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā, tiesiskās drošības, samērīguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības vispārējiem principiem atbilst tāda dalībvalsts nodokļu iestādes prakse, atbilstoši kurai nodokļu maksātāja deklarācijas a posteriori pārbaudes kontekstā – bez konstatējuma, ka nodokļu maksātājs būtu pārkāpis kādu konkrētu grāmatvedības noteikumu vai materiāltiesisku juridisko normu saistībā ar nodokli – pārbaudes priekšmetu, un bez maksājamās nodokļa summas grozījuma attiecībā pret to, kas iekļauta deklarācijās par gadiem, uz kuriem attiecas saimnieciskā darbība –, nodokļu iestāde, to nemotivējot, nosaka nodokļu maksātājam “nodokļa starpības” parāda esamību tā vienīgā iemesla dēļ, ka viņš savu deklarāciju ir aizpildījis, no dalībvalsts Grāmatvedības likumā noteiktajiem grāmatvedības principiem neņemot vērā divus nodokļu iestādes pieprasītus nodokļu principus, bet drīzāk, izmantojot savu novērtējuma brīvību, ir to izdarījis uz citu principu pamata, ko ir uzskatījis par savu saimniecisko darbību regulējošiem principiem?

                  2)

                  Vai Direktīvas 78/660/EEK (Ceturtā direktīva) (1) 2. panta 3. punktu un 31. pantu – ievērojot Hartas 47. pantā noteiktās tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu un vispārējos tiesiskās drošības, samērīguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus, kas nostiprināti kā Savienības tiesību vispārējie principi, – var interpretēt tādējādi, ka tādas saimnieciskās darbības gadījumā, kas attiecas uz vairākiem fiskālajiem gadiem, ja nodokļu iestāde aizstāj nodokļu maksātāja izvēlētos grāmatvedības principus ar citiem grāmatvedības principiem un tā rezultātā izdara grozījumus grāmatvedības ierakstos, kas skar arī nodokļu deklarācijas par blakusesošajiem gadiem, tai ir obligāti attiecināt savu pārbaudi arī uz tiem fiskālajiem gadiem, uz kuriem attiecas saimnieciskā darbība un kurus līdz ar to ietekmē nodokļu iestādes secinājumus par periodu, par kuru tika veikta pārbaude? Vai, veicot nodokļu maksātāja deklarācijas pārbaudi a posteriori, nodokļu iestādei ir pārbaudāmajā fiskālajā gadā jāņem vērā posteņi, kas grozīti ar papildu deklarāciju par iepriekšējo gadu, ar tādu rezultātu, ka nodokļu maksātājs ir veicis pārmaksu, jo ir samaksājis nodokli pirms termiņa, un vai norādītajiem principiem un Hartas 54. pantā noteiktajam tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumam atbilst rīcība, ka nodokļu iestāde paziņo, ka pastāv nodokļu maksātāja nodokļu parāds, neatkarīgi no pārmaksas esamības?

                  3)

                  Vai ir samērīgi sodīt par iespējami nepareizas grāmatvedības metodes izvēli, paziņojot par nodokļu starpības esamību, kas tiek kvalificēta kā parāds, ņemot vērā arī to, ka tiek noteikts samaksāt sodu – kaut arī tikai 10 % apmērā –, un kavējuma naudu, ja nodoklis, par ko ir strīds, ir ticis samaksāts pirms termiņa un visā procesa laikā līdz pat beigām ir prasītāja nodokļu tekošajā kontā figurējis kā pārmaksa, un līdz ar to Valsts kases ieņēmumiem nav radušies nekādi zaudējumi, un nepastāv norādes par ļaunprātīgu izmantošanu?

                  4)

                  Vai tiesiskās paļāvības (aizsardzības) principu var interpretēt tādējādi, ka tā objektīvā bāze, proti, nodokļu maksātāja cerības attiecībā uz attieksmi grāmatvedības ziņā ir pamatotas, ja nodokļu iestāde agrāk ir veikusi kādu pārbaudi nodokļu maksātāja uzņēmumā, kuras laikā ir novērtējusi – kaut gan nav par to konkrēti paziņojusi vai tas bija vienkārši izsecināms no šīs iestādes rīcības –, ka attaisnojošo dokumentu, grāmatu un reģistru noformējums un uzglabāšana atbilst noteikumiem, vai tomēr nodokļu maksātājs var atsaukties uz tiesiskās paļāvības principu tikai tad, ja nodokļu iestāde veic nodokļu deklarāciju pārbaudi a posteriori, kas izraisa slēgtus periodus, attiecinot to uz visiem nodokļu veidiem un konkrēti paužot labvēlīgu viedokli par nodokļu maksātāja grāmatvedības praksi? Vai nodokļu iestāde rīkojas atbilstoši tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem, ja tā vēlākos lēmumos piesaista juridiskas un nodokļu rakstura sekas grāmatvedības pārkāpumiem tādā veidā, ka ar apgalvojumu par agrākās pārbaudes formālu raksturu vai nepilnīgumu, vai par to, ka nav konkrēti pausta labvēlīga viedokļa, tā neatzīst, ka prasītājs ir pamatoti paļāvies uz to, ka viņa agrākā grāmatvedības prakse bija pareiza?

         (1)  Padomes ceturtā direktīva 78/660/EEK (1978. gada 25. jūlijs), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (OV 1978, L 222, 11. lpp., īpašais izdevums latviešu valodā, 17. nod., 1. sēj., 21. lpp.).


title: Lieta C-373/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. augustā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Polija) – A.M./Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. augustā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Polija) – A.M./Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

      (Lieta C-373/20)
      (2020/C 423/26)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A.M.

         Atbildētājs: Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai valsts iestādes pareizi izprot Komisijas Regulas (EK) Nr. 1120/2009 (2009. gada 29. oktobris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 III sadaļā, ar ko nosaka kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (1) 2. panta c) punktā ietverto “pastāvīgu ganību” definīciju tādējādi, ka saistībā ar tādu pļavu un ganību dabisku pārplūšanu vai applūšanu, kas atrodas īpaši aizsargājamā dabas teritorijā (Natura 2000; Iński Park Krajobrazowy [Iņsko dabas parks]), šīs zemes tiek pakļautas “augsekai” un tādējādi tiek pārtraukts piecu (vai vairāk) gadu periods, kad šīs zemes netiek pakļautas “augsekas” sistēmai, kas secīgi rada pamatu tam, lai liegtu vai ierobežotu agrovides maksājumus lauksaimniekam, kā arī rada citas finansiālās sekas saistībā ar agrovides programmas īstenošanas piecu gadu laikposma pārtraukšanu?

         (1)  OV 2009, L 316, 1. lpp.


title: Lieta C-380/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – BQ/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – BQ/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-380/20)
      (2020/C 423/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BQ

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-381/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – VR/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – VR/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-381/20)
      (2020/C 423/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VR

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-382/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – AL/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – AL/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-382/20)
      (2020/C 423/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AL

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-383/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – LK/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – LK/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-383/20)
      (2020/C 423/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LK

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-384/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – DP/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – DP/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-384/20)
      (2020/C 423/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DP

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-389/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 14. augustā iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 2 de Vigo (Spānija) – CJ/Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 14. augustā iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo (Spānija) – CJ/Tesorería General de la Seguridad Social

      (Lieta C-389/20)
      (2020/C 423/33)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CJ

         Atbildētāja: Tesorería General de la Seguridad Social

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1) 4. panta 1. punkts, ar ko ir aizliegta jebkāda – tieša vai netieša – diskriminācija dzimuma dēļ attiecībā uz pienākumu veikt sociālās iemaksas, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (2), 5. panta b) punkts, kurā ir paredzēts identisks tiešas vai netiešas diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums attiecībā uz sociālās sistēmas darbības jomu un pieejas nosacījumiem, kā arī pienākumu veikt iemaksas un iemaksu aprēķināšanu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā LGSS [Ley General de la Seguridad Social] 251. panta d) punkts [, saskaņā ar kuru] “d) Īpašais mājsaimniecībā nodarbināto darbinieku regulējums neietver aizsardzību bezdarba gadījumā”?

                  2)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ir jāuzskata, ka minētā tiesību norma ir aizliegtas diskriminācijas piemērs saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK 9. panta 1. punkta e) un/vai k) apakšpunkta noteikumiem, ciktāl strīdīgās tiesību normas, proti, LGSS 251. panta d) punkta, adresāti ir gandrīz tikai sievietes?

         (1)  OV 1979, L 6, 24. lpp.

         (2)  OV 2006, L 204, 23. lpp.


title: Lieta C-392/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Polija) – Eiropas Ķimikāliju aģentūra/Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 12. augustā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Polija) – Eiropas Ķimikāliju aģentūra/Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej

      (Lieta C-392/20)
      (2020/C 423/34)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

         Atbildētāja: Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 299. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tikai Padomes, Komisijas vai Eiropas Centrālās bankas lēmumiem vai arī Eiropas Ķimikāliju aģentūras lēmumiem par papildu administratīvā maksājuma piemērošanu?

                  2)

                  Vai LESD 299. pants, kurā ir noteikts, ka lēmumam pievieno izpildes rīkojumu, iepriekš pārbaudot tikai lēmuma autentiskumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa, lemjot par atzīmes par izpildāmību izdarīšanu un piemērojot valsts civilprocesa noteikumus, nav tiesīga pārbaudīt, vai ar izpildes rīkojumu konstatētam prasījumam ir iestājies noilgums?


title: Lieta C-393/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. augustā iesniedza Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie (Polija) – T.B., D. sp. z. o. o./G. I. A/S

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. augustā iesniedza Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie (Polija) – T.B., D. sp. z. o. o./G. I. A/S
      (Lieta C-393/20)
      (2020/C 423/35)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: T.B., D. sp. z. o. o.

         Atbildētāja: G. I. A/S

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 13. panta 2. punkts, skatīts kopā ar tā 11. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to var atsaukties persona, kas apmaiņā pret pakalpojumiem – kas sniegti tieši ceļu satiksmes negadījumā cietušajam sakarā ar radušos kaitējumu – ieguva prasījuma tiesības par zaudējumu atlīdzību, lai gan neveic profesionālu darbību zaudējumu atlīdzības piedziņas no apdrošinātājiem jomā, un kas negadījuma izraisītāja civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju, kura domicils ir citā dalībvalstī, iesūdzēja sava domicila vietas tiesā?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 2. punkts vai 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to var atsaukties persona, kas uz cesijas līguma pamata no ceļu satiksmes negadījumā cietušā ieguva prasījuma tiesības, ar mērķi tās dalībvalsts tiesā, kurā iestājies notikums, saukt pie civiltiesiskās atbildības šī ceļu satiksmes negadījuma izraisītāja apdrošinātāju, kura reģistrācijas vieta ir citā dalībvalstī, kas nav notikuma vietas dalībvalsts?

         (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-396/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūlijā iesniedza Kúria (Ungārija) – CHEP Equipment Pooling NV/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūlijā iesniedza Kúria (Ungārija) – CHEP Equipment Pooling NV/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-396/20)
      (2020/C 423/36)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CHEP Equipment Pooling NV

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (1) (Direktīva 2008/9/EK), 20. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pat nodokļa maksātājam par sliktu esošu acīmredzamu skaitlisku atšķirību starp atmaksas pieteikumu un rēķinu gadījumā – nerodoties jautājumam par daļas atskaitīšanu – atmaksāšanas dalībvalsts var uzskatīt, ka nav nepieciešams pieprasīt papildu informāciju un ka tā ir saņēmusi visu informāciju, kas ir nepieciešama lēmuma pieņemšanai par atmaksāšanu?

         (1)  OV 2008, L 44, 23. lpp.


title: Lieta C-406/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. augustā iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – Phantasialand/Finanzamt Brühl

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. augustā iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – Phantasialand/Finanzamt Brühl

      (Lieta C-406/20)
      (2020/C 423/37)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Phantasialand

         Atbildētāja: Finanzamt Brühl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) III pielikuma 7. kategorijā, skatītā kopā ar 98. panta 2. punktu, nosauktos gadatirgus un izklaides parkus var izmantot nošķiršanai nolūkā noteikt standarta nodokļu likmi atpūtas parkam, lai gan apzīmējums “izklaides parks” attiecas gan uz atrakciju uzņēmumiem, kas ir piesaistīti konkrētai vietai, gan arī uz tādiem atrakciju uzņēmumiem, kas nav piesaistīti konkrētai vietai?

                  2)

                  Vai Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru dažādu pakalpojumu sniegšanas apstākļi var būt to atšķirīguma pamatā, ir piemērojama pakalpojumiem, ko sniedz konkrētai vietai nepiesaistīti atrakciju organizētāji un konkrētai vietai piesaistīti atrakciju uzņēmumi, kas darbojas kā atpūtas parki?

                  3)

                  Ja atbilde uz 2. prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai “vidusmēra patērētāja viedoklis”, kas atbilstoši Tiesas judikatūrai ir būtisks apgrozījuma nodokļa neitralitātes principa elements, nav piemērota “mentāla perspektīva” pierādījumu iegūšanai ekspertīzes ceļā?

         (1)  Padomes Direktīva (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-410/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. septembrī iesniedza Audiencia Provincial de La Coruña (Spānija) – Banco Santander, S.A./J.A.C. un M.C.P.R.

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. septembrī iesniedza Audiencia Provincial de La Coruña (Spānija) – Banco Santander, S.A./J.A.C. un M.C.P.R.

      (Lieta C-410/20)
      (2020/C 423/38)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de La Coruña

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Banco Santander, S.A.

         Atbildētāji: J.A.C. un M.C.P.R.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai gadījumā, kad finanšu iestādes noregulējuma procedūrā ir norakstītas visas akcijas, kas veido sabiedrības pamatkapitālu, Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Direktīvas 2014/59/ES (1) 34. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 53. panta 1. un 3. punkts, kā arī 60. panta 2. punkta b) un e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka personas, kuras ir ieguvušas savas akcijas dažus mēnešus pirms noregulējuma procedūras uzsākšanas saistībā ar kapitāla palielināšanu, izmantojot publisko piedāvājumu parakstīties, var celt prasības par zaudējumu atlīdzību vai prasības ar līdzvērtīgu iedarbību, pamatojoties uz kļūdainu informāciju emisijas prospektā, pret izdevējiestādi vai pret iestādi, kas izveidota, veicot vēlāku apvienošanos iegādājoties?

                  2)

                  Vai tādā pašā gadījumā kā iepriekšējā jautājumā minētais ar Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Direktīvas 2014/59/ES 34. panta 1. punkta a) apakšpunktu, 53. panta 3. punktu, kā arī 60. panta 2. punkta b) apakšpunktu netiek pieļauts, ka izdevējiestādei vai iestādei, kura vispārēji pārņem tās saistības, tiesas ceļā tiek noteikts pienākums atmaksāt parakstīto akciju vērtību, kā arī procentus, pamatojoties uz līguma par parakstīšanos uz akcijām atzīšanu par spēkā neesošu ar atpakaļejošu spēku (ex tunc) prasību dēļ, kas celtas pēc iestādes noregulējuma?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu (OV 2014, L 173, 190. lpp.)


title: Lieta C-411/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. septembrī iesniedza Finanzgericht Bremen (Vācija) – S/Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. septembrī iesniedza Finanzgericht Bremen (Vācija) – S/Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

      (Lieta C-411/20)
      (2020/C 423/39)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Bremen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: S

         Atbildētāja: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2004/38/EK (1) 24. pants un Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2) 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram citas dalībvalsts valstspiederīgajam, kuram iekšzemē ir tikusi noteikta dzīvesvieta vai pastāvīgā dzīvesvieta un kurš nepierāda, ka viņam ir ienākumi iekšzemē no lauksaimniecības un mežsaimniecības, profesionālās darbības, darbības pašnodarbinātas personas statusā vai no algota darba, par pirmajiem trim mēnešiem no dzīvesvietas vai pastāvīgās dzīvesvietas noteikšanas brīža nav tiesību uz ģimenes pabalstiem Regulas (EK) Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta j) apakšpunkta izpratnē, lasot to kopā ar 1. panta z) punktu, savukārt attiecīgās dalībvalsts valstspiederīgajam, kurš atrodas tādā pašā situācijā, nepierādot ienākumus iekšzemē no lauksaimniecības un mežsaimniecības, profesionālās darbības, darbības pašnodarbinātas personas statusā vai no algota darba, ir tiesības uz ģimenes pabalstiem Regulas (EK) Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta j) apakšpunkta izpratnē, lasot to kopā ar 1. panta z) punktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-415/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. septembrī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH/Hauptzollamt Hamburg

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. septembrī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH/Hauptzollamt Hamburg

      (Lieta C-415/20)
      (2020/C 423/40)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH

         Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesībās paredzētais dalībvalstu pienākums atmaksāt nodevas, kas tikušas piemērotas, pārkāpjot Savienības tiesības, pieskaitot tām procentus, pastāv arī gadījumā, kad atmaksas iemesls nav Eiropas Savienības Tiesas konstatēta tiesību normu neatbilstība Savienības tiesībām, bet gan Tiesas veikta kombinētās nomenklatūras (apakš)pozīcijas interpretācija?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Tiesas izstrādātā Savienības tiesībās ietvertā procentu prasījuma principi ir pārnesami arī uz eksporta kompensāciju izmaksu, kuru dalībvalsts iestāde ir liegusi, pārkāpjot Savienības tiesības?


title: Lieta C-426/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. septembrī iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugāle) – GD, ES/Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. septembrī iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugāle) – GD, ES/Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

      (Lieta C-426/20)
      (2020/C 423/41)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: GD, ES

         Atbildētāja: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/104/EK (2008. gada 19. novembris) par pagaidu darba aģentūrām (1) 3. panta 1. punkta f) apakšpunktam un 5. panta 1. punktam ir pretrunā tāda tiesību norma kā Código do Trabalho (apstiprināts ar 2009. gada 12. februāra Likumu Nr. 7/2009) 185. panta 6. punkts, saskaņā ar kuru pagaidu darba aģentūras darbiniekam jebkurā gadījumā ir tiesības tikai uz apmaksātu atvaļinājumu un īpašu atvaļinājuma pabalstu proporcionāli lietotājuzņēmumā nostrādātajam laikam, lai arī viņa darba tiesiskās attiecības tika nodibinātas vienā kalendārajā gadā un izbeigtas vienu vai vairākus gadus pēc to nodibināšanas datuma, savukārt darba ņēmējam, kuru lietotājuzņēmums pieņēmis darbā tieši un kurš ieņem tādu pašu amatu tikpat ilgā laikposmā, tiek piemērots vispārējais tiesiskais regulējums par atvaļinājumu un ir garantēts garāks apmaksāts atvaļinājums un lielāks īpašais atvaļinājuma pabalsts, kas nav proporcionāli nostrādātajam laikam?

         (1)  OV 2008, L 327, 9. lpp.


title: Lieta C-436/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. septembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) – Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)/Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. septembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) – Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)/Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

      (Lieta C-436/20)
      (2020/C 423/42)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)

         Atbildētāja: Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 49. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (1) (2014. gada 26. februāris) 76. un 77. pants (saistībā ar 74. pantu un XIV pielikumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas ļauj līgumslēdzējām iestādēm vienoties ar privāto tiesību bezpeļņas organizācijām – ne tikai brīvprātīgo apvienībām – par visu veidu sociālo pakalpojumu sniegšanu personām apmaiņā pret izdevumu atlīdzināšanu, neizmantojot Publiskā iepirkuma direktīvā paredzētās procedūras un neatkarīgi no paredzētās vērtības, minētos mehānismus vienkārši iepriekš kvalificējot kā nelīgumiskus?

                  2)

                  Ja atbilde [uz pirmo jautājumu] ir noliedzoša un ja tātad šāda rīcība būtu iespējama, vai LESD 49. pants un Publiskā iepirkuma direktīvas 76. un 77. pants (saistībā ar 74. pantu un XIV pielikumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes var vienoties ar privāto tiesību bezpeļņas organizācijām (ne tikai brīvprātīgo apvienībām) par visu veidu sociālo pakalpojumu sniegšanu personām apmaiņā pret izdevumu atlīdzināšanu, neizmantojot direktīvā paredzētās procedūras un neatkarīgi no paredzētās vērtības, minētos mehānismus vienkārši iepriekš kvalificējot kā nelīgumiskus, ja minētais valsts tiesiskais regulējums turklāt skaidri nepārņem direktīvas 77. pantā norādītās prasības, bet vienīgi atsaucas uz turpmāku īstenošanu ar reglamentējošiem noteikumiem, vadlīnijās, kas būs jāievēro šajos reglamentējošajos noteikumos, skaidri neparedzot, ka tajos būtu skaidri jāpārņem minētās direktīvas 77. pantā noteiktās prasības?

                  3)

                  Ja arī šī atbilde būtu noliedzoša un šāda rīcība līdz ar to būtu iespējama, vai LESD 49. un 56. pants, Publiskā iepirkuma direktīvas 76. un 77. pants (saistībā ar 74. pantu un XIV pielikumu) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (2) 15. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes, izvēloties privāto tiesību bezpeļņas organizācijas (ne tikai brīvprātīgo apvienības), ar kurām būtu jāvienojas par visu veidu sociālo pakalpojumu sniegšanu personām, papildus minētās direktīvas 2. panta 2. punkta j) apakšpunktā minētajiem kritērijiem kā vienu no izvēles kritērijiem var paredzēt to, ka attiecīgā organizācija ir iedibināta pakalpojuma sniegšanas vietā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).

         (2)  OV L 376, 36. lpp.


title: Lieta C-452/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. septembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – PJ/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. septembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – PJ/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

      (Lieta C-452/20)
      (2020/C 423/43)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: PJ

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 1934. gada 24. decembra Karaļa dekrēta Nr. 2316 25. panta 2. punkts, kas ir aizstāts ar 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 6 (Direktīvas 2014/40/ES (1) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK transponēšana) 24. panta 3. punktu, – daļā, kurā ir paredzēts, ka “[i]kvienam, kas pārdod vai dod tabakas izstrādājumus vai elektroniskās cigaretes, vai elektronisko cigarešu uzpildes flakonus ar nikotīnu, vai jaunās paaudzes tabakas izstrādājumus personām, kuras ir jaunākas par astoņpadsmit gadiem, piemēro administratīvo naudas sodu no 500 līdz 3 000 EUR un uz piecpadsmit dienām aptur uzņēmējdarbības veikšanas licenci” – pārkāpj vai nepārkāpj samērīguma un piesardzības Savienības principus, kuri ir paredzēti LES 5. pantā, Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punktā, kā arī šīs direktīvas 21. un 60. apsvērumā, piešķirot pārākumu piesardzības principam, nemīkstinot to ar samērīguma principu, un tādā veidā nesamērīgi upurējot uzņēmēju intereses par labu tiesību uz veselību aizsardzībai, tādējādi negarantējot pareizo līdzsvaru starp dažādām pamattiesībām, un turklāt, izmantojot sodu, ar kuru, pārkāpjot direktīvas 8. apsvērumu, netiek efektīvi sasniegts mērķis atturēt no smēķēšanas izplatības jauniešu vidū?

         (1)  OV 2014, L 127, 1. lpp.


title: Lieta C-472/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. septembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt./PN

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. septembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt./PN
      (Lieta C-472/20)
      (2020/C 423/44)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt.

         Atbildētājs: PN

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai – gadījumā, ja netaisnīgais līguma noteikums attiecas uz līguma pamatpriekšmetu (patiesībai neatbilstoša informācija par valūtas maiņas kursu), kā rezultātā līgums nevar pastāvēt un pušu starpā nav vienošanās – Direktīvas 93/13 (1) pilnīga iedarbība tiek nodrošināta ar to, ka, nepastāvot subsidārai valsts tiesību normai, pamatnostādnes tam, kā jālemj par līguma spēkā esamību, ir izklāstītas augstākās instances tiesas nostājā, kas tomēr nav saistoša zemākas instances tiesām?

                  2)

                  Vai – gadījumā, ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša – sākotnējā stāvokļa atjaunošana ir iespējama apstākļos, kad līgums nevar pastāvēt tāpēc, ka tajā ir netaisnīgs noteikums attiecībā uz līguma pamatpriekšmetu, ja starp pusēm nav panākta vienošanās un ja nav arī iespējams piemērot iepriekš minēto nostāju?

                  3)

                  Vai – gadījumā, ja atbilde uz otro prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša – tiesību aktos var tikt prasīts, lai patērētājs, ceļot prasību konstatēt līguma pamatpriekšmeta spēkā neesamību, saistībā ar [šāda] veida līgumiem kopā ar šo prasību celtu arī prasību konstatēt līguma spēkā esamību?

                  4)

                  Vai – gadījumā, ja atbilde uz otro prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša – apstākļos, kad nav iespējams atjaunot sākotnējo stāvokli, līgumus par spēkā esošiem var a posteriori atzīt likumdošanas ceļā, lai nodrošinātu līdzsvaru starp pusēm?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-474/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. septembrī iesniedza Vrhovni sud Republike Hrvatske (Horvātija) – I. D./Z. b. d.d., Z.

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. septembrī iesniedza Vrhovni sud Republike Hrvatske (Horvātija) – I. D./Z. b. d.d., Z.

      (Lieta C-474/20)
      (2020/C 423/45)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Vrhovni sud Republike Hrvatske (Hrvatska)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: I. D.

         Atbildētāja: Z. b. d.d., Z.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  1. Vai Direktīva 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tās noteikumi ir piemērojami tādam kredītlīgumam, kas tika noslēgts pirms Horvātijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai un kas tika pārveidots pēc Horvātijas Republikas pievienošanās Savienībai saskaņā ar likumu, ko Horvātijas Republika pieņēma pēc Horvātijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai, un vai līdz ar to Tiesas kompetencē ir atbildēt uz otro jautājumu?
                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, otrais jautājums ir formulēts šādi:

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais īpašais likums – ZID ZPK 2015 – Zakon o konverziji [Likums par konvertāciju], kurā, no vienas puses, pakalpojumu sniedzējam saskaņā ar imperatīvu normu ir noteikts pienākums piedāvāt patērētājam šajā likumā paredzētajā kārtībā noslēgt kredītlīguma papildu vienošanos, atsevišķus līguma noteikumus, kuri dienā, kad šis līgums stājās spēkā (noteikums par vienpusēju procentu likmes grozīšanu) vai vēlāk (noteikums par Šveices frankam piesaistītās valūtas klauzulu) ar tiesas spriedumu tika atcelti, aizstājot ar jauniem līguma noteikumiem tā, it kā pusēm jau no sākuma saistoši būtu bijuši papildu vienošanās ietvertie noteikumi, tādējādi nodrošinot līguma spēkā esamību, bet, no otras puses, ir noteikts, ka iemaksas, kurus, pamatojoties uz negodīgiem noteikumiem, ir veicis patērētājs, kurš brīvprātīgi piekrita noslēgt papildu vienošanos, tiek izmantotas, lai segtu tā saistības, kas izriet no spēkā esošās papildu vienošanās noteikumiem, vienojoties par rīkošanos ar iespējamu pārmaksu vai iemaksu atmaksāšanu patērētājam, ja pārmaksa pārsniedz vienādu kredīta maksājumu summu saskaņā ar jaunu kredīta atmaksas grafiku, ievērojot, ka iepriekš minētais tiek veikts minētajā likumā paredzētajā kārtībā?

         (1)  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-501/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. oktobrī iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) – M P A/LC D N M T

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. oktobrī iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) – M P A/LC D N M T
      (Lieta C-501/20)
      (2020/C 423/46)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: M P A

         Atbildētājs: LC D N M T

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kā ir interpretējams tādu dalībvalsts pilsoņu “pastāvīgās dzīvesvietas” jēdziens Regulas Nr. 2201/2003 (1) 3. panta un Regulas Nr. 4/2009 3. panta izpratnē, kuri uzturas kādā trešā valstī, pildot viņiem uzticētās ES līgumdarbinieku funkcijas, un kuriem trešajā valstī ir atzīts Eiropas Savienības diplomātisko darbinieku statuss, kad viņu uzturēšanās šajā valstī ir saistīta ar viņu funkciju izpildi Savienības labā?

                  2)

                  Gadījumā, ja Regulas Nr. 2201/2003 3. panta un Regulas Nr. 4/2009 (2) 3. panta izpratnē laulāto pastāvīgās dzīvesvietas noteikšana būtu atkarīga no viņu kā Eiropas Savienības līgumdarbinieku kādā trešā valstī statusa, kā tas ietekmētu nepilngadīgo bērnu pastāvīgās dzīvesvietas noteikšanu atbilstoši Regulas Nr. 2201/2003 8. pantam?

                  3)

                  Gadījumā, ja tiktu uzskatīts, ka nepilngadīgo pastāvīgā dzīvesvieta nav trešā valstī, vai, lai noteiktu pastāvīgo dzīvesvietu atbilstoši Regulas Nr. 2201/2003 8. pantam, var ņemt vērā saikni ar mātes pilsonību, viņas dzīvesvietu Spānijā pirms laulības noslēgšanas, nepilngadīgo bērnu Spānijas pilsonību un faktu, ka viņi dzimuši Spānijā?

                  4)

                  Gadījumā, ja tiktu uzskatīts, ka vecāku un nepilngadīgo pastāvīgā dzīvesvieta nav kādā dalībvalstī, ņemot vērā, ka atbilstoši Regulai Nr. 2201/2003 nepastāv neviena cita dalībvalsts, kurai būtu piekritība skatīt prasījumus, vai apstāklis, ka atbildētājs ir kādas citas dalībvalsts pilsonis, liedz piemērot Regulas Nr. 2201/2003 7. un 14. pantā ietverto visu pārējo gadījumu klauzulu?

                  5)

                  Gadījumā, ja tiktu noteikts, ka vecāku un bērnu pastāvīgā dzīvesvieta nav kādā dalībvalstī, bērnu uzturlīdzekļu noteikšanas mērķiem – kā ir jāinterpretē Regulas Nr. 4/2009 7. pantā paredzētā forum necessitatis un it īpaši, kādi priekšnoteikumi ir nepieciešami, lai uzskatītu, ka tiesvedību nevar saprātīgi ierosināt vai īstenot vai ka tas ir neiespējami trešā valstī, ar kuru strīds ir cieši saistīts (šajā lietā Togo)? Vai strīda pusei ir jāpierāda, ka tā ir ierosinājusi vai mēģinājusi ierosināt tiesvedību minētajā valstī ar negatīvu rezultātu, un vai kādas no strīda pusēm pilsonība ir pietiekama, lai konstatētu pietiekamu saikni ar dalībvalsti?

                  6)

                  Vai tādā gadījumā kā šis, kad laulātajiem ir cieša saikne ar dalībvalstīm (pilsonība, agrākā dzīvesvieta), Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā tas, ka, piemērojot regulu noteikumus, nevienai no dalībvalstīm nav piekritības?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 ((2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (OV 2009, L 7, 1. lpp.).


title: Lieta C-584/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 6. novembrī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 23. septembra spriedumu lietā T-411/17 Landesbank Baden-Württemberg/Vienotā noregulējuma valde

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/32

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 6. novembrī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 23. septembra spriedumu lietā T-411/17 Landesbank Baden-Württemberg/Vienotā noregulējuma valde
      (Lieta C-584/20 P)
      (2020/C 423/47)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, A. Steiblytė, V. Di Bucci)

         Pārējās lietas dalībnieces: Landesbank Baden-Württemberg un Vienotā noregulējuma valde

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā segt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētais spriedums, ar ko Vispārējā tiesa atcēlusi Vienotās noregulējuma valdes (VNV) 2017. gada 11. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu attiecībā uz ex ante iemaksas Vienotajā noregulējuma fondā aprēķinu par 2017. gadu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl tas attiecas uz Landesbank Baden-Württemberg (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ.
      Pirmkārt, strīdīgā lēmuma pielikuma kvalifikācija, proti, Vispārējās tiesas pieņēmums, ka šis pielikums “nav nesaraujami saistīts” ar šo lēmumu, ir kļūdaina. Tas liecinot par faktu sagrozīšanu. Turklāt Vispārējā tiesa šajā ziņā neesot ievērojusi sacīkstes principu un Vienotās noregulējuma valdes tiesības uz aizstāvību. Strīdīgā lēmuma pielikums esot uzskatāms par šā lēmuma neatņemamu sastāvdaļu. Šis pielikums kopā ar lēmuma tekstu esot elektroniski iesniegts VNV izpildsesijai, kas to apstiprināja. Pavadvēstulē, kas pievienota ar roku parakstāmajam lēmumam, minētais pielikums ir norādīts ar to pašu koda numuru. Vispārējā tiesa to neesot konstatējusi un neesot devusi Vienotajai noregulējuma valdei iespēju pierādīt saikni starp šiem diviem dokumentiem, lai gan runa bija par juridisku nepilnību, kurai Vispārējā tiesa pievērsusies pēc savas ierosmes.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa pirmajā instancē pret Deleģēto regulu (ES) 2015/63 (1) izvirzīto iebildi par prettiesiskumu esot juridiski kļūdaini un bez pamatojuma atzinusi par pieļaujamu. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka šīs deleģētās regulas apgalvotais prettiesiskums izriet no Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2) un Direktīvas 2014/59 (3). Tā kā nav bijis strīda par abu pēdējo minēto tiesību aktu tiesiskumu, Vispārējā tiesa neesot bijusi tiesīga pārbaudīt, vai prettiesiska ir šī deleģētā regula, kas galu galā ir pieņemta, pamatojoties uz vienu no šiem diviem augstāka ranga tiesību aktiem. Vispārējā tiesa arī nepaskaidrojot, ciktāl saistībā ar šo deleģēto regulu konstatētās juridiskās kļūdas izriet no augstāka ranga tiesību normām.
      Treškārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punktu un 70. panta 2. punktu attiecībā uz mērķapjomu un gada pamata iemaksu. Vispārējā tiesa esot izdarījusi pieņēmumu, ka mērķapjomu un gada pamata iemaksu drīkst attiecīgi pārsniegt vai nesasniegt. Tomēr Vispārējā tiesa šajā ziņā neesot ņēmusi vērā, ka tādai aģentūrai kā Vienotā noregulējuma valde nevar būt kompetence noteikt minēto summu apmēru. No nemainīgā atsauces apmēra izrietot nepieciešamība slogu samērīgi sadalīt starp visiem iemaksu veicējiem.
      Ceturtkārt, Vispārējā tiesa šo deleģēto regulu, proti, tās 4.–7. pantu, 9. pantu, kā arī I pielikumu esot juridiski kļūdaini atzinusi par “savstarpēji atkarīgiem”, un šajā ziņā tā esot juridiski kļūdaini kvalificējusi iemaksu pielāgošanu atkarībā no riska profila. Vispārējā tiesa savu tēzi par iemaksu “savstarpēju atkarību” balstot uz atsevišķo iemaksu pielāgošanu kredītiestāžu, kurām ir jāveic iemaksas, attiecīgajam riska profilam. Tomēr šī pielāgošana izrietot no atsevišķu kredītiestāžu salīdzināšanas ar to konkurentiem, ko nedrīkstot sajaukt ar “savstarpēju atkarību”.
      Piektkārt, Vispārējā tiesa esot juridiski kļūdaini paplašinājusi Eiropas Komisijas pienākumu norādīt pamatojumu, kas paredzēts LESD 296. pantā. Vispārējā tiesa – atbilstoši savai vispārīgajai kritikai attiecībā uz vairākām kopsakarā aplūkotām šīs deleģētās regulas normām – iemaksas aprēķina metodi esot kritizējusi kā nepārredzamu, lai gan tā esot atzinusi konkurējošo kredītiestāžu datu konfidencialitāti. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka esot pietiekami, ja attiecīgajā lēmumā ir izskaidrota izmantotā metode, tās jēga un tvērums, lai ikvienam subjektam, kam ir jāveic iemaksas, būtu iespējams tos sasaistīt ar tam nozīmīgajiem datiem. Tās daudzo konkurentu dati šajā ziņā esot nenozīmīgi. Judikatūrā esot zināmi vairāki piemēri, kuros saglabāta konkurējošu personu datu konfidencialitāte, tomēr attiecīgais regulējums neesot ticis atcelts. Visbeidzot – Vispārējā tiesa neesot piemērojusi sava Reglamenta noteikumus par piekļuvi konfidenciālai informācijai.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp).


title: Lieta T-51/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Laboratorios Ern/EUIPO – SBS Bilimsel Bio Çözümler (“apiheal”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “apiheal” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “APIRETAL” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Preču līdzības neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Kaitējuma reputācijai neesamība – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts))

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/34

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Laboratorios Ern/EUIPO – SBS Bilimsel Bio Çözümler (“apiheal”)
      (Lieta T-51/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “apiheal” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “APIRETAL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Preču līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Kaitējuma reputācijai neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts))
      (2020/C 423/49)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāve: S. Correa Rodríguez, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Stambula, Turcija) (pārstāve: M. López Camba, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 19. novembra lēmumu lietā R 1725/2017-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Laboratorios Ern un SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Laboratorios Ern, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta T-53/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – SBS Bilimsel Bio Çözümler/EUIPO – Laboratorios Ern (“apiheal”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “apiheal” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “APIRETAL” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Apzīmējumu līdzības neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/34

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – SBS Bilimsel Bio Çözümler/EUIPO – Laboratorios Ern (“apiheal”)
      (Lieta T-53/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “apiheal” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “APIRETAL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2020/C 423/50)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Stambula, Turcija) (pārstāve: M. López Camba, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāve: S. Correa Rodríguez, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 19. novembra lēmumu lietā R 1725/2017-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Laboratorios Ern un SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 19. novembra lēmumu lietā R 1725/2017-4, ciktāl tas attiecas uz šādām 5. klasē ietilpstošajām precēm: “farmaceitiskie un veterinārie preparāti medicīniskiem nolūkiem; ķimikālijas medicīniskiem un veterinārajiem nolūkiem, ķīmiski reaģenti farmaceitiskiem un veterināriem nolūkiem; uztura bagātinātāji farmaceitiskiem un veterināriem nolūkiem; uztura bagātinātāji; uztura piedevas; medicīniski preparāti svara samazināšanai; mazbērnu uzturs; garšaugi un garšaugu dzērieni, kas pielāgoti medicīniskiem nolūkiem; augu izcelsmes uztura bagātinātāji; garšaugu krēmi medicīniskiem nolūkiem; augu izcelsmes krēmi medicīniskiem nolūkiem; zāļu tējas; šķidri augu izcelsmes uztura bagātinātāji; materiāli zobu plombēšanai, materiāli zobu nospriedumu izgatavošanai, līmes zobārstniecības vajadzībām un materiāli zobu labošanai; higiēnas preces medicīniskiem nolūkiem; higiēniskās paketes; higiēniskie tamponi; plāksteri, pārsienamie materiāli; materiāli pārsējiem; autiņbiksītes, tostarp no papīra un tekstilmateriāliem; fungicīdi; dezinfekcijas līdzekļi; antiseptiski līdzekļi; mazgāšanas līdzekļi medicīniskiem nolūkiem”, un šādām 30. klasē ietilpstošajam precēm: “propoliss lietošanai cilvēku uzturā, propoliss, propoliss lietošanai cilvēku uzturā”.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  EUIPO sedz savus, ka arī atlīdzina SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Laboratorios Ern, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta T-87/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Broughton/Eurojust (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Izvirzīšanas augstākam līmenim atlikšana uz sešiem mēnešiem – Pārklasificēšanas augstākā pakāpē atcelšana – Spēja strādāt trešā valodā – Administratīvā izmeklēšana – Lojalitātes pienākums – Objektivitāte – Tiesības uz aizstāvību – Pušu procesuālo tiesību vienlīdzība – Pienākums norādīt pamatojumu – Civildienesta noteikumu 11. un 12. pants)

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/35

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Broughton/Eurojust

      (Lieta T-87/19) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Izvirzīšanas augstākam līmenim atlikšana uz sešiem mēnešiem - Pārklasificēšanas augstākā pakāpē atcelšana - Spēja strādāt trešā valodā - Administratīvā izmeklēšana - Lojalitātes pienākums - Objektivitāte - Tiesības uz aizstāvību - Pušu procesuālo tiesību vienlīdzība - Pienākums norādīt pamatojumu - Civildienesta noteikumu 11. un 12. pants)
      (2020/C 423/51)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jon Broughton (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvis: D. Coppens, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Aģentūra tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (pārstāvji: J. Jooma un A. Terstegen-Verhaag, kuriem palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek būtībā lūgts, pirmkārt, atcelt 2018. gada 4. maija lēmumus, ar kuriem Eurojust atlika prasītāja izvirzīšanu augstākam līmenim uz sešiem mēnešiem, uzskatīja, ka franču valoda ir viņa trešā valoda, atcēla viņa pārklasificēšanu 2012. gadā no AD 9 pakāpes uz AD 10 pakāpi un uzsāka kopš šī gada saistībā ar šo pārklasificēšanu saņemto summu piedziņu, otrkārt, nospriest, ka franču valoda ir jāuzskata par prasītāja otro valodu un holandiešu – par viņa trešo valodu, treškārt, atzīt par nelikumīgu prasītāja pēc viņa pārklasificēšanas citā pakāpē saņemto summu piedziņu un atmaksāt viņam Eurojust piedzītās summas un, ceturtkārt, atzīt, ka Eurojust prasītājs ir jāatjauno tiesiskajā stāvoklī, kāds viņam bija iepriekš.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jon Broughton sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Aģentūras tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 139, 15.4.2019.


title: Lieta T-487/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – CU/Reģionu komiteja (Civildienests – Ierēdņi – Pirms 2004. gada 1. maija amatā ieceltā ierēdņa mēneša pamatalga – Reizināšanas koeficienta, kas ir mazāks par vienu vienību, piemērošana – Reizināšanas koeficienta samazināšana – Tiesību kļūda – Vienlīdzīga attieksme – Tiesiskā paļāvība)

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/36

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – CU/Reģionu komiteja
      (Lieta T-487/19) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pirms 2004. gada 1. maija amatā ieceltā ierēdņa mēneša pamatalga - Reizināšanas koeficienta, kas ir mazāks par vienu vienību, piemērošana - Reizināšanas koeficienta samazināšana - Tiesību kļūda - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā paļāvība)
      (2020/C 423/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: CU (pārstāvji: T. Martin un S. Orlandi, advokāti)

         Atbildētāja: Reģionu komiteja (pārstāvji: B. Rentmeister, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Bohr, T. Lilamand un B. Mongin)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Reģionu komitejas 2018. gada 18. oktobra lēmumu paaugstināt amatā prasītāju AD 14 pakāpē 1. līmenī, ciktāl ar to viņam noteikts reizināšanas koeficients 0,9589951 .

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  CU un Reģionu komiteja sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 295, 2.9.2019.


title: Lieta T-602/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Eugène Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (“NATURANOVE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NATURANOVE” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NATURALIUM” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/37

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Eugène Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (“NATURANOVE”)
      (Lieta T-602/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NATURANOVE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NATURALIUM” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 423/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eugène Perma France (Saint-Denis, Francija) (pārstāvis: S. Havard Duclos, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: SPI Investments Group, SL (Sant Just Desvern, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 1. jūlija lēmumu lietā R 2161/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp SPI Investments Group un Eugène Perma France.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 1. jūlija lēmumu lietā R 2161/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp SPI Investments Group un Eugène Perma France.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas ir radušies apelācijas procesā Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 363, 28.10.2019.


title: Lieta T-472/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. oktobrī – LC/Komisija

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/37

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. oktobrī – LC/Komisija
      (Lieta T-472/20)
      (2020/C 423/54)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: LC (pārstāvis: L. Bôle-Richard, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2020. gada 28. maija lēmumu C(2020) 3503 final;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Komisijā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija ir veikusi acīmredzami kļūdainu vērtējumu par Kopienas interesēm. Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka Komisija nav pienācīgi ņēmusi vērā konkurences noteikumu pārkāpuma nozīmīgumu un smagumu kā Kopienas interešu novērtējuma kritērijus. Prasītājs piebilst, ka, krāpnieciski izmantojot viņa patentu portfeli, e-komersanti, kā arī pasta un loģistikas operatori ir ekspluatējuši attiecīgo izgudrojumu, nesadalot tā izmantošanu, priekšrocības un no tā gūto labumu visā konkrētajā tirgū.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija sūdzību nav izskatījusi rūpīgi un objektīvi. Prasītājs pārmet, ka apstrīdētajā lēmumā lieta un notikumu secība ir atspoguļota neobjektīvi, vienlaikus sniedzot neatbilstīgus juridiskus padomus. Papildus tam apstrīdētā lēmuma formulējums liecinot, ka Komisija nav izvērtējusi tai norādītos faktiskos un tiesiskos aspektus.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot vainojama pilnvaru nepareizā izmantošanā, jo tā esot atradusies interešu konflikta situācijā un esot rīkojusies novilcinoši attiecībā uz prasītāju un viņa prasījumiem. Šā pamata atbalstam prasītājs it īpaši norāda uz saitēm, kas pastāv starp Komisiju un sabiedrību “Amazon”.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta tiesību kļūda, kas izrietot no tā, ka Komisija nav konstatējusi diskrimināciju standartu izstrādes procesa, kā arī šā procesa rezultātu un protokolu pieejamības ziņā. Prasītājs apgalvo, ka viņam tika liegta piekļuve standartizācijas procesam gan attiecībā uz GS1 un ISO, gan attiecībā uz pasta vai loģistikas operatoriem un uzņēmumiem, kuri izstrādājuši savus de facto nozares standartus, kas esot balstīti uz viņa patentēto procesu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta tiesību kļūda, jo Komisija neesot konstatējusi LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu. Prasītāja ieskatā, ir pierādīts, ka paku sūtīšanas un to izsekošanas tirgū apgalvotās atdarināšanas praktizētāji ir iesaistījušies pretkonkurences sarunās, pret konkurenci vērstā izslēgšanā un turklāt lieguši viņam piekļuvi standartizācijas procesam. Horizontālās sadarbības nolīgumu izvērtējums no saderīguma un nesaderīguma prezumpciju skatpunkta neapšaubāmi liktu uzskatīt, ka šie nolīgumi nav saderīgi ar LESD 101. panta 1. punktu. Visbeidzot, prasītājs atgādina, ka saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu strīdīgajiem horizontālās sadarbības nolīgumiem nevar piemērot nevienu izņēmumu.


title: Lieta T-563/20: Prasība, kas celta 2020. gada 9. septembrī – Satabank/ECB

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/38

      Prasība, kas celta 2020. gada 9. septembrī – Satabank/ECB
      (Lieta T-563/20)
      (2020/C 423/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Satabank plc (St. Julians, Malta) (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB 2020. gada 30. jūnija lēmumu, ar ko tā atsauca prasītājas kā kredītiestādes atļauju;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas būtiskas kļūdas, ņemot vērā agrākos ECB un Maltas Finanšu pakalpojumu pārvaldes (MFPP) pasākumus un ECB bezdarbību attiecībā uz tiem apstrīdētajā lēmumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas kļūdas saistībā ar apgalvoto neatbilstību, uz kuru tas ir balstīts.

                              —

                              Saistībā ar apgalvoto nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanu un terorisma finansēšanas novēršanu (NILL/TFN) tiek norādīts, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts uz kādu pašreizēju neatbilstību NILL/TFN noteikumiem un ka ECB nav minējusi nevienu kompetento NILL/TFN iestāžu konstatējumu, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā prasītāja būtu pārkāpusi NILL/TFN noteikumus.

                              —

                              Prasītāja arī norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas kļūdas saistībā ar apgalvoto neatbilstību regulatīvajām kapitāla prasībām. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā tikai ir aprakstītas MFPP darbības sekas un tāpēc netieši pašas ECB darbības sekas.


title: Lieta T-599/20: Prasība, kas celta 2020. gada 22. septembrī – YG/Komisija

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 22. septembrī – YG/Komisija
      (Lieta T-599/20)
      (2020/C 423/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: YG (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 14. novembra lēmumu neiekļaut prasītāju 2019. gadā amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā;

                  —

                  atcelt 2020. gada 11. jūnija lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja sūdzība par Eiropas Komisijas 2019. gada 14. novembra lēmumu neiekļaut prasītāju 2019. gadā amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā; un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu 45. panta pārkāpums – Acīmredzamas kļūdas vērtējumā – salīdzinoša vērtējuma neveikšana:

                              —

                              attiecībā gan uz to, kā vērtēti prasītāja novērtējuma ziņojumi, gan uz salīdzinošā vērtējuma metodi (i) attiecībā uz jebkāda salīdzinoša vērtējuma neveikšanu un ii) attiecībā uz salīdzinoša vērtējuma neveikšanu, salīdzinot ar tā paša ģenerāldirektorāta un tās pašas amata pakāpes personāla locekļiem).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu 25. panta otrā ievilkuma pārkāpums (pienākums norādīt pamatojumu).


title: Lieta T-643/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Ryanair/Komisija

text:
               7.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/40

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Ryanair/Komisija
      (Lieta T-643/20)
      (2020/C 423/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ryanair DAC (Swords, Īrija) (pārstāvji: F. Laprévote, V. Blanc, E. Vahida, S. Rating un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 13. jūlija lēmumu (ES) par valsts atbalstu SA. 57116 – Nīderlande – COVID-19: valsts garantija aizņēmumam un valsts aizdevums KLM; un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Prasītājs arī prasa, lai tā prasība tiktu izskatīta paātrinātā procedūrā saskaņā ar Tiesas statūtu 23.a pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot pieļāvusi kļūdu, izslēdzot valsts atbalstu Air France no lēmuma piemērošanas jomas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot pārkāpusi specifiskas LESD normas un Eiropas tiesību vispārējos principus attiecībā uz diskriminācijas aizliegumu, pakalpojumu sniegšanas brīvību un uzņēmējdarbības brīvību, kas ir gaisa transporta liberalizācijas ES pamatā kopš 1980. gadu beigām. Gaisa transporta tirgus liberalizācija ES ir ļāvusi attīstīties patiesi Viseiropas zemo cenu aviosabiedrībām. Eiropas Komisija neesot ņēmusi vērā COVID-19 krīzes radīto kaitējumu šādām Viseiropas aviosabiedrībām un to nozīmi Nīderlandes gaisa satiksmes savienojamībai, atļaujot Nīderlandei atbalstu piešķirt tikai KLM. LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir paredzēts izņēmums no valsts atbalsta aizlieguma atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam, bet tajā nav paredzēts izņēmums no citiem LESD noteikumiem un principiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka valsts atbalsts novērš nopietnus traucējumus Nīderlandes ekonomikā, un pārkāpjot tās pienākumu izsvērt atbalsta labvēlīgās sekas salīdzinājumā ar tā negatīvo ietekmi uz tirdzniecības nosacījumiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu (tas ir, “līdzsvara tests”) un nodrošināt, ka atbalsts ir samērīgs.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija neesot uzsākusi formālu izmeklēšanas procedūru, neraugoties uz nopietnajām grūtībām, un ir pārkāpusi prasītāja procesuālās tiesības.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar šo lēmumu esot pārkāpts Eiropas Komisijas pienākums norādīt pamatojumu.


title: Lieta T-642/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. septembrī – JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisija

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/75

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. septembrī – JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisija
      (Lieta T-642/19)
      (2019/C 383/83)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: JCDecaux Street Furniture Belgium (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: A. Winckler un G. Babin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu, ciktāl tajā ir secināts, ka pastāv nesaderīgs valsts atbalsts par labu JCDecaux, tai izpildot 1984. gada līgumu, un 2.-4. pantu, ciktāl tajos Beļģijas valstij ir uzdots atgūt šo atbalstu no JCDecaux;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot prasību par Komisijas 2019. gada 24. jūnija Lēmumu C(2019) 4466 final par valsts atbalstu SA.33078 (2015/C) (ex 2015/NN), ko Beļģija īstenojusi par labu JC Decaux Belgium Publicité, prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka tas, ka prasītāja atsevišķus reklāmas objektus saskaņā ar 1984. gada 16. jūlija līgumu apsaimnieko pēc to termiņa beigām, ir priekšrocība.

                              —

                              Komisija ir kļūdaini secinājusi, ka pastāv ekonomiska priekšrocība, neraugoties uz kompensācijas mehānismu, ko īsteno Ville de Bruxelles (Briseles pilsēta) saskaņā ar savu pienākumu saglabāt līguma ekonomisko līdzsvaru.

                              —

                              Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka prasītāja ir guvusi tādus ietaupījumus no nomas maksas un nodokļiem, kas veido priekšrocību.

                  2.

                  Ar otro pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka varbūtējais valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar Komisijas paziņojumu par VTNP nostādnēm (1) un 2012. gada lēmumu par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (2).

                  3.

                  Ar trešo pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka Komisija neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, izvērtēdama atgūstamo summu.

                              —

                              Komisija nesniedzot pietiekamu atbildi uz lietas dalībnieku sniegto informāciju, atgūstamā atbalsta summu iepriekš paredzot savā paziņojumā presei un pārkāpjot savu iekšējo reglamentu.

                              —

                              Neesot bijis iespējams noteikt varbūtējā atbalsta summas apmēru, un tas esot bijis šķērslis šī atbalsta atgūšanai.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā minētais valsts atbalsts katrā ziņā esot noildzis.

         (1)  Komisijas paziņojums – Eiropas Savienības nostādnes par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011) (OV 2012, C 8, 15. lpp.).

         (2)  Komisijas Lēmums 2012/21/ES (2011. gada 20. decembris) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (OV 2012, L 7, 3. lpp.).


title: Lieta T-643/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (“JUVEDERM ULTRA”)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/76

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (“JUVEDERM ULTRA”)
      (Lieta T-643/19)
      (2019/C 383/84)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dermavita Co. Ltd (Beirūta, Libāna) (pārstāvis: D. Todorov, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Allergan Holdings France (Courbevoie, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “JUVEDERM ULTRA” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 295 638

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 18. jūlija lēmums apvienotajās lietās R 1655/2018-4 un R 1723/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu saistībā ar apelācijas sūdzības R 1723/2018-4 noraidīšanu un lēmumu neatcelt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 6 295 638 attiecībā uz 5. klasē ietilpstošajām precēm;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus katrā no spēkā neesamības atzīšanas procesa posmiem un apelācijas procesā, tostarp procesā EUIPO un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  attiecīgo tiesību aktu, kas attiecas uz preču, attiecībā uz kurām ir izmantota preču zīme, rakstura vērtējumu, kļūdaina interpretācija;

                  —

                  dažu pierādījumu nepareiza interpretācija procesā, kas attiecas to, ka trešās personas izmanto preču zīmi ar Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieka piekrišanu;

                  —

                  pietiekamu pierādījumu neesamība par Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieka piekrišanu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 2. punkta izpratnē.


title: Lieta T-644/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – Linde Material Handling/EUIPO – Verti Aseguradora (“VertiLight”)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/77

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – Linde Material Handling/EUIPO – Verti Aseguradora (“VertiLight”)
      (Lieta T-644/19)
      (2019/C 383/85)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Linde Material Handling GmbH (Aschaffenburg, Vācija) (pārstāvji: J. Plate un R. Kaase, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Verti Aseguradora, Compañía de seguros y reaseguros, SA (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VertiLight” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 161 788

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 5. jūlija lēmums lietā R 1849/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta otrajā teikumā paredzēto tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.


title: Lieta T-646/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (“e”)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/78

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (“e”)
      (Lieta T-646/19)
      (2019/C 383/86)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: eSky Group IP sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvis: P. Kurcman, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Gerhard Gröpel (Straubing, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes tirkīza, baltā, tumši zilā, zilā un gaiši rozā krāsā reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 731 333

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 24. jūlija lēmums lietā R 223/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt Iebildumu nodaļas 2018. gada 29. novembra lēmumu, kas pieņemts iebildumu procesā Nr. B 2 957 168;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai EUIPO;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt izdevumus, kas radušies Iebildumu nodaļā, Apelācijas padomē un Vispārējā tiesā.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-659/19: Prasība, kas celta 2019. gada 30. septembrī – FF Group Romania/EUIPO – KiK Textilien und Non–Food (“_kix”)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/78

      Prasība, kas celta 2019. gada 30. septembrī – FF Group Romania/EUIPO – KiK Textilien und Non–Food (“_kix”)
      (Lieta T-659/19)
      (2019/C 383/87)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: FF Group Romania SRL (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis: A. Căvescu, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: KiK Textilien und Non–Food GmbH (Bönen, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “_kix” melnā, baltā un zaļā krāsā reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 517 901

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 4. jūlija lēmums lietā R 353/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta pārkāpums;

                  —

                  Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunkta (tagad Deleģētās regulas (ES) Nr. 2018/625 71. panta 1. punkts) pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības, objektivitātes un vienlīdzības principu pārkāpums;

                  —

                  tiesību tikt uzklausītam un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpums;

                  —

                  pilnvaru nepareiza izmantošana.


title: Lieta T-664/19: Prasība, kas celta 2019. gada 30. septembrī – Allergan Holdings France/EUIPO (“JUVEDERM ULTRA”)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/79

      Prasība, kas celta 2019. gada 30. septembrī – Allergan Holdings France/EUIPO (“JUVEDERM ULTRA”)
      (Lieta T-664/19)
      (2019/C 383/88)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Allergan Holdings France (Courbevoie, Francija) (pārstāvis: J. Day, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Dermavita Co. Ltd (Beirūta, Libāna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “JUVEDERM ULTRA” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 295 638

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 18. jūlija lēmums apvienotajās lietās R 1655/2018-4 un R 1723/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tiek atcelta Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6295638 “JUVEDERM ULTRA” attiecībā uz apstrīdētajām precēm;

                  —

                  piespriest EUIPO un Dermavita Co. Ltd. segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta un 64. panta 5. punkta pārkāpums.