title: Apvienotās lietas C-508/18 un C-82/19 PPU: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 27. maija spriedums (Supreme Court, High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — To Eiropas apcietināšanas orderu izpilde, kuri izsniegti attiecībā uz OG (C-508/18) un PI (C-82/19 PPU) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Eiropas apcietināšanas orderis — Pamatlēmums 2002/584/TI — 6. panta 1. punkts — Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” — Dalībvalsts prokuratūras izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis — Statuss — Pakļautības attiecību ar izpildvaras iestādi esamība — Tieslietu ministra pilnvaras sniegt konkrētus norādījumus — Neatkarības garantijas neesamība)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/21

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 27. maija spriedums (Supreme Court, High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — To Eiropas apcietināšanas orderu izpilde, kuri izsniegti attiecībā uz OG (C-508/18) un PI (C-82/19 PPU)
      (Apvienotās lietas C-508/18 un C-82/19 PPU) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 1. punkts - Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” - Dalībvalsts prokuratūras izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis - Statuss - Pakļautības attiecību ar izpildvaras iestādi esamība - Tieslietu ministra pilnvaras sniegt konkrētus norādījumus - Neatkarības garantijas neesamība)
      (2019/C 263/26)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court, High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

      OG (C-508/18) un PI (C-82/19 PPU)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lietas C-508/18 un C-82/19 PPU apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                  Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), 6. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neietver dalībvalsts prokuratūras, kurām pastāv risks, ka tās tieši vai netieši varētu tikt pakļautas izpildvaras, piemēram, tieslietu ministra, konkrētiem rīkojumiem vai norādījumiem, tām pieņemot lēmumu par Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanu.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.

         OV C 122, 1.4.2019.


title: Lieta C-509/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 27. maija spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tā Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kurš izsniegts attiecībā uz PF (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Eiropas apcietināšanas orderis — Pamatlēmums 2002/584/TI — 6. panta 1. punkts — Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” — Dalībvalsts ģenerālprokurora izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis — Statuss — Neatkarības garantija)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/22

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 27. maija spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tā Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kurš izsniegts attiecībā uz PF
      (Lieta C-509/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 1. punkts - Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” - Dalībvalsts ģenerālprokurora izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis - Statuss - Neatkarības garantija)
      (2019/C 263/27)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Supreme Court

         Pamatlietas puse

      PF

         Rezolutīvā daļa

      Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), 6. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver dalībvalsts ģenerālprokuroru, kuram, esot strukturāli neatkarīgam no tiesu varas, ir kompetence veikt kriminālvajāšanu un kura statuss šajā dalībvalstī piešķir tam neatkarību no izpildvaras, izsniedzot Eiropas apcietināšanas orderi.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta C-10/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. janvārī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — Wilo Salmson France SAS/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. janvārī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — Wilo Salmson France SAS/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți
      (Lieta C-10/19)
      (2019/C 263/28)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Wilo Salmson France SAS

         Atbildētāji: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

      Tiesa (sestā palāta) ar 2019. gada 5. jūnija rīkojumu atzina lūgumu sniegt prejudiciālo nolēmumu par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-142/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 19. februārī Dovgan GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-830/16 Monolith Frost GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 19. februārī Dovgan GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-830/16 Monolith Frost GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-142/19 P)
      (2019/C 263/29)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dovgan GmbH (pārstāvis: C. Rohnke, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Monolith Frost GmbH

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-830/16;

                  —

                  līdz ar to noraidīt prasību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kā pārkāpumus, uz kuriem ir balstīta apelācijas sūdzība, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda Savienības tiesību pārkāpumus, kā arī pierādījumu sagrozīšanu.

                     1.

                     Pierādījumu sagrozīšana

                  Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot uzskatījusi [pārsūdzēta sprieduma] 55. punktā, Amtsgericht Köln [Ķelnes pirmās instances tiesa] neesot uzskatījusi, ka būtiska Vācijas iedzīvotāju daļa runā krievu valodā.
                  Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir uzskatījusi pārsūdzēta sprieduma 64. punktā, EUIPO Apelācijas padome esot apšaubījusi Anulēšanas nodaļas lēmumu, saskaņā ar kuru vārds “пломбир” [plombir] agrākajā PSRS esot ticis izmantots, lai apzīmētu krējuma saldējuma veidu.

                     2.

                     Vispārējās tiesas Reglamenta 85. panta 3. punkta pārkāpums

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi sava Reglamenta 85. panta 3. punktu, jo tā prettiesiski neesot ņēmusi vēra personas, kas iestājusies lietā, norādīto Bundesgerichtshof [Federālā augstākā tiesa] 2017. gada 6. jūlija nolēmumu. Tas, ka šis nolēmums ir ticis iesniegts tikai tiesvedības mutvārdu daļā, esot attaisnots ar nolēmuma pieņemšanas brīdi. Turklāt runa esot bijusi par pierādījumu atspēkojumu atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 92. panta 7. punktam.

                     3.

                     Vispārējās tiesas Reglamenta 85. panta 1. punkta pārkāpums

                  [Pārsūdzētā sprieduma] 69. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini atsaukusies uz prasītājas sniegtajiem pielikumiem K 16 un K 17. Prasītāja tos esot iesniegusi novēloti, un tāpēc saskaņā ar Reglaments 85. panta 1. punktu tie vairs neesot varējuši tikt ņemti vērā.

                     4.

                     Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

                  Pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts pietiekams pamatojums Vispārējās tiesas pieņēmumam, ka nozīmīga pilsoņu daļa Baltijas valstīs pazīst krievu valodas vārda “пломбир” nozīmi. It īpaši neesot pamatojuma konstatējumam, ka šajā ziņa runa būtu par pamata vārdu krājuma vārdu, kuru saprot arī personas, kuru dzimtā valoda nav krievu.
                  Spriedumā (it īpaši 64. un 65. punktā) neesot arī pietiekama pamatojuma tam, kāpēc vārda “пломбир” gadījumā agrākajā PSRS runa nevarētu būt par fantāzijas radītu apzīmējumu vai produkta preču zīmi.
                  Visbeidzot spriedumā (66. punkts) neesot pamatots, kāpēc tikai no tā, ka apzīmējums ir minēts GOST standartā, varētu izdarīt secinājumu, ka runa ir par “bieži izmantojamu jēdzienu” krievu valodā, un kāpēc sabiedrībai Eiropas Savienībā šim standartam būtu jābūt zināmam.


title: Lieta C-267/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. martā iesniedza Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) — PARKING d.o.o./SAWAL d.o.o.

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. martā iesniedza Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) — PARKING d.o.o./SAWAL d.o.o.
      (Lieta C-267/19)
      (2019/C 263/30)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Trgovački sud u Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PARKING d.o.o.

         Atbildētāja: SAWAL d.o.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Tiesas spriedumus lietās C-484/15 un C-551/15, ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pantu ir saderīga tāda valsts tiesību norma kā Ovršni zakon (Likums par piespiedu izpildi) (publicēts Narodne novine Nr. 112/12, Nr. 25/13, Nr. 93/14, Nr. 55/16 un Nr. 73/17) 1. pants, ar ko notāriem ir piešķirtas pilnvaras veikt prasījumu piespiedu piedziņu uz publiska akta pamata, izdodot izpildrakstu kā izpildes dokumentu, bez Horvātijas Republikā reģistrētās juridiskās personas, kas ir parādniece, skaidri paustas piekrišanas?

                  2)

                  Vai Tiesas 2017. gada 9. marta spriedumos Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) un Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193) sniegto interpretāciju var piemērot iepriekš izklāstītajai lietai Povrv-1614/2018, kas ir jāizskata iesniedzējtiesai, un — konkrētāk — vai Regula Nr. 1215/2012 ir jāinterpretē tādējādi, ka Horvātijā notāri, kas savu pilnvaru robežās, kuras tiem ir piešķirtas valsts tiesībās, rīkojas piespiedu izpildes procedūrās uz “publiska akta” pamata, kurās atbildētāji izpildes procedūrā ir citās Eiropas Savienības dalībvalstīs reģistrētas juridiskas personas, neietilpst jēdzienā “tiesa” minētās regulas izpratnē?


title: Lieta C-453/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 13. jūnijā Deutsche Lufthansa AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 12. aprīļa spriedumu lietā T-492/15 Deutsche Lufthansa AG/Eiropas Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/33

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 13. jūnijā Deutsche Lufthansa AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 12. aprīļa spriedumu lietā T-492/15 Deutsche Lufthansa AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-453/19 P)
      (2019/C 263/39)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG (pārstāvis: A. Martin-Ehlers, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Reinzemes-Pfalcas federālā zeme, Ryanair DAC

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka prasība bija pieņemama un pamatota, ciktāl prasītāja ir apstrīdējusi pasākumu Nr. 12 (iemaksa FFHG (1) kapitāla rezervē) ar pamatojumu, ka ar šo pasākumu tiek finansēts atbalsts FFHG darbībai;

                  —

                  pārējā daļā atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 12. aprīļa spriedumu lietā T-492/15;

                  —

                  apmierināt pirmajā instancē izvirzīto prasījumu un atcelt tā pamatā esošo Komisijas lēmumu (2014. gada 1. oktobris) SA.21121 (2) (izņemot pasākumu Nr. 12, ciktāl tas ticis izmantots atbalsta FFHG darbībai maksājumiem);

                  —

                  pakārtoti — nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā ir izvirzījusi šādus pamatus:
      Individuālais atbalsts, par ko uzsākta izmeklēšanas procedūra:

                  —

                  Prasītāja esot individuāli skarta jau saskaņā ar spriedumu lietā COFAZ (3) un tādējādi tai esot bijusi interese celt prasību. Tas izrietot no apstākļa, ka Komisija neesot ņēmusi vērā būtiskus faktiskā sastāva elementus un papildu priekšrocības, kaut arī prasītāja tai šos pasākumus esot darījusi zināmus. Tādējādi Komisija esot pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības.

                  —

                  Ja būtu jāpiemēro tā saucamā Mory judikatūra (4), tad, pakārtoti, būtu bijis jāpiemēro otrais gadījums. Prasītājas procesuālo tiesību pārkāpuma dēļ nevar uzskatīt, Komisija būtu veikusi noteikumiem atbilstošu izmeklēšanas procedūru. Arī šajā gadījumā prasītāja bija individuāli skarta un tai tādējādi bija interese celt prasību.

                  —

                  Pakārtoti, prasība par pieņemamu būtu jāatzīst arī tad, ja tiktu piemērots tā saucamās Mory judikatūras otrais gadījums, atbilstoši kuram prasītājai būtu jāpierāda atbalsta būtiska ietekme uz tās konkurences stāvokli. Šādā gadījumā esot jāapvērš pierādīšanas pienākums, vai katrā ziņā prasītājai tas jāatvieglo, jo Komisija apzināti esot ignorējusi tai zināmos lēmuma pieņemšanai nozīmīgos faktus. Tikai pakārtoti esot jākonstatē, ka prasītāja tik tiešām ir pierādījusi šādu būtisku ietekmi. Viss pārējais Vispārējās tiesas norādītais pamatojums pārsniedzot Tiesas judikatūrā noteikto un radot juridiski kļūdainu izpratni par konkrēto tirgu. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa esot izmainījusi un saīsinājusi kā prasītājas, tā arī Komisijas sniegtos faktu izklāstus, sagrozījusi apstrīdētā lēmuma saturu un pārkāpusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu.

            Atbalsta shēmas:

                  —

                  Arī atbalsta shēmu gadījumā apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka prasība bija jāatzīst par pieņemamu, pamatojoties uz Montessori spriedumu (5).

            Individuāls atbalsts bez izmeklēšanas procedūras:

                  —

                  Individuāla atbalsta bez izmeklēšanas gadījumā prasība esot bijusi katrā ziņā jāatzīst par pieņemamu atbilstoši Mory judikatūras pirmajam gadījumam, jo Komisija par to nebija uzsākusi padziļinātu izmeklēšanu.

         (1)  Flughafen Frankfurt-Hahn GmbH.

         (2)  Lēmums (ES) 2016/789 par valsts atbalstu SA.21121 (C-29/08) (ex NN 54/07), ko Vācija īstenojusi attiecībā uz Frankfurtes Hānas lidostas finansēšanu un finansiālajām attiecībām starp lidostu un Ryanair (OV 2016, L 134, 46. lpp.).

         (3)  Tiesas spriedums, 1990. gada 12. jūlijs, Société CdF Chimie azote et fertilisants SA un Société chimique de la Grande Paroisse (SCGP) SA/Komisija (C-169/84, ECLI:EU:C:1990:301).

         (4)  Tiesas spriedums, 2015. gada 17. septembris, Mory SA u.c./Eiropas Komisija (C-33/14 P, ECLI:EU:C:2015:609).

         (5)  Tiesas spriedums, 2018. gada 6. novembris, Scuola Elementare Maria Montessori Srl u.c. (no C-622/16 P līdz C-624/16 P, ECLI:EU:C:2018:873).


title: Lieta T-347/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Falqui/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Falqui/Parlaments
      (Lieta T-347/19)
      (2019/C 263/61)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Enrico Falqui (Florence, Itālija) (pārstāvji: F. Sorrentino un A. Sandulli, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz atcelt apstrīdēto paziņojumu un piespriest Eiropas Parlamentam viņam samaksāt summas, kas nepamatoti ieturētas tiesvedības laikā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta 2019. gada 11. aprīļa Paziņojumu Nr. D (2019) 14406 par tās pensijas pārskatīšanu, ko prasītājs saņem kā bijušais Eiropas Parlamenta deputāts.
      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmuma “Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumi” pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka, tā kā saskaņā ar 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmuma “Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumi” 75. panta 2. punktu tiesības uz izdienas pensiju, kas ir iegūtas līdz Nolikuma spēkā stāšanās dienai, “paliek spēkā”, tā sauktajā DIP paredzētā iepriekšējā norāde uz valsts tiesisko regulējumu ir jāsaprot kā savstarpēja norāde (uz tiesisko regulējumu, kas bija spēkā attiecīgajā vēsturiskajā brīdī), jo tiesības uz pensiju, kuras bijušie Eiropas Parlamenta deputāti ir ieguvuši dienā pirms Nolikuma stāšanās spēkā, paliek nemainīgas saskaņā ar jaunajiem tiesiskajiem regulējumiem.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz to, ka Eiropas Parlaments ir piemērojis spēkā neesošu valsts tiesisko regulējumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka tiesiskais regulējums, kas ir ieviests ar Itālijas Deputātu palātas Prezidija Lēmumu Nr. 14/2018 — saistībā ar šo pašu Itālijas tiesību sistēmu — ir spēkā neesošs.

                              —

                              Palāta apgalvoja, ka ir veikusi bijušo deputātu mūža pensiju pārrēķinu, tā saukto iemaksu sistēmu piemērojot gan attiecībā uz mūža pensijas daļu, kas ir iegūta laikposmos līdz 2012. gadam un kas attiecībā uz visiem valsts un privātā sektora darbiniekiem ir noteikta ar pro rata sistēmu, gan attiecībā uz mūža pensijas daļu, kura ir iegūta laikposmos līdz 1996. gadam un kura attiecībā uz visiem valsts un privātā sektora darbiniekiem ir noteikta ar parasto atalgojuma sistēmu. Lai ar atpakaļejošu spēku piemērotu iemaksu sistēmu arī attiecībā uz laikposmiem, kuros tā Itālijā nepastāvēja — tā pieņēma aprēķina sistēmu, kas ir izkropļota, neracionāla un kam nav aktuāra pamatojuma.

                              —

                              Attiecīgā reforma esot prettiesiska arī tāpēc, ka Parlamenta deputātu mūža pensiju jautājums vismaz saistībā ar pamataspektiem ir jānosaka ar likumu, nevis ar reglamentu (Konstitūcijas 69. pants).

                              —

                              Turklāt tā skar bijušo deputātu tiesisko paļāvību uz to, ka viņu pensija saglabā stabilitāti, un tas ir pretrunā tiesiskās paļāvības aizsardzības principam, kas ir arī Itālijas tiesību sistēmas vispārējs princips.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz to, ka Eiropas Parlaments ir prettiesiski piemērojis valsts tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā Savienības tiesību pamatprincipiem un it īpaši tiesiskās paļāvības aizsardzības principam. Savienības tiesību pārākuma principa pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka bijušo Itālijas deputātu mūža pensiju reformas rezultātā ex post tika pārskatīts šo pensiju apmērs pilnībā neparedzamā veidā, to nedarot pakāpeniski un bez atbilstošiem aizsardzības noteikumiem, un tādējādi ar to būtiski ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips, kas ir viens no Eiropas tiesību sistēmas pamatprincipiem.

                              —

                              Šī iemesla dēļ Eiropas Parlaments nevarēja minēto reformu transponēt: saskaņā ar vispārējiem principiem, kas reglamentē attiecības starp tiesību sistēmām, tiesību normu transponēšanai no vienas tiesību sistēmas citā pēc (dinamiskas vai savstarpējas) norādes izdarīšanas pastāv precīzs ierobežojums: atsauce nevar tikt izdarīta, ja transponējamā tiesību sistēmas norma ir pretrunā tās tiesību sistēmas pamatprincipiem, kurā tā ir transponējama. Turklāt, ņemot vērā Eiropas tiesību pārākumu — kas ir Savienības pamatprincips — ja valsts tiesiskais regulējums ir pretrunā Eiropas tiesību normai, to nepiemēro, lai Eiropas tiesībās nodrošinātu pilsoņu vienveidīgu aizsardzību visā ES teritorijā.


title: Lieta T-348/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Poggiolini/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Poggiolini/Parlaments
      (Lieta T-348/19)
      (2019/C 263/62)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Danilo Poggiolini (Roma, Itālija) (pārstāvji: F. Sorrentino un A. Sandulli, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz atcelt apstrīdēto paziņojumu un piespriest Eiropas Parlamentam samaksāt viņam summas, kas nepamatoti ieturētas tiesvedības laikā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta 2019. gada 11. aprīļa Paziņojumu Nr. D (2019) 14435 par tās pensijas pārskatīšanu, ko prasītājs saņem kā bijušais Eiropas Parlamenta deputāts.
      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-347/19 Falqui/Eiropas Parlaments.


title: Lieta T-360/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. jūnijā — Jalkh/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. jūnijā — Jalkh/Parlaments
      (Lieta T-360/19)
      (2019/C 263/66)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, France) (pārstāvis — F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2019. gada 16. aprīļa normatīvo rezolūciju par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar kuru groza Regulu (ES, Euratom) Nr. 883/2013 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), attiecībā uz sadarbību ar Eiropas Prokuratūru un OLAF izmeklēšanas efektivitāti (COM(2018)0338 — C8-0214/2018 — 2018J0170(COD);

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir saistīts ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. panta pārkāpumu, ciktāl apstrīdētā rezolūcija ļauj Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF) piekļūt personas informācijai, kas ir pretrunā tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību un tiesībām uz personas datu aizsardzību.

                  2.

                  Otrais pamats ir saistīts ar 7. protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 8. un 9. panta pārkāpumu, ciktāl apstrīdētā rezolūcija ļauj OLAF apiet deputātu parlamentāro imunitāti.

                  3.

                  Trešais pamats ir saistīts ar Eiropas Parlamenta Reglamenta 5. panta un Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma 4. panta pārkāpumu. Prasītājs apgalvo, ka apstrīdētā rezolūcija ļauj OLAF, pirmkārt, apiet deputātu parlamentāro imunitāti, un, otrkārt, piekļūt dokumentiem, kuri nav Eiropas Parlamenta dokumenti.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir saistīts ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta pārkāpumu, ciktāl ar apstrīdēto rezolūciju ir pārkāptas deputātu tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta T-361/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. jūnijā — CF/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/61

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. jūnijā — CF/Parlaments
      (Lieta T-361/19)
      (2019/C 263/67)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: CF (pārstāvis: A. Daoût, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdētos lēmumus;

                  —

                  uzdot atlīdzināt apstrīdēto lēmumu izraisīto finansiālo un morālo kaitējumu, proti, piešķirt prasītājai provizorisku naudas summu 50 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot prasību, ar ko tiek lūgts atcelt divus Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 16. aprīļa lēmumus, kuros prasītāja ir atzīta par vainīgu psiholoģiskā vardarbībā pret savu bijušo reģistrēto Parlamenta deputāta palīdzi un prasītājai ir noteikts sods — rājiens, prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats — psiholoģiskās vardarbības jēdziena legāldefinīcijas, kura ir ietverta Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 12. pantā, neievērošana, jo Parlamenta priekšsēdētājs neesot ņēmis vērā psiholoģiskās vardarbības jēdzienu veidojošos elementus, kas ir noteikti tiesību aktos un judikatūrā.

                  2.

                  Otrais pamats — pamatojuma neesamība apstrīdētajos aktos. Prasītāja apgalvo, ka Parlamenta priekšsēdētājs savu pirmo lēmumu motivē, balstoties uz Padomdevējas komitejas nepilnīgo ziņojumu, un ka otrais lēmums neatbilst Eiropas Parlamenta Reglamenta 166. pantā noteiktajiem kritērijiem.

                  3.

                  Trešais pamats — tiesību uz labu pārvaldību un tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Prasītājas ieskatā, administrācija nav izpildījusi savu rūpības pienākumu un ir pārkāpusi saprātīga termiņa principu, izmeklēšanas konfidencialitātes noteikumus, tiesības uz aizstāvību, nevainīguma prezumpciju un tiesības piekļūt disciplinārlietas materiāliem.

                  4.

                  Ceturtais pamats — tiesiskās drošības un piespiedu rakstura noteikumu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu pārkāpums, jo Parlamenta priekšsēdētājs un Padomdevēja komiteja esot piemērojuši piespiedu rakstura tiesisko regulējumu attiecībā uz faktiem, kas ir norisinājušies pirms tā pieņemšanas.
                  Prasītāja turklāt lūdz atlīdzināt viņai nodarīto finansiālo un morālo kaitējumu. Viņa uzsver, ka veids, kādā ir tikusi veikta izmeklēšana, ir izraisījis to, ka ir aptraipīta viņas reputācija un viņai ir tikusi atņemta iespēja kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās.


title: Lieta T-363/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūnijā — Apvienotā Karaliste/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūnijā — Apvienotā Karaliste/Komisija
      (Lieta T-363/19)
      (2019/C 263/68)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — S. Brandon, pārstāvis, P. Baker QC, un T. Johnston, Barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2019) 2526 par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atbrīvojumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā: identificēta nepareiza atsauces sistēma.

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot kļūdījusies, nolemjot, ka noteikumi par kontrolētiem ārvalstu uzņēmumiem (turpmāk tekstā — “CFC”) paredz atbilstošu ietvaru, lai pārbaudītu salīdzināmību (apstrīdētā lēmuma preambulas 107. apsvērums).

                              —

                              Apvienotajā Karalistē piemēro galvenokārt teritoriālu uzņēmumu ienākuma nodokļa (turpmāk tekstā — “CT”) sistēmu: parasti tikai ieņēmumiem, kas gūti Apvienotajā Karalistē, tiek piemērots nodoklis. Tādējādi jāsāk ir ar to, ka nodoklis nav jāmaksā par peļņu, kas gūta no ārvalstu meitasuzņēmumiem. Minētās CFC normas atšķiras no šīs nostājas un paredz virkni izņēmuma apstākļus, kuros var būt maksājama CFC maksa. Tāpēc atbilstoša atsauces sistēma ir visa CT pamatā. Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot kļūdījusies, izvēloties mākslīgi šauru atsauces ietvaru.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9. nodaļā paredzētie izņēmumi nav atkāpes.

                              —

                                 CFC noteikumu mērķis ir piemērot CFC maksu tikai tiem pasākumiem, kas rada augstu ļaunprātīgas/mākslīgas novirzes risku. Apvienotā Karaliste izvēlējās likumdošanas tehniku, ar kuru tā: (i) sāka ar plašu un aptverošu CFC definīciju un (ii) izslēdza lielāko daļu tās peļņas, kas izriet no CFC, lai identificētu tikai to šauro peļņas kategoriju, kas rada ļaunprātīgas/mākslīgas novirzes risku. 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 5. un 9. nodaļa kopā ir vērstas uz to, lai identificētu pasākumus, kas rada augstu ļaunprātīgas/mākslīgas novirzes risku.

                              —

                              Turklāt tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, nolemjot, ka minētie 9. nodaļā paredzētie izņēmumi ir atkāpe, jo tā koncentrējās uz piemēroto likumdošanas tehniku, nevis konkrētā noteikuma pamatā esošajiem mērķiem.

                              —

                              Saskaņā ar prasītājas viedokli Komisija arī ir kļūdaini lēmusi, ka nepastāv vērā ņemama atšķirība starp Kvalificējošām aizdevuma attiecībām (turpmāk tekstā — “QLR”) un tādām, kas nav QLR. Apvienotās Karalistes valdība vienīgā atrodas izdevīgā pozīcijā, lai noteiktu, kuri no esošajiem pasākumiem rada augstu ļaunprātīgas/mākslīgas novirzes risku. Attiecībā uz Komisiju tiek apgalvots, ka tā:

                                          a.

                                          esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nenodrošinot Apvienotās Karalistes valdībai atbilstošu rīcības brīvību, izvērtējot minēto jautājumu; un

                                          b.

                                          pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, novērtējot konkrētos pasākumus.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā attiecībā uz selektivitāti.

                              —

                              Komisija esot nepareizi secinājusi, ka Apvienotajai Karalistei vajadzēja balstīties tikai uz “nozīmīgu amatpersonu pienākumu” (turpmāk tekstā — “SPF”) pārbaudi, nevis uz minēto 5. un 9. nodaļu kopā. Tāpat esot nepareizi tas, ka tā ir noraidījusi izvērtējumu, ka tikai uz SPF balstīta pieeja bija vienlīdz sarežģīti īstenojama kā pieeja, kas balstās uz kapitālieguldījumiem no Apvienotās Karalistes.

                              —

                              Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija esot kļūdījusies arī tad, kad tā noraidīja Apvienotās Karalistes nostāju, ka minētie 9. nodaļā ietvertie izņēmumi bija atbilstoša, samērīga un administratīvi izpildāma atbilde uz virspalātas spriedumu lietā Cadbury Schweppes plc un Cadbury Schweppes Overseas Ltd./Commissioners of Inland Revenue (lieta C-196/04, EU:C:2006:544).

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka neesot ietekmes uz ES iekšējo tirdzniecību.

                              —

                              Prasītājas visbeidzot apgalvo, ka Komisija esot kļūdījusies, nolemjot, ka minētie 9. nodaļā iekļautie izņēmumi nodrošināja “priekšrocības” uzņēmumam, lai tas varētu ietekmēt ES iekšējo tirdzniecību. Prasītāja uzskata, ka drīzāk tie nodrošina mehānismu, ar kuru CFC maksa tiek piemērota Apvienotajā Karalistē esošiem uzņēmumiem ļoti reti. Apskatītajā laikā (2013. gads) nepastāvēja Savienības mēroga pienākums piemērot nodokli CFC peļņai, un Komisija nav parādījusi, ka minētie 9. nodaļas izņēmumi radīja jebkādus nelabvēlīgus apstākļus salīdzinājumā citās dalībvalstīs noteiktajiem pienākumiem tā, ka tas ietekmēja ES iekšējo tirdzniecību.


title: Lieta T-364/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūnijā — Moretti/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/64

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūnijā — Moretti/Parlaments
      (Lieta T-364/19)
      (2019/C 263/69)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Luigi Moretti (Nembro, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018, un katrā ziņā

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta piešķirtās mūža pensijas pārskatīšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītāja tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā pirms Deputātu palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt viņam visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas, piemērojot monetāro revalvāciju un pieskaitot likumiskos procentus, sākot no ieturējuma dienas līdz pilnīgai samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājai;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-345/19 Santini/Parlaments.


title: Lieta T-365/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūnijā — Capraro/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/65

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūnijā — Capraro/Parlaments
      (Lieta T-365/19)
      (2019/C 263/70)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Patrizia Capraro (Roma, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018, un katrā ziņā

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta piešķirtās mūža pensijas pārskatīšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītājas tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā pirms Deputātu palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt viņai visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas, piemērojot monetāro revalvāciju un pieskaitot likumiskos procentus, sākot no ieturējuma dienas līdz pilnīgai samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājai;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-345/19 Santini/Parlaments.


title: Lieta T-366/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūnijā — Sboarina/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/66

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūnijā — Sboarina/Parlaments
      (Lieta T-366/19)
      (2019/C 263/71)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Gabriele Sboarina (Verona, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018, un katrā ziņā

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta piešķirtās mūža pensijas pārskatīšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītāja tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā pirms Deputātu palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt viņam visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas, ņemot vērā monetāro revalvāciju un pieskaitot likumiskos procentus, sākot no ieturējuma dienas līdz pilnīgai samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājam;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-345/19 Santini/Parlaments.


title: Lieta T-370/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūnijā — Spānija/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/67

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūnijā — Spānija/Komisija
      (Lieta T-370/19)
      (2019/C 263/72)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. J. García-Valdecasas Dorrego)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 18. marta lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir celta par Komisijas 2019. gada 18. marta lēmumu par Kosovas nacionālās regulatīvās iestādes dalību Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādē (1).
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1971 (2018. gada 11. decembris), ar ko izveido Eiropas Elektronisko sakaru regulatoru iestādi (BEREC) un BEREC atbalsta aģentūru (BEREC birojs), groza Regulu (ES) 2015/2120 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1211/2009 (2), 35. panta pārkāpums, ciktāl šajā pantā ir paredzēts, ka trešo valstu regulatīvās iestādes var piedalīties tikai regulatoru valdē, darba grupās un valdē.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas (ES) 2018/1971 35. panta pārkāpums, ciktāl ar Kosovas regulatīvo iestādi nepastāv nolīgums par dalību BEREC.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Regulas (ES) 2018/1971 35. panta pārkāpums, ciktāl Eiropas Komisija esot atkāpusies no procedūras, kas izveidota trešo valstu regulatīvo iestāžu dalībai BEREC. Tā rezultātā turklāt esot ticis pieņemts tiesību akts bez jebkāda juridiska pamata un radīti tiesiski pienākumi trešajām personām, nepastāvot īpašām piešķirtām pilnvarām šajā ziņā.

         (1)  OV 2019, C 115, 26. lpp.

         (2)  OV 2018, L 321, 1. lpp.


title: Lieta T-371/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūnijā — Itinerant Show Room/EUIPO — Forest (“FAKE DUCK”)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/68

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūnijā — Itinerant Show Room/EUIPO — Forest (“FAKE DUCK”)
      (Lieta T-371/19)
      (2019/C 263/73)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Itālija) (pārstāvji: A. Visentin, M. Cartella un B. Cartella, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Forest Srl (Milāna, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FAKE DUCK” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 912 496

         Informācija par procesu EUIPO: Iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 5. aprīļa lēmums lietā R 1117/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt šo prasību tajā izklāstīto iemeslu dēļ

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noteikt EUIPO pienākumu reģistrēt preču zīmi Nr. 015912496 arī attiecībā uz 18. un 25. klasi.

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  attiecīgo preču konkrētās iegādes metodes neizvērtēšana.


title: Lieta T-372/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. jūnijā — Cellai/Parlaments

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/69

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. jūnijā — Cellai/Parlaments
      (Lieta T-372/19)
      (2019/C 263/74)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Marco Cellai (Florence, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018, un katrā ziņā

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta piešķirtās mūža pensijas pārskatīšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītāja tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā pirms Deputātu palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt viņam visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas, ņemot vērā monetāro revalvāciju un pieskaitot likumiskos procentus, sākot no ieturējuma dienas līdz pilnīgai samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājam;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-345/19 Santini/Parlaments.


title: Lieta T-385/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. jūnijā — Mazzone/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/46

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. jūnijā — Mazzone/Parlaments
      (Lieta T-385/19)
      (2019/C 270/48)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Antonio Mazzone (Neapole, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018 un katrā ziņā

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta izmaksātās mūža pensijas atkārtotu noteikšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītāja tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesību aktiem, kuri bija spēkā pirms palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt viņam visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas un kas palielinātas atbilstoši monetārajai revalvācijai, un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz summas samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājam;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-345/19 Santini/Parlaments.


title: Lieta T-388/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. jūnijā — Puigdemont i Casamajó un Comín i Oliveres/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/47

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. jūnijā — Puigdemont i Casamajó un Comín i Oliveres/Parlaments
      (Lieta T-388/19)
      (2019/C 270/49)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Carles Puigdemont i Casamajó (Vaterlo, Beļģija) un Antoni Comín i Oliveres (Vaterlo) (pārstāvji: P. Bekaert, advokāts, B. Emmerson QC, G. Boye un S. Bekaert, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Parlamenta lēmumu, ar ko prasītājiem tika liegta iespēja izmantot īpašo uzņemšanas dienestu, kas izveidots ievēlēto Parlamenta deputātu vajadzībām, un ar Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 29. maija rīkojumu, ar ko viņiem tika liegta iespēja iesniegt Reglamenta 3. panta 2. punktā minēto rakstisko deklarāciju;

                  —

                  atcelt Parlamenta lēmumu, kas apstiprināts Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 27. jūnija juridiski nepamatotajā vēstulē, neņemt vērā Spānijas oficiāli paziņotos Eiropas Parlamenta 2019. gada 26. maija vēlēšanu rezultātus, un pēc tam pieņemto lēmumu ņemt vērā atšķirīgu un nepilnīgu sarakstu ar ievēlētajiem deputātiem, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza Spānijas iestādes un kas neietver prasītājus;

                  —

                  atcelt Parlamenta lēmumu, ar ko Spānijas Vēlēšanu komisijas 2019. gada 20. jūnija paziņojums atzīts par tādu, ar ko anulē prasītāju kā ievēlētu Parlamenta deputātu deklarāciju, un kas esot uzskatāms par Parlamenta prettiesisku paziņojumu par atbrīvošanu no amata, ar ko pārkāpts 1976. gada Vēlēšanu akta 13. pants;

                  —

                  atcelt Parlamenta lēmumu, kas apstiprināts Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 27. jūnija juridiski nepamatotajā vēstulē, par atteikumu nodrošināt tā Reglamenta 3. panta 2. punktā paredzētās prasītāju tiesības darboties Parlamentā un tā struktūrvienībās un izmantot visas ar to saistītās tiesības no pirmās sēdes dienas līdz dienai, kad tiks pieņemts nolēmums attiecībā uz strīdiem, kas nodoti izskatīšanai Parlamentā un Spānijas tiesu iestādēs;

                  —

                  atcelt Parlamenta priekšsēdētāja lēmumu, kas apstiprināts Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 27. jūnija juridiski nepamatotajā vēstulē, par atteikumu piešķirt prasītājiem privilēģijas un imunitāti saskaņā ar Protokola (Nr. 7) par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pantu, ievērojot Reglamenta 8. pantu;

                  —

                  uzdot atbildētājam segt visus tiesāšanās izdevumus un saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu uzdot atbildētājam samaksāt atlīdzību par nodarīto kaitējumu — zaudēto ikmēneša algu, kas pienākas Eiropas Parlamenta deputātiem, kā arī simbolisku 1 euro par morālo kaitējumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Parlamenta lēmumu, ar ko prasītājiem tika liegta iespēja izmantot īpašo uzņemšanas dienestu, kas izveidots ievēlēto Parlamenta deputātu vajadzībām, un ar Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 29. maija rīkojumu esot pārkāpti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 20. un 21. pants un 39. panta 2. punkts.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Parlamenta lēmumu neņemt vērā Spānijas oficiāli paziņotos Eiropas Parlamenta 2019. gada 26. maija vēlēšanu rezultātus, un ar pēc tam pieņemto lēmumu ņemt vērā atšķirīgu un nepilnīgu sarakstu ar ievēlētajiem deputātiem, ko 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Spānijas iestādes un kas neietver prasītājus, ir pārkāpts 1976. gada Vēlēšanu akta 12. pants un Eiropadomes Lēmuma 2018/937 (1) 3. panta 2. punkts kopsakarā ar Hartas 39. panta 2. punktu, LES 10. panta 1. un 2. punktu, LES 14. panta 2. un 3. punktu un 1976. gada Vēlēšanu akta 1. panta 3. punktu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar Parlamenta lēmumu, ar ko Spānijas Vēlēšanu komisijas 2019. gada 20. jūnija paziņojums atzīts par tādu, ar ko anulē prasītāju kā ievēlētu Parlamenta deputātu deklarāciju, un kas esot uzskatāms par Parlamenta prettiesisku paziņojumu par atbrīvošanu no amata, kurš ir pretrunā 1976. gada Vēlēšanu akta 13. pantam, ir pārkāpts 1976. gada Vēlēšanu akta 6. panta 2. punkts un 8. un 13. pants kopsakarā ar Hartas 39. panta 2. punktu, LES 10. panta 1. un 2. punktu, LES 14. panta 2. un 3. punktu un 1976. gada Vēlēšanu akta 1. panta 3. punktu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar Parlamenta lēmumu par atteikumu nodrošināt tā Reglamenta 3. panta 2. punktā paredzētās prasītāju tiesības darboties Parlamentā un tā struktūrvienībās un izmantot visas ar to saistītās tiesības no pirmās sēdes dienas līdz dienai, kad tiks pieņemts nolēmums attiecībā uz strīdiem, kas nodoti izskatīšanai Parlamentā un Spānijas tiesu iestādēs, ir pārkāpts Eiropas Parlamenta Reglamenta 3. panta 2. punkts un 1976. gada Vēlēšanu akta 5. panta 1. punkts un 12. pants kopsakarā ar Hartas 39. panta 2. punktu, LES 10. panta 1. un 2. punktu, LES 14. panta 2. un 3. punktu un 1976. gada Vēlēšanu akta 1. panta 3. punktu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar priekšsēdētāja lēmumu par atteikumu piešķirt prasītājiem privilēģijas un imunitāti saskaņā ar Protokola (Nr. 7) par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pantu, ir pārkāpts Eiropas Parlamenta Reglamenta 5. panta 2. punkts, 1976. gada Vēlēšanu akta 6. panta 2. punkts un minētā protokola 9. pants kopsakarā ar Hartas 39. panta 2. punktu, LES 10. panta 1. un 2. punktu, LES 14. panta 2. un 3. punktu un 1976. gada Vēlēšanu akta 1. panta 3. punktu.

         (1)  Eiropadomes Lēmums (ES) 2018/937 (2018. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Eiropas Parlamenta sastāvu (OV L 165 I, 2.7.2018, 1. lpp.).


title: Lieta T-389/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Coppo Gavazzi/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūnijā — Coppo Gavazzi/Parlaments
      (Lieta T-389/19)
      (2019/C 270/50)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Maria Teresa Coppo Gavazzi (Milāna, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītāja tika informēta ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz summas samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret aktu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti ir noteicis prasītājas tiesības uz pensiju par izbeigto darbību pēc tam, kad 2019. gada 1. janvārī bija stājies spēkā Deputātu palātas Prezidija Lēmums Nr. 14/2018, un ir licis atgūt summu, kura izmaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru.
      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu prasītāja norāda uz akta autora kompetences neesamību, būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu un līdz ar to arī Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Eiropas Parlamenta paziņojums ir prettiesisks, jo tajā ir pieļautas smagas un acīmredzamas galvenokārt procesuāla rakstura kļūdas un konkrēti: lēmumu ir pieņēmis Finanšu ģenerāldirektorāts, nevis Eiropas Parlamenta Prezidijs kā tas ir paredzēts Eiropas Parlamenta iekšējā Reglamenta 11.a panta 6. punktā un 25. panta 3. punktā. Paziņojums esot pilnībā nepamatots, jo tajā nav norādīti iemesli, kuru dēļ tas ir pieņemts un kuru dēļ automātiski ir piemērots Itālijas lēmums.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu prasītāja norāda uz apstrīdētā akta juridiskā pamata neesamību un kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Deputātu nolikuma Īstenošanas noteikumu 75. pantu

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka par apstrīdētā akta juridisko pamatu kļūdaini ir izmantots Noteikumu par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām (SID) III pielikums un Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma Īstenošanas noteikumu (NĪN) 75. pants. SID paredzētais pensiju institūts zaudēja spēku 2009. gada 14. jūlijā, kad stājās spēkā Eiropas Parlamenta Deputātu nolikums. Runājot par NĪN 75. pantu, kurā ir atsauce uz SID III pielikumu, tas neļauj Eiropas Parlamentam veikt tādus pasākumus kā apstrīdētais pasākums.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu prasītāja norāda, ka ar paziņojumu skaidri ir pārkāpts NĪN 75. panta 2. punktā noteiktais atrunas princips, kurā ir skaidra atsauce uz valsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem, tādējādi izslēdzot kādas dalībvalsts Deputātu palātas iekšējus lēmumus.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka grozījumi, kas ir minēti Deputātu palātas Prezidija Lēmumā Nr. 14/2018, ir veikti nevis ar valsts likumu, bet gan ar vienkāršu Deputātu palātas Prezidija lēmumu.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu prasītāja norāda uz Eiropas tiesību vispārējo principu, proti, tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības, tiesību aizsardzības un vienlīdzības principu acīmredzamu pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu būtiski ir pārkāpta bijušo Eiropas Parlamenta deputātu paļāvība uz viņu jau iegūto tiesību neaizskaramību, kā arī paļāvība, kas ir radusies, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā viņu pilnvaru spēkā esamības laikā. Turklāt tā atalgojuma būtisks samazinājums, kas bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem pienākas, pamatojoties uz iepriekš spēkā esošo regulējumu, nav attaisnojams ne ar vienu atbilstošu tiesību aktos paredzētu iemeslu vai primāru prasību, kā tas ir paredzēts Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā.


title: Lieta C-573/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 24. jūnija spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izsniegts attiecībā uz Daniel Adam Popławski (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesiskā sadarbība krimināllietās — Eiropas apcietināšanas orderis — Pamatlēmumi — Tiešas iedarbības neesamība — Savienības tiesību pārākums — Sekas — Pamatlēmums 2002/584/TI — 4. panta 6. punkts — Pamatlēmums 2008/909/TI — 28. panta 2. punkts — Dalībvalsts deklarācija, kas tai ļauj turpināt piemērot esošos juridiskos instrumentus par notiesāto personu nodošanu, kuri bija piemērojami pirms 2011. gada 5. decembra — Novēlota deklarācija — Sekas)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/2

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 24. jūnija spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izsniegts attiecībā uz Daniel Adam Popławski
      (Lieta C-573/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesiskā sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmumi - Tiešas iedarbības neesamība - Savienības tiesību pārākums - Sekas - Pamatlēmums 2002/584/TI - 4. panta 6. punkts - Pamatlēmums 2008/909/TI - 28. panta 2. punkts - Dalībvalsts deklarācija, kas tai ļauj turpināt piemērot esošos juridiskos instrumentus par notiesāto personu nodošanu, kuri bija piemērojami pirms 2011. gada 5. decembra - Novēlota deklarācija - Sekas)
      (2019/C 280/02)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

      Daniel Adam Popławski

         Piedaloties: Openbaar Ministerie

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Pamatlēmuma 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā, 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka deklarācija, kuru dalībvalsts, pamatojoties uz šo normu, ir sniegusi pēc šā pamatlēmuma pieņemšanas datuma, nevar radīt tiesiskas sekas.

                  2)

                  Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību norma — kas nav saderīga ar tāda pamatlēmuma normām kā pamatlietā aplūkotie pamatlēmumi, kuru tiesiskās sekas paliek nemainīgas atbilstoši Līgumiem pievienotā Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 9. pantam, — valsts tiesai nav jāatstāj bez piemērošanas tāpēc, ka šīm normām nav tiešas iedarbības. Tomēr dalībvalstu iestādēm, tai skaitā tiesām, cik vien iespējams, ir jāveic savu valsts tiesību atbilstīga interpretācija, kas tām ļauj nodrošināt rezultātu, kurš ir saderīgs ar attiecīgā pamatlēmuma mērķi.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Lieta C-597/17: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 27. jūnija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries u.c./Ministerraad (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Atbrīvojumi — Medicīnas un paramedicīnas profesijas — Hiroprakse un osteopātija — 98. pants — III pielikuma 3) un 4) punkts — Zāles un medicīnas ierīces — Samazināta likme — Piegāde saistībā ar terapeitiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi — Pamatlikme — Piegāde saistībā ar estētiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi — Nodokļu neitralitātes princips — Ar Savienības tiesībām nesaderīga valsts tiesiskā regulējuma seku paturēšana spēkā)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/3

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 27. jūnija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries u.c./Ministerraad
      (Lieta C-597/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Atbrīvojumi - Medicīnas un paramedicīnas profesijas - Hiroprakse un osteopātija - 98. pants - III pielikuma 3) un 4) punkts - Zāles un medicīnas ierīces - Samazināta likme - Piegāde saistībā ar terapeitiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi - Pamatlikme - Piegāde saistībā ar estētiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi - Nodokļu neitralitātes princips - Ar Savienības tiesībām nesaderīga valsts tiesiskā regulējuma seku paturēšana spēkā)
      (2019/C 280/03)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries, Belgische Unie van Osteopaten u.c., Plast.Surg. BVBA u.c., Belgian Society for Private Clinics VZW u.c.

         Atbildētāja: Ministerraad

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav tā, ka tajā paredzētais atbrīvojums ir piemērojams vienīgi pakalpojumiem, kurus sniedz attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos reglamentētas medicīnas vai paramedicīnas profesijas speciālisti.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 98. pants kopsakarā ar šīs direktīvas III pielikuma 3) un 4) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas paredz atšķirīgu attieksmi starp zālēm un medicīnas ierīcēm, kuras piegādātas saistībā ar terapeitiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi, no vienas puses, un zālēm un medicīnas ierīcēm, kuras piegādātas saistībā ar estētiska rakstura iejaukšanos vai aprūpi, no otras puses, uz pēdējām minētajām neattiecinot samazināto pievienotās vērtības nodokļa (PVN) likmi, kas piemērojama pirmajām minētajām.

                  3)

                  Tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie valsts tiesa nevar izmantot valsts tiesību normu, kas tai dod iespēju saglabāt konkrētas atcelta valsts tiesību akta tiesiskās sekas, lai provizoriski uzturētu spēkā tādu valsts tiesību normu iedarbību, kuras tā atzinusi par nesaderīgām ar Direktīvu 2006/112, līdz tiks panākta to atbilstība šai direktīvai, lai, pirmkārt, ierobežotu tiesiskās nedrošības riskus, kuri izriet no šīs atcelšanas ar atpakaļejošu spēku, un, otrkārt, izvairītos piemērot valsts tiesisko regulējumu, kas pastāvēja pirms šīm normām, kuras ir nesaderīgas ar minēto direktīvu.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-723/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 26. jūnija spriedums (Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lies Craeynest u.c./Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2008/50/EK — 6., 7., 13. un 23. pants — III pielikums — Gaisa kvalitātes novērtēšana — Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegšanas konstatēšanas kritēriji — Stacionārās paraugu ņemšanas vietās veikti mērījumi — Atbilstīgu vietu izvēle — Paraugu ņemšanas vietās izmērīto rādītāju interpretācija — Dalībvalstu pienākumi — Pārbaude tiesā — Kontroles intensitāte — Tiesības izdot rīkojumu)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 26. jūnija spriedums (Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lies Craeynest u.c./Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer
      (Lieta C-723/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2008/50/EK - 6., 7., 13. un 23. pants - III pielikums - Gaisa kvalitātes novērtēšana - Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegšanas konstatēšanas kritēriji - Stacionārās paraugu ņemšanas vietās veikti mērījumi - Atbilstīgu vietu izvēle - Paraugu ņemšanas vietās izmērīto rādītāju interpretācija - Dalībvalstu pienākumi - Pārbaude tiesā - Kontroles intensitāte - Tiesības izdot rīkojumu)
      (2019/C 280/04)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Lies Craeynest, Cristina Lopez Devaux, Frédéric Mertens, Stefan Vandermeulen, Karin De Schepper, Clientearth VZW

         Atbildētāji: Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer

         Piedaloties: Belgische Staat

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LES 4. panta 3. punkts un 19. panta 1. punkta otrā daļa kopsakarā ar LESD 288. panta trešo daļu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 6. un 7. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata pieteikumu, ko šajā sakarā iesniegušas privātpersonas, kuras tieši skar šīs direktīvas 13. panta 1. punktā paredzēto robežlielumu pārsniegums, ir pienākums pārbaudīt, vai paraugu ņemšanas vietas, kas atrodas konkrētā zonā, ir ierīkotas atbilstoši minētās direktīvas III pielikuma B iedaļas 1. punkta a) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem, un, ja tas tā nav, attiecībā pret valsts kompetento iestādi veikt visus nepieciešamos pasākumus, tai skaitā izdot rīkojumu, ja tāds ir paredzēts valsts tiesību aktos, kurā uzdots šīs paraugu ņemšanas vietas izvietot atbilstoši šiem kritērijiem.

                  2)

                  Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkts un 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu, ka par kalendāro gadu aprēķināts vidējais rādītājs pārsniedz šīs direktīvas XI pielikumā noteiktu robežlielumu, pietiek ar to, ka šo lielumu pārsniedz vienā atsevišķā paraugu ņemšanas vietā izmērīts piesārņojuma līmenis.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta C-454/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. jūnijā iesniedza Amtsgericht Heilbronn (Vācija) — kriminālprocess pret ZW

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. jūnijā iesniedza Amtsgericht Heilbronn (Vācija) — kriminālprocess pret ZW
      (Lieta C-454/19)
      (2019/C 280/36)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Heilbronn

         Pamatlietas puses

      ZW
      Iesaistītā puse: Staatsanwaltschaft Heilbronn

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas primārie un/vai sekundārie tiesību akti, šajā gadījumā it īpaši Direktīva 2004/38/EK (1), aplūkojot Savienības pilsoņu visaptverošu tiesību brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā izpratnē, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ietver arī valsts krimināltiesību normas?

                  2)

                  Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: vai Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācija nepieļauj tādas valsts krimināltiesību normas piemērošanu, saskaņā ar kuru bērna aizturēšana ārvalstī no sava ārpusģimenes aprūpes sniedzēja ir sodāma, ja tiesību normā nav paredzēta atšķirība atkarībā no tā, vai runa ir par Eiropas Savienības valstīm vai trešajām valstīm.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, OV 2004, L 158, 77. lpp.


title: Lieta C-456/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. jūnijā iesniedza Svea Hovrätt (Zviedrija) — Östgötatrafiken AB/Patent- och registreringsverket

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. jūnijā iesniedza Svea Hovrätt (Zviedrija) — Östgötatrafiken AB/Patent- och registreringsverket
      (Lieta C-456/19)
      (2019/C 280/37)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Svea Hovrätt

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AB Östgötatrafiken

         Atbildētājs: Patent- och registreringsverket

         Prejudiciālie jautājumi

      Jautājumi attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2015/2436/EK (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (1), 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu, un tie ir šādi:

                  1)

                  Vai Preču zīmju direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja reģistrācijai ir pieteikta preču zīme, kas apzīmē pakalpojumus, un ja pieteikums attiecas uz apzīmējumu, kas novietots konkrētā pozīcijā un nosedz lielus laukumus uz fiziskiem objektiem, kuri tiek izmantoti pakalpojumu sniegšanai, ir jānovērtē, kādā mērā šī preču zīme nav neatkarīga no konkrēto objektu izskata?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai preču zīmei ir būtiski jāatšķiras no attiecīgajā ekonomikas nozarē pastāvošās normas vai ieražām, lai varētu uzskatīt, ka šai preču zīmei ir atšķirtspēja?

         (1)  OV 2015, L 336, 1. lpp.


title: Lieta C-459/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd
      (Lieta C-459/19)
      (2019/C 280/38)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Atbildētājs: Wellcome Trust Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2006/112 (1) 44. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nodokļa maksātājs, kas veic darbību, kura nav saimnieciskā darbība un kuru veido akciju un citu vērtspapīru pirkšana un pārdošana labdarības trasta aktīvu pārvaldības ietvaros, iegādājas ieguldījumu pārvaldības pakalpojumus no personas ārpus Savienības vienīgi šādu darbību vajadzībām, tas ir uzskatāms par “nodokļa maksātāju, kas rīkojas kā tāds”?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša un Direktīvas 46. –49. pants nav piemērojams — vai pakalpojuma sniegšanai ir piemērojams Direktīvas 45. pants, vai arī pakalpojuma sniegšanai nav piemērojams nedz 44., nedz 45. pants?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-463/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. jūnijā iesniedza Conseil de prud'hommes de Metz (Francija) — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle/Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. jūnijā iesniedza Conseil de prud'hommes de Metz (Francija) — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle/Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle
      (Lieta C-463/19)
      (2019/C 280/39)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil de prud'hommes de Metz

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

         Atbildētāja: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

         Persona, kas iestājusies lietā: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīva EK 2006-54 (1) LESD 6. un 157. panta, Savienības vispārējo tiesību principu par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu, kā arī Savienības Pamattiesību hartas 20., 21.1. un 23. panta gaismā ir jāinterpretē tādējādi, ka tā no savas materiālās piemērošanas jomas izslēdz Francijas valsts sociālā nodrošinājuma iestāžu koplīguma 46. panta noteikumus, kas paredz minēto iestāžu sieviešu dzimuma darbiniecēm, kas audzina savus bērnus pašas, trīs mēnešu atvaļinājumu, kura laikā tiek izmaksāta puse algas, vai pusotra mēneša atvaļinājumu, kura laikā tiek izmaksāta pilna alga, un gadu ilgu bezalgas atvaļinājumu pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.).


title: Lieta C-467/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) — kriminālprocess pret QR

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) — kriminālprocess pret QR
      (Lieta C-467/19)
      (2019/C 280/40)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      QR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tāda judikatūra kā pamatlietā aplūkotā, kas attiecas uz valsts tiesību aktiem par tiesas apstiprinājumu tādai vienošanās par sodu, kas noslēgta starp apsūdzības izvirzītāju un aizstāvību, kuros ir paredzēta pārējo atbildētāju piekrišana kā nosacījums šādas vienošanās apstiprināšanai, un ka šāda piekrišana ir nepieciešama tikai kriminālprocesa tiesvedības posmā, ir saderīga ar Direktīvas 2016/343 (1) 7. panta 4. punktu, Hartas 47. pantu un 52. pantu, efektivitātes un vienlīdzības principiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-470/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza High Court (Īrija) — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza High Court (Īrija) — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information
      (Lieta C-470/19)
      (2019/C 280/41)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      High Court

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Friends of the Irish Environment Limited

         Atbildētājs: Commissioner for Environmental Information

         Pirmais lietas dalībnieks, kas iestājies lietā: Courts Service of Ireland

         Prejudiciālais jautājums

      Vai kontrolēta piekļuve tiesu dokumentiem par procesu, kurā ir pieņemts galīgais spriedums, notecējis termiņš pārsūdzības iesniegšanai un nav iesniegta pārsūdzība vai pieteikums par turpināšanu, bet noteiktos apstākļos ir iespējami turpmāki pieteikumi, ir “tiesu varas” īstenošana Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK (1) par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu 2. panta 2. punkta nozīmē?

         (1)  OV 2003, L 41, 26. lpp.


title: Lieta C-472/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Vert Marine SAS/Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Vert Marine SAS/Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Lieta C-472/19)
      (2019/C 280/42)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vert Marine SAS

         Atbildētāji: Premier ministre un Ministre de l'Économie et des Finances

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj, ka dalībvalsts tiesību akti, ar mērķi padarīt valsts pasūtījumus ētiskākus, var tādam ekonomikas dalībniekam, kas notiesāts ar galīgu spriedumu par sevišķi smagu pārkāpumu un kam šī iemesla dēļ ir aizliegts piedalīties koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā uz pieciem gadiem, nedot iespēju iesniegt pierādījumus, lai apliecinātu, ka tā īstenotie pasākumi ir pietiekami, lai līgumslēdzējai iestādei pierādītu tā uzticamību, kaut gan pastāv šis izslēgšanas pamats?

                  2)

                  Ja Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) ļauj dalībvalstīm uzticēt citām iestādēm, kas nav attiecīgā līgumslēdzēja iestāde, tiesības izvērtēt ekonomikas dalībnieka atbilstības nodrošināšanas mehānismu, vai šāda iespēja ļauj šo mehānismu uzticēt tiesu iestādēm? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai tādi mehānismi kā Francijas tiesību normas par atbrīvošanu no sodāmības, attaisnošana un sodāmības neminēšana sodāmības reģistra izziņā par sodāmību Nr. 2 ir pielīdzināmi atbilstības nodrošināšanas mehānismiem direktīvas izpratnē?

         (1)  OV 2014, L 94, 1. lpp.


title: Lieta T-182/16 RENV: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedums — L’Oréal/EUIPO — Guinot (“MASTER DUO”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MASTER DUO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “MASTERS COLORS PARIS” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedums — L’Oréal/EUIPO — Guinot (“MASTER DUO”)
      (Lieta T-182/16 RENV) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MASTER DUO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “MASTERS COLORS PARIS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 305/46)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: L’Oréal (Parīze, Francija) (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Guinot (Parīze, Francija) (pārstāvis: A. Sion, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 23. februāra lēmumu lietā R 2916/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guinot un L’Oréal.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     L’Oréal atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Tiesas spriedums (2019. gada 14. maijs) lietā E-2/18 C pret Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein (Regula (EK) Nr. 883/2004 – 24. pants – Pensionārs, kas dzīvo ārpus kompetentās valsts – Pabalsti natūrā dzīvesvietā – Izdevumu atlīdzināšanas procedūra)

text:
               19.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/3

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2019. gada 14. maijs)
      lietā E-2/18

         C

      pret

         Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein

         (Regula (EK) Nr. 883/2004 – 24. pants – Pensionārs, kas dzīvo ārpus kompetentās valsts – Pabalsti natūrā dzīvesvietā – Izdevumu atlīdzināšanas procedūra)

      (2019/C 315/04)
      Lietā E-2/18 C pret Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein – Lihtenšteinas Firstistes tiesas (Fürstliches Landgericht) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu – priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Bernd Hammermann2019. gada 14. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Ja pensionāram nav tiesību uz pabalstiem natūrā dzīvesvietas EEZ valstī sakarā ar to, ka pabalsti neietilpst minētās valsts sociālā nodrošinājuma sistēmas darbības jomā, pensionāram saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 24. panta 1. punktu ir tiesības saņemt pabalstus natūrā no tās EEZ valsts kompetentās iestādes līdzekļiem, saskaņā ar kuras tiesību aktiem tiek maksāta pensija.

                  2.

                  Pensionāram ir tiesības iesniegt atlīdzināšanas pieprasījumus tieši kompetentajai iestādei EEZ valstī, saskaņā ar kuras tiesību aktiem tiek maksāta pensija, jo īpaši, bet ne tikai tad, ja viņam atteikta atlīdzināšana dzīvesvietas valstī. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, 22. panta 1. punktu un Regulas (EK) Nr. 883/2004 76. panta 4. punktu tas, ka kompetentā iestāde nesniedz pensionāram informāciju par to, kāda procedūra jāievēro, nedrīkst negatīvi ietekmēt pensionāra tiesības attiecībā pret šo iestādi.


title: Tiesas spriedums (2019. gada 14. maijs) lietā E-3/18 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) 2015/1051)

text:
               19.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/4

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2019. gada 14. maijs)
      lietā E-3/18
      EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi

         (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) 2015/1051)

      (2019/C 315/05)
      Lietā E-3/18 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS pasludināt, ka Islande nav pieņēmusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai Islandes iekšējā tiesību sistēmā iekļautu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.ja punktā minēto aktu (Komisijas Īstenošanas Regula (ES) 2015/1051 (2015. gada 1. jūlijs) par kārtību, kādā tiek pildītas platformas strīdu izšķiršanai tiešsaistē funkcijas, par kārtību attiecībā uz elektronisko sūdzību veidlapu un par kontaktpunktu sadarbības kārtību saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 524/2013 par patērētāju strīdu izšķiršanu tiešsaistē), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, kā noteikts EEZ līguma 7. pantā – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Bernd Hammermann, 2019. gada 14. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
      Ar šo tiesa:

                  1)

                  pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā neiekļaujot tās iekšējā tiesību sistēmā Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.ja punktā minēto aktu (Komisijas Īstenošanas Regula (ES) 2015/1051 (2015. gada 1. jūlijs) par kārtību, kādā tiek pildītas platformas strīdu izšķiršanai tiešsaistē funkcijas, par kārtību attiecībā uz elektronisko sūdzību veidlapu un par kontaktpunktu sadarbības kārtību saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 524/2013 par patērētāju strīdu izšķiršanu tiešsaistē), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi EEZ līguma 7. pantā noteiktās saistības;

                  2)

                  piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (2019. gada 14. maijs) lietā E-4/18 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) Nr. 524/2013)

text:
               19.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/5

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2019. gada 14. maijs)
      lietā E-4/18
      EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi

         (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) Nr. 524/2013)

      (2019/C 315/06)
      Lietā E-4/18 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS pasludināt, ka Islande nav pieņēmusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai Islandes iekšējā tiesību sistēmā iekļautu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.d, 7.f un 7.j punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 524/2013 (2013. gada 21. maijs) par patērētāju strīdu izšķiršanu tiešsaistē un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Direktīvu 2009/22/EK (Regula par patērētāju SIT)), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, kā noteikts EEZ līguma 7. pantā – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Bernd Hammermann, 2019. gada 14. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
      Ar šo tiesa:

                  1)

                  pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā neiekļaujot tās iekšējā tiesību sistēmā Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.d, 7.f un 7.j punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 524/2013 (2013. gada 21. maijs) par patērētāju strīdu izšķiršanu tiešsaistē un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Direktīvu 2009/22/EK (Regula par patērētāju SIT)) kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi EEZ līguma 7. pantā noteiktās saistības;

                  2)

                  piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (2019. gada 14. maijs) lietā E-5/18 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2013/11/ES)

text:
               19.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/6

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2019. gada 14. maijs)
      lietā E-5/18
      EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi

         (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2013/11/ES)

      (2019/C 315/07)
      Lietā E-5/18 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS pasludināt, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.d, 7.f un 7.k punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/11/ES (2013. gada 21. maijs) par patērētāju strīdu alternatīvu izšķiršanu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Direktīvu 2009/22/EK), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, un saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu minēto aktu, vai jebkurā gadījumā nedarot šos pasākumus zināmus EBTA Uzraudzības iestādei,– Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Bernd Hammermann, 2019. gada 14. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
      Ar šo tiesa:

                  1)

                  pasludina, ka Islande, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.d, 7.f un 7.k punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/11/ES (2013. gada 21. maijs) par patērētāju strīdu alternatīvu izšķiršanu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Direktīvu 2009/22/EK), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu;

                  2)

                  piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-289/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — Pshonka/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kam piemēro līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu — Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā — Padomes pienākums pārbaudīt, ka trešās valsts iestādes lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/49

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — Pshonka/Padome
      (Lieta T-289/18) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kam piemēro līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu - Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā - Padomes pienākums pārbaudīt, ka trešās valsts iestādes lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
      (2019/C 328/54)
      Tiesvedības valoda — čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Artem Viktorovych Pshonka (Kramatorska, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: V. Piessevaux un R. Pekař)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2018, L 63, 48. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/326 (2018. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2018, L 63, 5. lpp.), ciktāl ar šiem tiesību aktiem prasītāja vārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, uz kurām attiecas šie ierobežojošie pasākumi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Padomes Lēmums (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regula (ES) 2018/326 (2018. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ir atcelti, ciktāl ar tiem Artem Viktorovych Pshonka vārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, uz kurām attiecas šie ierobežojošie pasākumi.

                  2)

                     Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta T-480/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. jūlija rīkojums — Lidl Stiftung/EUIPO — Amedei (“For you”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “For you” reģistrācijas pieteikums — Lēmums noraidīt reģistrācijas pieteikumu absolūtu atteikuma pamatu dēļ — Intereses celt prasību zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/52

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. jūlija rīkojums — Lidl Stiftung/EUIPO — Amedei (“For you”)
      (Lieta T-480/16) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “For you” reģistrācijas pieteikums - Lēmums noraidīt reģistrācijas pieteikumu absolūtu atteikuma pamatu dēļ - Intereses celt prasību zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 328/58)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvji: A. Berger un M. Wolter, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Amedei Srl (Pontedera, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 28. aprīļa lēmumu lietā R 851/2015-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Amedei un Lidl Stiftung.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 402, 31.10.2016.