title: Lieta C-263/13 P: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 24. jūnija spriedums – Spānija/Komisija Apelācija — Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) — Finanšu atbalsta samazināšana — Ekstrapolācijas aprēķina metode — Eiropas Komisijas lēmuma pieņemšanas procedūra — Noteiktā termiņa neievērošana — Sekas

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 24. jūnija spriedums – Spānija/Komisija
   (Lieta C-263/13 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) - Finanšu atbalsta samazināšana - Ekstrapolācijas aprēķina metode - Eiropas Komisijas lēmuma pieņemšanas procedūra - Noteiktā termiņa neievērošana - Sekas)
   (2015/C 279/03)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un A. Steiblytė)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu Spānija/Komisija (T-65/10, T-113/10 un T-138/10, EU:T:2013:93);

               2)

               atcelt Komisijas 2009. gada 30. novembra Lēmumu C(2009) 9270, 2009. gada 23. decembra Lēmumu C(2009) 10678 un 2010. gada 28. janvāra Lēmumu C(2010) 337, ar kuriem samazināts Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) atbalsts, kas piešķirts attiecīgi saskaņā ar Komisijas 1994. gada 9. decembra Lēmumu C(94) 3456 – 1. mērķa darbības programmai “Andalūzija” (1994–1999), ar Komisijas 1998. gada 5. februāra Lēmumu C(1998) 121 – 2. mērķa darbības programmai “Basku zeme” (1997–1999) un ar Komisijas 1994. gada 25. novembra Lēmumu C(1994) 3043/6 – 1. mērķa darbības programmai “Valensijas komūna” (1994–1999);

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina Spānijas Karalistes tiesāšanās izdevumus, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus, kuri radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta T-481/17: Prasība, kas celta 2017. gada 2. augustā – Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno un SFL/VNV

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/19

         Prasība, kas celta 2017. gada 2. augustā – Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno un SFL/VNV
   (Lieta T-481/17)
   (2017/C 318/25)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno (Madride, Spānija) un SFL – Stiftung für Forschung und Lehre (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji – R. Pelayo Jiménez un A. Muñoz Aranguren, advokati)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 7. jūnija lēmumu (SRB/EES/2017/08);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-478/17 Mutualidad de la Abogacía un Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/VNV.


title: Lieta T-382/06: Prasība, kas celta 2006. gada 15. decembrī — Tomkins pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. decembrī — Tomkins pret Komisiju
   (Lieta T-382/06)
   (2007/C 42/52)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tomkins plc, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — T. Soames un S. Jordan, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 1. pantu Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumā (lieta COMP/F-1/38.121 — Savienojumi — C(2006) 4180 galīgā redakcija) par procedūru atbilstoši EKL 81. un EEZ līguma 53. pantam, ciktāl tas attiecas uz prasītāju; vai, pakārtoti,

               —

               grozīt apstrīdētā lēmuma 2. panta h) punktu, lai samazinātu naudas sodu, kas uzlikts prasītājam un Pegler; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma C(2006) 4180, galīgā redakcija, lietā COMP/F-1/38.121 — Savienojumi, 1. pantu, ar kuru Komisija atzina prasītāju par atsevišķi un solidāri ar Pegler Ltd atbildīgu par EKL 81. panta pārkāpumu vara savienojumu rūpniecībā no 1988. gada 31. decembra līdz 2001. gada 22. martam, un piesprieda tam naudas sodu 5,25 miljonu EUR apmērā. Pakārtoti, prasītājs lūdz grozīt apstrīdētā lēmuma 2. panta h) punktu.
   Prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi EKL 230. pantu, šādu iemeslu dēļ:
   Pirmkārt, Komisija esot pārkāpusi noteikumus, kas reglamentē mātes sabiedrību atbildību par to filiāļu rīcību, atzīstot prasītāju par līdzatbildīgu par Pegler, viena no prasītāja agrākajām filiālēm, rīcību. Šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka Komisija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, kļūdaini minot juridisko pamatu mātes sabiedrības atbildībai un kļūdaini piemērojot testu akcionāru atbildībai tādā faktiskajā situācijā, kur tas nav piemērojams. Turklāt prasītājs min, ka Komisija esot kļūdījusies, pamatojoties uz prasītāja iespējamo uzņēmējdarbības apjomu celtniecības nozarē kā uz saistītu ar to, vai prasītājs ir tikai finansiāls ieguldītājs, kas deleģējis atbildību par darbību Pegler vietējās uzņēmējdarbības vienības līmenī. Vēl tādēļ, ka Komisija izvairījās no tās pienākuma noteikt akcionāru atbildību un uzliekot šo pienākumu akcionāriem, šajā lietā tiek pārkāpta nevainīguma prezumpcija.
   Otrkārt, prasītājs uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktos un nav pierādījusi atbilstoši vajadzīgajam tiesiskajam standartam jebkādu noteicošu prasītāja ietekmi uz Pegler tirdzniecības rīcību. Atbilstoši prasītāja apgalvotajam fakti nepierāda prasītāja atbildību nedz atbilstoši (a) pareizajiem tiesību aktiem, kuru vai nu Komisija nepiemēroja, vai piemēroja kļūdaini, nedz (b) pareizajam tiesību aktam, kā to apgalvoja Komisija.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija neesot atbilstoši pamatojusi, kādēļ prasītāja iesniegtie pierādījumi nebija pietiekami, lai atspēkotu pieņēmumu par noteicošu ietekmi.
   Ceturtkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija piemēroja nepareizo standartu, palielinot atturēšanas darbības, un pienācīgi neizvērtēja pierādījumus Pegler aizliegtās vienošanās līdzdalības ilguma aprēķināšanai, tā rezultātā nepamatoti un neprecīzi nosakot pārkāpuma ilgumu.


title: Lieta F-120/07: Prasība, kas celta 2007. gada 22. oktobrī — Strack /Komisija

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/50

         Prasība, kas celta 2007. gada 22. oktobrī — Strack/Komisija
   (Lieta F-120/07)
   (2007/C 315/95)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Guido Strack, Ķelne (Vācija) (pārstāvis — H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2005. gada 30. maija, 2005. gada 25. oktobra, 2007. gada 15. marta un 2007. gada 20. jūlija lēmumus daļā, kurā ir pārceltas tikai 12 dienas no prasītāja 2004. gadā neizmantotā ikgadējā atvaļinājuma, ko viņš varēja pārcelt uz nākamo gadu, un attiecīgi samazināta kompensācija par dienesta atstāšanas brīdī neizmantoto ikgadējo atvaļinājumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājam kompensāciju par 26,5 dienām par vēl nekompensēto, neizmantoto ikgadējo atvaļinājumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu V pielikuma 4. panta otro daļu, pieskaitot ikgadējos procentus atbilstoši likmei, kas ir par 2 % lielāka nekā Eiropas Centrālās bankas noteiktā refinansēšanas procentu likme par attiecīgo laikposmu kopš 2005. gada 1. aprīļa;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs savu prasību pamato ar Civildienesta noteikumu V pielikuma 4. panta pirmās un otrās daļas pārkāpumu un ar atbildētājas administratīvo paziņojumu Nr. 66-2002. Saskaņā ar tiem viņa ikgadējais atvaļinājums par 2004. gadu bija pilnībā jāpārceļ uz 2005. gadu, ko atbildētāja noraidīja ar apstrīdētajiem lēmumiem, jo viņš nebija izmantojis ikgadējo atvaļinājumu līdz 2004. kalendārā gada beigām ar dienesta pienākumu pildīšanu saistītu iemeslu dēļ. Iemesls tam bija slimība, kuru starplaikā atbildētāja ir atzinusi par arodslimību.
   Turpinājumā prasītājs apgalvo, ka izvirzītā papildu prasība atlīdzināt zaudējumus izriet no tā, ka atbildētāja prettiesiski atteicās samaksāt kompensāciju, kas viņam pienācās dienesta atstāšanas brīdī atbilstoši Civildienesta noteikumu V pielikuma 4. panta otrajai daļai.


title: Lieta F-40/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. maijā — ZZ /Komisija

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/60

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. maijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-40/13)
   2013/C 207/103
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal un D. Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu attiecībā uz prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanu Savienības pensiju sistēmā, kurā ir piemēroti jaunie VĪN, kas attiecas uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējo īstenošanas noteikumu 9. pants ir nelikumīgs;

               —

               atcelt 2012. gada 11. oktobra lēmumu, ar kuru tiek apstiprināta to parametru piemērošana prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanai, kas ir paredzēti 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējos īstenošanas noteikumos;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-415/11: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. marta spriedums ( Juzgado de lo Mercantil n °3 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mohamed Aziz/Caixa d’Estalvis de Catalunya, Tarragona i Manresa (Catalunyacaixa) (Direktīva 93/13/EEK — Patērētāju līgumi — Hipotekārā aizdevuma līgums — Piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu procedūra — Valsts tiesas, kas izskata lietu pēc būtības, kompetence — Negodīgi noteikumi — Vērtēšanas kritēriji)

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. marta spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 3 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mohamed Aziz/Caixa d’Estalvis de Catalunya, Tarragona i Manresa (Catalunyacaixa)

   (Lieta C-415/11) (1)

   (Direktīva 93/13/EEK - Patērētāju līgumi - Hipotekārā aizdevuma līgums - Piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu procedūra - Valsts tiesas, kas izskata lietu pēc būtības, kompetence - Negodīgi noteikumi - Vērtēšanas kritēriji)
   2013/C 141/07
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Barcelona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Mohamed Aziz

      Atbildētājs: Caixa d’Estalvis de Catalunya, Tarragona i Manresa (Catalunyacaixa)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Mercantil — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) pielikuma 1. punkta e) un q) apakšpunkta interpretācija — Līguma noteikumi, kuru mērķis vai sekas ir likt patērētājam, kas nav ievērojis savas saistības, samaksāt nesamērīgi lielu atlīdzību — Hipotekārā aizdevuma līgums — Valsts procesuālo tiesību normas nolēmumu izpildes procedūras, kurā piedziņa tiek vērsta uz hipotēkas objektu vai apķīlāto īpašumu, jomā, ar kurām ierobežots to iebildumu pamatu skaits, ko var izvirzīt persona, pret kuru vērsta piedziņa

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir interpretējama tādējādi, ka tā nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā izskatāmais, atbilstoši kuram, lai gan tajā nav paredzēta iespēja piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu procedūrā izvirzīt iebildumus par līguma noteikuma, kas ir izpildes raksta pamatā, negodīgo raksturu, tiesai, kura izskata lietu pēc būtības un kurai ir kompetence novērtēt šāda noteikuma negodīgo raksturu, nav atļauts veikt pagaidu pasākumus, tostarp apturēt minēto izpildes procedūru, ja tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu tās galīgā nolēmuma pilnīgu efektivitāti;

               2)

               Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka:

                           —

                           jēdziens “ievērojama nelīdzsvarotība” par sliktu patērētājam ir jāizvērtē, izanalizējot tās valsts tiesību normas, kuras būtu piemērojamas vienošanās starp pusēm neesamības gadījumā, lai novērtētu, vai, un attiecīgā gadījumā — kādā mērā, patērētājs, piemērojot līgumu, tiek nostādīts juridiski neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar spēkā esošajos valsts tiesību aktos paredzētajiem noteikumiem. Tāpat tālab būtu jāizvērtē arī tiesiskais stāvoklis, kādā attiecīgais patērētājs atrodas, ņemot vērā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētos līdzekļus, kas ir tā rīcībā, lai izbeigtu negodīgo noteikumu izmantošanu;

                           —

                           lai novērtētu, vai “pretēji prasībai pēc godprātības” ir radusies šāda nelīdzsvarotība, ir jāpārbauda, vai pārdevējs vai piegādātājs, godīgi un līdzvērtīgi izturoties pret patērētāju, varēja pamatoti pieņemt, ka patērētājs būtu piekritis attiecīgajam noteikumam arī tad, ja tas būtu ticis individuāli apspriests;

                     Direktīvas 93/13 3. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka pielikums, uz kuru ir atsauce šajā tiesību normā, ir tikai indikatīvs un nepilnīgs tādu noteikumu saraksts, ko var uzskatīt par negodīgiem.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta T-290/17: Prasība, kas celta 2017. gada 16. maijā – Stavytskyi/Padome

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 16. maijā – Stavytskyi/Padome
   (Lieta T-290/17)
   (2017/C 231/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Edward Stavytskyi (Beļģija) (pārstāvji – M. J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey un D. Rovetta, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 3. marta Lēmumu (KĀDP) 2017/381, ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 58, 34.lpp.), un Padomes 2017. gada 3. marta Īstenošanas regulu (ES) 2017/374, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 58, 1. lpp.), ciktāl šajos tiesību aktos prasītāja vārds ir ierakstīts to personu sarakstā, pret kurām vērsti ierobežojoši pasākumi;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka attiecīgie normatīvie akti esot pretrunā samērīguma principam, jo tie pieļauj iekļaušanu sarakstā, pamatojoties vienīgi uz to, ka pret personu tiek veikts kriminālprocess, kā rezultātā attiecīgie apstrīdētie akti tiekot piemēroti prettiesiski.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tai neesot bijuši pietiekami droši fakti prasītāja iekļaušanai sarakstā, pamatojoties uz to, ka Ukrainas iestādes pret viņu bija veikušas kriminālprocesu par publisko līdzekļu un aktīvu nelikumīgu piesavināšanos.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots apstrīdēto aktu nepietiekams pamatojums, kuros Padome esot sniegusi nepietiekamu un vispārpieņemtu pamatojumu, jo tā esot vienīgi kopējusi tekstu, kas atrodams sarakstu regulējošajos tiesību aktos.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pasākumi, kurus Padome bija veikusi attiecībā uz prasītāju, neesot ārpolitikas pasākumi, bet gan starptautiskā sadarbība krimināllietās, kuri attiecīgi ir tikuši noteikti, balstoties uz nepareizu juridisko pamatu.


title: Lieta C-321/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūlijā iesniedza Landgericht Krefeld (Vācija) – Colena AG / Karnevalservice Bastian GmbH

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/40

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūlijā iesniedza Landgericht Krefeld (Vācija) – Colena AG/Karnevalservice Bastian GmbH

   (Lieta C-321/14)
   2014/C 315/64
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Krefeld

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Colena AG

      Atbildētāja: Karnevalservice Bastian GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regula Nr. 1223/2009 (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra regula par kosmētikas līdzekļiem (1)) ir interpretējama tādējādi, ka līdzeklim, kuram nav piemērojama šī regula, Regulas Nr. 1223/2009 prasībām ir jāatbilst tikai tādēļ, ka uz iepakojuma ir norādīts, ka tas ir “kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama Regula Nr. 1223/2009”?

               2)

               Vai Regula Nr. 1223/2009 (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra regula par kosmētikas līdzekļiem) ir interpretējama tādējādi, ka tā sauktajām efektkontaktlēcām bez dioptrijām ir piemērojama Regula Nr. 1223/2009?

      (1)  OV L 342, 59. lpp.


title: Lieta T-136/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. martā – Evropaïki Dynamiki/Parlaments

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/17

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. martā – Evropaïki Dynamiki/Parlaments
   (Lieta T-136/15)
   (2015/C 228/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – I. Ampazis un M. Sfyri, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja vietnieka 2015. gada 13. februāra lēmumu (302534), ar kuru noraidīts prasītājas atkārtotais pieteikums attiecībā uz piekļuvi Eiropas Parlamenta dokumentiem saistībā ar visiem pieprasījumiem attiecībā uz cenu visās uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus Nr. ITS08 – IT ārpakalpojumu sniegšana 2008S/149–199622 daļās (saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem) un ar kuru apstiprināts Parlamenta ģenerālsekretāra 2014. gada 18. decembra lēmums, un

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kā arī citas izmaksas, kuras radušās saistībā ar šo prasību, pat ja šī prasība tiek noraidīta.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmkārt, prasītāja norāda, ka Parlaments nav individuāli vērtējis pieprasītos dokumentus un ir atteicis pat daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 6. punktu.

               2.

               Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Parlamenta norādītie attaisnojumi, lai aizsargātu sabiedrības drošību, personas privātumu, fiziskas vai juridiskas personas komercintereses un lēmumu pieņemšanas procesu, ir jānoraida kā pilnībā nepamatoti.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-435/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 8. februārī ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Investrand BV pret Staatssecretaris van Financiën (Sestā PVN direktīva — 17. panta 2. punkts — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Izdevumi par konsultatīvajiem pakalpojumiem, kas saņemti arbitrāžas procedūras laikā, kurā noteikts tādu prasījuma tiesību apmērs, kas ietilpst uzņēmuma īpašumā, bet kas ir radušās, pirms uzņēmums kļuvis par PVN maksātāju)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/6

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 8. februārī (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Investrand BV pret Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-435/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 17. panta 2. punkts - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Izdevumi par konsultatīvajiem pakalpojumiem, kas saņemti arbitrāžas procedūras laikā, kurā noteikts tādu prasījuma tiesību apmērs, kas ietilpst uzņēmuma īpašumā, bet kas ir radušās, pirms uzņēmums kļuvis par PVN maksātāju)
   (2007/C 82/10)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Investrand BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 17. panta 2. punkta interpretācija — Pakalpojumi, kurus nodokļa maksātājs apmaksājis, lai noteiktu tās īpašumā ietilpstošo prasījuma tiesību apjomu, kas radušās pirms nodokļu maksātāja statusa iegūšanas — Nodokļa atskaitīšana — Pakalpojumu tiešas un tūlītējas saiknes ar tā darbību nodokļu maksātāja statusā nepieciešamība
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze 17. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka izdevumi par konsultatīvajiem pakalpojumiem, kurus nodokļa maksātājs ir izmantojis, lai noteiktu tādu prasījuma tiesību apmēru, kas veido daļu no viņa uzņēmuma īpašuma un kas ir saistītas ar akciju pārdošanu, pirms tas ir kļuvis par PVN maksātāju, nav tieši un tūlītēji saistīti ar šo darbību un līdz ar to nedod tiesības atskaitīt šiem izdevumiem uzlikto PVN, ja vien nepastāv apstākļi, kas apstiprina, ka šie pakalpojumi ir saņemti tikai nodokļu maksātāja veiktās saimnieciskās darbības vajadzībām Sestās direktīvas nozīmē.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta C-369/06: Prasība, kas celta 2006. gada 8. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/15

         Prasība, kas celta 2006. gada 8. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-369/06)
   (2006/C 261/27)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Scharf un K. Gross)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Austrijas Republika nav transponējusi Komisijas 2000. gada 26. jūlija Direktīvu 2000/52/EK, ar ko groza Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisko uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību (1), un tādējādi nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 2. pants un EKL 249. panta trešā daļa;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2001. gada 31. jūlijā.

      (1)  OV L 193, 75. lpp.


title: Lieta T-282/07: Prasība, kas celta 2007. gada 24. jūlijā — Tailor /ITSB ( Gasäβtasche links )

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/15

         Prasība, kas celta 2007. gada 24. jūlijā — Tailor/ITSB (“Gasäβtasche links”)
   (Lieta T-282/07)
   (2007/C 235/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tom Tailor GmbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — S.O. Gillert, K. Vanden Bossche un F. Schiwek, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 15. maija lēmumu (lieta R 669/2006-1);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Gasäβtasche links”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 25. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 287 751)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo pieteiktajai preču zīmei piemīt pietiekoša atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-503/06: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2008. gada 15. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Atkāpes no savvaļas putnu aizsardzības sistēmas — Ligūrijas reģions)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/8

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2008. gada 15. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-503/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 79/409/EEK - Savvaļas putnu aizsardzība - Atkāpes no savvaļas putnu aizsardzības sistēmas - Ligūrijas reģions)
   (2008/C 171/13)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — D. Recchia)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia, pārstāvis, un G. Fiengo, advokāts)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Ligūrijas reģiona pieņemtais un piemērotais tiesiskais regulējums, ar ko atļauj veikt atkāpes no savvaļas putnu aizsardzības sistēmas, kurš neatbilst Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (OV L 103, 1. lpp.) 9. pantā minētajiem nosacījumiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Ligūrijas reģions, pieņemot un piemērojot tādu tiesisko regulējumu, ar kuru atļauj veikt atkāpes no savvaļas putnu aizsardzības sistēmas, kas neatbilst Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvā 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību 9. pantā minētajiem nosacījumiem, Itālijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp, kas radušies saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-335/11: Prasība, kas celta 2011. gada 23. jūnijā — Bulgārija/Komisija

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/22

         Prasība, kas celta 2011. gada 23. jūnijā — Bulgārija/Komisija
   (Lieta T-335/11)
   2011/C 331/45
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bulgārijas Republika (pārstāvji — Цветко Иванов un Елина Петранова)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasības priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 15. aprīļa Īstenošanas lēmumu, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz dažus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2517

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 15. aprīļa Īstenošanas lēmumu, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz dažus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2517 (1), ciktāl šis lēmums attiecas uz Bulgārijas Republiku, vai, pakārtoti,

               —

               korekciju desmit procentu apmērā saskaņā ar kārtību par vienotiem platībmaksājumiem no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda izdevumiem samazināt līdz 5 %, kā arī desmit procentu korekciju Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai, 2. ass (“Vides un lauku uzlabošana”) programmā lauku attīstībai, ietvaros samazināt līdz 5 % un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.
   1)   Pirmais pamats: Regulas (EK) Nr. 1290/2005
       (2)
      31. panta pārkāpums

   Pirmkārt, Bulgārijas Republika norāda, ka Komisija nav pierādījusi, ka Bulgārijas Republika esot pārkāpusi Savienības tiesību normas. Apstrīdētajā lēmumā Komisija esot piedāvājusi korekciju desmit procentu apmērā saistībā ar izdevumiem 2. asij (“Vides un lauku uzlabošana”) programmā lauku attīstībai nepilnību ZGIS-ĢIS darbībā dēļ, kas izpaudusies kā nespēja īstenot galvenās kontroles, kas savukārt liecinot par nopietnām nepilnībām kontroles sistēmā, un sev līdzi nesot lielu ievērojamu līdzekļu zaudējumu risku. Pamatojoties uz šīm nepilnībām ZGIS-ĢIS darbībā, turklāt esot piedāvāta arī piecu procentu korekcija papildmaksājumiem tiešajam atbalstam. Prasītāja norāda uz virkni faktu un datu par veiktajām iestāžu savstarpējām administratīvām kontrolēm un pārbaudēm uz vietas, kas tās skatījumā atspēko Komisijas apgalvojumus.
   Otrkārt, prasītāja norāda, ka Komisija, izvērtēdama no finansējuma izslēdzamos izdevumus, nav pareizi vērtējusi tiesību normu pārkāpuma veidu un smagumu. Šajā sakarā tā apgalvo, ka galvenās kontroles pat esot veiktas pilnvērtīgāk un aptverošāk nekā to prasa atbilstošās tiesību normas un ka Komisijas secinājumi, ka šādu kontroļu trūkst, neatspoguļo reālo kontroles sistēmu stāvokli Bulgārijas Republikā.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka neesot pareizi lēsts Savienības budžeta zaudējumu risks. Tā uzskata, ka Komisija esot kļūdījusies attiecībā uz Savienības tiesību normu pārkāpuma finansiālajām sekām un šai sakarā atsaucas uz Saskaņošanas struktūras lietā 10/BG/442 nobeiguma ziņojumu, kurā skaidri norādīts uz to, ka Bulgārijas iestādes 100 % apmērā uz vietas ir veikuši kontroli saistībā ar zemi, uz kuras atrodas pastāvīgas ganības.
   2)   Otrais pamats: samērīguma principa pārkāpums

   Prasītājas skatījumā finansiālai korekcijai esot jānorisinās saistībā ar konstatētajiem pārkāpumiem un risku Savienības budžetam, pamatojoties uz Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 2. punktu un Vispārējās tiesas noteikto prasību par to, ka korekcijas apjoms viennozīmīgi ir piesaistīts iespējamiem Savienības zaudējumiem. Šajā gadījumā noteiktās korekcija pārsniedzot to, kas piemērots un vajadzīgs grāmatojumu noskaidrošanas mērķa sasniegšanā, un tādēļ šīs korekcijas esot jāsamazina.
   3)   Trešais pamats: tiesiskās drošības pamatprincipa pārkāpums

   Prasītāja norāda, ka Komisija esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, jo tā neesot ievērojusi pašas Dokumentā Nr. VI/5330/97 (3) noteiktās vadlīnijas. Tā kā Bulgārijas iestādes esot veikušas galvenās kontroles, tad Komisijai, pamatojoties uz šo dokumentu, korekciju izdevumiem saskaņā ar noteikumiem par vienotiem platībmaksājumiem un izdevumiem 2. asij (“Vides un lauku uzlabošana”) programmā lauku attīstībai vajadzēja noteikt 5 %, nevis 10 % apmērā.
   Turklāt tiesību normas, uz kurām atsaucas Komisija, lai izvirzītu trīs nosacījumus, kurus tās skatījumā Bulgārijas Republika nav ievērojusi, paredzot zināmus pienākumus dalībvalstīm, kuri tomēr neatbilstot formālajā paziņojumā minētajiem nosacījumiem. Divi no minētajiem nosacījumiem prasītājas skatījumā nav vien tik skaidri minēti atbilstošajās regulās, bet arī neesot skaidri pamatojuma kritēriji to ieviešanai. Attiecībā uz trešo nosacījumu neesot skaidra pamatojuma kritēriji tā ieviešanai. Bulgārijas Republika apgalvo, ka tā esot izpildījusi Regulas Nr. 796/2004 (4) 26. panta prasības.
   4)   Ceturtais pamats: LESD 296. panta 2. punkts

   Ar pārsūdzēto lēmumu no Eiropas Savienības finansējuma tiekot izslēgti Bulgārijas Republikas izdevumi EUR 24 543 106,87 apmērā. Pieņemtā lēmuma negatīvo seku dēļ Bulgārijas Republikai attiecībā uz laukiem esot liela interese saņemt no Komisijas pienācīgi pamatotus paskaidrojumus par finansiālās korekcijas noteikšanas iemesliem. Prasītājas skatījumā Komisija korekcijas noteikšanas iemeslus neesot atspoguļojusi pietiekami skaidri un viennozīmīgi un tādēļ neesot izpildījusi savu pienākumu pamatot apstrīdēto lēmumu attiecībā uz Bulgārijas Republiku.

      (1)  OV L 102, 33. lpp.

      (2)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.)

      (3)  Pamatnostādnes attiecībā uz finansiālo seku aprēķinu ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas lēmuma sagatavošanas ietvaros — garantiju nodaļa.

      (4)  Komisijas 2004. gada 21. aprīlis Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV, L 141, 18. lpp.)


title: Lieta C-322/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 12. jūlijā ierosinājusi Papierfabrik August Koehler AG par 2007. gada 26. aprīļa Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-109/02 ( Bolloré /Komisija), T-118/02 ( Arjo Wiggins Appleton /Komisija), T-122/02 ( Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld /Komisija), T-125/02 ( Papierfabrik August Koehler /Komisija), T-126/02 ( M-real Zanders /Komisija), T-128/02 ( Papeteries Mougeot /Kommission), T-129/02 ( Torraspapel /Komisija), T-132/02 ( Distribuidora Vizcaína de Papeles /Komisija) un T-136/02 ( Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga /Kommission)

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/5

         Apelācija, ko 2007. gada 12. jūlijā ierosinājusi Papierfabrik August Koehler AG par 2007. gada 26. aprīļa Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-109/02 (Bolloré/Komisija), T-118/02 (Arjo Wiggins Appleton/Komisija), T-122/02 (Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/Komisija), T-125/02 (Papierfabrik August Koehler/Komisija), T-126/02 (M-real Zanders/Komisija), T-128/02 (Papeteries Mougeot/Kommission), T-129/02 (Torraspapel/Komisija), T-132/02 (Distribuidora Vizcaína de Papeles/Komisija) un T-136/02 (Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga/Kommission)
   (Lieta C-322/07 P)
   (2007/C 223/05)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Papierfabrik August Koehler AG (pārstāvji — I. Brinker, S. Hirsbrunner, Rechtsanwälte, J. Schwarze, Universitätsprofessor)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 26. aprīļa spriedumu (lieta T-125/02) atcelt tiktāl, ciktāl tas skar apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               Komisijas 2001. gada 20. decembra Lēmumu 2004/337/EK par EK līguma 81. panta un EEK līguma 53. panta piemērošanu (lieta COMP/E-1/36.212 — paškopējošais papīrs) (1) atcelt tiktāl, ciktāl tas skar apelācijas sūdzības iesniedzēju;
               pakārtoti, samazināt lēmuma 3. pantā apelācijas sūdzības iesniedzējai noteikto naudas sodu;

               —

               pakārtoti otrajā ievilkumā paredzētajiem prasījumiem: nosūtīt lietu atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesā atbilstoši Tiesas spriedumā iekļautajam tiesiskajam vērtējumam;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai gan Pirmās instances tiesā, gan Tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda šādus apelācijas sūdzības pamatus: Pirmās instances tiesas apsvērumi attiecībā uz naudas soda apmēra noteikšanu neatbilst vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principiem. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka ir pārkāptas Kopienu materiālās tiesības. Pirmās instances tiesa esot no tiesību viedokļa kļūdaini balstījusies uz to, ka faktam, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir ģimenes uzņēmums un, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem, tai nav tiešas pieejas kapitāla tirgiem, neesot nozīmes. Tā vietā Pirmās instances tiesa esot kļūdaini norādījusi, ka uzņēmums nedrīkst sev par labu izmantot tiesību pārkāpumu, kas ir izdarīts, lai cits uzņēmums gūtu labumu. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja uz šo argumentu nekādi neesot balstījusies. Strukturālas atšķirības starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un citiem uzņēmumiem, kuriem tiek pārmests pārkāpums, Pirmās instances tiesa neesot novērtējusi pienācīgi. Līdz ar to tā esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus.
   Turklāt Pirmās instances tiesa esot kļūdaini balstījusies uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja piedalījās pārkāpumā laikposmā pirms 1993. gada oktobra. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa esot nepietiekami norādījusi, pretrunīgi novērtējusi un turklāt sagrozījusi pierādījumus, pārkāpusi nevainīguma prezumpciju un apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību. Šajā sakarā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz procesuālo pārkāpumu. Apsvērumi, ar kuriem Pirmās instances tiesa pamato, ka laikposmā starp 1992. gada janvāri un 1993. gada septembri AEMCP apvienības oficiālās sanāksmes tika izmantotas kā sēdes cenu noteikšanai Eiropas ietvaros, esot nepietiekami un savstarpēji pretrunīgi. Pirmās instances tiesa, pieņemot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir piedalījusies neoficiālās sēdēs, kurās tika apspriestas cenas valsts līmenī, esot pieļāvusi papildu tiesību kļūdas.

      (1)  OV 2004, L 115, 1. lpp.


title: Lieta C-341/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-101/11 Mizuno KK /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 17. jūlijā iesniedza Mizuno KK

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-101/11 Mizuno KK/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 17. jūlijā iesniedza Mizuno KK

   (Lieta C-341/12 P)
   2012/C 287/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mizuno KK (pārstāvji — T. Wessing, T. Raab un H. Lauf, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-101/11, kā arī Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 15. decembra lēmumu lietā R 0821/2010-1;

               —

               piespriest otram lietas dalībniekam atlīdzināt gan pirmās instances, gan apelācijas tiesvedības tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-101/11, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 15. decembra lēmumu lietā R 0821/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Golfino AG un Mizuno KK.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam būtībā izvirza šādus pamatus:

               Vispārējās tiesas konstatējumi par jau pastāvošas grafiskas preču zīmes, kas sastāv no burta “G” un simbola “+”, aizsardzības apjomu un atšķirtspēju no tiesību piemērošanas viedokļa esot kļūdaini. Vispārējā tiesa esot nepareizi uzskatījusi, ka šo abu elementu kombinācijai neesot nekādas nozīmes.

               Ņemot to vērā, Vispārējā tiesa, apzīmējumu līdzības vērtējumā vadoties nevis pēc abu preču zīmju kopējā iespaida, bet gan pēc to atsevišķiem elementiem, esot kļūdaini konstatējusi sajaukšanas iespēju starp pastāvošo grafisko preču zīmi un apelācijas sūdzības iesniedzējas grafisko preču zīmi, kuru lūgts reģistrēts un kura sastāv no burta “G” un simbola “+”, kā arī bultas simbola.

               Turklāt Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka abās grafiskajās preču zīmēs ietvertā burta “G” līdzība esot būtiskāka par citiem, atšķirīgiem elementiem. Vispārējai tiesai, pareizi vērtējot, būtu jāņem vērā nevis atsevišķais “G” burts, bet gan tikai kopējā simboliskā nozīme.

               Tā esot taisnība, ka abas strīdus preču zīmes sastāvot no fonēmas/g/, taču preču zīmju būtība viennozīmīgi ir meklējama to grafiskajā, nevis fonētiskajā attēlojumā. Līdz ar to abu preču zīmju sajaukšanas iespēja neesot konstatējama.


title: Lieta C-226/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Flughafen Köln/Bonn GmbH / Hauptzollamt Köln (Direktīva 2003/96/EK — Energoproduktu un elektroenerģijas aplikšanas ar nodokļiem Kopienu tiesiskais regulējums — 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Elektroenerģijas ražošanā izmantojamo energoproduktu atbrīvošana no nodokļa — Iespēja aplikt ar nodokli, ņemot vērā vides politiku — Atbrīvojuma no nodokļa tieša iedarbība)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/15

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Flughafen Köln/Bonn GmbH/Hauptzollamt Köln

   (Lieta C-226/07) (1)

   (Direktīva 2003/96/EK - Energoproduktu un elektroenerģijas aplikšanas ar nodokļiem Kopienu tiesiskais regulējums - 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Elektroenerģijas ražošanā izmantojamo energoproduktu atbrīvošana no nodokļa - Iespēja aplikt ar nodokli, ņemot vērā vides politiku - Atbrīvojuma no nodokļa tieša iedarbība)
   (2008/C 223/23)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Flughafen Köln/Bonn GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Köln

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Düsseldorf — Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.) 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Tieša iedarbība — Valsts tiesiskais regulējums, kas no minerāleļļu nodokļa neatbrīvo gāzeļļu, kas izmantota elektroenerģijas ražošanai
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 14. panta 1. punkta a) apakšpunktam, kurā no šajā direktīvā noteiktā nodokļu režīma paredzēts atbrīvojums energoproduktiem, kurus izmanto elektroenerģijas ražošanai, ir tieša iedarbība tādā nozīmē, ka indivīds var uz to atsaukties valsts tiesā — attiecībā uz laika posmu, kurā attiecīgā dalībvalsts nebija izpildījusi pienākumu paredzētajā termiņā transponēt šo direktīvu valsts tiesībās, — tādā prāvā kā pamata lietā izskatāmā, kad pretējā puse tiesvedībā ir valsts muitas iestādes un kuras mērķis ir panākt, lai netiktu piemērots valsts tiesiskais regulējums, kurš varētu būt pretrunā šai normai, un tādējādi iegūt normai pretrunā esošā nodokļa atmaksu.

      (1)  OV C 155, 7.7.2007.


title: lieta T-506/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko SUCCESS-MARKETING Unternehmensberatungsgesellschaft m.b.H. iesniedza 2004. gada 31. decembrī

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/28

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko SUCCESS-MARKETING Unternehmensberatungsgesellschaft m.b.H. iesniedza 2004. gada 31. decembrī
   (lieta T-506/04)
   (2005/C 193/47)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 31. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla SUCCESS-MARKETING Unternehmensberatungsgesellschaft m.b.H., Linca [Linz] (Austrija). Prasītāju pārstāv G. Zekleners [G. Secklehner] un C. Ofners [C. Ofner], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.

      CHIPITA INTERNATIONAL S.A. INTERNATIONAL DIVISION, Atēnas, arī piedalījās procesā ITSB Apelāciju padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2004. gada 15. oktobra lēmumu (lieta R 39/2004-2);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu:

               Grafiska preču zīme “PAN SPEZIALITÄTEN”attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē (gatavie maisījumi maizes, kūku, smalkmaizīšu, kruasānu, picu cepšanai …) — Kopienas preču zīme Nr. 382 374

               Kopienas preču zīmes īpašnieks:

               CHIPITA INTERNATIONAL S.A. INTERNATIONAL DIVISION

               Lietas dalībnieks, kas lūdz Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu:

               Prasītāja

               ITSB Anulēšanas nodaļas lēmums:

               Lūgumu atzīt preču zīmi par spēkā neesošu noraidīt

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

                           —

                           Reģistrētajai preču zīmei trūkst jebkādas atšķirtspējas Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta izpratnē.

                           —

                           Preču zīme ir aprakstoša un tāpēc tā nebauda aizsardzību minētās Regulas 7. panta 1. punkta c) apakšunkta izpratnē attiecībā uz precēm, kas satur labības graudus vai labības produktus. Attiecībā uz precēm, kas nesatur labību vai labības produktus, preču zīme ir maldinoša Regulas 7. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.


title: Lieta T-231/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. septembra spriedums – EMA/Drakeford Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Lēmums nepagarināt darba līgumu — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta pirmā daļa — Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma pārkvalificēšana par darba līgumu uz nenoteiktu laiku — Neierobežota kompetence

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/37

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. septembra spriedums – EMA/Drakeford

   (Lieta T-231/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Lēmums nepagarināt darba līgumu - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta pirmā daļa - Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma pārkvalificēšana par darba līgumu uz nenoteiktu laiku - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 363/45)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA) (pārstāvji – T. Jabłoński un N. Rampal Olmedo, pārstāvji, kuriem palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: David Drakeford (Dublina, Īrija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara), Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – M. Heikkilä un E. Maurage), Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (Frontex) (pārstāvji – H. Caniard un V. Peres de Almeida), Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji – D. Detken, S. Gabbi un C. Pintado) un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) (pārstāves – J. Mannheim un A. Daume)

      Priekšmets

   Par apelācijas sūdzību par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 5. februāra spriedumu Drakeford/EMA (F-29/13, Krājums-CDL, EU:F:2014:10), ar ko tiek lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 5. februāra spriedumu Drakeford/EMA (F-29/13, EU:F:2014:10), ciktāl Civildienesta tiesa minētajā spriedumā ir īstenojusi savu neierobežoto kompetenci finanšu jomā attiecībā uz laikposmu pēc tā pasludināšanas;

               2)

               apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               4)

               atlikt lēmuma par David Drakeford un Eiropas Zāļu aģentūrai (EMA) sedzamajiem tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu;

               5)

               Eiropas Komisija, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA), Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (Frontex) un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC) sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā instancē paši.

      (1)  OV C 202, 30.6.2014.


title: Lieta T-450/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. septembra spriedums – Satkirit Holdings Ltd/EUIPO (“luvoworld”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “luvoworld” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “luvo” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/17

         Vispārējās tiesas 2016. gada 27. septembra spriedums – Satkirit Holdings Ltd/EUIPO (“luvoworld”)
   (Lieta T-450/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “luvoworld” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “luvo” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 410/22)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Satkirit Holdings Ltd (Douglas, Menas sala) (pārstāvis – M. Vanhegan, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – E. Sliwinska un J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Advanced Mailing Solutions Ltd (East Kilbride, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 21. maija lēmumu lietā R 1480/2014–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Advanced Mailing Solutions un Satkirit Holdings

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Satkirit Holdings Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 320, 28.9.2015.


title: Lieta C-506/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-385/05 Transnáutica — Transportes e Navegação SA /Komisija 2009. gada 7. decembrī iesniedza Portugāles Republika

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-385/05 Transnáutica — Transportes e Navegação SA/Komisija 2009. gada 7. decembrī iesniedza Portugāles Republika
   (Lieta C-506/09 P)
   2010/C 63/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandes, C. Guerra Santos, J. Gomes, P. Rocha)

      Pārējie lietas dalībnieki: Transnáutica — Transportes e Navegação, SA, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pieņemt Portugāles valsts iestāžu iesniegto apelācijas sūdzību, apturot tiesvedību šajā lietā līdz General Court sprieduma pasludināšanai, tiktāl, ciktāl trešās personas tiesvedībā ir nepieciešams balstīties ne tikai uz tiesisko regulējumu, bet arī uz lietas faktiskajiem apstākļiem;

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 23. septembra spriedumu lietā T-385/05 Transnáutica — Transportes e Navegação SA/Komisija, ar kuru šī tiesa atcēla Komisijas 2005. gada 6. jūlija lēmumu REM 05/2004, ar kuru noraidīts Transnáutica pieteikums par muitas nodevas atmaksāšanu un atlaišanu;

               —

               piespriest Transnáutica — Transportes e Navegação SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka Portugāles muitas iestādes bija pieļāvušas kļūdu, nosakot un uzraugot kopējo garantiju, kas izmantota tranzīta operācijās šajā lietā.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka nav iespējams noteikt jebkādu cēloņsakarību starp Portugāles valsts iestāžu šķietami pieļautajām kļūdām un vēlāku preču izņemšanu no muitas uzraudzības un uzsver, ka, nospriežot pretēji, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 14. aprīlī lietā C-6/03 (Verwaltungsgericht Koblenz lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Deponiezweckverband Eiterköpfe pret Land Rheinland-Pfalz (Vide — Atkritumu poligoni — Direktīva 1999/31 — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēti stingrāki noteikumi — Saderīgums)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 14. aprīlī
   lietā C-6/03 (Verwaltungsgericht Koblenz lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Deponiezweckverband Eiterköpfe pret Land Rheinland-Pfalz
       (1)

   (Vide - Atkritumu poligoni - Direktīva 1999/31 - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēti stingrāki noteikumi - Saderīgums)
   (2005/C 132/05)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-6/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Verwaltungsgericht Koblenz [Koblencas Administratīvā tiesa] (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 4. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 8. janvārī, tiesvedībā Deponiezweckverband Eiterköpfe pret Reinzemes-Pfalcas federālo zemi [Land Rheinland-Pfalz], Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits, ģenerāladvokāts D. Ruizs-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 14. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem 5. panta 1. un 2. punktam nav pretrunā dalībvalsts pasākums:

                           —

                           ar kuru bioloģiski sadalāmu atkritumu apglabāšanai noteiktas šaurākas robežas nekā Direktīvā, arī tad, ja šīs robežas ir tik šauras, ka tās paredz atkritumu mehāniski-bioloģisku apstrādi vai sadedzināšanu pirms apglabāšanas,

                           —

                           ar kuru apglabājamo atkritumu apjoma samazināšanai noteikti īsāki termiņi,

                           —

                           kas piemērojams ne tikai bioloģiski sadalāmiem atkritumiem, bet arī bioloģiski nesadalāmām organiskām vielām, un

                           —

                           kas piemērojams ne tikai sadzīves atkritumiem, bet arī atkritumiem, kuri apglabājami kā sadzīves atkritumi;

               2)

               Kopienu tiesību samērīguma princips nav piemērojams dalībvalstu stingrākiem aizsargpasākumiem, kas ir pieņemti saskaņā ar EKL 176. pantu un pārsniedz Kopienu vides jomas direktīvā paredzētās minimālās prasības, ciktāl netiek skarti citi Līguma noteikumi.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta C-322/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūlijā iesniedza Landgericht Krefeld (Vācija) – Jaouad El Majdoub / CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/40

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūlijā iesniedza Landgericht Krefeld (Vācija) – Jaouad El Majdoub/CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

   (Lieta C-322/14)
   2014/C 315/65
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Krefeld

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jaouad El Majdoub

      Atbildētājs: CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai ar tā saucamo “click wrapping” ir pietiekami, lai būtu izpildīti nosacījumi par paziņojumu ar elektroniskiem līdzekļiem Regulas Nr. 44/2001 (1) 23. panta 2. punkta izpratnē?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta T-667/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. septembrī – Slovēnija/Komisija

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/58

      Prasība, kas celta 2014. gada 12. septembrī – Slovēnija/Komisija
      (Lieta T-667/14)
      (2014/C 395/71)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvis – L. Bembič, državni pravobranilec [valsts ģenerāladvokāts])

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Īstenošanas lēmumu 2014/458/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 4479) (OV L 205, 12.7.2014., 62. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Slovēnijas Republiku, precīzāk, šādu iemeslu dēļ:

                              —

                              trūkumi mazo zemesgabalu pārbaudē saistībā ar lauksaimniecības zemesgabala definīcijas ievērošanu, kā rezultātā tika piemērota vienotas likmes korekcija 5 % apmērā tiešajiem maksājumiem 2010. finanšu gadā EUR 85 780,08 apmērā, 2011. finanšu gadā EUR 115 956,46 apmērā un 2012. finanšu gadā EUR 131 260,23 apmērā;

                              —

                              pārbaužu rezultāti netika ekstrapolēti, ja konstatētā atšķirība bija mazāka par 3 %, kā rezultātā tika piemērota precīza tiešo maksājumu korekcija 2010. finanšu gadā EUR 1 771,90 apmērā, 2011. finanšu gadā EUR 6 376,67 apmērā un 2012. finanšu gadā EUR 6 506,76 apmērā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, lēmums neesot pamatots un esot pārkāpts likumības princips saistībā ar Komisijas konstatējumiem attiecībā uz trūkumiem mazo zemesgabalu pārbaudē un lauksaimniecības zemesgabala definēšanā.
                  Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot nepareizi konstatējusi, ka Slovēnijas sistēma ļauj lauksaimniekiem zemesgabalu deklarācijās ietvert garas un šauras pļavu platības, kuras esot aramzemju ietvertas, kā rezultātā lauksaimniecības uzņēmumu zemesgabalu grafiskās platības [grafične enote rabe zemljišča kmetijskega gospodarstva (GERK)] kļuva par atbilstīgām maksājumu saņemšanai, kas ir apstāklis, kurš radīja neprecizitātes mērījumos un tādējādi to zemesgabalu akceptēšanu, kuri nesasniedza minimālo lielumu, kas lauksaimniecības zemesgabalam bija jāsasniedz atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 (1) 14. panta 4. punktam vai Regulas Nr. 1122/2009 (2) 13. panta 9. punktam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmums neesot pamatots un esot pārkāpts likumības princips Komisijas konstatējumos saistībā ar ekstrapolācijas jautājumā esošā pienākuma pārkāpumu.
                  Prasītāja uzskata, ka Komisija esot nepareizi konstatējusi, ka Slovēnijas Republikā lauksaimniecības zemesgabali, kas tika izvēlēti pārbaudes laikā, tika atlasīti nejauši un tikai 50 % robežās; ka GERK atlases veids neesot ļāvis sasniegt reprezentativitāti un ticamību, kā to prasa Regula Nr. 1122/2009, un, visbeidzot, ka esot pārkāpts minētās regulas preambulas 44. apsvērumā noteiktais ekstrapolācijas pienākums.

         (1)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un Regulā (EK) Nr. 73/2009, kā arī, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 479/2008 (OV L 141, 18. lpp.).

         (2)  Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV L 316, 65. lpp.).


title: Lieta C-11/13: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums ( Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bayer CropScience AG / Deutsches Patent- und Markenamt Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patentu tiesības — Augu aizsardzības līdzekļi — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 1610/96 — 1. un 3. pants — “Līdzekļa” un “aktīvo vielu” jēdzieni — Aizsargviela

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/8

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums (Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bayer CropScience AG/Deutsches Patent- und Markenamt

   (Lieta C-11/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patentu tiesības - Augu aizsardzības līdzekļi - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 1610/96 - 1. un 3. pants - “Līdzekļa” un “aktīvo vielu” jēdzieni - Aizsargviela)
   2014/C 282/11
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundespatentgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Bayer CropScience AG

      Atbildētājs: Deutsches Patent- und Markenam

      Rezolutīvā daļa:

   Jēdziens “līdzeklis” Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 23. jūlija Regulas (EK) Nr. 1610/96 par papildu aizsardzības sertifikāta ieviešanu attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem 1. panta 8. punktā un 3. panta 1. punktā, kā arī jēdziens “aktīvās vielas” šīs regulas 1. panta 3. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka tie var attiekties uz vielu, kas ir paredzēta izmantošanai kā aizsargviela, ja tai ir pašai sava toksiska, fitotoksiska vai augu aizsardzības iedarbība.

      (1)  OV C 86, 23.3.2013.


title: Lieta T-190/13: Prasība, kas celta 2013. gada 2. aprīlī — Gemeente Leidschendam-Voorburg /Komisija

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/49

         Prasība, kas celta 2013. gada 2. aprīlī — Gemeente Leidschendam-Voorburg/Komisija
   (Lieta T-190/13)
   2013/C 156/91
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gemeente Leidschendam-Voorburg (Leidschendam-Voorburg, Nīderlande) (pārstāvji — A. de Groot un J. J. M. Sluijs, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasība ir vērsta pret Komisijas 2013. gada 23. janvāra Lēmumu C(2013) 87 par valsts atbalstu SA.24123 (2012/C) (ex. 2011/NN), ko sniegusi Nīderlande — Iespējama zemes pārdošana zem tirgus cenas, ko veikusi Leidschendam-Voorburg pašvaldība.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas būtiskas formas prasības un/vai neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu

                           —

                           Pirmkārt, Komisija esot ļāvusi paiet nesamērīgi ilgam laikam, līdz tā sākusi procedūru saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, tādējādi lietas dalībnieki esot varējuši paļauties uz to, ka apstrīdētā aizliegtā vienošanās nav pretrunā LESD 107. panta 1. punktam.

                           —

                           Otrkārt, Komisija esot neatbilstoši un nepilnīgi izvērtējusi lietas apstākļus.

                           —

                           Treškārt, Komisija esot neatbilstoši konstatējusi lietas apstākļus attiecībā uz finansējumu no valsts līdzekļiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot neatbilstoši piemērots LESD 107. panta 1. punkts.

                           —

                           Pirmkārt, pašvaldība esot izturējusies tā, it kā attiecīgajā situācijā būtu izturējies privāts uzņēmums.

                           —

                           Otrkārt, Schouten & De Jong Projectontwikkeling BV kopā ar Bouwfonds Ontwikkeling BV neesot sniegtas nekādas priekšrocības, ko tie nebūtu saņēmuši arī parastos tirgus apstākļos.

               3)

               Ar trešo pamatu par LESD 107. panta 3. punktu tiek apgalvots, ka tad, ja tiktu konstatēts, ka pašvaldība ir piešķīrusi atbalstu, šis atbalsts atbilstu LESD 107. panta 3. punktam.


title: Lieta C-230/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/16

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-230/07)
   (2007/C 155/30)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — W. Wils un M. Shotter)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, nenodrošinot to, ka atbilstoši tehniskajām iespējām informācija par zvanītāja atrašanās vietu ir pieejama iestādēm, kas darbojas ārkārtas situācijās, par visiem zvaniem uz Eiropas neatliekamās palīdzības numuru 112, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumu, ko tai uzliek Direktīvas 2002/22/EK (1) 26. panta 3. punkts;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas valsts tiesībās termiņš beidzās 2004. gada 24. jūlijā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.).


title: Lieta C-16/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums (Hof van Beroep te Gent (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Property Development Company NV/Belgische Staat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Sestā PVN direktīva — 11. panta A daļa — Piegādei par samaksu pielīdzināta preces izmantošana — Ēkas izmantošana darbībā, uz kuru attiecas atbrīvojums no PVN — Šīs izmantošanas nodokļa bāze — Ēkas būvniecības laikā par piesaistīto kapitālu maksātie procenti

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/8

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums (Hof van Beroep te Gent (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Property Development Company NV/Belgische Staat

   (Lieta C-16/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Sestā PVN direktīva - 11. panta A daļa - Piegādei par samaksu pielīdzināta preces izmantošana - Ēkas izmantošana darbībā, uz kuru attiecas atbrīvojums no PVN - Šīs izmantošanas nodokļa bāze - Ēkas būvniecības laikā par piesaistīto kapitālu maksātie procenti)
   (2015/C 205/10)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Beroep te Gent

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Property Development Company NV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 11. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā gadījumā, kāds ir aplūkots pamatlietā, nodokļa bāze, aprēķinot pievienotās vērtības nodokli par ēkas, kuru nodokļa maksātājs ir uzbūvējis, izmantošanu šīs direktīvas 5. panta 7. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tādu ēku pirkuma cena šīs izmantošanas brīdī, kuras ir līdzīgas attiecīgajai ēkai atrašanās vietas, izmēra un citu būtisku iezīmju dēļ. Šajā ziņā nav nozīmes tam, vai daļu no šīs pirkuma cenas veido par piesaistīto kapitālu maksātie procenti.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lieta T-349/13: Prasība, kas celta 2013. gada 1. jūlijā — Orange Business Belgium /Komisija

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 1. jūlijā — Orange Business Belgium/Komisija
   (Lieta T-349/13)
   2013/C 252/64
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Orange Business Belgium SA (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — B. Schutyser, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Informātikas ģenerāldirektorāta (DG DIGIT) prasītājai 2013. gada 19. aprīlī paziņoto lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas piedāvājums un līgumslēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam;

               —

               gadījumā, ja sprieduma taisīšanas brīdī Komisija būs noslēgusi līgumu par Eiropas telemātikas pakalpojumu iestāžu datu savstarpēju apmaiņu — jaunā paaudze (TESTA-ng), atzīt šo līgumu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest atbildētājai segt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru, kas prasītajai bijis jāmaksā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav ievērojusi konkursa specifikācijas, Finanšu regulas Nr. 1605/2002 (1) 89. panta 1. punktu, un 100. panta 1. punktu (Finanšu regulas Nr. 966/2012 102. panta 1. punkts un 113. panta 1. punkts), it īpaši pārskatāmības, vienlīdzības un nediskriminācijas principus, jo a) nav tikuši piemēroti paziņotie vērtēšanas noteikumi, b) daži no paziņotajiem vērtēšanas noteikumi esot bijuši kļūdaini un ir tikuši piemēroti citi, kas nav bijuši paziņoti, un c) pirms piedāvājumu iesniegšanas neesot tikusi paziņota tehniskā vērtējuma metode.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi pārskatāmības principu un vienlīdzīgas attieksmes pret kandidātiem principu, kas ietverti Finanšu Regulas Nr. 1605/2002 89. panta 1. punktā (Finanšu regulas Nr. 966/2012 102. panta 1. punkts), kas padara apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu, jo tajā cita kandidāta piedāvājums tika atzīts par likumīgu, neskatoties uz nesaderīgumu pamatjautājumos, tādējādi neievērojot konkursa specifikāciju prasības.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).


title: Lieta C-447/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-430/08 Grain Millers, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Grain Millers GmbH & Co. KG 2010. gada 15. septembrī iesniedza Grain Millers, Inc.

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-430/08 Grain Millers, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Grain Millers GmbH & Co. KG2010. gada 15. septembrī iesniedza Grain Millers, Inc.

   (Lieta C-447/10 P)
   ()
   2010/C 301/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grain Millers, Inc. (pārstāvji — L.-E. Ström, K. Martinsson, advokater)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Grain Millers GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

                  Grain Millers, Inc. lūdz pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-430/08, ar ko apstiprināts ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 23. jūlija lēmums lietā R 478/2007-2 iebildumu procesā starp Grain Millers GmbH & Co. KG un Grain Millers, Inc, un piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Eiropas Savienības tiesā un Vispārējā tiesā, un atbildētajiem piespriest atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā ISTB Apelāciju padomē un ITSB Iebildumu nodaļā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lieta attiecas uz jautājumu par to, vai Grain Millers GmbH & KG ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus par apzīmējuma “GRAIN MILLERS” izmantošanu, lai izpildītu regulas (1) 8. panta 4. punktā paredzētos nosacījumus tādējādi, ka minētais apzīmējums rada šķērsli apelācijas sūdzības iesniedzējas Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumam Nr. 003650256 “GRAIN MILLERS”.
   Vispārējā tiesa pirms tam — 2009. gada 24. marta spriedumā apvienotajās lietās no T-318/06 līdz T-321/06 Alberto Jorge Moreira da Fonseca/ITSB — “General Optica”, 33.-35. punkts — bija pievērsusies regulas 8. panta 4. punktā paredzētā nosacījuma, ka “[apzīmējuma mērogs] nav tikai vietējas nozīmes”, mērķa interpretācijai, proti, ierobežot iespējamos konfliktus, pieļaujot tikai tos, kas varētu būt attiecībā uz apzīmējumiem, kuri ir patiešām svarīgi, un ka tas ir jāizvērtē ne tikai atkarībā no apzīmējuma mēroga ģeogrāfiskā, bet arī no ekonomiskā viedokļa, ko izvērtē, ņemot vērā laikposmu, kurā tas pildījis savu funkciju komercdarbībā, un tā izmantošanas intensitāti. Tomēr pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa nav izmantojusi šo pieeju un tajā nekas neliecina par to, ka Vispārējai tiesai vispār būtu zināmi šajā lietā minētie principi.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka regulas 8. panta 4. punktā nav prasīts apzīmējuma faktiskas izmantošanas pierādījums iebildumu pamatošanai, kā tas ir noteikts regulas 43. panta 2. punktā.
   Vispārējā tiesa esot kļūdaini neesot ievērojusi līdzšinējo judikatūru par pierādījumu izvērtēšanu un nepieciešamo pierādīšanas līmeni.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-406/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. augustā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polija) – Wrocław – Miasto na prawach powiatu/Ministrowi Infrastruktury i Rozwoju

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. augustā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polija) – Wrocław – Miasto na prawach powiatu/Ministrowi Infrastruktury i Rozwoju

   (Lieta C-406/14)
   (2014/C 431/18)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Wrocław – Miasto na prawach powiatu

      Atbildētāja: Ministr Infrastruktury i Rozwoju

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1) 25. pantu, [..] ir pieļaujams, ka līgumslēdzēja iestāde iepirkuma procedūras specifikācijās nosaka, ka izraudzītajam pretendentam ir jāveic vismaz 25 % no līgumā iekļautajiem darbiem ar saviem līdzekļiem?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: Vai pirmajā jautājumā aprakstītās prasības izmantošana publiskā iepirkuma procedūrā ir tāds Eiropas Savienības tiesību pārkāpums, kas rada vajadzību veikt finanšu korekcijas atbilstoši Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006/EK, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999, (2) 98. pantam?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.

      (2)  OV L 210, 25. lpp.


title: Lieta C-417/12 P: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums – Dānijas Karaliste/Eiropas Komisija Apelācija — ELVGF — Platību atstāšana atmatā — Pārbaudes no attāluma — Atmatā atstāto platību zaļā atmata — Finanšu korekcijas

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums – Dānijas Karaliste/Eiropas Komisija
   (Lieta C-417/12 P) (1)

   (Apelācija - ELVGF - Platību atstāšana atmatā - Pārbaudes no attāluma - Atmatā atstāto platību zaļā atmata - Finanšu korekcijas)
   (2014/C 462/02)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dānijas Karaliste (pārstāvji – V. Pasternak Jørgensen, pārstāvis, kam palīdz J. Pinborg un P. Biering, advokaterne)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Jimeno Fernández, pārstāvis, kam palīdz T. Ryhl, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji – D. Colas un C. Candat), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. de Ree un M. Bulterman), Somijas Republika (pārstāvis – J. Leppo) un Zviedrijas Karaliste (pārstāvis – U. Persson)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Dānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 373, 1.12.2012.


title: Lieta F-2/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 6. oktobra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Veselības apdrošināšana — Lūgumi atlīdzināt medicīniskos izdevumus — Nelabvēlīga akta neesamība — Acīmredzami nepieņemama un acīmredzami juridiski nepamatota prasība — Reglamenta 94. pants)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/48

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 6. oktobra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-2/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Veselības apdrošināšana - Lūgumi atlīdzināt medicīniskos izdevumus - Nelabvēlīga akta neesamība - Acīmredzami nepieņemama un acīmredzami juridiski nepamatota prasība - Reglamenta 94. pants)
   2010/C 317/86
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir atteikta prasītāja medicīnisko izdevumu atlīdzināšana 100 % apmērā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Marcuccio prasību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               Marcuccio atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Marcuccio atmaksā Civildienesta tiesai EUR 1 500.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010., 53. lpp.


title: Lieta T-584/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 7. decembra rīkojums – POA/Komisija Pagaidu noregulējums — Pieteikuma reģistrēt aizsargātu cilmes vietas nosaukumu publicēšana — “Halloumi” vai “Hellim” — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/51

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 7. decembra rīkojums – POA/Komisija
   (Lieta T-584/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pieteikuma reģistrēt aizsargātu cilmes vietas nosaukumu publicēšana - “Halloumi” vai “Hellim” - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2016/C 048/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Latsia, Kipra) (pārstāvis – N. Korogiannakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Lewis un J. Guillem Carrau)

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt Komisijas 2015. gada 28. jūlija akta “Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām” (OV C 246, 9. lpp.) izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-148/16: Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 6. decembra rīkojums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Riksåklagaren/Zenon Robert Akarsar

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 6. decembra rīkojums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Riksåklagaren/Zenon Robert Akarsar

   (Lieta C-148/16) (1)

   (2017/C 086/26)
   Tiesvedības valoda – zviedru
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 175, 17.5.2016.


title: Lieta C-503/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. septembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Boston Scientific Medizintechnik GmbH/AOK Sachsen-Anhalt

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. septembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Boston Scientific Medizintechnik GmbH/AOK Sachsen-Anhalt

   (Lieta C-503/13)
   2013/C 352/14
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Boston Scientific Medizintechnik GmbH

      Atbildētāja: AOK Sachsen-Anhalt

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem (1) 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka precei, ja tā ir cilvēkā implantēta medicīnas ierīce (šajā gadījumā kardiostimulators), ir trūkums jau tāpēc vien, ka šīs pašas preču kategorijas aparātiem ir ievērojami paaugstināts disfunkcijas risks, taču konkrētajā gadījumā implantētā aparāta trūkums nav konstatēts?

               2)

               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:
               Vai preces izņemšanas un cita kardiostimulatora implantēšanas operāciju izdevumi ir kaitējums, kuru izraisījuši miesas bojājumi Direktīvas 85/374/EEK 1. panta, 9. panta pirmā teikuma a) punkta izpratnē?

      (1)  OV L 210, 29. lpp.


title: Lieta T-16/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. janvarī — Perfetti Van Melle /ITSB — Cloetta Fazer ( CENTER SHOCK )

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/59

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. janvarī — Perfetti Van Melle/ITSB — Cloetta Fazer (“CENTER SHOCK”)
   (Lieta T-16/08)
   (2008/C 64/96)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Perfetti Van Melle SpA, Lainate (Itālija) (pārstāvji — P. Perani un P. Pozzi, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Cloetta Fazer AB, Ljungsboro (Zviedrija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā grozīt ITSB Apelāciju ceturtās padomes lēmumu lietā R 149/2006-4, kas pieņemts 2007. gada 7. novembrī un paziņots 2007. gada 9. novembrī;

               —

               atcelt ITSB Anulēšanas nodaļas 2005. gada 14. novembra lēmumu, kas pieņemts atcelšanas procesā lietā Nr. 941 C 973 065;

               —

               apstiprināt Perfetti Kopienas preču zīmes “CENTER SHOCK” reģistrāciju Nr. 973 065;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību, kā arī izdevumus saistībā ar spēkā neesamības procesu un apelācijas procesu ITSB.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “CENTER SHOCK” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 973 065

      Kopienas preču zīmes īpašnieks: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Cloetta Fazer AB

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: valsts preču zīmes “CENTER” un “CLOETTA CENTER” attiecībā uz precēm, kas tostarp ietilpst 30. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo konfliktējošās preču zīmes ir pilnīgi atšķirīgas, vērtējot no izrunas, nozīmes un kopējā iespaida viedokļa, lai gan tām ir kopējs elements. Turklāt prasītāja uzskata, ka Cloetta un Perfetti darbojas dažādos tirgos, jo to preces ir paredzētas atšķirīgām vajadzībām un atšķirīgiem patērētājiem


title: Lieta C-210/13: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 14. novembra rīkojums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Glaxosmithkline Biologicals SA , Glaxosmithkline Biologicals , Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG / Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — Jēdzieni “aktīvā viela” un “aktīvo vielu kombinācija”  — Adjuvants

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/10

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 14. novembra rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Glaxosmithkline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

   (Lieta C-210/13) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - Jēdzieni “aktīvā viela” un “aktīvo vielu kombinācija” - Adjuvants)
   2014/C 102/13
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Glaxosmithkline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG

      Atbildētājs: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – High Court of Justice (Chancery Division) – Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 1. panta b) punkta interpretācija – Jēdzieni “aktīvā viela” un “aktīvo vielu kombinācija” – Adjuvants, kam pašam nav terapeitiskās iedarbības, bet kas paaugstina antigēna terapeitisko iedarbību

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 1. panta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka – tāpat kā uz adjuvantu nav attiecināms jēdziens “aktīvā viela” šīs tiesību normas izpratnē – arī uz divu vielu kombināciju, no kurām vienai ir pašai sava terapeitiskā iedarbība, bet otra viela – adjuvants – ļauj paaugstināt tās terapeitisko iedarbību, lai arī pašai nav terapeitiskas iedarbības, nav attiecināms jēdziens “aktīvo vielu kombinācija” minētās tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 189, 29.6.2013.


title: Lieta C-210/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. februāra Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell'Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. februāra Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell`Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc
   Lieta C-210/04
   (2004/C 190/09)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) 2004. gada 18. februāra rīkojumu lietā Ministero dell`Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc., ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 12. maijā, ar kuru Corte Suprema di Cassazione Eiropas Kopienu Tiesu lūdz lemt par šādiem prejudiciāliem jautājumiem:

               “a)

               vai Sestās Direktīvas 2. panta 1. punktu un 9. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādejādi, ka sabiedrības meitas uzņēmums ar sēdekli citā valstī (Eiropas Savienības dalībvalstī vai citur) un kurai piemīt ražošanas struktūras pazīmes, var tikt uzskatīts par autonomu subjektu un līdz ar to starp šiem diviem veidojumiem veidojas tiesiskās attiecības, sakarā ar ko pakalpojumiem, kurus veic mātes sabiedrība, piemēro PVN? Vai nolūkā atbildēt uz šo jautājumu drīkst izmantot ”arm`s length“ kritēriju, kas noteikts ESAO Paraugkonvencijā par dubulto neaplikšanu ar nodokļiem 7. panta otrajā un trešajā punktā un 1988. gada 21. oktobra Konvencijā, kas noslēgta starp Itāliju un Apvienoto Karalisti un Ziemeļīriju? Vai pastāv tiesiskās attiecības gadījumā, ja ir noslēgts ”cost sharing agreement“ par pakārtotajai struktūrai sniegtajiem pakalpojumiem? Apstiprinošas atbildes gadījumā, kādi ir nosacījumi šo tiesisko attiecību esamībai? Vai tiesisko attiecību jēdzienu ir jāvērtē saskaņā ar valsts tiesībām vai saskaņā ar Kopienas tiesībām?

               b)

               vai šādu pakalpojumu izmaksu pārcelšana uz attiecīgo meitas uzņēmumu var tikt uzskatīta par pakalpojumu sniegšanu Sestās Direktīvas 2. panta izpratnē neatkarīgi no pārcelto izmaksu lieluma un sabiedrības saņemto peļņu, un ja jā, tad kādā apmērā?

               c)

               ja pakalpojumu sniegšana starp mātes sabiedrību un meitas uzņēmumu principā ir atbrīvota no PVN, jo pakalpojuma saņēmējam trūkst autonomijas un sekojoši nevar teikt, ka starp abiem veidojumiem pastāv tiesiskās attiecības, vai valsts administratīvā prakse, pieņemot, ka tā uzskata, ka pakalpojums ir apliekams ar nodokļiem, ir pretrunā ar EKL 43. pantā paredzēto uzņēmējdarbības brīvību, ja mātes sabiedrība ir rezidents citā Eiropas Savienības dalībvalstī?”


title: Lieta T-159/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 29. jūnija rīkojums — UNIPOR Ziegel - Marketing pret ITSB — Dörken ( DELTA )

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/46

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 29. jūnija rīkojums — UNIPOR Ziegel-Marketing pret ITSB — Dörken (DELTA)
   (Lieta T-159/05) (1)

   (2006/C 212/78)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 171, 09.07.2005.


title: Lieta C-252/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 22. oktobra rīkojums ( Krajský súd v Prešove (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Erika Šujetová/Rapid life životná poisťovňa as (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 22. oktobra rīkojums (Krajský súd v Prešove (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Erika Šujetová/Rapid life životná poisťovňa as

   (Lieta C-252/11) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 101/02
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Prešove

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Erika Šujetová

      Atbildētāja: Rapid life životná poisťovňa as

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Krajský súd v Prešove (Slovākija) — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) 6. panta 1. punkta un 7. panta 1. punkta interpretācija — Valsts tiesību norma, ar ko ekskluzīva kompetence izskatīt prasību atcelt šķīrējtiesas nolēmumu ir piešķirta tiesai, kuras piekritībā ir teritorija, kurā ir norisinājies šķīrējtiesas process — Valsts tiesību norma, kurā šai tiesai ir paredzēts pienākums pēc iespējamas šķīrējtiesas nolēmuma atcelšanas turpināt tiesvedību, no jauna nepārbaudot savu teritoriālo kompetenci — Negodīgs šķīrējtiesas līgums vai šķīrējtiesas klauzula

      Rezolutīvā daļa:

   Izbeigt tiesvedību lietā C-252/11 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Krajský súd v Prešove (Slovākija) iesniegusi ar 2011. gada 7. aprīļa lēmumu.

      (1)  OV C 269, 10.9.2011.


title: Lieta C-92/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Gemeente ’s-Hertogenbosch , otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Gemeente ’s-Hertogenbosch, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-92/13)
   2013/C 147/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Gemeente ’s-Hertogenbosch

      Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Sestās direktīvas (1) 5. panta 7. punkta ievads un a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par piegādi par samaksu uzskata situāciju, kad pašvaldība pieņem ekspluatācijā ēku, kas ir uzbūvēta uz tās zemes un kuru tā 94 % apmērā izmantos savām vietējās pārvaldes darbībām un 6 % apmērā savām nodokļa maksātājas darbībām, no kurām 1 % ir atbrīvotas darbības, attiecībā uz kurām nav tiesību uz atskaitīšanu?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.)