title: Lieta C-168/13 PPU: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 30. maija spriedums ( Conseil Constitutionnel (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jeremy F. / Premier ministre (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2002/584/TI — 27. panta 4. punkts un 28. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Eiropas apcietināšanas orderis un nodošanas procedūras starp dalībvalstīm — Specialitātes princips — Pieprasījums par Eiropas apcietināšanas ordera, kas pamatojis nodošanu, paplašināšanu vai pieprasījums par personas vēlāku nodošanu citai dalībvalstij — Izpildes dalībvalsts tiesu iestādes nolēmums, ar kuru dota piekrišana — Pārsūdzība, kas apturētu nolēmuma izpildi — Pieļaujamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/38

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 30. maija spriedums (Conseil Constitutionnel (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jeremy F./Premier ministre

   (Lieta C-168/13 PPU) (1)

   (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - 27. panta 4. punkts un 28. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Eiropas apcietināšanas orderis un nodošanas procedūras starp dalībvalstīm - Specialitātes princips - Pieprasījums par Eiropas apcietināšanas ordera, kas pamatojis nodošanu, paplašināšanu vai pieprasījums par personas vēlāku nodošanu citai dalībvalstij - Izpildes dalībvalsts tiesu iestādes nolēmums, ar kuru dota piekrišana - Pārsūdzība, kas apturētu nolēmuma izpildi - Pieļaujamība)
   2013/C 225/65
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil Constitutionnel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jeremy F.

      Atbildētājs: Premier ministre

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil Constitutionnel — Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.) 27. un 28. panta interpretācija — Eiropas apcietināšanas ordera iedarbības paplašināšana — Prasības (apelācijas sūdzības) esamība dalībvalstī, kurā tiek lūgta atzīšana, par izpildes tiesu iestādes, konkrētajā gadījumā — Apelācijas tiesas Pierādījumu savākšanas palāta, lēmumu — 30 dienu termiņš

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 27. panta 4. punkts un 28. panta 3. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir atļauts dalībvalstīm paredzēt pārsūdzību, kas apturētu tādas tiesu iestādes nolēmuma izpildi, kura pieņēmusi nolēmumu 30 dienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas, lai dotu savu piekrišanu personas kriminālvajāšanai, notiesāšanai vai apcietināšanai brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta drošības līdzekļa izpildes mērķiem par nodarījumu, kas izdarīts pirms tās nodošanas saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi un kas nav nodarījums, par kuru tā nodota, vai arī lai dotu savu piekrišanu personas nodošanai dalībvalstij, kas nav izpildes dalībvalsts, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, kas izsniegts par nodarījumu, kurš izdarīts pirms minētās nodošanas, ja galīgais lēmums ir pieņemts šī paša pamatlēmuma 17. pantā minētajos termiņos.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013.


title: Lieta C-439/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hof van Beroep te Brussel (Beļģija) 2008. gada 6. oktobrī rīkojumu — VZW Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Bankerbakkers, IJsbereiders en Chocoladebewerkers VEBIC / Raad voor de Mededinging un Minister van Economie

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hof van Beroep te Brussel (Beļģija) 2008. gada 6. oktobrī rīkojumu — VZW Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Bankerbakkers, IJsbereiders en Chocoladebewerkers “VEBIC”/Raad voor de Mededinging un Minister van Economie

   (Lieta C-439/08)
   (2008/C 313/28)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van Beroep te Brussel
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: VZW Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Bankerbakkers, IJsbereiders en Chocoladebewerkers “VEBIC”

      Atbildētāji: Raad voor de Mededinging, Minister van Economie

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai [Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pant (1) un it īpaši tās tās 2. pants, 15. panta 3. punkts un 35. panta 1. punkts] […] ir jāinterpretē tādējādi, ka tā valsts konkurences iestādēm tieši piešķir pilnvaras iesniegt rakstiskus apsvērumus par pamatiem, kas tiek norādīti apelācijas procesos saistībā ar to lēmumiem, un izvirzīt juridiskus un faktiskus pamatus, un dalībvalsts šīs pilnvaras nevar atņemt.

               2)

               Vai minētie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai efektīvāk piemērotu Kopienas konkurences noteikumus vispārējo interešu aizsardzībai kompetentajām valsts iestādēm, kas darbojas kā konkurences iestādes, ir ne tikai attiecīgas pilnvaras, bet tām ir arī pienākums piedalīties apelācijas procesos saistībā ar to lēmumiem, paužot savu nostāju par izvirzītajiem tiesiskajiem un faktiskajiem pamatiem?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir apstiprinoša, vai tad šie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts noteikumi par konkurences iestādes dalību procesos apelācijas tiesas instancē nepastāv un kompetentas ir dažādas iestādes, vai tad tā iestāde, kas ir kompetenta par Regulas [(EK) Nr. 1/2003] 5. pantā minēto lēmumu pieņemšanu, piedalās arī apelācijas procesos saistībā ar tās lēmumu?

               4)

               Vai atbildes uz šiem jautājumiem ir atšķirīgas, ja konkurences iestāde saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu darbojas kā tiesa un/vai kad galīgo nolēmumu pieņem pēc pārbaudes, ko veic šai tiesai piederīga iestāde, kuras uzdevums ir definēt pretenziju punktus un izstrādāt lēmuma projektu?

      (1)  OV L 1, 1. lpp.


title: Lieta F-52/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Plasa /Komisija

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Plasa/Komisija
   (Lieta F-52/08)
   (2008/C 183/69)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Wolfgang Plasa, Alžīra (Alžīrija) (pārstāvis — G. Vandersanden, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Priekšmets un tiesvedības apraksts
   Pirmkārt, atcelt Komisijas 2008. gada 8. maija lēmumu pārcelt prasītāju uz Briseli no 2008. gada 1. augusta, un, otrkārt, lūgums atlīdzināt ar šo lēmumu nodarīto materiālo un morālo kaitējumu.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 8. maija lēmumu pārcelt prasītāju uz Briseli no 2008. gada 1. augusta;

               —

               noteikt sakarā ar lēmumu ciesto materiālo un morālo kaitējumu, pirmo novērtējot EUR 150 000 apmērā un otro atbilstoši vienam gada atalgojumam jeb EUR 150 000; šie abi vērtējumi ir provizoriski un var tikt papildināti;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (2016. gada 22. decembris) lietā E-6/16 – Fjarskipti hf. pret Islandes Pasta un telekomunikāciju administrāciju (Telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana – Direktīva 2002/21/EK – Elektronisko komunikāciju tīkls – Elektronisko komunikāciju pakalpojums – Publiskais komunikāciju tīkls)

text:
               27.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/6

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2016. gada 22. decembris)
   lietā E-6/16

      Fjarskipti hf. pret Islandes Pasta un telekomunikāciju administrāciju
   (Telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana – Direktīva 2002/21/EK – Elektronisko komunikāciju tīkls – Elektronisko komunikāciju pakalpojums – Publiskais komunikāciju tīkls)
   (2017/C 133/06)
   Lietā E-6/16, Fjarskipti hf. pret Islandes Pasta un telekomunikāciju administrāciju, attiecībā uz Reikjavīkas apgabaltiesas (Héraðsdómur Reykjavíkur) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par 2. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva), Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, un tiesnesis referents Per Christiansen un tiesnesis Páll Hreinsson, 2016. gada 22. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Direktīvas 2002/21/EK 2. panta a) punktā paredzētā definīcija “elektronisko komunikāciju tīkls” ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ir sistēma, kas ļauj pārraidīt signālus rakstisku īsziņu veidā lietotāju galaierīcē, kura ar tīmekļa pārlūkprogrammu ir savienota, izmantojot internetu, ar PHP skriptprogrammatūru telekomunikāciju uzņēmuma domēnā, kas saņem signālus, tos apstrādā un pārraida no telekomunikāciju uzņēmuma tīmekļa domēna uz īsziņu serveri savā komunikāciju sistēmā, kura tos, izmantojot telefona tīklu, pārraida uz saņēmēja tālruņa numuru.

               2.

               Direktīvas 2002/21/EK 2. panta c) punktā paredzētā definīcija “elektronisko komunikāciju pakalpojums” nozīmē pakalpojumu, kas sastāv no signālu pārraidīšanas, kas notiek komunikāciju tīklā, kā aprakstīts pirmajā jautājumā, neatkarīgi no tā, vai par šādu pakalpojumu tiek iekasēta maksa, ar noteikumu, ka šo pakalpojumu parasti sniedz par atlīdzību.

               3.

               Direktīvas 2002/21/EK 2. panta d) punktā paredzētā definīcija “publiskais komunikāciju tīkls” ir interpretējama tādējādi, ka tajā ietilpst tāds tīkls, kā aprakstīts pirmajā jautājumā, un ko izmanto, lai sniegtu pakalpojumus, kā aprakstīts otrajā jautājumā, neatkarīgi no tā, vai šie pakalpojumi ir pieejami tikai konkrēta uzņēmuma abonentiem, ar noteikumu, ka tīklu pilnībā vai galvenokārt izmanto šādu publiski pieejamu pakalpojumu sniegšanai.


title: Lieta C-126/14: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Sveda” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — PVN — Direktīva 2006/112/EK — 168. pants — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Priekšnodokļa, kas samaksāts par kapitālieguldījumu preču iegādi vai izgatavošanu, atskaitīšana — Atpūtas taka, kas ir tieši paredzēta, lai sabiedrība to izmantotu bez maksas — Atpūtas takas izmantošana ar nodokli apliekamu darījumu veikšanā

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/3

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Sveda” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Lieta C-126/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 168. pants - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Priekšnodokļa, kas samaksāts par kapitālieguldījumu preču iegādi vai izgatavošanu, atskaitīšana - Atpūtas taka, kas ir tieši paredzēta, lai sabiedrība to izmantotu bez maksas - Atpūtas takas izmantošana ar nodokli apliekamu darījumu veikšanā)
   (2015/C 414/04)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: “Sveda” UAB

      Atbildētāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Piedaloties: Klaipėdos apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tādos apstākļos kā pamatlietā nodokļa maksātājam ir piešķirtas tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokļa priekšnodokli, kas samaksāts par tādu kapitālieguldījumu preču iegādi vai izgatavošanu saistībā ar plānoto saimniecisko darbību lauku tūrisma un izklaides jomā, kuras, pirmkārt, ir tieši paredzēts sabiedrības izmantošanai bez maksas un, otrkārt, var ļaut īstenot ar nodokli apliekamus darījumus, ja ir konstatēta tieša un tūlītēja saikne starp izdevumiem, kas saistīti ar iepriekš veiktiem darījumiem un vienu vai vairākiem vēlāk veiktiem darījumiem, kas dod tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, vai ar nodokļa maksātāja saimniecisko darbību kopumā, kas uz objektīvu faktu pamata ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 175, 10.6.2014.


title: Lieta T-265/16: Prasība, kas celta 2016. gada 27. maijā – Puratos un citi/Komisija

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/33

         Prasība, kas celta 2016. gada 27. maijā – Puratos un citi/Komisija
   (Lieta T-265/16)
   (2016/C 279/47)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Puratos (Dilbeek, Beļģija), Delta Light (Wevelgem, Beļģija) un Ontex (Buggenhout, Beļģija) (pārstāvji – H. Gilliams un J. Bocken, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste;

               —

               pakārtoti, atcelt Lēmuma 2.–4. pantu;

               —

               jebkurā gadījuma atcelt Lēmuma 2.–4. pantu, ciktāl šajos pantos: a) ir uzdots atgūt no struktūrvienībām, kas nav tās struktūrvienības, kas ir pieņēmušas “virspeļņas noteikumus”, ka definēts Lēmumā, un b) ir uzdots atgūt summu, kas atbilst saņēmēja nodokļu uzkrājumiem, neļaujot Beļģijai ņemt vērā šobrīdējo korekciju uz augšu, ko ir veikusi cita nodokļu administrācija;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, pilnvaru pārsniegšana un nav ticis norādīts pietiekams pamatojums, ciktāl Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumā par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste, tiek apgalvots, ka pastāv valsts atbalsta shēma.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots ir ticis pārkāpts LESD 107. pants un nav ticis ievērots pienākums norādīt pamatojumu, kā arī ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā apgalvotā shēma tiek kvalificēta par selektīvu pasākumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. pants un nav ticis ievērots pienākums norādīt pamatojumu, kā arī ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir ticis uzskatīts, ka ar apgalvoto shēmu tiek piešķirta priekšrocība.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. pants, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, tikušas pārsniegtas pilnvaras, kā arī nav ticis norādīts pienācīgs pamatojums, ciktāl apstrīdētajā lēmumā Beļģijai tiek uzdots atgūt atbalstu.


title: Lieta T-266/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Spānijas Karaliste iesniedza 2004. gada 1. jūlijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/36

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Spānijas Karaliste iesniedza 2004. gada 1. jūlijā
   (Lieta T-266/04)
   (2004/C 217/65)
   Tiesvedības valoda: spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 1. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Spānijas Karaliste, ko pārstāv Fernando Díez Moreno, kas norādīja adresi Spānijas vēstniecībā Luksemburgā, 4-6 Boulevard Emmanuel Servais.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 29. aprīļa lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Spāniju un ciktāl tas neparedz finansiāli atlīdzināt augļu un dārzeņu izņemšanu (5 253 604,00 eiro), kā arī sakarā ar noteikto izņēmumu aramzemes kultūras un pirmšķirīgu liellopu nozarē, izņemot naudas summu, kas atbilst 2000./2001. saimnieciskajam gadam Rioja aramzemes kultūras nozarē (1 659 053,00 eiro);

               —

               piespriest atbildētājas pusei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmums attiecībā uz Spānijas Karalisti nosaka četrus izņēmumus: a) finansiālu atlīdzību par augļu un dārzeņu izņemšanu; b) atbalstu citronu pārstrādei; c) tādu pārtikas produktu piegādi, kas uzglabāti noliktavās un kas paredzēti izplatīšanai personām, kurām tie ir visvairāk vajadzīgi; un d) aramzemes kultūrai un pirmšķirīgiem liellopiem. Šī prasība ir tikai par to, ka netiek paredzēta finansiāla atlīdzība par augļu un dārzeņu izņemšanas darbībām (5 253 601 eiro, kas attiecas uz, iespējams, nepietiekamiem pārbaudes pasākumiem Murcie un Valence), un par piemēroto izņēmumu aramzemes kultūras un pirmšķirīgo liellopu nozarē, izņemot naudas summu, kas atbilst 2000./2001. saimnieciskajam gadam un kas attiecas uz aramzemes kultūrām Rioja; naudas summa, no kuras izņēmums šajā nozarē tiek uzskatīts par nepamatotu, sasniedz 1 659 053 eiro.
   Spānijas Karaliste pamato savu prasību šādi:

               —

               Finansiāla atlīdzība par augļu un dārzeņu izņemšanu
               Lai arī nepareizas interpetācijas rezultātā Spānijas valsts iestādes nepārbaudīja 100 % no izņemtajiem produktiem, tās tūlīt pēc tam, kad Auditoru tiesa par šo kļūdu tās brīdināja, veica pasākumus nolūkā mainīt pārbaudes kārtību. Šajā sakarā prasītāja piebilst, ka nav loģiski sodīt Spāniju par tādu kļūdu tiesiskā regulējuma interpretācijā, kura tika izlabota tūlīt pēc tam, kad tā kļuva zināma, ņemot vērā to, ka, no vienas puses, Spānijas valsts iestādes izrādīja uzcītību Auditoru tiesas konstatētās problēmas risināšanā, un ka, no otras puses, tās bija veikušas vairāk pārbaudes uz vietas nekā tas bija likumīgi prasīts.

               —

               Aramzemes kultūras un pirmšķirīgie liellopi
               Prasītāja uzsver, ka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1258/99 7. panta 4. punktu, piemērojot to kopā ar Regulas (EEK) Nr. 729/70 5. panta 2. punktu, attiecībā uz visiem Basku zemes maksājumiem par 1998./1999. saimniecisko gadu un 1999./2000. saimniecisko gadu, kuri tika veikti attiecīgi līdz 1999. gada 31. janvārim un 2000. gada 31. janvārim, nebūtu bijis nepieciešams veikt finanšu labojumus. Tas pats attiecas uz Rioja.
               Papildus, prasītāja nepiekrīt, ka Regulas (EEK) Nr. 1663/95 8. pantā noteiktā paziņošanas prasība būtu bijusi ievērota.
               Atbilstoši prasītājas teiktajam, praksē maksājumi par pirmšķirīgiem liellopiem, kas veikti par 1998., 1999. un 2000. finanšu gadiem, bija jau pakļauti auditam un pārbaudei izmeklēšanas 2000/07 ietvaros. Kas attiecas uz Basku zemes 1998., 1999. un 2000. gada lūgumiem un Rioja 1998. un 2000. gada lūgumiem, Komisija piemēro finanšu labojumus, neņemot vērā to, ka augstāk minētās izmeklēšanas laikā tās darbinieki secināja, ka nebija nepieciešams veikt finanšu labojumus attiecībā uz minētajiem lūgumiem. Tādējādi izmeklēšanas 2000/2011 mērķis ir no jauna izskatīt lietu, kas jau iepriekš ir bijusi pabeigta; lūgumus, kas tika iesniegti no 1998. līdz 2000. gadam un kuri jau bija izvērtēti tajā laikā, vēlreiz izvērtēja ELVGF (Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonds) cits sastāvs, kuras pārbaude attiecās uz to pašu sodu piemērošanas aspektu, un šīs pārbaudes rezultātā tika pieņemti citādi secinājumi jautājumā par finansējuma izņēmuma piemērošanas sfēru.


title: Lieta T-498/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 24. septembra rīkojums — Kerstens /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2005. gada paaugstināšana amatā — Prioritātes punktu piešķiršana — Pierādīšanas pienākums — Tiesības uz aizstāvību — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/32

         Vispārējās tiesas 2010. gada 24. septembra rīkojums — Kerstens/Komisija
   (Lieta T-498/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2005. gada paaugstināšana amatā - Prioritātes punktu piešķiršana - Pierādīšanas pienākums - Tiesības uz aizstāvību - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2010/C 317/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Petrus Kerstens (Overijse, Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid, pārstāvji, kuriem palīdz B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 29. septembra spriedumu lietā F-102/07 Kerstens/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru noraida tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Petrus Kerstens sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta C-221/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. maijā iesniedza Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) — Leyla Ecem Demirkan /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. maijā iesniedza Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) — Leyla Ecem Demirkan/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-221/11)
   2011/C 232/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Leyla Ecem Demirkan

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pakalpojumu sniegšanas brīvības jēdzienā Nolīguma par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju 1970. gada 23. novembra Papildprotokola (1) 41. panta 1. punkta izpratnē ietilpst arī pasīvā pakalpojumu sniegšanas brīvība?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai pasīvās pakalpojumu sniegšanas brīvības aizsardzība asociēšanas tiesībās atbilstoši Papildprotokola 41. panta 1. punktam ir attiecināma arī uz Turcijas pilsoņiem, kuri tāpat kā prasītāja vēlas ieceļot Vācijas Federatīvajā Republikā nolūkā tur uzturēties uz laiku līdz trim mēnešiem, nevis lai saņemtu kādu konkrētu pakalpojumu, bet lai apciemotu radus, un kuri atsaucas vien uz pakalpojumu saņemšanas iespējamību Vācijas Federācijas teritorijā?

      (1)  OV 1972, L 293, 4. lpp.


title: Lieta C-473/11: Prasība, kas celta 2011. gada 16. septembrī — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/13

         Prasība, kas celta 2011. gada 16. septembrī — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-473/11)
   2011/C 347/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Lozano Palacios un W. Roels)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, piemērojot īpašu 1971. gada marta Noteikumos Nr. B71/2260 paredzēto pievienotās vērtības nodokļa regulējumu ceļojumu birojiem, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas (1) 43., 96., 98. un 306.–310. pantā;

               —

               piespriest Nīderlande Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Nīderlande nav īstenojusi īpašo pievienotās vērtības nodokļa regulējumu ceļojumu birojiem. Tas izrietot no 1971. gada 22. marta Noteikumiem Nr. B71/2260 redakcijā ar pēdējiem grozījumiem, kas esot acīmredzami pretrunā Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas 306.–310. pantā noteiktajam īpašajam regulējumam ceļojumu birojiem.

      (1)  Padomes 2006. gada 28 novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-461/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Moreda-Riviere Trefilerías, S.A.

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Moreda-Riviere Trefilerías, S.A.

   (Lieta C-461/16 P)
   (2016/C 392/23)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietās no T-426/10 līdz T-429/10 un it īpaši lietā T-426/10 Moreda-Riviere Trefilerías/Eiropas Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan šajā tiesvedībā, gan Vispārējā tiesā notikušajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Par MRT pēcteces statusu:

               1.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izmantodama nepareizu juridisku mērauklu, lai vērtētu uzņēmumu pēctecību, konkrēti MRT pēctecību attiecībā uz Trenzas y Cables.

               2.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar faktu juridisko kvalificēšanu, uzskatīdama, ka MRT kā apgalvotā Trenzas y Cables pēctece ir atbildīga par Trenzas y Cables izturēšanos laikā no 1993. gada 10. jūnija līdz 1996. gada 19. oktobrim.

               3.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nesniegdama pamatojumu, jo noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumus jautājumā par divkāršo inkriminēšanu.

         Par papildu faktoriem:

               4.

               Vispārējā tiesa ne tikai esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar pienācīgas juridiskās mērauklas izmantošanu, bet arī neesot sniegusi pamatojumu, ciktāl tā nav izskaidrojusi iemeslus, kāpēc ar zvērestu apliecinātajām Trenzas y Cables ģenerāldirektoru liecībām, ko MRT ir piesaukusi, it kā neesot pamatojuma.

               5.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi faktus, proti, konkurentu iespaidus, jo uzskatīja, ka šie iespaidi ir papildu un tādējādi juridiski nozīmīga pazīme, lai pierādītu, ka Trenzas y Cables, GSW un šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošie uzņēmumi veido vienu saimniecisku vienību. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozot faktus un pierādījumus jautājumā par konkurentu uztveri.

               6.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi faktus, proti, Trenzas y Cables, GSW un šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošo uzņēmumu personāla pārklāšanos, jo uzskatīja, ka šī pārklāšanās ir papildu un tādējādi juridiski nozīmīga pazīme, lai pierādītu, ka GSW piederošie uzņēmumi nav patstāvīgi attiecībā pret savu mātessabiedrību.

               7.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi vairākus faktus, proti, Trenzas y Cables ar kādu konkurentu rīkoto sanāksmi, jo tā šo sanāksmi uzskatīja par papildu pazīmi, kas liecina par to, ka Trenzas y Cables, kuras pēctece esot MRT (kas gan tā patiesībā nav), ietilpst kādā saimnieciskā vienībā, kurā mātessabiedrība ir GSW.

         Par prezumpcijas atspēkošanai sniegtajiem pierādījumiem:

               8.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi ar pārbaudi tiesā saistītos pienākumus, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu par savu nepiederību Trenzas y Cables, GSW un šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošo uzņēmumu veidotai saimnieciskai vienībai tā noraidīja, pat nepievērsusies to pierādījumu izvērtēšanai, kas bija iesniegti, lai atspēkotu apgalvoto prezumpciju par izšķirošas ietekmes īstenošanu.

               9.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot tiesības, jo uzskatīja, ka, tā kā un ciktāl savu vērtējumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas maksātspēju Komisija bija balstījusi uz tās norādītajiem un tai zināmajiem faktiem, Komisija esot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai.

               10.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot saskaņā ar tiesībās noteikto izmantojusi savas ar pārbaudi tiesā saistītās pilnvaras. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizpildīdama pienākumu sniegt pamatojumu. Visbeidzot, Vispārējā tiesa katrā ziņā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozīdama faktus un pierādījumus jautājumā par apelācijas sūdzības iesniedzējas iespēju piesaistīt ārējo finansējumu.

               11.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi savu pienākumu veikt neierobežotu pārbaudi tiesā, uzskatīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot nosūtījusi Komisijai informāciju, kas vajadzīga, lai novērtētu tās akcionāru kapitāla lielumu. Turklāt Vispārējā tiesa neesot sniegusi pamatojumu, ciktāl tā nav izskaidrojusi iemeslus, kāpēc šīs lietas dalībnieces piesauktajiem Deloitte ziņojumiem neesot pierādījuma spēka.


title: Lieta T-669/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-97/12 Thomé /Komisija 2013. gada 17. decembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/40

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-97/12 Thomé/Komisija 2013. gada 17. decembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta T-669/13 P)
   2014/C 52/76
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Gattinara)

      Otra lietas dalībniece: Florence Thomé (Brisele, Beļģija)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2013. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-97/12 Thomé/Komisija;

               —

               noraidīt F. Thomé celto prasību lietā F-97/12 kā nepieņemamu un katrā ziņā kā nepamatotu;

               —

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts nelabvēlīga akta jēdziens. Komisija norāda, pirmkārt, ka jau iecēlējinstitūcijas atcelts akts sūdzības procedūras ietvaros nevar būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets tiesvedībā tiesā, un, otrkārt, ka lēmumu, ar ko ieinteresētās personas lūgums tiek apmierināts, nevar kvalificēt kā nelabvēlīgu aktu (attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 28.–37. punktu).

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, pirmkārt, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, definējot iecēlējinstitūcijas un Civildienesta tiesas kontroles pilnvaru attiecībā uz atlases komisijas lēmumiem, kā arī CDT pilnvaru attiecībā uz pārbaudi tiesā apjomu un, otrkārt, ka ir sagrozīts strīda priekšmets un pārkāpts sacīkstes princips (attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 50.–52. punktu). Komisija norāda, ka CDT esot piemērojusi lēmumiem, par kuriem ir celta prasība, proti, iecēlējinstitūcijas lēmumiem, neatbilstošu pārbaudes tiesā kritēriju, tādējādi pārkāpjot savas pārbaudes tiesā [pilnvaru] robežas.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesību normas par augstākās izglītības [universitātes] diploma esamības izvērtēšanu atbilstoši konkursa paziņojumam (attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 56.–58. punktu). Komisija norāda, ka CDT esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ņemot vērā diploma profesionālo vērtību kā tā akadēmisko vērtību un uzskatot, ka iecēlējinstitūcijai ir jāņem vērā neoficiālais diploms, kuru izsniedza privāta mācību iestāde un kura akadēmiskā vērtība nekādā veidā nav atzīta.

               4)

               Ceturtais pamats ir balstīts uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, ciktāl CDT neesot izskaidrojusi, kādā veidā kandidatūras iesniegšanas dienā prasītājas pirmajā instancē diploms bija atbilstošs konkursa paziņojumā norādītajam nosacījumam, lai gan šī atbilstība tika konstatēta tikai pēc tam sūdzības procedūras laikā (attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 56., 57., 60.–64. punktu).

               5)

               Piektais pamats ir balstīts uz kļūdām tiesību piemērošanā, ciktāl CDT ir uzskatījusi, ka prasītāja pirmajā instancē ir zaudējusi iespēju tikt pieņemtai darbā un par to viņai būtu jāizmaksā kaitējuma atlīdzība (attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 74. punktu).


title: Lieta T-227/17: Prasība, kas celta 2017. gada 19. aprīlī – Falmouth University/Komisija

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/29

         Prasība, kas celta 2017. gada 19. aprīlī – Falmouth University/Komisija
   (Lieta T-227/17)
   (2017/C 221/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Falmouth University (Falmouth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – V. Sloane, Barrister, F. Harmel, advokāts, un T. Kotsonis, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, ar kuru ir konstatēts, ka ERAF 2007.–2013. gadu plānošanas posmā bija notikuši pārkāpumi programmā “Veicinot Kornvolas radošo zināšanu bāzi” un kā ir vajadzīga vienotas likmes finanšu korekcijām 25 % apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini konstatējusi, ka atlases kritēriji ir pretrunā Direktīvas 2004/18/EK (1) 44. panta 2. punktam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai neesot bijušas tiesības pamatoties uz trim iespējamiem papildu pārkāpumiem.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka jebkurā gadījumā Komisija esot kļūdaini atzinusi, ka pastāv trīs iespējamie papildu pārkāpumi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot rīkojusies acīmredzami neloģiski un nesamērīgi, nolemdama, ka finanšu korekcijas apmērs ir 25 %.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 2004., 114. lpp.)


title: Lieta T-288/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 26. maija rīkojums – AK/Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2001./2002., 2004., 2005. un 2008. gada novērtējumi — Karjeras attīstības ziņojumu novēlota pieņemšana — Morālais kaitējums — Iespējas tikt paaugstinātam amatā zaudēšana — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/59

         Vispārējās tiesas 2014. gada 26. maija rīkojums – AK/Komisija
   (Lieta T-288/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2001./2002., 2004., 2005. un 2008. gada novērtējumi - Karjeras attīstības ziņojumu novēlota pieņemšana - Morālais kaitējums - Iespējas tikt paaugstinātam amatā zaudēšana - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2014/C 315/99
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: AK (Esbo, Somija) (pārstāvji – sākotnēji D. de Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, vēlāk D. De Abreu Caldas un Louis, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Berscheid un C. Berardis-Kayser, piedaloties B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 13. marta spriedumu lietā F-91/10 AK/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), kas vērsta uz šī sprieduma atcelšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               AK sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 233, 10.8.2013.


title: Lieta C-570/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — Karoline Gruber

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — Karoline Gruber

   (Lieta C-570/13)
   2014/C 24/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Karoline Gruber

      Atbildētāja iestāde: Unabhängiger Verwaltungssenat für Kärnten

      Ieinteresētā persona: EMA Beratungs- und Handels GmbH

      Cits lietas dalībnieks: Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (Direktīva 2011/92) (1), it īpaši tās 11. pants, liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru lēmums, ar kuru tiek konstatēts, ka konkrētam projektam nav jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, ir saistošs arī kaimiņiem, kam iepriekšējā konstatēšanas procesā nebija tiesību piedalīties, un tas turpmākajā apstiprināšanas procesā var tikt tiem pretstatīts, arī, ja tiem ir iespēja celt savus iebildumus pret projektu šajā atļaujas piešķiršanas procesā (tas ir, pamatprocesā attiecībā uz to, ka projekta ietekme apdraudēs tās dzīvību, veselību vai īpašumu un nepieļaujami apgrūtinās ar smaku, troksni, dūmiem, putekļiem, vibrāciju vai citā veidā)?
               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

               2)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīva 2011/92, tās tieši piemērojot, prasa noliegt 1. jautājumā norādītās saistošās iedarbības esamību?

      (1)  OV 2012., L 26, 1. lp.


title: Lieta C-45/11 P: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 7. decembra rīkojums — Deutsche Bahn AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, ko veido pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/3

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 7. decembra rīkojums — Deutsche Bahn AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-45/11 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, ko veido pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 109/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Bahn AG (pārstāvis — K. Schmidt-Hern, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Priekšmets

   Apelācija par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 11. novembra spriedumu lietā T-404/09 Deutsche Bahn/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzība par pārbaudītāja lēmumu, kurš atteica krāsu apzīmējuma, ko veido pelēkas un sarkanas krāsas kombinācija, kā Kopienu preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz noteiktiem pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē — Apzīmējuma, ko veido krāsu kombinācija, atšķirtspēja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Deutsche Bahn AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 130, 30.04.2011.


title: Lieta T-349/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. augustā — Milux /ITSB ( “OVUMCONTROL” )

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/53

      Prasība, kas celta 2010. gada 26. augustā — Milux/ITSB (“OVUMCONTROL”)
      (Lieta T-349/10)
      ()
      (2010/C 288/98)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Milux Holding SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — J. Bojs, lawyer)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 29. jūnija lēmumu lietā R 1436/2009-4;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “OVUMCONTROL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 10. un 44. klasē

         Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 pārkāpums, jo Apelāciju padome esot nepareizi piemērojusi nediskriminācijas principu šīs lietas faktiem; pakārtoti, Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, secinot, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nepiemīt pietiekama raksturīgā atšķirtspēja


title: lieta T-42/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Rhiannon Williams iesniedza 2005. gada 31. janvārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/34

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Rhiannon Williams iesniedza 2005. gada 31. janvārī
   (lieta T-42/05)
   (2005/C 93/65)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 31. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Rhiannon Williams, ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija), kuru pārstāv S. Crosby un C. Bryan, Solicitorst.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 19. novembra lēmumu atteikt piekļuvi dokumentiem, kas apstrīdētajā lēmumā gan nav identificēti, bet kuru pastāvēšana var tikt prezumēta;

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 19. novembra lēmumu atteikt piekļuvi dokumentiem 9., 16., 17., 27., 29., 32., 33., 34. un 46., kas identificēti apstrīdētajā lēmumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir doktorande, kas īsteno projektu par globalizācijas ietekmi uz Kopienas tiesībām un politiku vides un attīstības sadarbības jomā. Šim nolūkam prasītāja lūdza piekļuvi dokumentiem, lai izpētītu nesen pieņemto tiesību aktu par ģenētiski modificētiem organismiem (ĢMO) tapšanas vēsturi. Atbildot uz prasītājas lūgumu, viņai tika piešķirta piekļuve tikai daļai dokumentu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz Regulas Nr. 1049/2001 (1) 8. panta pārkāpumu un pamatojuma nesniegšanu atbilstoši EKL 253. pantam. Pēc prasītājas domām, Komisija, atbildot uz lūgumu atļaut piekļuvi, sniegusi nepilnīgu atbildi un nav identificējusi visus dokumentus, uz ko attiecas lūgums. Prasītāja apgalvo, ka pastāv citi dokumenti, attiecībā uz kuriem nav sniegts pamatojums piekļuves atteikumam un nav veikta atsaukšanās uz izņēmumiem.
   Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesisku kļūdu un nepareizi piemērojusi izņēmumu, kas paredzēts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā un 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā ievilkumā. Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija nav sniegusi pamatojumu un kļūdījusies, uzskatīdama, ka piekļuve nopietni kaitētu lēmumu pieņemšanai iestādē, ka nepastāv sevišķa sabiedrības interese, lai ar dokumentiem iepazītos, un ka attiecīgie dokumenti vājinātu Komisijas pozīciju PTO panelī saistībā uz de facto moratoriju attiecībā uz biotehnoloģisko produktu atzīšanu un laišanu apgrozībā.
   Prasītāja arī atsaucas uz samērīguma principa pārkāpumu un pamatojumu nesniegšanu, neapsverot iespēju dot daļēju pieeju dokumentiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: lieta T-277/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Vitakraft-Werke Wührmann & Sohn GmbH &Co. KG iesniedza 2004. gada 9. jūlijā

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/41

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Vitakraft-Werke Wührmann & Sohn GmbH &Co. KG iesniedza 2004. gada 9. jūlijā
   (lieta T-277/04)
   (2004/C 300/82)
   tiesvedības valoda nosakāma atbilstoši Reglamenta 131. panta 2 punktam – prasība sastādīta vācu valodā
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 9. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko cēla Vitakraft-WerkeWührmann & Sohn GmbH & Co. KG, ar sēdekli Brēmenē (Vācija) kuru pārstāv U. Sander, avocat. Jonson's Veterinary Products Limited, Sutton Coldfield (Apvienotā Karaliste) ir arī puse apelācijas padomē.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesā ir šādi:

               —

               atcelt pirmās apelācijas padomes 2004. gada 27. aprīļa lēmumu R 56072003-1;

               —

               piespriest Apelāciju padomei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Jonson's Veterinary Products Limited

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiskā preču zīme “VITACOAT” precēm, kas ir ietvertas 3., 5. un 21. klasē (šampūni, kodicionieri, produkti matiem un ādai, dezodoranti, līdzekļi pret kodēm, utīm, blusām un citiem parazītiem; viss dzīvniekiem, kā arī birstes un ķemmes dzīvniekiem)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               prasītāja

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               vācu preču zīme “VITAKRAFT”

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               iebilduma noraidījums

               Apelāciju padomes lēmums:

               prasītājas prasības noraidījums

               Izvirzītie pamati:

                           —

                           - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                           —

                           pretstatītās preču zīmes atšķirtspējas iekšējais nepareizs vērtējums, kā arī tās izmantošanas rezultātā pastiprinātās atškirtspējas;

                           —

                           strīdus zīmju identitātes ietekmes nepareizs vērtējums sākuma daļā “VITA”;

                           —

                           strīdus zīmju fonētiskās un jēdzieniskās līdzības nepareizs vērtējums;

                           —

                           nav ņemts vērā fakts, ka preces ir ļoti līdzīgas.


title: Lieta T-143/12: Prasība, kas celta 2012. gada 30. martā — Vācija/Komisija

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/27

         Prasība, kas celta 2012. gada 30. martā — Vācija/Komisija
   (Lieta T-143/12)
   2012/C 165/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze, K. Petersen un Rechtsanwalt U. Soltész)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma C(2012) 184, galīgā redakcija, par Vācijas pasākumu C 36/2007 (ex NN 25/2007) par labu Deutsche Post AG 1. pantu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma C(2012) 184, galīgā redakcija, par Vācijas pasākumu C 36/2007 (ex NN 25/2007) par labu Deutsche Post AG 4.-6. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza desmit pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo ticis konstatēts, ka “pensiju subsīdijas” esot labvēlīgi ietekmējušas uzņēmumus.
               “Pensiju subsīdijas” tieši tiek nodrošinātas Postbeamtenversorgungskasse (PBVK), netieši — pensionētajiem pasta ierēdņiem un līdz ar to nevienam uzņēmumam. Nepastāv arī nekāds netiešs atbalsts Deutsche Post AG (DPAG).

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo ir konstatēts, ka “pensiju subsīdijas” neesot izlīdzinājušas izmaksas, kas “parasti” ir jāuzņemas uzņēmumam.
               “Pensiju subsīdijas” pilnā apmērā izlīdzina papildu sociālās izmaksas, kas uzņēmumiem “parasti” nav jāuzņemas. Ar “pensiju subsīdijām” izlīdzinātās izmaksas turklāt ir “īpašs slogs” sprieduma lietā Combus
                   (1) izpratnē.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta (pakārtoti — LESD 107. panta 3. punkta) pārkāpums, jo ir ņemti vērā ieņēmumi no reglamentētajiem tarifiem.
               “Salīdzinošā priekšrocība” nerodas no “pensiju subsīdijām” un tādēļ nav no tām atkarīga. “Salīdzinošā priekšrocība” rodas no reglamentētajiem tarifiem un tādējādi no līdzekļiem, kas nav valsts līdzekļi (spriedums lietā PreussenElektra
                   (2)). Nenotiek divkārša izmaksu izlīdzināšanās. Tādēļ nekāds “valsts atbalsts” nav atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un netiek atprasīts. “Valsts atbalsts” tiek minēts tikai un vienīgi tādēļ, lai no PDAG retroaktīvi atgūtu ieņēmumus.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LESD 107. un 108. panta un Regulas (EK) Nr. 659/1999 (3) pārkāpums, jo valsts atbalsta procedūras ietvaros nelikumīgi ir tikuši atprasīti ieņēmumi no reglamentētajiem tarifiem, šādi nepareizi izmantojot pilnvaras un pārkāpjot procedūru.
               Komisija šādi ieņēmumus pieņemamā veidā būtu varējusi atprasīt tikai Regulas (EK) Nr. 1/2003 ietvaros (4), bet ne valsts atbalsta procedūrā.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots LESD 107. un 108. panta un regulas Nr. 659/1999 pārkāpums, jo nelikumīgi pret “šķērssubsidēšanu” ir tikusi aizsākta valsts atbalsta procedūra, šādi nepareizi izmantojot pilnvaras un pārkāpjot procedūru.
               Jebkāda “šķērssubsidēšana” rodas no reglamentētajiem tarifiem, no līdzekļiem, kas nav valsts līdzekli, un tātad arī ne no valsts atbalsta. Arī par šādu “šķērssubsidēšanu” nevar aizsākt valsts atbalsta procedūru.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta (pakārtoti — LESD 107. panta 3. punkta) pārkāpums, jo, salīdzinot sociālās izmaksas, ir veikti kļūdaini aprēķini.
               Komisijas pieņemtā benchmark, kurā ņemta vērā darba ņēmēja daļa, esot pārāk augsta, jo saskaņā ar Vācijas sociālā apdrošināšanas tiesībām darba devējs uzņemas tikai savas izmaksas. Tā kā darba ņēmēju daļu Komisija jau ir ņēmusi vērā atalgojuma pamatā (“fiktīvā bruto alga”), tad atkārtota tās ņemšana vērā benchmark ir divkāršs uzskaitījums. Kļūdaina ir arī atalgojuma pamata palielināšana, jo pasta ierēdņu algas pārsniedz privāto konkurentu algas līmeni.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta (pakārtoti — LESD 107. panta 3. punkta) pārkāpums, jo ir ticis konstatēts, ka “pensiju subsīdijas” arī attiecībā uz laiku no 1995. līdz 2002. gadam nav (ar iekšējo tirgu nesaderīgs) valsts atbalsts.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots LESD 108. panta 1. punkta un Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) apakšpunkta i) daļas pārkāpums, jo ir ticis atzīts, ka pensiju subsīdijas ir valsts atbalsts.
               Komisijas secinātais ir balstīts uz kļūdainu faktu vērtējumu.

               9)

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta un 7. panta 5. punkta pārkāpums tiktāl, ciktāl jo rīkojums par valsts atbalsta atgūšanu un pienākumu izvairīties, kas attiecīgi ietverti 4. panta 1. punktā un 4. panta 4. punktā, ir pretrunā tiesiskajam regulējumam par valsts atbalstu.
               Rīkojums par atbalsta atgūšanu saskaņā ar 4. panta 1. punktu neattiecas uz “valsts atbalstu”, bet gan DPAG ieņēmumiem no reglamentētām cenām par pastmarkām. Rīkojums par atturēšanos nevar izpildīt, samazinot “valsts atbalstu”. “Pensiju subsīdiju” samazināšana nekādi neietekmē “salīdzinošās priekšrocības” apmēru. Atturēšanās saskaņā ar 4. panta 4. punktu prasa grozīt cenu noregulējumu un tādējādi skar prasītājas regulēšanas pilnvaru suverenitāti.

               10)

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots LES 6. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 41. panta, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 6. panta, labas pārvaldības principa, kā arī Regulas Nr. 659/1999 10. panta 1. punkta pārkāpums nepieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanas un Komisijas bezdarbības dēļ.

      (1)  Vispārējās tiesas 2004. gada 16. marta spriedums lietā T-157/01 Danske Busvognmænd/Komisija (Krājums, II-917. lpp.).

      (2)  Tiesas 2001. gada 13. marta spriedums lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I-2099. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).

      (4)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-368/03: Pirmās instances tiesas  2005. gada 25. oktobra  spriedums — De Bustamante Tello/Eiropas Savienības Padome (Ierēdņi — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Darbs citas valsts labā — Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens — Vienlīdzīgas attiksmes princips)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/19

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums — De Bustamante Tello/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta T-368/03) (1)

   (Ierēdņi - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Darbs citas valsts labā - Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens - Vienlīdzīgas attiksmes princips)
   (2005/C 330/47)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rafael De Bustamante Tello (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — J. García-Gallardo Gil-Fournier, D. Domínguez Pérez un A. Sayagués Torres, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Sims un D. Canga Fano, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Padomes 2003. gada 28. jūlija lēmumu, ar ko atsaka piešķirt prasītājam Eiropas Kopienu civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto ekspatriācijas pabalstu, kā arī ar to saistītos pabalstus.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 9. septembrī lietā C-397/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija)) Clinique La Ramée ASBL un Winterthur Europe Assurance SA pret Jean-Pierre Riehl un Eiropas Savienības Padomi (Ierēdņi — Sociālie pabalsti — Ierēdņa tiesību pret trešo personu, kura ir atbildīga par gadījumu, kas radīja zaudējumus, pārņemšana (subrogācija), ko veic Kopienas)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 9. septembrī
   lietā C-397/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija)) Clinique La Ramée ASBL un Winterthur Europe Assurance SA pret Jean-Pierre Riehl un Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Ierēdņi - Sociālie pabalsti - Ierēdņa tiesību pret trešo personu, kura ir atbildīga par gadījumu, kas radīja zaudējumus, pārņemšana (subrogācija), ko veic Kopienas)
   (2004/C 262/12)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-397/02 par lūgumu, ko Tiesai 2002. gada 6. novembrī atbilstoši EKL 234. pantam ar savu 2002. gada 11. novembra lēmumu iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Clinique La Ramée ASBL, Winterthur Europe Assurance SA un Jean-Pierre Riehl, Eiropas Savienības Padomi prejudiciālu nolēmumu, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesneši A. Rosas un S. von Bahr, tiesnese R. Silva de Lapuerta un tiesnesis K. Lenaerts, ģenerāladvokāts P. Léger, sekretāre Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 9. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   85.a pants Padomes 1968. gada 29. februāra Regulā Nr. 259/68 (EEK, EAEK, EOTK), kas apstiprina Eiropas Kopienu amatpersonu nolikumu [Civildienesta noteikumus], Kopienu pārējo ierēdņu dienesta nosacījumus un ievieš īpašus pasākumus, kas uz laiku attiecināmi uz Eiropas Kopienu Komisijas amatpersonām, kuru groza Padomes 1985. gada 27. septembra Regula Nr. 2799/85 (EOTK, EEK, EAEK), ir jāinterpretē tā, ka tas nepiešķir Kopienām tiesības saņemt no trešās personas, kas atbildīga par ierēdņa nāvi, apgādnieka zaudējuma pensijas, kas izmaksāta pārdzīvojušajam laulātajam saskaņā ar Civildienesta noteikumu 79. un 79.a pantu, atmaksu pilnā apmērā, ja likums, kas piemērojams tiesībām uz zaudējumu atlīdzību, paredz, ka tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju nav saistītas ar prettiesiska akta nodarītāja pienākumu pilnā apmērā atlīdzināt zaudējumus, un zaudējumi, ko cietis pārdzīvojušais laulātais sakarā ar mirušā laulātā ienākumu zaudēšanu, ir mazāki par apgādnieka zaudējuma pensijas summu, kas viņam izmaksāta.

      (1)  OV C 7, 11.01.2003.


title: Lieta T-40/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra spriedums – ASPLA un Armando Álvarez/Eiropas Savienība Ārpuslīgumiskā atbildība — Prasības pieteikuma precizitāte — Noilgums — Pieņemamība — Pamattiesību hartas 47. pants — Saprātīgs lietas izspriešanas termiņš — Materiālais kaitējums — Procenti par nesamaksātā naudas soda summu — Bankas garantijas izdevumi — Cēloņsakarība

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/33

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra spriedums – ASPLA un Armando Álvarez/Eiropas Savienība
   (Lieta T-40/15) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Prasības pieteikuma precizitāte - Noilgums - Pieņemamība - Pamattiesību hartas 47. pants - Saprātīgs lietas izspriešanas termiņš - Materiālais kaitējums - Procenti par nesamaksātā naudas soda summu - Bankas garantijas izdevumi - Cēloņsakarība)
   (2017/C 112/45)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Spānija) un Armando Álvarez, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – sākotnēji M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt un S. Moya Izquierdo, vēlāk M. Troncoso Ferrer un S. Moya Izquierdo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienība Eiropas Savienības Tiesas personā (pārstāvji – sākotnēji A. Placco, vēlāk J. Inghelram, Á. Almendros Manzano un P. Giusta)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. van Nuffel, F. Castilla Contreras un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta, pamatojoties uz LESD 268. pantu, un kurā lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājām esot nodarīts sakarā ar to, cik ilgi Vispārējā tiesā tika izskatītas lietas, kurās taisīti 2011. gada 16. novembra spriedums ASPLA/Komisija (T-76/06, nav publicēts, EU:T:2011:672) un 2011. gada 16. novembra spriedums Álvarez/Komisija (T-78/06, nav publicēts, EU:T:2011:673)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piespriest Eiropas Savienībai Eiropas Savienības Tiesas personā samaksāt atlīdzinājumu EUR 44 951,24 apmērā Plásticos Españoles, SA (ASPLA) un atlīdzinājumu EUR 111 042,48 apmērā Armando Álvarez, SA par materiālo kaitējumu, kas katrai no šīm sabiedrībām nodarīts ar to, ka ir pārkāpts saprātīgs lietas izspriešanas termiņš lietās, kurās taisīti 2011. gada 16. novembra spriedums ASPLA/Komisija (T-76/06, nav publicēts, EU:T:2011:672) un 2011. gada 16. novembra spriedums Álvarez/Komisija (T-78/06, nav publicēts, EU:T:2011:673); Katram no šiem atlīdzinājumiem tiks pierēķināti kompensācijas procenti par laiku no 2015. gada 27. janvāra līdz šā sprieduma pasludināšanai, kas aprēķināmi atbilstoši ikgadējās inflācijas likmei, ko par attiecīgo laikposmu Eurostat (Eiropas Savienības Statistikas birojs) konstatē dalībvalstī, kurā šīs sabiedrības ir reģistrētas;

               2)

               katram no iepriekš 1) punktā minētajiem atlīdzinājumiem tiks pieskaitīti nokavējuma procenti par laiku no šā sprieduma pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai, kas aprēķināti atbilstoši Eiropas Centrālas bankas (ECB) savām kapitāla refinansēšanas operācijām piemērotajai likmei, to palielinot par diviem procentpunktiem;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               gan ASPLA un Armando Álvarez, gan Savienība Eiropas Savienības Tiesas personā sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               5)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta T-154/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — Francija/Komisija (Valsts atbalsts — Valsts atbalsts, ko Francija esot īstenojusi netieša neierobežota galvojuma formā par labu La Poste, kas izriet no tā publiskās iestādes statusa — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Valsts atbalsta pastāvēšanas pierādīšanas pienākums — Priekšrocība)

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/14

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — Francija/Komisija
   (Lieta T-154/10) (1)

   (Valsts atbalsts - Valsts atbalsts, ko Francija esot īstenojusi netieša neierobežota galvojuma formā par labu La Poste, kas izriet no tā publiskās iestādes statusa - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Valsts atbalsta pastāvēšanas pierādīšanas pienākums - Priekšrocība)
   2012/C 343/21
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francija (pārstāvji — sākotnēji E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha, J. Gstalter un S. Menez, vēlāk E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter un S. Menez)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un D. Grespan)

      Priekšmets

   Komisijas 2010. gada 26. janvāra Lēmuma C(2010) 133 galīga red., ar kuru par valsts atbalstu, kas ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu, ir atzīts netiešais neierobežotais galvojums par labu La Poste [Pasts], kas izriet no Francijas tiesību normām par tiesiskajām sekām, ko rada tā rūpnieciska un komerciāla rakstura valsts uzņēmumam pielīdzinātas publisko tiesību juridiskas personas statuss [valsts atbalsts Nr. C 56/2007 (ex E 15/2005)], atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Lieta F-103/10: Prasība, kas celta 2010. gada 20. oktobrī — Stephan Jaeger /FEACVT

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/64

         Prasība, kas celta 2010. gada 20. oktobrī — Stephan Jaeger/FEACVT
   (Lieta F-103/10)
   ()
   2011/C 30/126
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Stephan Jaeger (Dublina, Īrija) (pārstāvji — A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds (EDDAUF)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt paziņojumu par prasītāja atalgojuma korekciju par laika posmu no 2009. gada jūlija līdz decembrim un paziņojumu par atalgojumu, kas sagatavoti pēc 2010. gada 1. janvāra ierēdņu un pārējo darbinieku ikgadējās atalgojuma un pensiju korekcijas ietvaros, pamatojoties uz Padomes 2009. gada 23. decembra Regulu (ES, Euratom) Nr. 1296/2009

      Prasītāja prasījumi:

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams atcelt EDDAUF lēmumus par paziņojumu par prasītāja atalgojumu korekciju sagatavošanu par laika posmu no 2009. gada jūlija līdz decembrim un viņa paziņojumus par atalgojumu, kas sagatavoti pēc 2010. gada 1. janvāra;

               —

               piespriest EDDAUF samaksāt prasītājiem parādus par neizmaksāto atalgojumu, pieskaitot nokavējuma procentus;

               —

               piespriest EDDAUF atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-166/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2009. gada 11. maija rīkojumu — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne/Gedeputeerde Staten van Zuid-Hollandse, Trešā persona: Electrabel Nederland NV und Burgemeester en Wethouders Rotterdam

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2009. gada 11. maija rīkojumu — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne/Gedeputeerde Staten van Zuid-Hollandse, Trešā persona: Electrabel Nederland NV und Burgemeester en Wethouders Rotterdam
   (Lieta C-166/09)
   2009/C 193/03
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers

      Atbildētājs: Gedeputeerde Staten van Zuid-Hollandse

      Trešā persona: Electrabel Nederland NV und Burgemeester en Wethouders Rotterdam

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai pienākums interpretēt [normas] saskaņā ar direktīvu nozīmē, ka Wet milieubeheer transponētos Direktīvā 2008/1/EK (1) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli noteiktos pienākumus var un vajag interpretēt tādejādi, ka, lemjot par atļaujas izsniegšanu saskaņā ar vides tiesībām, pilnā mērā ir jāņem vērā Direktīvā 2001/81/EK (2) par valstij noteikto maksimāli pieļaujamo emisijas līmeni (turpmāk tekstā — “NEC direktīva”) valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā SO2 un NOX emisija, jo īpaši, ciktāl tas attiecas uz Direktīvas 2008/1/EK 9. panta 4. punktā noteiktajiem pienākumiem?

               2.

                           a)

                           Vai pienākums atturēties pieņemt normas, kas varētu nopietni apdraudēt ar direktīvu paredzēto rezultātu, dalībvalstij ir jāpilda arī laika posmā no 2002. gada 27. novembra līdz 2010. gada 31. decembrim NEC direktīvas 4. panta 1. punkta nozīmē?

                           b)

                           Vai laika posmā no 2002. gada 27. novembra līdz 2010. gada 31. decembrim, ja pastāv risks, ka pēc šī laika posma beigām valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā SO2 un/vai NOX emisija tiks pārsniegta vai tā tiek pārsniegta, kaut arī dalībvalstij ir jāpilda pienākums atturēties pieņemt iepriekšminētos noteikumus, tā līdztekus minētajam pienākumam vai tā vietā tomēr var pildīt pienākumu — pieņemt pozitīvus rezultātus nodrošinošus pasākumus?

                           c)

                           Vai atbildes sniegšanai uz 2.a) un 2.b) jautājumu ir nozīme tam, ka no atļaujas atbilstoši vides tiesībām izsniegšanas pieteikuma iekārtas būvniecībai, kas veicinās NEC direktīvā valstij noteiktās maksimāli pieļaujamās SO2 un/vai NOX emisijas pārsniegšanu, izriet, ka iekārtas ekspluatācija tiks sākta agrākais 2011. gadā?

               3.

                           a)

                           Vai 2. jautājumā minētie pienākumi var būt iemesls tam, ka dalībvalsts nedrīkst izsniegt pieprasīto atļauju atbilstoši vides tiesībām vai arī tai ir jānosaka papildu pienākumi vai ierobežojumi, ja netiek garantēts, ka iekārta, kurai atļauja tiek pieprasīta, neveicinās valstij noteikto maksimāli pieļaujamo SO2 un/vai NOX emisijas pārsniegšanu vai tās risku? Vai atbildes sniegšanai uz šo jautājumu ir nozīme tam, kādā mērā iekārta veicinās pārsniegšanu vai pārsniegšanas draudus?

                           b)

                           Vai no NEC direktīvas izriet arī, ka, arī noteiktās maksimālās pieļaujamās SO2 un/vai NOX emisijas pārsniegšanas gadījumā valstij ir diskrecionāra vara, ka tā tādu pasākumu vietā kā atļaujas izsniegšanas pieteikuma noraidījums vai papildu prasību un ierobežojumu noteikšana, piemēro citus pasākumus, nodrošinot līdzsvaru ar [emisijas] samazinājumu citā vietā?

               4.

               Ciktāl dalībvalstīm ir jāpilda pienākumi otrā un trešā jautājuma nozīmē, vai tiktāl indivīdi valsts tiesā var atsaukties un šo pienākumu ievērošanu?

               5.

                           a)

                           Vai indivīdi var tieši atsaukties uz NEC direktīvas 4. pantu?

                           b)

                           Ja var, vai ir iespējams tieši atsaukties uz to, sākot ar 2002. gada 27. novembri vai tikai ar 2010. gada 31. decembri? Vai atbildes sniegšanai uz šo jautājumu ir nozīme tam, ka no pieteikuma izsniegt atļauju saskaņā ar vides tiesībām izriet, ka iekārtu sāks ekspluatēt agrākais 2011. gadā?

               6.

               Ja atļaujas saskaņā ar vides tiesībām izsniegšana un/vai citi pasākumi veicinās NEC direktīvā valstij noteikto maksimāli pieļaujamo SO2 un/vai NOX emisiju, vai, ņemot vērā šīs direktīvas 4. pantu, indivīdiem jo īpaši

                           a)

                           ir vispārējas tiesības prasīt, lai attiecīgā dalībvalsts izstrādā pasākumu paketi, ar kuru 2010. gadā valsts gada emisija ir ierobežota līdz NEC direktīvā valstij noteiktajai maksimāli pieļaujamajai SO2 un NOX emisijai, vai arī, ja tas neizdodas, izstrādā pasākumu paketi, ar kuru emisija cik iespējams strauji tiek samazināta līdz šim līmenim;

                           b)

                           ir konkrētas tiesības prasīt, lai attiecīgā dalībvalsts pieņem specifiskus pasākumus attiecībā uz konkrētu iekārtu — piemēram, noraidot atļaujas pieteikumu vai nosakot stingrākas prasības vai ierobežojumus, kas veicinās to, ka 2010. gadā valsts gada emisija tiek ierobežota līdz NEC direktīvā valstij noteiktajai maksimāli pieļaujamajai SO2 un NOX emisijai, vai arī, ja tas neizdodas, izstrādāt pasākumu paketi, ar kuru emisija cik iespējams ātri tiek samazināta līdz šim līmenim;

                           c)

                           Vai atbildes sniegšanai uz 6.a) un 6.b) jautājumu ir nozīme tam, kādā mērā iekārta veicinās [maksimālās emisijas] pārsniegšanu vai pārsniegšanas risku?

      (1)  Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīva 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīva 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 24, 8. lpp.)


title: Lieta C-444/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. septembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Amira Osso / Region Hannover

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. septembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Amira Osso/Region Hannover

   (Lieta C-444/14)
   (2014/C 439/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Amira Osso

      Atbildētājs: Region Hannover

      Lietas dalībnieks: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai nosacījums apmesties uz dzīvi teritoriāli ierobežotā dalībvalsts apvidū (pašvaldība, apgabals, reģions) ir pārvietošanās brīvības Direktīvas 2011/95/ES (1) 33. panta izpratnē ierobežojums, ja, neraugoties uz to, ārvalstnieks tomēr var brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā?

               2)

               Vai dzīvesvietas nosacījums personām ar alternatīvu aizsardzības statusu ir saderīgs ar Direktīvas 2011/95/ES 33. pantu un/vai 29. pantu, ja tas ir pamatots ar to, lai tiktu sasniegts valsts sociālās palīdzības izdevumu pienācīgs sadalījums starp attiecīgajām iestādēm valsts teritorijā?

               3)

               Vai dzīvesvietas nosacījums personām ar alternatīvu aizsardzības statusu ir saderīgs ar Direktīvas 2011/95/ES 33. pantu un/vai 29. pantu, ja tas tiek pamatots ar migrācijas vai integrācijas politikas apsvērumiem, piemēram, lai novērstu trūcīgu rajonu rašanos, ārvalstniekiem masveidā apmetoties uz dzīvi konkrētās pašvaldībās vai apgabalos? Vai šajā ziņā abstrakti migrācijas vai integrācijas politikas apsvērumi ir pietiekami vai tomēr tādiem apsvērumiem ir jābūt konkrēti konstatētiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/95/ES par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu; OV L 337, 9. lpp.


title: Lieta T-204/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 14. jūlija spriedums – Vila Vita Hotel und Touristik /ITSB – Viavita  ( “VIAVITA” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “VIAVITA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VILA VITA PARC” un agrāka valsts grafiska preču zīme “VILA VITA”  — Agrāko preču zīmju faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts un 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 14. jūlija spriedums – Vila Vita Hotel und Touristik/ITSB – Viavita (“VIAVITA”)
   (Lieta T-204/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “VIAVITA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VILA VITA PARC” un agrāka valsts grafiska preču zīme “VILA VITA” - Agrāko preču zīmju faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts un 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   2014/C 292/41
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vila Vita Hotel und Touristik GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji – G. Schoenen un V. Töbelmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Viavita (Parīze, Francija) (pārstāvis – M.-P. Escande, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 1. marta lēmumu lietā R 419/2011-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Vila Vita Hotel und Touristik GmbH un Viavita

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vila Vita Hotel und Touristik GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Viavita tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 217, 21.7.2012.


title: Lieta C-540/15: Prasība, kas celta 2015. gada 15. oktobrī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               11.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/9

         Prasība, kas celta 2015. gada 15. oktobrī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-540/15)
   (2016/C 007/15)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – Maria Patakia, Muriel Heller un Klara Talabér-Ritz)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīvas 2012/27/ES (1) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK, prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Grieķijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 28. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam samaksāt kavējuma naudu par katru kavējuma dienu EUR 29 145,60 apmērā, sākot no Tiesas sprieduma pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīva 2012/27/ES attiecas uz energoefektivitāti un ar to ir grozītas Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceltas Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (turpmāk tekstā – “direktīva”). Saskaņā ar direktīvas 1. pantu ar šo direktīvu izveido kopēju pasākumu sistēmu energoefektivitātes veicināšanai Savienībā, lai nodrošinātu Savienības 2020. gada 20 % energoefektivitātes pamatmērķa sasniegšanu un liktu pamatus turpmākiem energoefektivitātes uzlabojumiem pēc minētā termiņa. Tajā ir paredzēti noteikumi, kas izstrādāti, lai novērstu šķēršļus enerģijas tirgū un pārvarētu tirgus trūkumus, kas kavē enerģijas piegādes un patēriņa efektivitāti, un tajā paredzēta indikatīvo valsts energoefektivitātes mērķu noteikšana 2020. gadam.

               2.

               Saskaņā ar direktīvas 28. pantu dalībvalstīs līdz 2014. gada 5. jūnijam ir jāstājas spēkā valsts tiesību aktiem, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un it īpaši, lai līdz attiecīgajos pantos noteiktajam laikam izpildītu noteiktus pienākumus, kas minēti konkrētos pantos, uz kuriem ir norādīts 28. pantā, un paziņotu Komisijai par to veiktajiem pasākumiem. Šī paziņošana ir pienākuma transponēt Savienības direktīvas dalībvalstu tiesībās, kā arī lojālas sadarbības principa neatņemama sastāvdaļa, un tas ir paredzēts arī LESD 260. panta 3. punktā.

               3.

               Komisija pēc LESD 258. panta 2. punktā paredzētās procedūras konstatēja, ka Grieķijas Republika direktīvas attiecīgajos noteikumos paredzētajos termiņos līdz pat šai dienai nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu direktīvas prasības, vai katrā ziņā nav tai par tiem paziņojusi, un nolēma vērsties Tiesā ar prasību pret Grieķijas Republiku, lūdzot konstatēt attiecīgo neizpildi.

               4.

               Komisija arī lūdz Tiesu atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam noteikt Grieķijas Republikai kavējuma naudu. Komisijas ierosinātā kavējuma nauda ir tikusi aprēķināta atbilstoši kritērijiem un metodei, ko Komisija ir noteikusi attiecīgajā 2011. gada 15. janvāra paziņojumā.

      (1)  OV L 315, 1. lpp.


title: Lieta C-398/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. jūlijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. jūlijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-398/16)
   (2016/C 371/05)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: X BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālais jautājums

   Vai EKL 43. un 48. pants (tagad – LESD 49. un 54. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, pamatojoties uz kuru dalībvalstī reģistrētam mātesuzņēmumam saistībā ar aizdevumu, kas ir saistīts ar kapitālieguldījumu citā dalībvalstī reģistrētā meitasuzņēmumā, tiek liegts procentu atskaitījums, savukārt šāds atskaitījums varētu tikt izmantots, ja minētais meitasuzņēmums būtu ticis integrēts vienībā aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām – ar Nīderlandes vienības aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām īpašībām – kopā ar minēto mātesuzņēmumu, jo tad konsolidācijas dēļ nebūtu bijusi saskatāma saistība ar šādu kapitālieguldījumu?


title: lieta T-13/03: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. aprīļa spriedums — Nintendo un Nintendo of Europe/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Video spēļu konsoļu un Nintendo spēļu bloku tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Paralēlā eksporta ierobežojums — Naudas sodi — Preventīva ietekme — Pārkāpuma ilgums — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Aizsācēja vai pamudinātāja loma — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība administratīvajā procedūrā)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/37

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. aprīļa spriedums — Nintendo un Nintendo of Europe/Komisija
   (lieta T-13/03) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Video spēļu konsoļu un Nintendo spēļu bloku tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Paralēlā eksporta ierobežojums - Naudas sodi - Preventīva ietekme - Pārkāpuma ilgums - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Aizsācēja vai pamudinātāja loma - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība administratīvajā procedūrā)
   2009/C 141/75
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Nintendo Co., Ltd (Kyoto, Japāna) un Nintendo of Europe GmbH (Grossostheim, Vācija) (pārstāvji — I. Forrester, QC, J. Pheasant, M. Powell, C. Kennedy-Loest, solicitors un J. Killick, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji O. Beynet un A. Whelan, pēc tam X. Lewis un O. Beynet, pārstāvji)

      Priekšmets

   Par prasību atcelt vai samazināt naudas sodas summu, kas piemērota prasītājām ar Komisijas 2002. gada 30. oktobra lēmuma 2003/675/EK par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (COMP/35.587 PO Video Games, COMP/35.706 PO Nintendo Distribution un COMP/36.321 Omega — Nintendo) (OV 2003, L 255, 33. lpp.) 3. punkta pirmo ievilkumu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Nintendo Co., Ltd un Nintendo of Europe GmbH uzliktais naudas sods ir noteikts 119,2425 miljonu euro apmērā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta C-636/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 25. septembra spriedumu lietā T-366/14 August Storck KG/EUIPO 2015. gada 30. novembrī iesniedza August Storck KG

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 25. septembra spriedumu lietā T-366/14 August Storck KG/EUIPO2015. gada 30. novembrī iesniedza August Storck KG

   (Lieta C-636/15 P)
   (2016/C 270/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: August Storck KG (pārstāvis – N. Gregor, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   Tiesa (devītā palāta) ar 2016. gada 11. maija rīkojumu nosprieda, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: Lieta C-118/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. martā — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/35

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. martā — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-118/10)
   2010/C 113/54
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová un A. Stobiecka-Kuik)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2009. gada 16. decembra Lēmumu 2009/991/ES (1) par to, lai Latvijas Republikas iestādes varētu sniegt valsts atbalstu lauksaimniecības zemes iegādei laikā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome, pieņemot apstrīdēto lēmumu, nav ievērojusi Komisijas lēmumu, kas izriet no 2007. gada pamatnostādņu lauksaimniecības nozarē 196. punktā ierosinātajiem vajadzīgajiem pasākumiem un fakta, ka Latvija tiem ir piekritusi bez ierunām, un ar kuru minētajai valstij tiek uzlikts pienākums vēlākais līdz 2009. gada 31. decembrim izbeigt pastāvošo atbalsta shēmu saistībā ar lauksaimniecības zemes iegādi. Būtībā Padome, pamatojoties uz ārkārtas apstākļiem, ir atļāvusi Latvijai saglabāt šo shēmu līdz 2007. gada pamatnostādņu lauksaimniecības nozarē spēkā esamības beigām, proti, līdz 2013. gada 31. decembrim. Apstākļus, kurus Padome izvirzījusi, lai pamatotu savu lēmumu, acīmredzami nevar uzskatīt par tādiem ārkārtas apstākļiem, saistībā ar kuriem varētu pamatot pieņemto lēmumu un neņemt vērā attiecīgo Komisijas lēmumu saistībā ar šo shēmu. Lai pamatotu savu prasību atcelt tiesību aktu, Komisija izvirza četrus pamatus:

               a)

               pirmkārt, Komisija uzskata, ka Padomei nebija tiesības celt prasību saskaņā ar LESD 108. panta 2. punkta trešo daļu, jo atbalsts, kuru Padome bija apstiprinājusi, bija pastāvošs atbalsts, kuru Latvija, piekrītot Komisijas ierosinātajiem vajadzīgajiem pasākumiem, bija apņēmusies izbeigt līdz 2009. gada beigām;

               b)

               otrkārt, atļaujot atbalsta pasākumus līdz 2013. gadam, Padome ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, mēģinot izvairīties no konstatējuma, ka Latvijai bija tiesības atstāt spēkā savus atbalsta pasākumus vēlākais līdz 2009. gada beigām;

               c)

               turklāt, atbilstoši trešajam pamatam, apstrīdētais lēmums tika pieņemts pārkāpjot lojālas sadarbības principu, kas ir piemērojams dalībvalstīm, kā arī starp iestādēm. Ar savu lēmumu Padome ir atbrīvojusi Latviju no tās pienākuma sadarboties ar Komisiju saistībā ar vajadzīgajiem pasākumiem, kuriem šī dalībvalsts bija piekritusi attiecībā uz pastāvošo atbalstu saistībā ar lauksaimniecības zemes iegādi LESD 108. panta 1. punktā paredzētās sadarbības ietvaros;

               d)

               savā pēdējā pamatā Komisija apgalvo, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā tiktāl, ciktāl tā ir atzinusi, ka pastāv ārkārtas apstākļi, kas pamato apstiprinātā pasākuma pieņemšanu.

      (1)  OV L 339, 34. lpp.


title: Lieta F-18/13: Civildienesta tiesas 2016. gada 29. augusta rīkojums – McMichael/Komisija

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/34

         Civildienesta tiesas 2016. gada 29. augusta rīkojums – McMichael/Komisija
   (Lieta F-18/13) (1)

   (2016/C 371/41)
   Tiesvedības valoda – franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 114, 20.4.2013, 47. lpp.


title: Lieta C-431/10: Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2005/85/EK — Patvēruma tiesības — Bēgļa statusa piešķiršanas un atņemšanas procedūra — Minimālie standarti — Pilnīgas transponēšanas noteiktajā termiņā neesamība)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/10

         Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-431/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2005/85/EK - Patvēruma tiesības - Bēgļa statusa piešķiršanas un atņemšanas procedūra - Minimālie standarti - Pilnīgas transponēšanas noteiktajā termiņā neesamība)
   2011/C 160/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — D. O'Hagan)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana vai nepaziņošana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 13. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu, prasības, Īrija nav izpildījusi šīs direktīvas 43. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-223/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 15. jūlija spriedums – Siemens /Komisija Šķīrējklauzula — Līgums par skaldmateriālu aizdevumu Kopīgam pētniecības centram Isprā  — Līguma neizpilde — Nokavējuma procenti

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/30

         Vispārējās tiesas 2014. gada 15. jūlija spriedums – Siemens/Komisija
   (Lieta T-223/11) (1)

   (Šķīrējklauzula - Līgums par skaldmateriālu aizdevumu Kopīgam pētniecības centram Isprā - Līguma neizpilde - Nokavējuma procenti)
   2014/C 292/35
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Siemens AG (Minhene, Vācija) (pārstāvji – J. Risse, R. Harbst un H. Haller, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un W. Mölls, pārstāvji, kam palīdz R. Van der Hout un A. Krämer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar šķīrējklauzulu un kuras mērķis ir piespriest Komisijai atlīdzināt visus vai daļu no skaldmateriālu pārstrādes izdevumiem, kas prasītājai radušies, izpildot līgumu Nr. AG 2052 par skaldāmmateriālu aizdevumu Kopīgam pētniecības centram Isprā (Itālija), kā arī prasība samaksāt nokavējuma procentus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Siemens AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 194, 2.7.2011.


title: Lieta C-94/07: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums ( Arbeitsgericht Bonn (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Andrea Raccanelli / Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (EKL 39. pants — Darba ņēmēja jēdziens — Nevalstiska sabiedriskā labuma organizācija — Doktoranta stipendija — Darba līgums — Nosacījumi)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/12

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums (Arbeitsgericht Bonn (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Andrea Raccanelli/Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV

   (Lieta C-94/07) (1)

   (EKL 39. pants - “Darba ņēmēja’ jēdziens - Nevalstiska sabiedriskā labuma organizācija - Doktoranta stipendija - Darba līgums - Nosacījumi)
   (2008/C 223/19)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Arbeitsgericht Bonn
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Andrea Raccanelli

      Atbildētājs: Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Arbeitsgericht Bonn — Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.) 7. panta interpretācija — Doktora grāda kandidāta, kurš kā stipendijas saņēmējs strādā dalībvalstī dibinātai privāttiesību sabiedriskā labuma organizācijai, kura vairumam doktora grāda kandidātu, kuri ir šīs valsts pilsoņi, piedāvā iespēju noslēgt darba līgumu, darba ņēmēja statuss — Nepieciešamība doktora grāda kandidātiem, kas ir citas dalībvalsts pilsoņi, sniegt iespēju izvēlēties starp stipendiju un darba līgumu — Darba ņēmēja jēdziens
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pētnieks, kurš atrodas tādā situācijā kā prasītājs pamata prāvā, proti, kurš izstrādā savu doktora disertāciju, pamatojoties uz stipendijas līgumu, kas noslēgts ar Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV, ir jāuzskata par darba ņēmēju EKL 39. panta izpratnē tikai tad, ja viņš noteiktu laiku savu darbību veic šajā organizācijā ietilpstoša institūta vadībā un kā atlīdzību par šo darbību saņem darba samaksu. Iesniedzējtiesai jāveic nepieciešamās faktu pārbaudes, lai noteiktu, vai tas tā ir tās izskatāmajā lietā;

               2)

               tādai privāttiesību organizācijai kā Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV attiecībā pret darba ņēmējiem EKL 39. panta izpratnē jāievēro nediskriminācijas princips. Iesniedzējtiesai jāpārliecinās, vai tādos apstākļos kā pamata prāvā ir pastāvējusi nevienlīdzīga attieksme pret ārvalstu doktorantiem salīdzinājumā ar valsts doktorantiem;

               3)

               gadījumā, ja prasītājs pamata prāvā varētu pamatoti atsaukties uz kaitējumu, kas viņam radies pret viņu vērstās diskriminācijas rezultātā, iesniedzējtiesai, ņemot vērā ārpuslīgumiskās atbildības jautājumā piemērojamos valsts tiesību aktus, jānosaka tā atlīdzinājuma veids, kādu viņš ir tiesīgs pieprasīt.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta T-236/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Willem Aldershoff iesniedza 2005. gada 17. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/32

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Willem Aldershoff iesniedza 2005. gada 17. jūnijā
   (Lieta T-236/05)
   (2005/C 205/58)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 17. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Vilems Aldershofs [Willem Aldershoff], ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans-Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu par prasītāja profesionālās attīstības novērtējumu par laika posmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza acīmredzamu kļūdu novērtējumā, jo viņa profesionālie sasniegumi nav novērtēti kā “teicami” vai “ļoti labi”, kaut arī, neskatoties uz grūtībām darbā, viņš ir sasniedzis un pat pārsniedzis savus mērķus.
   Turklāt prasītājs norāda uz šķietamu pretrunu starp, no vienas puses, apstrīdētā ziņojuma komentāriem, kuri norāda uz progresu, pamatojoties uz faktu, ka viņš ir pārsniedzis savus mērķus, un, no otras puses, viņam piešķirtajiem punktiem, kas ir zemāki par vidējo.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.