title: Lieta T-341/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 23. marta rīkojums — Ecologistas en Acción /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Netieši izteikts piekļuves atteikums — Interese celt prasību — Tiešs lēmums, kurš pieņemts pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/29

         Vispārējās tiesas 2012. gada 23. marta rīkojums — Ecologistas en Acción/Komisija
   (Lieta T-341/11) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Netieši izteikts piekļuves atteikums - Interese celt prasību - Tiešs lēmums, kurš pieņemts pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 151/48
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ecologistas en Acción-CODA (Madride, Spānija) (pārstāvis — J. Doreste Hernández, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāves — I. Martínez del Peral un P. Costa de Oliveira)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji M. Muñoz Pérez, abogado del Estado, kam palīdzēja J.M. Rodriguez Cârcamo, advokāts, vēlāk S. Centeno Huerta, abogado del Estado)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas netieši izteiktu lēmumu atteikt prasītājai iespēju iepazīties ar noteiktiem dokumentiem par ostas būvniecības Granadiljā [Granadilla] (Tenerife, Spānija) projekta apstiprināšanu, kurus Spānijas pārvaldes iestādes nosūtījušas Komisijai saskaņā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 2. sēj., 102. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Ecologistas en Accion-CODA tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 252, 27.08.2011.


title: Lieta C-460/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. oktobrī iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovākija) — SKP/Ján Bríla

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. oktobrī iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovākija) — SKP/Ján Bríla

   (Lieta C-460/12)
   2013/C 46/20
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Prešove

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SKP, k. s.

      Atbildētājs: Ján Bríla

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pants un Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK (1) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā un kurā valsts tiesai, kas izskata kreditora prasību pret patērētāju saistībā ar parādu, kuram ir iestājies noilgums, nav ļauts pēc savas iniciatīvas ņemt vērā noilgumu pat tad, ja patērētājam tiek pieprasīts veikt maksājumus, kas izriet no negodīgiem līguma noteikumiem?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiesai ir pienākums pēc savas iniciatīvas informēt patērētāju par viņa tiesībām atsaukties uz kreditora prasījuma noilgumu?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.


title: Lieta T-510/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Mengozzi/EUIPO – Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva toscano (“TOSCORO”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “TOSCORO” — Agrāka aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Toscano” — Absolūts atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 40/94 142. pants — Regulas (EEK) Nr. 2081/92 13. un 14. pants — Daļējas spēkā neesamības atzīšana

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Mengozzi/EUIPO – Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva toscano (“TOSCORO”)
   (Lieta T-510/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “TOSCORO” - Agrāka aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Toscano” - Absolūts atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 40/94 142. pants - Regulas (EEK) Nr. 2081/92 13. un 14. pants - Daļējas spēkā neesamības atzīšana)
   (2017/C 078/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Roberto Mengozzi (Monako, Monako) (pārstāvis – T. Schuffenecker, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – A. Schifko un S. Crabbe)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva toscano IGP (Florence, Itālija) (pārstāvis – F. Albisinni, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvis – G. Palmieri)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 5. jūnija lēmumu lietā R 322/2014-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva Toscano IGP un R. Mengozzi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Roberto Mengozzi pats sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Consorzio per la tutela dell’olio extravergine di oliva Toscano IGP tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta C-189/13: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums ( Tribunal de grande instance de Bayonne (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Préfet des Pyrénées-Atlantiques / Raquel Gianni Da Silva Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2008/115/EK — Kopīgi standarti un procedūras attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts brīvības atņemšanas sods tieši izdarīšanas brīdī konstatētas nelikumīgas ieceļošanas likumpārkāpuma gadījumā — Lietas risinājumam vairs nevajadzīga Tiesas atbilde — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/8

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums (Tribunal de grande instance de Bayonne (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Préfet des Pyrénées-Atlantiques/Raquel Gianni Da Silva

   (Lieta C-189/13) (1)

   (Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2008/115/EK - Kopīgi standarti un procedūras attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts brīvības atņemšanas sods tieši izdarīšanas brīdī konstatētas nelikumīgas ieceļošanas likumpārkāpuma gadījumā - Lietas risinājumam vairs nevajadzīga Tiesas atbilde - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 292/10
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Bayonne

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Préfet des Pyrénées-Atlantiques

      Atbildētāja: Raquel Gianni Da Silva

      Rezolutīvā daļa:

   Vairs nav jāatbild uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kuru ar 2013. gada 9. aprīļa lēmumu iesniedzis Tribunal de grande instance de Bayonne (Francija) brīvību un ieslodzījumu vietu izmeklēšanas tiesnesis (lieta C-189/13).

      (1)  OV C 164, 8.6.2013.


title: Lieta C-628/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. decembrī iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – Kreuzmayr GmbH

text:
               27.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. decembrī iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – Kreuzmayr GmbH

   (Lieta C-628/16)
   (2017/C 095/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesfinanzgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kreuzmayr GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Linz

      Prejudiciālie jautājumi

   Pirmais jautājums:
   Vai tādā situācijā kā pamatlietā, kad nodokļu maksātājam X1 dalībvalstī A pieder uzglabājamas preces un X1 šīs preces ir pārdevis nodokļu maksātājam X2, un X2 ir norādījis X1 savu nodomu pārvadāt preces uz dalībvalsti B, un X2 ir sevi identificējis ar dalībvalstī B piešķirto PVN maksātāja numuru,
   un X2 šīs preces ir pārdevis tālāk nodokļu maksātājam X3, un X2 ir vienojies ar X3 par to, ka X3 organizē vai veic preču pārvadājumu no dalībvalsts A uz dalībvalsti B, un X3 ir noorganizējis vai veicis preču pārvadājumu no dalībvalsts A uz dalībvalsti B, un X3 jau dalībvalstī A varēja rīkoties ar precēm kā to īpašnieks,
   un X2 tomēr nav paziņojis X1, ka viņš preces jau ir pārdevis tālāk, pirms tās ir izvestas no dalībvalsts A,
   un X1 arī nevarēja konstatēt, ka preču pārvadājumu no dalībvalsts A uz dalībvalsti B neorganizē vai neveic X2,
   Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka preču piegādes vietu saistībā ar piegādi, ko X1 veic X2, nosaka saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK (1) 32. panta 1. punktu, ka tādējādi X1 piegāde X2 ir piegāde Kopienas iekšienē (tā sauktā piegāde ar pārvietošanu)?
   Otrais jautājums:
   Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild noliedzoši, vai Savienības tiesības tādā gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka X3 vienalga var atskaitīt dalībvalsts B PVN, ko rēķinā iekļauj X2, ja X3 iegādātās preces izmanto dalībvalstī B ar nodokli aplikto darījumu vajadzībām un nevar uzskatīt, ka X3 ļaunprātīgi izmanto iepriekš samaksāta PVN atskaitīšanu?
   Trešais jautājums:
   Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši un X1 vēlāk kļūst zināms, ka pārvadājumu ir veicis X3 un tas jau dalībvalstī A varēja rīkoties ar precēm kā īpašnieks, vai šādā gadījumā Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka X1 veiktā piegāde X2 ar atpakaļejošu spēku zaudē savu statusu kā piegāde Kopienas iekšienē (ka tā tādējādi ar atpakaļejošu spēku ir jāvērtē kā tā sauktā piegāde bez pārvietošanas)?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, OV L 347, 1. lpp..


title: Lieta T-527/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. decembra rīkojums — Google /ITSB — G-mail ( “GMail” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. decembra rīkojums — Google/ITSB — G-mail (“GMail”)
   (Lieta T-527/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 227/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Google, Inc. (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — M. Kinkeldey un A. Bognár, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: G-mail GmbH (Losandželosa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — S. Eble, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 8. septembra lēmumu lietā R 342/2010-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Giersch Ventures LLC un Google, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katra no tām atlīdzina pusi no atbildētājas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 30, 29.1.2011.


title: Lieta T-36/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. februārī — Zipcar pret ITSB — Canary Islands Car ( ZIPCAR )

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. februārī — Zipcar pret ITSB — Canary Islands Car (“ZIPCAR”)
   (Lieta T-36/07)
   (2007/C 82/94)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zipcar, Inc. Kembridža (ASV) (pārstāvji — M. Elmslie, Solicitor un N. Saunders, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Canary Islands Car SL, Lanzarote (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Apelāciju otrās padomes 2006. gada 30. novembra lēmumu un nodot atpakaļ reģistrācijas pieteikumu Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi), lai tas varētu rīkoties;

               —

               piespriest Birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “ZIPCAR ”attiecībā uz 9., 39. un 42. klasē ietilpstošām precēm un pakalpojumiem — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 139 375

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Canary Islands Car SL

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Valsts vārdiska preču zīme “CICAR ”attiecībā uz 39. klasē ietilpstošiem pakalpojumiem

      Iebildumu nodaļas lēmums: Apmierināt iebildumu attiecībā uz apstrīdētajiem pakalpojumiem, kuri ietilpst 39. klasē.

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt
   Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvēja sajaukšanas iespēja un Apelāciju padome neizdarīja pareizus secinājumus ne par attiecīgo pakalpojumu vidusmēra patērētāja iezīmēm, ne par konkrētā tirgus raksturu.


title: Lieta C-447/11 P: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums — Caffaro Srl , kam piemērots ārkārtas administrācijas process/Eiropas Komisija (Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Eiropas ūdeņraža peroksīda un nātrija perborāta tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Naudas soda aprēķināšana — Pārkāpuma ilgums — Noilgums — Mīkstinoši apstākļi)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/4

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums — Caffaro Srl, kam piemērots ārkārtas administrācijas process/Eiropas Komisija
   (Lieta C-447/11 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Eiropas ūdeņraža peroksīda un nātrija perborāta tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Naudas soda aprēķināšana - Pārkāpuma ilgums - Noilgums - Mīkstinoši apstākļi)
   2014/C 45/07
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Caffaro Srl, kam piemērots ārkārtas administrācijas process (pārstāvji — C. Biscaretti di Ruffia un E. Gambaro, avvocati)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, L. Malferrari, R. Striani un B. Gencarelli)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-192/06 Caffaro/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu C(2006) 1766, galīgā redakcija, attiecībā uz procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts), tiktāl, ciktāl Komisija ar to apelācijas sūdzības iesniedzējai un SNIA SpA solidāri bija uzlikusi naudas sodu, vai samazināt šī naudas soda apmēru — Naudas sodi — Vienlīdzīga attieksme — Noilgums — Pienākums norādīt pamatojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Caffaro Srl, kam piemērots ārkārtas administrācijas process, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 22.10.2011.


title: Lieta T-492/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedums — Melli Bank /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānu pieņemtie ierobežojošie pasākumi kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Vienība, kuras mātessabiedrība atzīta par tādu vienību, kura ir iesaistīta kodolieroču izplatīšanā — Iebilde par prettiesiskumu — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedums — Melli Bank/Padome
   (Lieta T-492/10) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānu pieņemtie ierobežojošie pasākumi kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Vienība, kuras mātessabiedrība atzīta par tādu vienību, kura ir iesaistīta kodolieroču izplatīšanā - Iebilde par prettiesiskumu - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
   2013/C 101/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Melli Bank plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — sākotnēji S. Gadhia, S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC, un R. Blakeley, barrister, vēlāk S. Ashley, S. Jeffrey, A. Irvine, solicitors, D. Wyatt, QC, un R. Blakeley)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvis — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Bolaert un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 319, 71. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010 (OV L 319, 11. lpp.), un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju, un, otrkārt, atzīt, ka prasītājai nav piemērojams Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkta a) apakšpunkts un Regulas Nr. 267/2012 23. panta 2. punkts.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Melli Bank plc sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 328, 4.12.2010.


title: Lieta T-809/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. decembrī  – Itālija/Komisija

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/59

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. decembrī – Itālija/Komisija
   (Lieta T-809/14)
   (2015/C 046/77)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – P. Gentili, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 2. oktobra Eiropas Komisijas cilvēkresursu ģenerāldirektora paziņojumu HR.A2 Itālijas Republikas Ārlietu ministrijas ģenerāldirektoram Eiropas Savienības jautājumos;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir iesniegta par iepriekš minēto paziņojumu, kurš ir izdots pēc paziņojuma par vakanci Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centra (Luksemburga) direktora amatam (COM/2014/10356) – kas iepriekš ir apstrīdēts lietā T-636/14 – un kurā ir pausts viedoklis par apgalvoto atšķirību starp šo paziņojumu par vakanci un [Komisijas] interneta lapā esošo veidlapu, ar kuras palīdzību var iesniegt savu kandidatūru uz vakanci un kuru var iesniegt tikai angļu, franču un vācu valodā.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 18. pants un 24. panta 4. punkts, Eiropas Savienības pamattiesību hartas 22. pants, [Padomes 1958. gada 15. aprīļa] Regulas Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Atomenerģijas kopienā lietojamās valodas, 1. un 2. pants, un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkts, ciktāl saskaņā ar šo paziņojumu, kurā ir atsauce uz Komisijas interneta vietni, kurā ir sniegti saistoši precizējumi, kandidātiem CV un motivācijas vēstule ir obligāti jāiesniedz angliski, franciski vai vāciski, nevis citās Savienības valodās. Prasītāja uzskata, ka, lai labotu šo pārkāpumu, Komisijai būtu jāmaina [interneta] vietne un jāpagarina kandidātu pieteikumu iesniegšanas termiņš.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, kas esot pārkāpti tiesiskās paļāvības aizsardzības un lojālas sadarbības principi (LES 4. panta 3. punkts), jo paziņojuma pieņemšanas procedūrā Komisija Itālijas valdībai vairākas reizes formāli apstiprināja, ka šāda valodu diskriminācija tiks izbeigta, lai gan tās rīcība faktiski bija pretēja, izstrādājot paziņojuma tekstu un sagatavojot tās interneta vietnes darbības noteikumus, uz kuru paziņojumā ir norāde kandidatūras iesniegšanai.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka šajā lietā neesot sniegts pamatojums, jo šāds lēmums esot bijis jāpieņem Komisijas priekšsēdētājam vai kompetentajam komisāram, nevis cilvēkresursu ģenerāldirektoram.


title: Lieta T-486/17: Prasība, kas celta 2017. gada 2. augustā – Foodterapia/EUIPO – Cloetta Italia (“DIETOX”)

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/20

         Prasība, kas celta 2017. gada 2. augustā – Foodterapia/EUIPO – Cloetta Italia (“DIETOX”)
   (Lieta T-486/17)
   (2017/C 318/26)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Foodterapia, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji – J. Erdozain López un J. Galán López, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Cloetta Italia Srl (Cremona, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “DIETOX” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 072 798

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 12. maija lēmums lietā R 1611/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/2

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja ievēlēšana
      (2010/C 288/02)
      2010. gada 13. septembra sēdē Vispārējās tiesas tiesneši saskaņā ar Reglamenta 7. panta noteikumiem par Vispārējās tiesas priekšsēdētāju uz laika posmu no 2010. gada 13. septembra līdz 2013. gada 31. augustam ievēlēja tiesnesi Marku Jēgeru [Marc Jaeger].


title: lieta T-431/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 19. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/26

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 19. oktobrī
   (lieta T-431/04)
   (2004/C 314/61)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 19. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Komisiju, ko cēla Itālijas Republika, kuru pārstāv Maurizio Fiorilli, Avvocato dello Stato.
   Prasītājas prasījums Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt paskaidrojošo piezīmi, kas iekļauta Komisijas Regulas (EK) Nr. 1429/2004 I pielikuma 103. punktā un kas attiecas uz apzīmējuma “Tocai friulano” izmantošanas ierobežojumu laikā, precīzāk, līdz 2007. gada 31. martam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir identiski tiem, kas izvirzīti lietā T-417/04, Regione Autonoma Friuli-Venezia Giulia/Komisija (1).

      (1)  OV vēl nav publicēts


title: Lieta T-58/08 P: Apelācija, ko 2008. gada 8. februārī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2007. gada 27. novembra spriedumu lietā F-122/06 Roodhuijzen /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/38

         Apelācija, ko 2008. gada 8. februārī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2007. gada 27. novembra spriedumu lietā F-122/06 Roodhuijzen/Komisija
   (Lieta T-58/08 P)
   (2008/C 92/77)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Pretējā puse procesā: Anton Pieter Roodhuijzen, Luksemburga (Luksemburgas Lielhercogiste)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 27. novembra spriedumu lietā F-122/06 Roodhuijzen/Komisija;

               —

               noraidīt Roodhuijzen kunga prasību;

               —

               piespriest katram lietas dalībniekam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību šajā instancē un tiesvedību Civildienesta tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību Komisija lūdz atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 27. novembra spriedumu lietā F-122/06 Roodhuijzen/Komisija, ar kuru atcelts Komisijas lēmums, ar ko tā neatzīst prasītāja partnerattiecības, kas nav laulība, saistībā ar dalību Eiropas Kopienu kopīgajā veselības apdrošināšanas sistēmā.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija izvirza trīs pamatus.
   Ar pirmo pamatu Komisija norāda, ka Civildienesta tiesa ultra vires, pārkāpjot Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 2. punktu un nediskriminācijas principu, ir atzinusi, ka jānoraida prasītāja argumenti šajā sakarā un tos aizstājusi ar savējiem, Komisijai pat neļaujot uz tiem atbildēt, un tādējādi pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību.
   Otrais pamats ir saistīts ar iespējamu tiesību kļūdu, interpretējot Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 2. punktā ietverto jēdzienu “partnerattiecības”, saskaņā ar kuru ierēdņa partnerim tiek dotas tiesības piedalīties kopīgajā veselības apdrošināšanas sistēmā.
   Trešais pamats, kurš izvirzīts pakārtoti, ir saistīts ar kļūdainu nediskriminācijas principa interpretāciju.


title: Apvienotās lietas C-318/11 un C-319/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 25. oktobra spriedums ( Förvaltningsrätten i Falun (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Daimler AG (C-318/11), Widex A/S (C-319/11)/Skatteverket (Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 170. un 171. pants — Astotā PVN direktīva — 1. pants — Direktīva 2008/9/EK — 3. panta a) punkts — Kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī — Dalībvalstī reģistrēts nodokļa maksātājs, kas citā dalībvalstī veic tikai tehniskus izmēģinājumus un izpēti)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/5

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 25. oktobra spriedums (Förvaltningsrätten i Falun (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Daimler AG (C-318/11), Widex A/S (C-319/11)/Skatteverket

   (Apvienotās lietas C-318/11 un C-319/11) (1)

   (Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 170. un 171. pants - Astotā PVN direktīva - 1. pants - Direktīva 2008/9/EK - 3. panta a) punkts - Kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī - Dalībvalstī reģistrēts nodokļa maksātājs, kas citā dalībvalstī veic tikai tehniskus izmēģinājumus un izpēti)
   2012/C 399/07
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

   Förvaltningsrätten i Falun

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Daimler AG (C-318/11) un Widex A/S (C-319/11)

      Atbildētājs: Skatteverket

      Priekšmets

   (C-318/11)
   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Förvaltningsrätten i Falun — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp) 170. un 171. panta interpretācija, Padomes 1979. gada 6. decembra Astotās direktīvas 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī (OV L 331, 11. lpp), 1. un 2. panta interpretācija, kā arī Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/9/EK, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (OV L 44, 23. lpp.), 2., 3. un 5. panta interpretācija — Automobiļu ražotājs, kurš reģistrēts dalībvalstī A, kurš ir veicis konkrētas preču iegādes dalībvalstī B, lai ar šajā dalībvalstī reģistrētās meitas sabiedrības starpniecību īstenotu automobiļu modeļu pārbaudes ziemas apstākļos, lai vēlāk tos pārdotu dalībvalstī A — Meitas sabiedrība kas 100 % apmērā pieder automobiļu ražotājam un kuras galvenais mērķis ir nodrošināt savai mātes sabiedrībai telpas, pārbaužu veikšanai nepieciešamās trases un pakalpojumus, kas saistīti ar pārbaužu veikšanu dalībvalstī B, kas nepieciešamas komercdarbībai, ko mātes sabiedrība veic dalībvalstī, kurā tā ir reģistrēta — Automobiļu ražotāja uzņēmuma pastāvīga uzņēmuma pastāvēšana vai nepastāvēšana dalībvalstī B
   (lieta C-319/11)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Förvaltningsrätten i Falun — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp) 170. un 171. panta interpretācija, Padomes 1979. gada 6. decembra Astotās direktīvas 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī (OV L 331, 11. lpp), 1. un 2. panta interpretācija, kā arī Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/9/EK, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (OV L 44, 23. lpp.), 2., 3. un 5. panta interpretācija — Automobiļu ražotājs, kurš reģistrēts dalībvalstī A, kurš ir veicis konkrētas preču iegādes dalībvalstī B, lai ar šajā dalībvalstī reģistrētās meitas sabiedrības starpniecību īstenotu automobiļu modeļu pārbaudes ziemas apstākļos, lai vēlāk tos pārdotu dalībvalstī A — Meitas sabiedrība kas 100 % apmērā pieder automobiļu ražotājam un kuras galvenais mērķis ir nodrošināt savai mātes sabiedrībai telpas, pārbaužu veikšanai nepieciešamās trases un pakalpojumus, kas saistīti ar pārbaužu veikšanu dalībvalstī B, kas nepieciešamas komercdarbībai, ko mātes sabiedrība veic dalībvalstī, kurā tā ir reģistrēta — Automobiļu ražotāja uzņēmuma pastāvīga uzņēmuma pastāvēšana vai nepastāvēšana dalībvalstī B

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               dalībvalstī reģistrētam pievienotās vērtības nodokļa maksātājam, kurš citā dalībvalstī veic tikai tehniskas pārbaudes vai pētniecības darbu, izslēdzot jebkādas ar nodokli apliekamas darbības, pēdējā minētajā dalībvalstī nepieder “pastāvīgs uzņēmums, no kura notiek darījumu kārtošana” Padomes 1979. gada 6. decembra Astotās direktīvas 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/98/EK, 1. panta un Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/9/EK, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, 3. panta a) punkta izpratnē;

               2)

               jēdzienam “pastāvīgs uzņēmums, no kura notiek darījumu kārtošana” piešķirto interpretāciju tādā gadījumā, kāds ir pamatlietā C-318/11, neatspēko apstāklis, ka nodokļa maksātājam dalībvalstī, kurā tas iesniedzis pieteikumu par atmaksāšanu, pilnībā pieder meitassabiedrība, kuras mērķis ir gandrīz vienīgi sniegt dažādus pakalpojumus saistībā ar īstenotajām tehniskajām pārbaudēm.

      (1)  OV C 269, 10.09.2011.


title: Lieta F-75/06: Prasība, kas celta 2006. gada 17. jūlijā — Lofaro pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. jūlijā — Lofaro pret Komisiju
   (Lieta F-75/06)
   (2006/C 212/86)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro Lofaro, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — J.-L. Laffineur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2005. gada 28. septembra lēmumu par prasītāja atlaišanu no darba viņa pārbaudes laika beigās, ka arī ziņojumu par pārbaudes laiku, kas pamato šo lēmumu;

               —

               ja nepieciešams, atcelt iestādes, kas pilnvarota slēgt darba līgumus (AHCC) 2005. gada 31. marta lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību;

               —

               piespriest atbildētājai kā kompensāciju par nodarīto kaitējumu izmaksāt prasītājam atbilstoši ex aequo et bono principam aprēķināto zaudējumu atlīdzību EUR 85 473 apmērā par materiālajiem zaudējumiem un EUR 50 000 apmērā par morālo kaitējumu, ievērojot tiesvedības laikā izdarīto summu palielinājumu vai samazinājumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, bijušais Komisijas pagaidu darbinieks, tika pieņemts darbā uz laiku no 2004. gada 16. septembra līdz 2009. gada 15. septembrim atbilstoši līgumam, kurā ir paredzēts sešu mēnešu pārbaudes laiks saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (RAA) 14. pantu. Pēc pirmā negatīvā novērtējuma ziņojuma, pārbaudes laika pagarināšanas par sešiem mēnešiem un otrā negatīvā novērtējuma ziņojuma atbildētāja izbeidza minēto līgumu.
   Savā prasībā prasītājs norāda, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo, pirmkārt, tā ir balstījusies uz neprecīziem faktiem vai nepareizi interpretējusi faktus, un, otrkārt, vainojusi prasītāju par problēmām, par kurām viņš nevarēja atbildēt;
   Prasītāja skatījumā atbildētāja turklāt nav arī ievērojusi vispārīgos principus, kas nodrošina tiesības uz cieņu un aizstāvēšanos, kā arī ir paudusi pārmērīgu kritiku.
   Prasītājs nobeigumā apgalvo, ka, nesagatavojot novērtējuma ziņojumu vismaz mēnesi pirms pārbaudes laika beigām, atbildētāja ir pārkāpusi RAA 14. pantu.


title: Lieta C-128/05: Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 18. martā

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/21

         Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 18. martā
   (Lieta C-128/05)
   (2005/C 182/41)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 18. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Austrijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv D. Triantafillu [Dimitris Triantafyllou], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 2., 6. pants, 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts, 17., 18. pants, 22. panta 3.-5. punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1), neatļaujot nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti Austrijā, bet veic tur pasažieru pārvadājumus, iesniegt nodokļu deklarācijas un maksāt tīro PVN summu, ja to gada apgrozījums Austrijā ir mazāks par 22 000 eirām, šādā gadījumā pieņemot, ka maksājamā PVN summa ir vienāda ar atskaitāmo PVN summu, un vienkāršotā režīma piemērošanu ierobežo ar nosacījumu, ka Austrijas PVN nav norādīts faktūrās vai citos dokumentos, kas kalpo par faktūrām;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Austrijā kopš 2002. gada 1. aprīļa ir spēkā vienkāršots režīms attiecībā uz starptautiskajiem pasažieru pārvadājumiem, ko veic citās dalībvalstīs vai trešās valstīs reģistrēti nodokļu maksātāji. Šādiem nodokļu maksātājiem nav atļauts iesniegt nodokļu deklarācijas un tiem nav jāmaksā tīrā PVN summa, ja to gada apgrozījums Austrijā nepārsniedz 22 000 eiras. Saskaņā ar šo režīmu tiek pieņemts, ka šādā gadījumā maksājamā PVN summa ir vienāda ar atskaitāmo PVN summu. Tajā pašā laikā nodokļu maksātājiem, kas piemēro šo vienkāršoto režīmu, faktūrās vai dokumentos, kas kalpo par faktūrām, nav jānorāda Austrijas PVN.
   Šāds režīms nav saderīgs ne ar Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvu 77/388/EEK (“Sestā PVN Direktīva”), ne ar Padomes 2001. gada 19. maija Lēmumu 2001/242/EK.
   Komisija norāda, ka faktiski minētā direktīva sniedz iespēju maziem uzņēmumiem piemērot vienotas likmes režīmu, lai arī Austrijas režīmā lietotais jēdziens “mazais uzņēmums” — apgrozījums Austrijā mazāks par 22 000 eirām — nav saprotams kā “mazais uzņēmums” Kopienu tiesību vienotā jēdziena nozīmē. Turklāt nav pierādīts, ka Austrijas vienotas likmes režīms nerada nodokļu samazināšanos, kas pārsniedz vienkāršotā režīmā noteikto, ko paredz minētas direktīvas 24. panta 1. punkts. Atbrīvošana no faktūru izsniegšanas, nodokļu deklarācijas un uzskaites vešanas pienākumiem papildus norāda pārmērīgas vienkāršošanas formālo aspektu.
   Komisija apgalvo, ka strīdīgo Austrijas režīmu nevar arī pieņemt, pamatojoties uz iepriekš minēto Padomes lēmumu. Minētais lēmums pilnvaro Austrijas Republiku, atkāpjoties no minētās direktīvas 11. panta, no 2001. gada 1. janvāra līdz 2005. gada 31. decembrim aplikt ar nodokli starptautiskos pasažieru pārvadājumus, ko veic nodokļu maksātāji, kas nav reģistrēti Austrijā, izmantojot Austrijā nereģistrētus transporta līdzekļus. Šāds izņēmums ir skaidri pamatots ar nosacījumu, ka Austrijā nobraukto attālumu apliek ar nodokli atbilstoši vidējai ar nodokli apliekamajai summai, kuru aprēķina par personu un par kilometru.

      (1)  OV 1977., L 145, 1. lpp.


title: Lieta T-68/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. janvārī – Post Bank Iran/Padome

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. janvārī – Post Bank Iran/Padome
   (Lieta T-68/14)
   2014/C 129/35
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Post Bank Iran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis – D. Luff, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmuma 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 306, 18. lpp.), pielikuma 1. punktu;

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1154/2013, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 306, 3. lpp.), pielikuma 1. punktu;

               —

               atzīt, ka prasītajai nav piemērojams Padomes Lēmuma Nr. 2010/413/KĀDP (1) 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmuma 2012/35/KĀDP (2) 1. panta 7. punktu, un 2012. gada 23. marta Regulas Nr. 267/2012 (3) 23. panta 2. punkta d) apakšpunkts un 46. panta 2. punkts;

               —

               Piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējai tiesai ir kompetence pārskatīt Padomes Lēmuma 2013/661/KĀDP pielikuma 1. punktu un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1154/2013 pielikuma 1. punktu un to atbilstību Eiropas tiesību vispārējiem principiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums Nr. 2010/413/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmuma 2012/35/KĀDP 1. panta 7. punktu, un Padomes 2012. gada 23. marta Regula Nr. 267/2012, ir pretrunā ar ES tiesībām un tas ir jāatzīst par nepiemērojamu prasītajai, līdz ar to arī pasludinot par pretlikumīgiem Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP un Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, jo iepriekš minētais lēmums ir pamatots uz šiem tiesību aktiem šādu iemeslu dēļ:

                           —

                           ar Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 46. panta 2. punktu tiek pārkāpts LESD 215. pants, jo ar to Padomei tiek piešķirtas pilnvaras noteikt sankcijas pret prasītāju neievērojot LESD 215. panta noteikto procedūru;

                           —

                           Padomes Lēmuma Nr. 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmuma 2012/35/KĀDP 1. panta 7. punktu, un 2012. gada 23. marta Regulas Nr. 267/2012 23. panta 2. punkta d) apakšpunkts, pārkāpj personu pamattiesības, kā tās ir garantētas LES 2., 21. un 23. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, ciktāl šajās normās Padomei ir piešķirta rīcības brīvība izlemt, kādām personām un vienībām Padome vēlas piemērot sankcijas, pēc tam kad Padome nosaka, ka persona vai vienība sniedz atbalstu Irānas valdībai.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome, pieņemot Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, ciktāl šie akti skar prasītāju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un kļūdu faktos šādu iemeslu dēļ:

                           —

                           Sevišķais iemesls Post Bank Iran iekļaušanai sarakstā ir nepamatots. Prasītāja ir skaidri noliegusi, ka tā ir sniegusi finansiālu atbalstu Irānas valdībai. Turklāt prasītāja nav sniegusi atbalstu Irānai saistībā ar kodolenerģiju. Līdz ar to Padomes Lēmuma 2013/413/KĀDP 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā (kurā vēlāk grozījumi izdarīti ar Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmuma 2012/35/KĀDP 1. panta 7. punktu, Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmuma 2012/635/KĀDP 1. panta 8. punktu un Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmuma 2012/829/KĀDP 1. panta 2. punktu) un Padomes Regulas (ES) Nr. 267/2012 23. panta 2. punkta d) apakšpunktā (kurā vēlāk grozījumi izdarīti ar Padomes 2012. gada 21. decembra Regulas Nr. 1263/2012 1. panta 1. punktu) noteiktās prasības nav izpildītas;

                           —

                           piemērojot sankcijas Post Bank Iran, pamatojoties vienīgi uz to, ka tā ir valdības īpašumā esoša sabiedrība, Padome ir diskriminējusi prasītāju salīdzinājumā ar citām Irānas valstij piederošām sabiedrībām, kam nepiemēro sankcijas. Šādi rīkojoties Padome ir pārkāpusi vienlīdzības, nediskriminācijas un labas pārvaldības principus;

                           —

                           Padome nav pienācīgi izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā ir pieņēmusi lēmumu saglabāt prasītāju to vienību sarakstā, kurām piemēro sankcijas. Lai arī tā ir atsaukusies uz “pasākumu ietekmi saistībā ar Savienības politikas mērķiem”, tā nav precizējusi, uz kādu ietekmes veidu tā atsaucas un kā šī ietekme tiks nodrošināta ar šiem pasākumiem.

                           —

                           saglabājot prasītāju sabiedrību, kam piemēro sankcijas, sarakstā Padome ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras. Padome faktiski ir atteikusies izpildīt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-13/11. Padome ir pārkāpusi līdzsvaru Eiropas Savienības iestāžu starpā un prasītājas tiesības uz taisnīgu tiesu, kā arī to, lai šīs tiesības tiktu piemērotas. Padome turklāt ir izvairījusies pati no savas atbildības un pienākumiem, kas tai noteikti saskaņā ar Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, kā Tiesa to skaidri ir norādījusi Padomei iepriekš minētajā spriedumā;

                           —

                           Padome ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu, neizpildot Tiesas spriedumu, kurā Padome bija lietas dalībniece pret ceturto prasītāju un kurš Padomei bija nelabvēlīgs, jo tā nav izpildījusi sprieduma pamatojumu un motivāciju, jo tā ir pieļāvusi kļūdu faktos, novērtējot prasītājas uzņēmējdarbību un tās prezumēto lomu attiecībā pret Irānas valdību, neveicot pat vismazāko izmeklēšanu par prasītājas faktisko lomu un uzņēmējdarbību Irānā, kaut arī Tiesa bija norādījusi, ka tas ir būtisks ES sankciju kārtības pret Irānu aspekts, un paturot sankcijas spēkā pēc 2014. gada 20. janvāra, kas ir datums, kurā ES piekrita Irānas ienākumu gūšanas darbībām, jo vairs netiek uzskatīts, ka Irāna piedalās kodolieroču izplatīšanas darbībās.

                           —

                           Padome ir pārkāpusi samērīguma principu. Sankcijas ir vērstas pret Irānas kodolieroču izplatīšanas darbībām. Padome nav pierādījusi un nevar pierādīt, ka prasītāja ir tieši vai netieši sniegusi atbalstu kodolieroču izplatīšanai Irānā. Padome vairs pat neapgalvo, ka prasītāja tieši sniedz savu ieguldījumu kodolieroči izplatīšanai Irānā. Ņemot vērā sankciju ietekmes neesamību uz kodolieroču izplatīšanu, sankciju mērķis neattaisno to labvēlīgo seku atcelšanu, kuras prasītājai izriet no tiesas sprieduma un spriedzi, kāda no tām rodas vispārējai ES tiesiskās aizsardzības sistēmai, pat nerunājot par prasītājas tiesībām uz īpašumu un veikt uzņēmējdarbību. Šo secinājumu pastiprina 2014. gada 20. janvāra regulas pieņemšana, ar kuru tiek atceltas dažas no sankcijām, atzīstot, ka Irāna tomēr nav iesaistīta kodolieroču izplatīšanas darbībās.

      (1)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmums 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 19, 22. lpp.).

      (3)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).


               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/1

         (2007/C 283/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 269, 10.11.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 247, 20.10.2007.

      OV C 235, 6.10.2007.

      OV C 223, 22.9.2007.

      OV C 211, 8.9.2007.

      OV C 183, 4.8.2007.

      OV C 170, 21.7.2007.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-448/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Komisija/ Trends (Šķīrējklauzula — Ceturtā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem — Līgumi par projektiem kopīgas intereses telemātikas lietojumu jomā — Daļas deklarēto izdevumu neattaisnojamība un neatbilstība līguma prasībām — Piešķirto līdzekļu atmaksāšana)

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/28

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Komisija/Trends

   (Lieta T-448/04) (1)

   (Šķīrējklauzula - Ceturtā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem - Līgumi par projektiem kopīgas intereses telemātikas lietojumu jomā - Daļas deklarēto izdevumu neattaisnojamība un neatbilstība līguma prasībām - Piešķirto līdzekļu atmaksāšana)
   (2007/C 247/44)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia, pārstāvis, kam palīdz M. Bra, K. Kapoutzidou un S. Chatzigiannis, pēc tam K. Kapoutzidou un S. Chatzigiannis, avocats)

      Atbildētājs: Transport Environment Development Systems (Trends), Atēnas (Grieķija) (pārstāvji — V. Christianos un V. Vlassi, avocats)
   Priekšmets
   Komisijas prasība saskaņā ar šķīrējklauzulu EKL 238. panta izpratnē par lūgumu piespriest Trends atmaksāt Komisijai EUR 48 046, pieskaitot līgumiskos procentus, vai, pakārtoti, pieskaitot kavējuma procentus.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Transport Environment Development Systems (Trends) atmaksā Komisijai EUR 48 046, pieskaitot nokavējuma procentus 5,5 % gadā, skaitot no 1999. gada 1. janvāra līdz parāda samaksai;

               3)

               Trends atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 2.8.2003. (iepriekš lieta C-248/03).


title: Lieta T-106/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. martā – zero/EUIPO – Hemming (“ZIRO”)

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/18

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. martā – zero/EUIPO – Hemming (“ZIRO”)
   (Lieta T-106/16)
   (2016/C 175/21)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: zero Holding GmbH & Co. KG (Brēmene, Vācija) (pārstāvis – M. Nentwig, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Oliver Hemming (Cadbury, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “ZIRO” – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 12 264 958

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 12. janvāra lēmums lietā R 71/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma pārkāpums.


title: Lieta C-107/06: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 22. februārī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/22

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 22. februārī
   (Lieta C-107/06)
   (2006/C 86/43)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 22. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Richard Lyal un Dimitrios Triantafyllou, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 22. decembra Direktīvu 2003/123/EK, ar ko groza Direktīvu 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. pants;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 1. janvārī.

      (1)  OV L 7, 13.01.2004., 41. lpp.


title: Apvienotās lietas T-389/10 un T-419/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – SLM un Ori Martin/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Vienots, salikts un turpināts pārkāpums — Noilgums — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Atbildības par pārkāpumu noteikšana mātesuzņēmumam — Samērīgums — Sodu un sankciju individualitātes princips — Neierobežota kompetence

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/32

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – SLM un Ori Martin/Komisija
   (Apvienotās lietas T-389/10 un T-419/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Vienots, salikts un turpināts pārkāpums - Noilgums - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Atbildības par pārkāpumu noteikšana mātesuzņēmumam - Samērīgums - Sodu un sankciju individualitātes princips - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 302/41)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (Ceprano, Itālija) (pārstāvji – G. Belotti un F. Covone, advokāti) (lieta T-389/10); un Ori Martin SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – P. Ziotti, advokāts) (lieta T-419/10)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji B. Gencarelli, V. Bottka un P. Rossi, vēlāk V. Bottka, P. Rossi un G. Conte)

      Priekšmets

   Prasība atcelt un grozīt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apvienot lietas T-389/10 un T-419/10 sprieduma taisīšanas vajadzībām;

               2)

               Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija, 1. panta 16. punktu atcelt tiktāl, ciktāl ar to Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) tiek vainota par dalību nolīgumu un saskaņotu darbību kopumā attiecībā uz priekšspriegojuma tērauda nozari iekšējā tirgū un Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) no 1997. gada 10. februāra līdz 1997. gada 14. aprīlim;

               3)

               atcelt Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, kurā grozījumi ir izdarīti ar Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija, 2. panta 16. punktu;

               4)

               SLM uzliktā naudas soda apmērs ir samazināts no EUR 19,8 miljoniem līdz EUR 19 miljoniem, no kuriem EUR 13,3 miljoni ir uzlikti atbilstoši solidārajai atbildībai ar Ori Martin SA; ievērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā paredzēto maksimālo 10 % likumisko apmēru no kopējā apgrozījuma, SLM uzliktā naudas soda galīgais apmērs ir EUR 1,956 miljoni;

               5)

               prasības pārējā daļā noraidīt;

               6)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas SLM un vienu trešdaļu Ori Martin tiesāšanās izdevumu;

               7)

               SLM sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu;

               8)

               Ori Martin sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Lieta C-113/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 19. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/37

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 19. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-113/06) (1)

   (2006/C 294/75)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 08.04.2006.


title: Lieta F-123/15: Prasība, kas celta 2015. gada 21. septembrī – ZZ/Komisija

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/79

         Prasība, kas celta 2015. gada 21. septembrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-123/15)
   (2015/C 398/94)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt konkursa EPSO/AD/293/14 atlases komisijas lēmumu nepiešķirt prasītājam pietiekamu punktu skaitu uzaicināšanai uz pārbaudījumiem vērtēšanas centrā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 11. jūnija lēmumu, ar kuru konkursa EPSO/AD/293/14 atlases komisija atteicās uzaicināt prasītāju uz atlases pārbaudījumiem vērtēšanas centrā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-75/15: Prasība, kas celta 2016. gada 12. augustā – OT/Komisija

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/30

         Prasība, kas celta 2016. gada 12. augustā – OT/Komisija
   (Lieta F-75/15)
   (2016/C 383/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: OT (pārstāvis – D. Sobor, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētājas 2014. gada 26. septembra lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja kandidatūra uz Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centra direktora amatu, un prasība atlīdzināt materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu, ko prasītājs esot cietis

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2014. gada 26. septembra lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja kandidatūra uz Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centra direktora amatu;

               —

               atcelt atbildētājas 2015. gada 9. aprīļa lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt summu EUR 2 836 107 apmērā (proti, divi miljoni astoņi simti trīsdesmit seši tūkstoši simtu septiņi euro) kā atlīdzību par prasītājam nodarītajiem materiālajiem zaudējumiem;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt summu EUR 100 000 apmērā (proti, simts tūkstoši euro) kā atlīdzību par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-404/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 85/337/EEK — Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Savvaļas fauna un flora — Virszemes raktuves ogļu ieguvei — Teritorija “Alto Sil” — Īpaši aizsargājamā teritorija — Kopienā nozīmīga teritorija — Brūnais lācis (Ursus arctos) — Mednis (Tetrao urogallus))

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-404/09) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 85/337/EEK - Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Savvaļas fauna un flora - Virszemes raktuves ogļu ieguvei - Teritorija “Alto Sil” - Īpaši aizsargājamā teritorija - Kopienā nozīmīga teritorija - Brūnais lācis (Ursus arctos) - Mednis (Tetrao urogallus))
      (2012/C 25/05)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Recchia, F. Castillo de la Torre un J.-B. Laignelot)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad)

         Priekšmets

      Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/11/EEK (OV L 174, 40. lpp.), 2. un 3. panta, kā arī 5. panta 1. un 3. punkta un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. panta 2., 3. un 4. punkta, lasot tos kopā ar 7. pantu, pārkāpums — Virszemes ieguves darbības — Īpaši aizsargājamā teritorija “Alto Sil” (ES0000210) — Kantabrijas medņu dzīvotne

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atļaujot virszemes raktuves “Nueva Julia” un “Ladrones”, bet nepakļaujot šo atļauju piešķiršanu tāda novērtējuma veikšanai, kas ļautu pienācīgi identificēt, aprakstīt un novērtēt esošo virszemes raktuvju projektu tiešo, netiešo un kumulatīvo ietekmi, izņemot raktuvi “Ladrones” saistībā ar brūnā lāča (ursus arctos) populāciju, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK, 2. un 3. pantā, kā arī 5. panta 1. un 3. punktā paredzētos pienākumus;

                  2)

                  sākot ar 2000. gadu, kad teritorija “Alto Sil” atbilstoši Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvai 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1997. gada 29. jūlija Direktīvu 97/49/EK, tika noteikta kā īpaši aizsargājamā teritorija,

                              —

                              atļaujot virszemes raktuves “Nueva Julia” un “Ladrones”, bet nepakļaujot šo atļauju piešķiršanu tāda novērtējuma veikšanai, kas ļautu pienācīgi izvērtēt šo projektu iespējamo ietekmi, un katrā ziņā neizpildot nosacījumus, kas ļautu īstenot projektu, neraugoties uz risku, ko attiecīgais projekts rada medņu sugai (tetrao urogallus), kura ir viena no aizsargājamām vērtībām, kas bija pamatā teritorijas “Alto Sil” klasificēšanai par īpaši aizsargājamu teritoriju, proti, nepastāv citi risinājumi, pastāv sevišķi svarīgi ar sabiedrības interesēm saistīti apsvērumi un pasākumi ir veikti tikai pēc kompensācijas pasākumu, kas nepieciešami Natura 2000 tīkla kopējās vienotības nodrošināšanai, paziņošanas Eiropas Komisijai, un

                              —

                              neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu dzīvotņu un sugu dzīvotņu kvalitātes pasliktināšanos, kā arī nozīmīgus traucējumus, kurus medņu sugai, kuras esamības teritorijā “Alto Sil” dēļ tika noteikta attiecīgā īpaši aizsargājamā teritorija, rada raktuves “Feixolín”, “Salguero-Prégame-Valdesegadas”, “Fonfría”, “Ampliación de Feixolín” un “Nueva Julia”,
                              Spānijas Karaliste attiecībā uz īpaši aizsargājamo teritoriju “Alto Sil” nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 2., 3. un 4. punktā, lasot tos kopā ar 7. pantu, paredzētos pienākumus;

                  3)

                  sākot ar 2004. gada decembri, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu dzīvotņu un sugu dzīvotņu kvalitātes pasliktināšanos, kā arī nozīmīgus traucējumus, ko attiecīgajām sugām rada raktuves “Feixolín”, “Fonfría” un “Ampliación de Feixolín”, Spānijas Karaliste attiecībā uz Kopienas nozīmes teritoriju “Alto Sil” nav izpildījusi Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

                  4)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  5)

                  Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Eiropas Komisija sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 11, 16.01.2010.


title: Lieta C-25/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 20. janvārī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Union des syndicats de l'immobilier (UNIS)/Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) u.c.

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 20. janvārī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Union des syndicats de l'immobilier (UNIS)/Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) u.c.
   (Lieta C-25/14)
   2014/C 85/30
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Union des syndicats de l'immobilier (UNIS)

      Atbildētāji: Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) u.c.

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai no Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. panta izrietošais pārskatāmības pienākums ir obligāts iepriekšējs priekšnoteikums, pirms dalībvalsts var attiecināt uz visiem kādas nozares uzņēmumiem koplīgumu, ar kuru vienam operatoram, kuru izraudzījušies sociālie partneri, tiek uzticēts pārvaldīt par labu darbiniekiem izveidoto obligāto papildu sociālā nodrošinājuma programmu?


title: Lieta F-10/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 19. marta spriedums — SF (*1) /Komisija (Civildienests — Atalgojums — Dienas nauda — Pārcelšana citā amatā — Dienas naudas piešķiršana — Ierēdnis, kam pieder mājoklis jaunajā dienesta vietā — Pierādījums par izmaksu, kas saistītas ar pagaidu iekārtošanos jaunajā dienesta vietā, segšanu)

text:
                  25.5.2013

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 147/33

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 19. marta spriedums —  SF (*1)
            /Komisija
         (Lieta F-10/12) (1)

         (Civildienests - Atalgojums - Dienas nauda - Pārcelšana citā amatā - Dienas naudas piešķiršana - Ierēdnis, kam pieder mājoklis jaunajā dienesta vietā - Pierādījums par izmaksu, kas saistītas ar pagaidu iekārtošanos jaunajā dienesta vietā, segšanu)
         (2013/C 147/61)
         Tiesvedības valoda — franču

            Lietas dalībnieki

            Prasītājs:  SF (*1)
             (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

            Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

            Priekšmets

         Civildienests — Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru prasītājam atteikts piešķirt dienas naudu

            Rezolutīvā daļa:

                     1)

                     prasību noraidīt;

                     2)

                     Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina pusi no  SF (*1) tiesāšanās izdevumiem;

                     3)

                      SF (*1) sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

            (*1)  Informācija dzēsta vai aizstāta, ņemot vērā personas datu aizsardzību un/vai konfidencialitāti.

            (1)  OV C 65, 3.3.2012, 29. lpp.


title: Lieta F-39/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. aprīlī — Campos Valls /Padome

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. aprīlī — Campos Valls/Padome
   (Lieta F-39/07)
   (2007/C 129/49)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Manuel Campos Valls, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, J.-N. Louis, A. Coolen un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu noraidīt prasītāja kandidatūru Spānijas vienības priekšnieka amatam ĢD A, III direktorātā — Tulkošana un dokumentu veidošana — Valodniecības dienests, kā arī iecelt šajā amatā citu kandidātu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda tikai vienu pamatu, kas balstās uz paziņojuma par vakanci Nr. 60/06 pārkāpumu, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un Civildienesta noteikumu 45. panta pārkāpumu, jo kandidātam, kas tika izvēlēts iecelšanai apstrīdētajā amatā, atšķirībā no prasītāja nebija tehnisku tulkošanas zināšanu, kas tika prasītas paziņojumā par vakanci. It īpaši, Padomes norādītais arguments, ka zināšanas ir jānovērtē, ņemot vērā personāla vadības uzdevumus, kurus būs jāveic vienības priekšniekam, pārkāpjot paziņojumu par vakanci.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2004. gada 9. decembrī lietā C-219/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Kapitāla pieauguma aplikšana ar nodokli)

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 9. decembrī
   lietā C-219/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kapitāla pieauguma aplikšana ar nodokli)
   (2005/C 31/07)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-219/03 par prasību atbilstoši EKL 226. pantam sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, ko 2003. gada 19. maijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - M. Diaz-Llanos La Roche un L. Escobar Guerrero) pret Spānijas Karalisti (pārstāve - L. Fraguas Gadea), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Borg Barthet, tiesneši J.-P. Puissochet (referents) un S. von Bahr, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretārs R. Grass, 2004. gada 9. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               attiecībā uz nodokļa piemērošanu kapitāla pieaugumiem, kas ir iegūti kopš 1997. gada 1. janvāra, atsavinot akcijas, kas iegūtas pirms 1994. gada 31. decembra - uzturot nodokļu režīmu, kas ir mazāk labvēlīgs attiecībā uz akcijām, kas tiek kotētas citos, nevis Spānijas regulētajos tirgos, salīdzinājumā ar režīmu attiecībā uz Spānijas regulētajos tirgos kotētajām akcijām, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. un 56. pants, kā arī, 1992. gada 2. maija Eiropas ekonomikas zonas līguma 36. un 40. pants.

               2)

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 184, 2.8.2003.


title: Lieta C-407/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 31. marta spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Pienākuma izpildīt Tiesas spriedumu neizpilde — Finansiālas sankcijas — Naudas soda kopsummas piemērošana)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 31. marta spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-407/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pienākuma izpildīt Tiesas spriedumu neizpilde - Finansiālas sankcijas - Naudas soda kopsummas piemērošana)
   2011/C 152/08
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un A.-M. Rouchaud-Joët)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis — A. Samoni-Rantou un N. Dafniou)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 228. pants — Tiesas 2007. gada 18. jūlija sprieduma lietā C-26/07 neizpilde — Noteikumu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/80, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/23/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem (OV L 261, 15. lpp.), nepieņemšana — Lūgums noteikt kavējuma naudu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               līdz 2008. gada 23. septembra argumentētajā atzinumā, ko Eiropas Kopienu Komisija ir pieņēmusi saskaņā ar EKL 228. pantu, noteiktā termiņa beigām neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-26/07 Komisija/Grieķija, Grieķijas Republika nav izpildījusi šī panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika samaksā Eiropas Komisijai naudas soda kopsummu trīs miljonu euro apmērā, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;

               3)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 11, 16.01.2010.


title: Lieta T-701/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. novembrī – Stock Polska/ITSB – Lass & Steffen (“LUBELSKA”)

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/72

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. novembrī – Stock Polska/ITSB – Lass & Steffen (“LUBELSKA”)
   (Lieta T-701/15)
   (2016/C 038/97)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stock Polska Sp. Z o.o. (Varšava, Polija)) (pārstāvis – T. Gawrylczyk, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Lass & Steffen GmbH Wein und Spirituosen-Import (Lībeka, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “LUBELSKA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 657 459

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 24. septembra lēmums lietā R 1788/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-466/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de grande instance de Nanterre (Francija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — Société Roquette Frères SA pret Direction générale des douanes et des droits indirects un Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/47

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de grande instance de Nanterre (Francija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — Société Roquette Frères SA pret Direction générale des douanes et des droits indirects un Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects

   (Lieta C-466/06)
   (2006/C 326/96)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal de grande instance de Nanterre
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société Roquette Frères SA

      Atbildētājas: Direction générale des douanes et des droits indirects un Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Galvenokārt — vai Regulas Nr. 1785/81 (1) 24. panta 2. punkts, Regulas Nr. 2038/1999 (2) 27. panta 3. punkts, Regulas Nr. 2073/2000 (3) 1. pants, Regulas Nr. 1745/2002 (4) [1.] panta 2. punkts un Regulas Nr. 1739/2003 (5) 1. pants ir spēkā, ciktāl tajos maksimālais izoglikozes ražošanas pamatdaudzums Francijai ir noteikts, neņemot vērā izoglikozi, kas šajā dalībvalstī saražota laikā no 1978. gada 1. novembra līdz 1979. gada 30. aprīlim kā izejviela citu pārdošanai paredzētu produktu izstrādei?

               2)

               Pakārtoti, ja uz iepriekšējo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, — vai Komisijas Regula Nr. 1443/82 (6) un Regula Nr. 314/2002 (7) nav spēkā, ņemot vērā attiecīgi Regulas Nr. 2038/1999 33. pantu un Padomes Regulas Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (8) 15. pantu un ievērojot samērīguma un nediskriminācijas principu, jo šajās regulās nav paredzēts no ražošanas iemaksu aprēķina izslēgt finansējumu, kas vajadzīgs cukura daudzumam, kas ietverts pārstrādes produktos, kuri eksportēti bez [eksporta] kompensācijas?

      (1)  Padomes 1981. gada 30. jūnija Regula (EEK) Nr. 1785 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 177, 4. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 13. septembra Regula (EK) Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 252, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2000. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 2073/2000, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem (OV L 246, 38. lpp.).

      (4)  Komisijas 2002. gada 30. septembra Regula (EK) Nr. 1745/2002, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem (OV L 263, 31. lpp.).

      (5)  Komisijas 2003. gada 30. septembra Regula (EK) Nr. 1739/2003, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem (OV L 249, 38. lpp.).

      (6)  Komisijas 1982. gada 8. jūnija Regula (EEK) Nr. 1443/82, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē (OV L 158, 17. lpp.).

      (7)  Komisijas 2002. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 314/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē (OV L 50, 40. lpp.).

      (8)  Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.).


title: Lieta C-587/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 9. septembra rīkojumu lietā T-429/11 Banco Bilbao Vizcaya Argentaria /Komisija 2013. gada 20. novembrī iesniedza Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               18.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 15/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 9. septembra rīkojumu lietā T-429/11 Banco Bilbao Vizcaya Argentaria/Komisija 2013. gada 20. novembrī iesniedza Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

   (Lieta C-587/13 P)
   2014/C 15/17
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. (pārstāvji — J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller un J. Domínguez Pérez, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               gan atzīt par pieņemamu lietā T-429/11 celto prasību atcelt tiesību aktu, gan atdot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai strīda izskatīšanai pēc būtības;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieņemamības jautājuma izskatīšanas procedūrām abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Interpretēdama judikatūru par patiesā labuma guvēja jēdzienu, lai izvērtētu, vai ir pieņemamas prasības par lēmumiem, kuros kāds atbalsta režīms tiek atzīts par prettiesisku un nesaderīgu, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības. Konkrēti,

                           —

                           Vispārējā tiesa kļūdaini interpretējot judikatūru par patiesā labuma guvēja jēdzienu un sagrozot faktus, to piemērodama attiecībā uz darījumiem, kurus prasītāja veikusi pēc 2007. gada 21. decembra;

                           —

                           interpretēdama judikatūrā rodamo patiesā labuma guvēja jēdzienu, Vispārējā tiesa pieļaujot arī kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz darījumiem, kas notikuši pirms 2007. gada 21. decembra.

               2)

               Interpretēdama LESD 263. panta ceturto daļu in fine, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Apgalvodama, ka tādiem lēmumiem valsts atbalsta režīmu jautājumā kā apstrīdētais lēmums ir vajadzīgi īstenošanas pasākumi, kā noteikts Līguma jaunajā normā, Vispārējā tiesa kļūdaini izprotot tiesības.

               3)

               Pieņemdama tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā aizskarošu nolēmumu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Pārsūdzētais rīkojums esot balstīts uz gluži teorētisku šo tiesību izpratni, kas prasītajai liedz iespēju prejudiciālā nolēmuma tiesvedību, lai apšaubītu apstrīdēto lēmumu, izmantot pienācīgi un bez vajadzības pārkāpt tiesības.


title: Lieta T-184/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 26. novembra spriedums — Avon Products /ITSB ( ANEW ALTERNATIVE ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes ANEW ALTERNATIVE reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/27

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 26. novembra spriedums — Avon Products/ITSB (“ANEW ALTERNATIVE”)
   (Lieta T-184/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ANEW ALTERNATIVE’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2009/C 19/50)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Avon Products, Inc., Ņujorka (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Heitmann-Lichtenstein un U. Stelzenmüller, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Laitinen un P. Bullock, vēlāk G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 22. marta lēmumu lietā R 1471/2006-2 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “ANEW ALTERNATIVE” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Avon Products, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta C-128/10 un C-129/10: Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums ( Symvoulio tis Epikrateias — Grieķija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10), Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10)/ Ypourgos Emporikis Naftilías (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Jūras kabotāža — Regula (EEK) Nr. 3577/92 — 1. un 4. pants — Kabotāžas pakalpojumu iepriekšēja administratīva atļauja — Kuģu drošības nosacījumu pārbaude — Ostas kārtības uzturēšana — Sabiedrisko pakalpojumu pienākumi — Precīzu un iepriekš zināmu kritēriju neesamība)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/11

         Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums (Symvoulio tis Epikrateias — Grieķija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10), Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10)/Ypourgos Emporikis Naftilías

   (Lieta C-128/10 un C-129/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Jūras kabotāža - Regula (EEK) Nr. 3577/92 - 1. un 4. pants - Kabotāžas pakalpojumu iepriekšēja administratīva atļauja - Kuģu drošības nosacījumu pārbaude - Ostas kārtības uzturēšana - Sabiedrisko pakalpojumu pienākumi - Precīzu un iepriekš zināmu kritēriju neesamība)
   2011/C 139/18
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10), Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10)

      Atbildētājs: Ypourgos Emporikis Naftilías

   piedaloties

      Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas — Thasou (C-128/10).

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias — Padomes 1992. gada 7. decembra Regulas (EEK) Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) (OV L 364, 7. lpp.), 1., 2. un 4. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru jūras kabotāžas pakalpojumus var sniegt tikai pēc administratīvas atļaujas saņemšanas — Sistēma, kas ir izveidota, lai varētu kontrolēt, vai pieteiktos reisus ir iespējams veikt, saglabājot kuģa drošību un kārtību ostā — Precīzu un iepriekš zināmu kritēriju neesamība

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 7. decembra Regulas (EEK) Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža), 1. un 4. panta kopējie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ieviesta jūras kabotāžas pakalpojumu iepriekšējas atļaujas sistēma, kas paredz administratīvu lēmumu pieņemšanu par noteiktu laika nišu ievērošanu tādu iemeslu dēļ, kuri, pirmkārt, ir saistīti ar kuģu drošību un kārtību ostā un, otrkārt, ar sabiedrisko pakalpojumu pienākumiem, ja vien šāda sistēma ir balstīta uz objektīviem, nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem kritērijiem, it īpaši gadījumā, ja vairāki kuģu īpašnieki vēlas vienlaicīgi ienākt vienā un tajā pašā ostā. Runājot par administratīviem lēmumiem, ar kuriem tiek noteikti sabiedrisko pakalpojumu pienākumi, jāspēj arī pierādīt sabiedriskā pakalpojuma reāla nepieciešamība, kuras iemesls ir regulāru transporta pakalpojumu nepietiekamība brīvas konkurences apstākļos. Valsts tiesai ir jāizvērtē, vai pamata lietās šie nosacījumi ir izpildīti.

      (1)  OV C 134, 22.5.2010.


title: Lieta C-133/06: Prasība, kas celta  2006. gada 8. martā  — Eiropas Parlaments pret Eiropas Savienības Padomi

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/12

         Prasība, kas celta 2006. gada 8. martā — Eiropas Parlaments pret Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-133/06)
   (2006/C 108/19)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — H. Duintjer Tebbens, A. Caiola un A. Auersperger Matić)
   Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt, pamatojoties uz EKL 230. pantu, 29. panta 1. un 2. punktu un 36. panta 3. punktu Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvā 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (1);

               —

               alternatīvi — atcelt Direktīvu 2005/85/EK pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Parlaments, pamatojot savu prasību, izvirza četrus pamatus: EK līguma pārkāpums, Padomei nav kompetences pieņemt attiecīgās tiesību normas, būtisks formas pārkāpums, un konkrētāk — apstrīdēto tiesību normu pamatojuma neesamība, un pienākuma lojāli sadarboties neievērošana.
   Nosakot, ka trešo valstu minimālo kopējo sarakstu, ko dalībvalstis uzskata par drošām izcelsmes valstīm, un Eiropas trešo valstu kopējo sarakstu, ko uzskata par drošām trešajām valstīm, pieņem un groza Padome ar konsultāciju procedūru, Padome ir pārkāpusi EKL 67. panta 5. punkta pirmo ievilkumu, kas paredz pāreju uz koplēmuma procedūru pēc tam, kad ir pieņemti tiesību akti, kuros definēti kopīgi noteikumi un pamatprincipi patvēruma un bēgļu politikas jomā. Padome nav kompetenta noteikt atvasinātā tiesību aktā juridisku pamatu sekojošu atvasinātu tiesību aktu pieņemšanai, ja tie nav izpildes pasākumi.
   Turklāt Padome nav pietiekami pamatojusi atkāpi no šīs Direktīvas 2005/85/EK 29. panta 1. un 2. punktā un 36. panta 3. punktā noteiktajām likumdošanas tiesībām, kas ir būtisks formas pārkāpums. Visbeidzot, Padome nav ievērojusi EKL 10. pantā paredzēto lojālas sadarbības ar Eiropas Parlamentu pienākumu, jo apstrīdētās tiesību normas neņem vērā koplēmuma nozīmi, ko EK līgums piešķir Eiropas Parlamentam, un pieņemtas, neņemot vērā 2005. gada 27. septembrī, konsultāciju attiecībā uz šo direktīvu procedūras laikā, pieņemto likumdošanas lēmumu, ar kuru Parlaments vērsa Padomes uzmanību uz šo jautājumu.

      (1)  OV L 326, 13. lpp.


title: Lieta T-53/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 10. marta spriedums – credentis/ITSB – Aldi Karlslunde (“Curodont”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Curodont” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Eurodont” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 10. marta spriedums – credentis/ITSB – Aldi Karlslunde (“Curodont”)
   (Lieta T-53/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Curodont” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Eurodont” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 145/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: credentis AG (Windisch, Šveice) (pārstāvis – D. Breuer, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – A. Folliard-Monguiral un J. Ivanauskas)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Aldi Karlslunde K/S (Karlslunde, Dānija) (pārstāvji – N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un N. Bertram, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 13. novembra lēmumu lietā R 353/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Aldi Karlslunde K/S un credentis AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               credentis AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 30.3.2015.


title: Lieta C-176/14: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 16. marta rīkojums (Raad van State (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Joris Van Hauthem, Ann Frans/Vlaamse Gemeenschap

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/21

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 16. marta rīkojums (Raad van State (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Joris Van Hauthem, Ann Frans/Vlaamse Gemeenschap

   (Lieta C-176/14) (1)

   (2015/C 213/35)
   Tiesvedības valoda – holandiešu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta F-72/08: Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 11. jūnija rīkojums — Ketselidis/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Prasība — Iepriekšēja administratīva sūdzība — Pagaidu lēmums — Pieļaujama kļūda — Neesamība — Netieši izteikts lēmums par noraidīšanu — Novēlota sūdzība — Nepieņemamība — Kopienu tiesas spriedums — Būtisks jauns fakts — Neesamība)

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/35

         Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 11. jūnija rīkojums — Ketselidis/Komisija
   (Lieta F-72/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Prasība - Iepriekšēja administratīva sūdzība - Pagaidu lēmums - Pieļaujama kļūda - Neesamība - Netieši izteikts lēmums par noraidīšanu - Novēlota sūdzība - Nepieņemamība - Kopienu tiesas spriedums - Būtisks jauns fakts - Neesamība)
   2009/C 193/58
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Michalis Ketselidis, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — S. A. Pappas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība atcelt netieši izteiktu lēmumu noraidīt prasītāja prasību, ko tas cēlis par pensijas izdienas gadu pārrēķinu, kas jāņem vērā, pārceļot pensijas tiesības, kuras iegūtas Grieķijā, uz Kopienas sistēmu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Ketselidis atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008., 51. lpp.


title: Lieta C-144/15: Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 3. marta spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Financiën/Customs Support Holland BV Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcijas 2304, 2308 un 2309 — Sojas olbaltumvielu koncentrāta klasifikācija

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/17

         Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 3. marta spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Financiën/Customs Support Holland BV

   (Lieta C-144/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 2304, 2308 un 2309 - Sojas olbaltumvielu koncentrāta klasifikācija)
   (2016/C 156/23)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētāja: Customs Support Holland BV

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kura grozīta ar Komisijas 2009. gada 30. septembra Regulu (EK) Nr. 948/2009, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds sojas olbaltumvielu koncentrāts kā pamatlietā ietilpst šīs nomenklatūras pozīcijā 2309.

      (1)  OV C 198, 15.6.2015.