title: Lieta C-174/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Østre Landsret (Dānija) 2008. gada 28. aprīļa rīkojumu — NCC Construction Danmark A/S / Skatteministeriet

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Østre Landsret (Dānija) 2008. gada 28. aprīļa rīkojumu — NCC Construction Danmark A/S/Skatteministeriet

   (Lieta C-174/08)
   (2008/C 171/37)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa
   Østre Landsret
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: NCC Construction Danmark A/S

      Atbildētāja: Skatteministeriet

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai jēdziens “gadījuma rakstura darījumi ar nekustamo īpašumu” Sestās PVN direktīvas (1) 19. panta 2. punkta otrajā teikumā ir interpretējams kā tāds, kas attiecas uz būvniecības uzņēmuma darbībām, kam ir piemērojams PVN saistībā ar vēlāku nekustamā īpašuma, ko būvniecības uzņēmums ir uzbūvējis par saviem līdzekļiem, pārdošanu kā darbību, kas ir pilnībā apliekama ar PVN ar mērķi to pārdot tālāk?

               2)

               Lai atbildētu uz 1. jautājumu, vai ir nozīme tam, kādā mērā pārdošanas darījumi, aplūkojot tos atsevišķi, ir saistīti ar preču un pakalpojumu, kam piemērojams PVN, izmantošanu?

               3)

               Vai ar PVN tiesību neitralitātes principu ir saderīgs tas, ka būvniecības uzņēmumam, kam atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem — balstoties uz Sestās direktīvas 5. panta 7. punktu un 6. panta 3. punktu — ir pienākums maksāt PVN par saviem iekšējiem pirkumiem saistībā ar ēkas būvniecību par saviem līdzekļiem ar mērķi to pārdot tālāk, ir tikai daļējas tiesības atskaitīt PVN par vispārējiem izdevumiem, kuri radušies būvniecības dēļ, ja vēlāka nekustamā īpašuma pārdošana saskaņā ar dalībvalsts PVN tiesību aktiem ir atbrīvota no PVN, pamatojoties uz Sestās PVN direktīvas 28. panta 3. punkta b) apakšpunktu, lasot kontekstā ar F pielikuma 16. punktu?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta F-33/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 9. marta spriedums — Tzvetanova /Komisija (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Darba samaksa — Ekspatriācijas pabalsts — Nosacījumi, kas paredzēti Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā — Pastāvīgā dzīvesvieta pirms stāšanās darbā — Uzturēšanās studenta statusā dienesta vietā atskaites perioda laikā — Stažēšanās ārpus dienesta vietas atskaites perioda laikā — Faktiskās dzīvesvietas ņemšana vērā)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/52

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 9. marta spriedums — Tzvetanova/Komisija
   (Lieta F-33/09) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Darba samaksa - Ekspatriācijas pabalsts - Nosacījumi, kas paredzēti Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā - Pastāvīgā dzīvesvieta pirms stāšanās darbā - Uzturēšanās studenta statusā dienesta vietā atskaites perioda laikā - Stažēšanās ārpus dienesta vietas atskaites perioda laikā - Faktiskās dzīvesvietas ņemšana vērā)
   2010/C 134/86
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aglika Tzvetanova (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji D. Martin un J. Baquero Cruz, pēc tam J. Currall un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu atteikt prasītājai piešķirt Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto ekspatriācijas pabalstu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2008. gada 10. jūlija Lēmumu, ar kuru tika atteikts Tzvetanova piešķirt Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto ekspatriācijas pabalstu;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 06.06.2009., 22. lpp.


title: Lieta C-218/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. maijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) – Kuldip Singh , Denzel Nnjume , Khaled Aly / Minister for Justice and Equality

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. maijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) – Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality

   (Lieta C-218/14)
   2014/C 223/10
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly

      Atbildētājs: Minister for Justice and Equality

      Ieinteresētā puse: The Immigrant Council of Ireland

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja laulība starp Savienības un trešo valstu pilsoņiem tiek izbeigta ar laulības šķiršanu, kas notikusi pēc Savienības pilsoņa izceļošanas no uzņemošās dalībvalsts, kur Savienības tiesības īstenoja Savienības pilsonis, un ir piemērojams Padomes Direktīvas 2004/38/EK (1) 7. pants un 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts, vai pēc tam trešās valsts pilsonis saglabā uzturēšanās tiesības uzņemošajā dalībvalstī? Ja atbilde ir noliedzoša: vai trešās valsts pilsonim ir uzturēšanās tiesības uzņemošajā dalībvalstī laika posmā pirms laulības šķiršanas pēc Savienības pilsoņa izbraukšanas no uzņemošās dalībvalsts?

               2)

               Vai Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta prasības ir izpildītas, ja laulātais, kas ir Savienības pilsonis, apgalvo, ka viņam ir pietiekami līdzekļi Direktīvas 8. panta 4. punkta izpratnē, ko daļēji veido laulātā, kas ir trešās valsts pilsonis, līdzekļi?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša: vai tādām personām kā prasītāji saskaņā ar Savienības tiesībām (neņemot vērā Direktīvu) ir tiesības strādāt uzņemošajā dalībvalstī, lai nodrošinātu vai veidotu “pietiekamus līdzekļus” Direktīvas 7. panta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta T-64/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. februārī  —  FLS Plast  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/24

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. februārī — FLS Plast pret Komisiju
   (Lieta T-64/06)
   (2006/C 96/42)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FLS Plast A/S, Kopenhāgena (Dānija), (pārstāvji — K. Lasok, QC, un M. Thill-Tayara, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Komisijas 2005. gada 30. novembra Lēmumu C (2005) 4634 final lietā COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi daļā, kas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā Lēmuma 2. panta f) punktu un ievērojami samazināt uzliktā naudas soda apmēru, kas FLP Plast solidāri uzlikts, īstenojot Tiesas neierobežoto jurisdikciju, daļēji atcelt 1. panta 1. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem, un daļēji atcelt vai arī atbilstoši samazināt naudas sodu, kas prasītājiem uzlikts ar 2. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, ciktāl tas attiecas uz šo lietu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto Lēmumu Komisija uzskatīja, ka prasītāja ir pārkāpusi EK 81. pantu piedaloties līgumos un saskaņotās darbībās rūpniecisko plastmasas maisu nozarē Beļģijā, Francijā, Vācijā, Luksemburgā, Nīderlandē un Spānijā saistībā ar cenu noteikšanu un kopīgu cenu aprēķināšanas modeļu ieviešanu, tirgu sadali un tirdzniecības kvotu piešķiršanu, klientu, darījumu un pasūtījumu sadali, saskaņotu piedāvājumu iesniegšanu izsludinātajos konkursos un apmaiņu ar atsevišķu informāciju. Prasītājas pārkāpums saistās ar cita uzņēmuma darbībām, proti, Trioplast Wittenheim SA (“TW”), kas piedalījās attiecīgā karteļa darbībās. Prasītāja bija TW akciju īpašniece un laika posmā, par kuru prasītāja tika uzskatīta par atbildīgu, TW bija tās meitas sabiedrība. Naudas sods bija uzlikts TW, un prasītāja solidāri bija atzīta par līdzatbildīgu attiecībā uz daļu no šī naudas soda.
   Neapstrīdot karteļa pastāvēšanu un laika posma ilgumu, kurā meitas uzņēmums piedalījās tajā, prasītāja apgalvo, ka Komisija, nosakot prasītājas naudas sodu ir pieļāvusi kļūdu. Prasītāja norāda, ka daļa no TW piespriestā naudas soda, par kuru prasītājai tika noteikta atbildība, ir nepārprotami nesamērīga ar laika posmu, kurā tā bija TW akciju īpašniece.
   Papildus prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais Lēmums pārkāpj nediskriminācijas principu, kā arī samērīguma principu, ciktāl tā nolēma, ka gan prasītāja, gan tās mātes sabiedrība ir atbildīgi par TW rīcību, neskatoties uz to, ka Komisija nolēma neadresēt apstrīdēto Lēmumu citiem uzņēmumiem, kas bija akciju turētāji, un faktiski adresēja to tikai prasītājai.
   Tāpat prasītāja apgalvo, ka nezināja par TW pretlikumīgo darbību un ka tai nebija iespējas ietekmēt tās vadību, kā arī tā nepiedalījās uzņēmuma daļā (TW), kas bija saistīta ar apstrīdētajā Lēmumā minētajiem pārkāpumiem, un līdz ar to apstrīdētais Lēmums ir nepamatots un atceļams.
   Pakārtoti, prasītāja lūdz Tiesu, īstenojot tās neierobežoto jurisdikciju, samazināt naudas soda apmēru. Šajā sakarā tā norāda, ka naudas sods, kas uzlikts TW ir pārāk liels, jo iepriekšējās darbības un izdarītā pārkāpuma smagums nav attaisnojams ar naudas soda pamatsummas apmēru, Komisija kļūdaini noteica TW pārkāpuma ilgumu un tā neizvērtēja, vai naudas sods, kas uzlika TW un prasītājai atbilda nosacījumam par 10 % apgrozījuma robežu.
   Attiecībā uz tai uzlikto naudas sodu prasītāja papildus uzskata, ka tas ir nesamērīgi liels, jo netika ņemts vērā soda atturošais efekts, pārkāpuma ilgums un intensitāte. Papildus, prasītāja uzskata, ka Komisija kļūdījās, samazinot tās atbildību atbilstoši paziņojumam par sadarbību, it īpaši tādēļ, ka nepiemēroja 30 % samazinājumu, kas tika piešķirts TW, bet kuru Komisija attiecināja uz prasītājas atbildību un atteicās piešķirt prasītājai samazinājumu. Visbeidzot, prasītāja atsaucās uz non bis in idem principu un principa, atbilstoši kuram sodu jāpiemēro ņemot vērā katra prasītāja īpašos apstākļus, šajā kontekstā prasītāja norāda, ka, neskatoties uz to, ka tā bija TW mātes sabiedrība, tikai 35 % no laika posma, kurā pēdējā piedalījās kartelī, tai tomēr bija jāmaksā 85,7 % no TW naudas soda.


title: Lieta T-593/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. oktobrī – The Art Company B & S/ITSB – G-Star Raw (“THE ART OF RAW”)

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/36

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. oktobrī – The Art Company B & S/ITSB – G-Star Raw (“THE ART OF RAW”)
   (Lieta T-593/15)
   (2015/C 414/47)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Art Company B & S, SA (Quel, Spānija) (pārstāvji – J. Villamor Muguerza un L. Sánchez Calderón, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: G-Star Raw CV (Amsterdama, Nīderlande)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “THE ART OF RAW” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 093 036

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 9. jūlija lēmums lietā R 1980/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējai, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-348/09: Tiesas (virspalāta) 2012. gada 22. maija spriedums ( Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — P.I./Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid (Personu brīva pārvietošanās — Direktīva 2004/38/EK — 28. panta 3. punkta a) apakšpunkts — Lēmums par izraidīšanu — Kriminālsodāmība — Primāri valsts drošības apsvērumi)

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/2

         Tiesas (virspalāta) 2012. gada 22. maija spriedums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — P.I./Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid

   (Lieta C-348/09) (1)

   (Personu brīva pārvietošanās - Direktīva 2004/38/EK - 28. panta 3. punkta a) apakšpunkts - Lēmums par izraidīšanu - Kriminālsodāmība - Primāri valsts drošības apsvērumi)
   2012/C 200/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: P.I.

      Atbildētāja: Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein–Westfalen, Minstere — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), 28. panta 3. punkta interpretācija — Lēmums par izraidīšanu, pamatojoties uz nopietniem sabiedriskās drošības apsvērumiem, kurš pieņemts attiecībā uz Eiropas [Savienības] pilsoni, kurš iepriekšējos 10 gadus ir uzturējies uzņēmēja dalībvalstī un kuram ir piespriests ieslodzījums — Jēdziens “nopietni sabiedriskās drošības apsvērumi”

      Rezolutīvā daļa:

   28. panta 3. punkta a) apakšpunkts Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis var uzskatīt, ka tādi noziedzīgi nodarījumi kā LESD 83. panta 1. punkta otrajā daļā minētie ir īpaši būtisks sabiedrības pamatinterešu apdraudējums, kas var radīt tiešus draudus iedzīvotāju mieram un fiziskajai drošībai un līdz ar to ietilpt “nopietnu [primāru] valsts drošības apsvērumu” jēdzienā, kas var attaisnot minētā 28. panta 3. punktā paredzēto izraidīšanu, ar nosacījumu, ka šāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanas veidam ir raksturīgas īpaši smaga [nodarījuma] pazīmes, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, pamatojoties uz individuālu izvērtējumu konkrētajā lietā, kuru tā izskata.
   Ikviens izraidīšanas rīkojums ir pakļauts nosacījumam, ka attiecīgā indivīda personiskā darbība rada faktiskus un attiecīgajā brīdī esošus draudus sabiedrības vai uzņemošās dalībvalsts pamatinteresēm, kas ir konstatējums, kurš uzliek pienākumu vispārīgi konstatēt attiecīgajai personai piemītošu tendenci līdzīgi rīkoties nākotnē. Pirms lēmuma par izraidīšanu pieņemšanas dalībvalstij ir jāņem vērā tostarp tas, cik ilgi attiecīgais indivīds ir uzturējies tās teritorijā, viņa vecums, veselības stāvoklis, ģimenes un ekonomiskais stāvoklis, sociālā un kultūras integrācija šajā valstī un tas, cik stipras saiknes viņu vieno ar izcelsmes valsti.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Lieta T-256/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. novembra spriedums — Neoperl Servisys/ITSB ( HONEYCOMB ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes HONEYCOMB reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/22

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. novembra spriedums — Neoperl Servisys/ITSB (“HONEYCOMB”)
   (Lieta T-256/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “HONEYCOMB’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2008/C 327/39)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Neoperl Servisys AG (Reinach, Šveice) (pārstāvis — H. Börjes-Pestalozza, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Pethke)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 17. jūlija lēmumu lietā R 1388/2005-4 par vārdiska apzīmējuma “HONEYCOMB” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Neoperl Servisys AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta C-119/12: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 22. novembra spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Josef Probst/mr.nexnet GmbH (Elektroniskās komunikācijas — Direktīva 2002/58/EK — 6. panta 2. un 5. punkts — Personas datu apstrāde — Informācija par datu plūsmu, kas nepieciešama rēķinu sagatavošanai un iekasēšanai — Parāda atgūšana, ko veic trešā sabiedrība — Personas, kas darbojas ar pilnvaru no publisko komunikāciju tīklu un publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/15

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 22. novembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Josef Probst/mr.nexnet GmbH

   (Lieta C-119/12) (1)

   (Elektroniskās komunikācijas - Direktīva 2002/58/EK - 6. panta 2. un 5. punkts - Personas datu apstrāde - Informācija par datu plūsmu, kas nepieciešama rēķinu sagatavošanai un iekasēšanai - Parāda atgūšana, ko veic trešā sabiedrība - Personas, kas darbojas ar pilnvaru no publisko komunikāciju tīklu un publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem)
   2013/C 26/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Josef Probst

      Atbildētāja: mr.nexnet GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīvas 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju (OV L 201, 37. lpp.) 6. panta 2. un 5. apakšpunkta interpretācija — Tādas informācijas par abonentu un lietotāju datu plūsmu pārraide, kuru ir apstrādājis un uzglabājis publisko komunikāciju tīklu pakalpojumu sniedzējs — Valsts tiesiskais regulējums, kas atļauj šādu pārraidi par telekomunikāciju pakalpojumiem radušos parādu prasījumu cesionāram, pastāvot līguma noteikumiem, kuri nodrošina pārraidīto datu konfidenciālu apstrādi, kā arī iespēju otrai līgumslēdzējai pusei pārbaudīt datu aizsardzības prasību ievērošanu

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīvas 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) 6. panta 2. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tiem publisko komunikāciju tīklu un publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem ir atļauts sniegt informāciju par datu plūsmu savu telekomunikāciju pakalpojumu maksas prasījumu cesionāram to iekasēšanas dēļ un ka šim cesionāram ir ļauts šo informāciju apstrādāt ar nosacījumu, ka, pirmkārt, apstrādājot šos datus, tas rīkojas ar pakalpojumu sniedzēja pilnvaru un, otrkārt, tas aprobežojas tikai ar tās informācijas par datu plūsmu apstrādi, kas nepieciešama cedēto prasījumu iekasēšanai.
   Neatkarīgi no prasījumu cesijas līguma kvalifikācijas cesionārs rīkojas ar minēto pakalpojumu sniedzēja pilnvaru Direktīvas 2002/58 6. panta 5. punkta izpratnē, ja, veicot informācijas par datu plūsmu apstrādi, cesionārs rīkojas vienīgi saskaņā ar minētā pakalpojumu sniedzēja norādījumiem un tā uzraudzībā. Īpaši jānorāda, ka abu minēto starpā noslēgtajā līgumā ir jābūt ietvertiem noteikumiem, kas nodrošina, ka cesionārs informāciju par datu plūsmu apstrādā likumam atbilstoši un ļauj pakalpojumu sniedzējam jebkurā brīdī pārliecināties par to, ka cesionārs minētos noteikumus ievēro.

      (1)  OV C 174, 16.06.2012.


title: Tiesas Spriedums (sestā palāta) 2005. gada 8. septembrī lietā C-57/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/46/EK — Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/11

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 8. septembrī
   lietā C-57/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/46/EK - Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 271/21)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-57/05 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2005. gada 9. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — Ž. P. Kepēns [J.-P. Keppenne]) pret Francijas Republiku (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues], E. Beljāra [E. Belliard] un R. Lūsli-Surana [R. Loosli-Surrans]), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs E. Bordžs-Bartē [A. Borg Barthet], tiesneši S. fon Bārs [S. von Bahr] un A. O'Kīfs [A. Ó'Caoimh] (referents), ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 8. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvu 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


               29.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/48

         EBTA Uzraudzības iestādes 2006. gada 15. novembrī iesniegtā prasība pret Lihtenšteinas Firstisti
   (Lieta E-5/06)
   (2007/C 72/23)
   EBTA Uzraudzības iestāde, 35, Rue Belliard, B-1040 Brussels, ko pārstāvēja tās pārstāvji Niels Fenger un Arne Torsten Andersen,2006. gada 15. novembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Lihtenšteinas Firstisti.
   Iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

               atzīst, ka, piemērojot personām, kas vēlas saņemt pabalstu bezpalīdzīgajiem, prasību par dzīvesvietu Lihtenšteinā, Lihtenšteinas Firstiste nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar EEZ līguma VI pielikuma 1. punktā minētā tiesību akta 19. panta 1. un 2. punktu, 25. panta 1. punktu un 28. panta 1. punktu (Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula EEK Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu; un

               2.

               liek Lihtenšteinas Firstistei segt tiesāšanās izdevumus

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Šī lieta attiecas uz Lihtenšteinas pabalstu bezpalīdzīgām personām (Hilflosenentschädigung), t.i. personām, kurām pastāvīgi vajadzīga noteikta trešo personu palīdzība vai personiska uzraudzība. Pabalsts netiek maksāts papildus kādam citam sociālā nodrošinājuma pabalstam un tiek piešķirts neatkarīgi no ienākumu apmēra. Pabalsts nav saistīts ar iepriekš veiktām iemaksām valstij un pabalsta saņēmējam nav jāsirgst ar kādu slimību.

               —

               Lihtenšteinas tiesību akti pieprasa, lai pabalsta saņēmēja dzīvesvieta ir Lihtenšteinā.

               —

               Lihtenšteinas pabalsts bezpalīdzīgām personām ir minēts Regulas (EEK) Nr. 1408/71 IIa pielikumā (salīdz. Regulas 4. panta 2.a punkta c) apakšpunktu un 10.a pantu) kā īpašs no iemaksām neatkarīgs pabalsts skaidrā naudā, kas saskaņā ar regulu būtu izmaksājams tikai tajā valstī, kurā persona dzīvo.

               —

               Tomēr EBTA Uzraudzības iestāde lūdz, lai pabalsts bezpalīdzīgām personām tiktu pareizi klasificēts kā slimības pabalsts skaidrā naudā (salīdz. Regulas 4. panta 1. punktu), ko saskaņā ar regulas 19. panta 1. un 2. punktu, 25. panta 1. punktu un 28. panta 1. punktu var saņemt ne tikai dzīvesvietas valstī.

               —

               Pareiza pabalsta klasifikācija ir izšķiroša, lai noteiktu, vai Lihtenšteinas Firstistei ir pienākums piešķirt šo pabalstu pieprasītājiem, kas dzīvo ārpus Lihtenšteinas, bet atbilst regulā noteiktajiem būtiskajiem kritērijiem.


title: Lieta T-208/17: Prasība, kas celta 2017. gada 5. aprīlī – Senetic/EUIPO – HP Hewlett Packard Group LLC (“HP”)

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/31

         Prasība, kas celta 2017. gada 5. aprīlī – Senetic/EUIPO – HP Hewlett Packard Group LLC (“HP”)
   (Lieta T-208/17)
   (2017/C 168/41)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Senetic S.A. (Katovice, Polija) (pārstāve – M. Krekora, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: HP Hewlett Packard Group LLC (Hjūstona, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver burtus “HP” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 52 449

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 1. februāra lēmums lietā R 1002/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un procesa EUIPO izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 7. pantu pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-673/13: Prasība, kas celta 2013. gada 9. decembrī – European Coalition to End Animal Experiments / ECHA

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/36

         Prasība, kas celta 2013. gada 9. decembrī – European Coalition to End Animal Experiments/ECHA

   (Lieta T-673/13)
   2014/C 112/48
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Coalition to End Animal Experiments (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – D. Thomas, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas ķimikāliju aģentūras Apelāciju padomes 2013. gada 10. oktobra lēmumu lietā A-004–2012 attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) X pielikuma 8.7.2. sadaļu (toksiskuma izpēte attiecībā uz vēl vienas sugas attīstību) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz otrās sugas priekšdzemdību augļa [embrija] attīstības toksiskuma izpēti;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ ECHA ar norādi, ka tā izskata, vai ir nepieciešams veikt embrija attīstības izpēti par prasītāja vielu, pamatojoties uz pirmā pētījuma rezultātiem un visiem citiem pieejamajiem atbilstošiem datiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Apelāciju padome kļūdījās, apgalvojot, ka kumulatīvais princips REACH pielikumos attiecībā uz izmēģinājumiem nozīmēja, ka otrā suga bija tonnāžas priekšnoteikums Regulas (EK) Nr. 1907/2006 X pielikumā. Šī pamata atbalstam prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           Apelāciju padomes argumenti esot non sequitur. Izmēģinājuma prasības ne vienmēr palielinās, mainoties piemērojamam pielikumam atkarībā no lielākas tonnāžas: kumulatīvais princips bieži vien neattiecas uz gala rādītājiem, un nav saistīts ar toksiskuma izpēti attiecībā uz attīstību;

                           —

                           X pielikuma 8.7.2. sadaļas 1. slejā skaidri ir norādīts, ka jāveic “vienas sugas”, nevis divu sugu, izpēte – tāpat kā IX pielikuma 8.7.2. sadaļas 1. slejā;

                           —

                           Apelāciju padomes argumentos nav ņemts vērā IX pielikuma 8.7.2. sadaļas 2. slejas skaidrais formulējums, kurā ir paredzēts, ka, neatkarīgi no tā, vai otrās sugas izpēti ir pieprasīta IX vai X pielikumā, tonnāžas apjoms ir atkarīgs no pirmās sugas izpētes un visiem citiem attiecīgiem pieejamiem datiem – tā nav automātiska;

                           —

                           Apelāciju padomes secinājumam nav nozīmes politikā: ar to REACH likumdevējiem tiek piedēvēts nodoms, ka pielikumā ar mazāku kārtas numuru (IX pielikums) vajadzība veikt otrās sugas izpēti ir atkarīga no zinātniskā novērtējuma, bet pielikumā ar lielāku kārtas numuru (X pielikums) zinātnei nav nozīmes.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Apelāciju padome ir kļūdījusies, apgalvojot, ka likumdevēji ir attiecinājuši X pielikuma nosacījumu par otrās sugas attīstības toksiskuma izpēti kā priekšnosacījumu arī uz IX pielikumu. Šī pamata atbalstam prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           argumentācija ir balstīta uz kļūdainu pieņēmumu: X pielikuma 8.7.2. sadaļas 1. slejā kā priekšnoteikums nav noteikts pienākums veikt otrās sugas izpēti (skat. pirmo pamatu), un no tā izriet, ka nav tāda nosacījuma, kuru būtu jāpārnes uz IX pielikumu (pat pieņemot, ka citkārt tā būtu bijusi pareiza pieeja).

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Apelāciju padome kļūdaini esot norādījusi, ka IX pielikuma 8.7.2. sadaļas 2. sleja (jeb vajadzības veikt otrās sugas izpēti novērtējums) netiek pārnests uz X pielikumu. Šī pamata atbalstam prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           tas ir tieši tas, kas ir noteikts IX pielikuma 8.7.2. sadaļas 2. slejas skaidrajā formulējumā, izmantojot vārdus “ar otru [sugu]”. Pieeja abos pielikumos ir vienāda.

               4.

               Ceturtajā pamatā tiek apgalvots, ka Apelāciju padome kļūdījās, sakot, ka tikai tāda adaptācija, kas atbilst X pielikuma 8.7. sadaļas 2. slejai vai XI pielikumam, var izslēgt nepieciešamību veikt otrās sugas izpēti X pielikumā norādītās tonnāžas apmēram. Šī pamata atbalstam prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           pielāgošanai, neatkarīgi, vai tā tiek veikta saskaņā ar 2. sleju vai XI pielikumu, ir nozīme tikai tad, ja pastāv pirmā izmēģinājuma prasība 1. slejā. X pielikuma 8.7.2. sadaļas 1. slejā nav prasības veikt otrās sugas attīstības toksiskuma izpēti līdz brīdim un, ja vien pirmās sugas izpēte un citi pieejamie pierādījumi norāda uz otrās sugas izpētes nepieciešamību (skat. iepriekš).

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.).


title: Lieta C-486/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 31. oktobrī iesniedza Gerechtshof te 's-Hertogenbosch (Nīderlande) — X , otrs lietas dalībnieks: Heffingsambtenaar van de gemeente Z

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 31. oktobrī iesniedza Gerechtshof te 's-Hertogenbosch (Nīderlande) — X, otrs lietas dalībnieks: Heffingsambtenaar van de gemeente Z

   (Lieta C-486/12)
   2013/C 26/45
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te 's-Hertogenbosch

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: X

      Atbildētājs: Heffingsambtenaar van de gemeente Z

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai piekļuves nodrošināšana (pamatojoties uz Wet GBA [Wet gemeentelijke basisadministratie persoonsgegevens] 79. panta 2. punktu) atbilst Direktīvas (1) 12. panta a) punkta otrajā ievilkumā norādītajam paziņojumam par apstrādē esošajiem datiem?

               2)

               Vai direktīvas 12. panta a) punkts liedz piemērot nodevas par apstrādē esošu personas datu paziņošanu ar izrakstu no GBA?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noraidoša: Vai minētās nodevas piemērošana ir pārmērība direktīvas 12. panta a) punkta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nodaļa 15. sējums 355. -374. lpp.).


title: Lieta T-644/11 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 4. jūlija spriedums – Kimman /Komisija Apelācijas sūdzība — Pretapelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Novērtējuma ziņojums — 2009. gada novērtējums — Prasības pieteikuma un sūdzības savstarpējās atbilstības prasība — Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkts — “Ad hoc” grupas atzinums — Sagrozīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/26

         Vispārējās tiesas 2014. gada 4. jūlija spriedums – Kimman/Komisija
   (Lieta T-644/11 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Pretapelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Novērtējuma ziņojums - 2009. gada novērtējums - Prasības pieteikuma un sūdzības savstarpējās atbilstības prasība - Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkts - “Ad hoc” grupas atzinums - Sagrozīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   2014/C 282/33
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eugène Emile Marie Kimman (Overijse, Beļģija) (pārstāvji – L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-74/10 Kimman/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-74/10 Kimman/Komisija atcelt, pirmkārt, tiktāl, ciktāl ar to par pieņemamu ir atzīts otrais pamats, trešā pamata pirmās sešas daļas un ceturtais pamats, izņemot iebildumu, saskaņā ar kuru prasītāja iestādes interesēs veiktais darbs neesot ticis ņemts vērā, ko prasītājs izvirzījis tiesvedībā pirmajā instancē, kā arī, otrkārt, tiktāl, ciktāl ar to Eiropas Komisijai ir piespriests segt ne tikai savus tiesāšanās izdevumus, bet arī ceturto daļu no prasītāja tiesāšanās izdevumiem minētajā tiesvedībā;

               2)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               Eugène Emile Marie Kimman prasību Civildienesta tiesai noraidīt;

               4)

               E. E. M. Kimman atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā;

               5)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pretapelācijas tiesvedībā pats.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012.


title: Lieta C-84/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Regeringsrätten (Zviedrija) 2009. gada 26. februāra rīkojumu – X/Skatteverket

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Regeringsrätten (Zviedrija) 2009. gada 26. februāra rīkojumu – X/Skatteverket
   (Lieta C-84/09)
   2009/C 90/30
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Regeringsrätten

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: X

      Atbildētājs: Skatteverket

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas [2006/112/EK] par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 138. pants un 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka transportēšana no izcelsmes valsts ir jāveic noteiktā laika periodā, lai pārdošanu varētu atbrīvot no aplikšanas ar nodokli un lai varētu uzskatīt, ka ir notikusi iegāde Kopienas iekšienē?

               2)

               Līdzīgi, vai šie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka transportēšanai ir jābeidzas galamērķa valstī noteiktā laika periodā, lai pārdošanu varētu atbrīvot no aplikšanas ar nodokli un lai varētu uzskatīt, ka ir notikusi iegāde Kopienas iekšienē?

               3)

               Vai atbildes uz 1. un 2. jautājumu būtu ietekmētas, ja tas, kas tiek iegādāts, ir jauns transportlīdzeklis un ja persona, kas iegādājas preces, ir privātpersona, kas gala rezultātā vēlas izmantot šo transportlīdzekli konkrētā dalībvalstī?

               4)

               Attiecībā uz iegādi Kopienas iekšienē – kurā brīdī ir jānovērtē, vai transportlīdzeklis ir jauns Padomes Direktīvas [2006/112/EK] par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006., L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-197/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. maijā — Slovēnija/Komisija

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/54

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. maijā — Slovēnija/Komisija
   (lieta T-197/09)
   2009/C 180/101
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāve — Ž. Cilenšek Bončina)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 19. marta Lēmumu C (2009) 1945 (1), ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF), tiktāl, ciktāl ar to ir izslēgti Slovēnijas izdevumi;

               —

               piespriest Komisijai segt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus Slovēnijas Republikai radušos tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija attiecībā uz 2005. un 2006. finanšu gadu no Kopienas finansējuma ir izslēgusi atsevišķus Slovēnijas Republikas izdevumus sakarā ar trūkumiem galveno pārbaužu veikšanā, kā arī nepareizu pārbaudes kārtību un līdzekļiem, kā arī piesprieda bez kavēšanās samaksāt finanšu korekcijas likmi 5 % apmērā, pamatojoties uz valsts kontroles auditu, kuru 2005. gada martā attiecīgajā dalībvalstī veica Komisijas dienesti.
   Prasītāja savos prasījumos it īpaši uzskata, ka Komisija:

               —

               kļūdaini konstatējot faktus, nepareizi ir piemērojusi Komisijas Regulas (EK) Nr. 2419/2001 (2) 15. pantu vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 796/2004 (3) 23. pantu, jo tā auditu ir veikusi novēloti; tā ir izvēlējusies tai netipisku reģionu, attiecībā uz kuru tika pārbaudīti acīmredzami nelieli apmēri; šajā auditā nav ņēmusi vērā starptautisko standartu 530 un bez jebkāda iemesla ir sodījusi prasītāju par šī standarta izmantošanu kā kritēriju;

               —

               ir pārkāpusi nevienlīdzīgas attieksmes pret dalībvalstīm aizlieguma principu, jo citās dalībvalstīs valsts kontroles auditu tā ir veikusi, balstoties uz daudz plašāku un līdz ar to raksturotspējīgāku pamatu;

               —

               ir veikusi pasākumu, proti, noteikusi finanšu korekciju ar likmi 5 % apmērā, kas, ņemot vērā ierobežoto risku Fondam, ievērojot piešķirto resursu apmēru, ir acīmredzami nesamērīga ar konstatētā pārkāpuma smagumu un apmēru;

               —

               ir rīkojusies pretēji labas ticības un taisnīguma principam, jo Komisijas dienesti nav apstrīdējuši tādu instrukciju tiesiskumu, ar kurām paredzēta šī kritērija izmantošana, kā arī līdz 2005. gada rudenim nebija pievērsuši prasītājas uzmanību uz attiecīgajām problēmām.

      (1)  OV L 75, 2009. gada 21. marts, 15. lpp.

      (2)  Komisijas 2001. gada 11. decembra Regula (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV L 327, 2001. gada 12. decembris, 11. lpp.).

      (3)  Komisijas 2004. gada 21.aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 18, 2004. gada 30. aprīlis, 18. lpp.).


title: Lieta F-94/07: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 24. septembra spriedums — Rebizant , Vlandas un Vocino /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2006. gads — Reizinātājs — Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkts — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 9. pants — Paaugstināšanas slieksnis)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/71

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 24. septembra spriedums — Rebizant, Vlandas un Vocino/Komisija
   (Lieta F-94/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2006. gads - Reizinātājs - Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkts - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 9. pants - Paaugstināšanas slieksnis)
   2010/C 24/129
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Jean Rebizant, Karlsruhe (Vācija), Georges Vlandas, Brisele (Beļģija), un Vinceno Vocino, Varese (Itālija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Pirmkārt, atcelt lēmumu par prasītāju nepaaugstināšanu AD 13 pakāpē 2006. gada paaugstināšanas amatā laikā un, otrkārt, atzīt par prettiesisku lēmumu, ar kuru ir noteikti paaugstināšanas sliekšņi, kas piemērojami ierēdņiem, uz kuriem attiecas “Pētījumu” budžets un “Kopīgās pētniecības centra” budžets

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007., 45. lpp.


title: Lieta T-457/07: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra spriedums — Evropaïki Dynamiki/EFSA (Publiskā iepirkuma līgumi — Konkursa procedūra — Informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšana — Piedāvājuma noraidījums un lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Atlases kritēriji — Piešķiršanas kritēriji — Iepirkuma procedūras specifikācijās noteikto piešķiršanas kritēriju ievērošana — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/15

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra spriedums — Evropaïki Dynamiki/EFSA

   (Lieta T-457/07) (1)

   (Publiskā iepirkuma līgumi - Konkursa procedūra - Informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšana - Piedāvājuma noraidījums un lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Atlases kritēriji - Piešķiršanas kritēriji - Iepirkuma procedūras specifikācijās noteikto piešķiršanas kritēriju ievērošana - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   2013/C 32/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — N. Korogiannakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji — sākotnēji A. Cuvillier, vēlāk S. Gabbi un D. Detken, un visbeidzot M. Detken, pārstāvji, kam palīdz J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EFSA2007. gada 1. oktobra lēmumu, ar kuru noraidīts piedāvājums, ko prasītāja bija iesniegusi konkursa procedūrā EFSA/IT/2007/14 attiecībā uz informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšanu (OV 2007/S 97 — 118626), un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) lēmumu, ar kuru noraidīts piedāvājums, ko Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE bija iesniegusi konkursa procedūrā EFSA/IT/2007/14 attiecībā uz informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšanu, un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam;

               2)

               EFSA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 23.02.2008.


title: Lieta T-488/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. maija rīkojums — Falcon Sporting Goods pret ITSB ( BIN LADIN ) (Kopienas preču zīme — Reģistrācijas atteikums — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/21

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. maija rīkojums — Falcon Sporting Goods pret ITSB (“BIN LADIN”)
   (Lieta T-488/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Reģistrācijas atteikums - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana)
   (2006/C 190/38)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Falcon Sporting Goods AG, Zug (Šveice) (pārstāvis — J. Weigell, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2004. gada 29. septembra lēmumu (lieta Nr. 177/2004-2) par atteikumu reģistrēt vārdisku preču zīmi “BIN LADIN”
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 57, 05.03.2005.


title: Lieta C-267/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-297/11 Buzzi Unicem SpA /Eiropas Komisija 2014. gada 30. maijā iesniedza Buzzi Unicem SpA

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-297/11 Buzzi Unicem SpA/Eiropas Komisija 2014. gada 30. maijā iesniedza Buzzi Unicem SpA

   (Lieta C-267/14 P)
   2014/C 282/26
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Buzzi Unicem SpA (pārstāvji – C. Osti, A. Prastaro un A. Sodano, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu un līdz ar to:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl nav norādīts pamatojums vai ir norādīts nepietiekams pamatojums un tādējādi ir pārkāptas sabiedrības tiesības uz aizstāvību, kā arī labas pārvaldības princips;

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ir pārsniegtas vai nepareizi izmantotas pilnvaras un tādējādi ir apvērsts pierādīšanas pienākums;

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ir pārsniegtas Komisijai 18. pantā piešķirtās pilnvaras, ir pārkāpti samērīguma un labas pārvaldības principi, nav ievērots sacīkstes princips, tādējādi pārkāpjot Komisijas Best Practices;

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Buzzi Unicem tajā ir piespriests atlīdzināt pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā, kā arī tos, kuri ir saistīti ar lietu T-297/11.

      Pamati un galvenie argumenti

               A.

               Pirmais pamats – Kļūda tiesību piemērošanā, pamatojuma nenorādīšana vai nepietiekama pamatojuma norādīšana attiecībā uz argumentiem par tiesību uz aizstāvību un labas pārvaldības principa pārkāpumu
               Ar pirmo pamatu Buzzi Unicem apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un nav norādīts pamatojums vai nav norādīts pietiekams pamatojums, ciktāl tajā ir konstatēts, ka vispārēja atsauce uz iespējamiem pārkāpumiem, kas ir ietverta lēmumā par pārkāpuma procedūras uzsākšanu, ir pietiekams pamatojums informācijas pieprasījumam saskaņā ar 18. panta 3. punktu, jo atbilst “minimālajai skaidrības pakāpei”, kāda ir prasīta minētajā tiesību normā saistībā ar pieprasījuma priekšmetu un mērķi.

               B.

               Otrais pamats – Acīmredzama kļūda vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar norādīto Komisijas pilnvaru pārsniegšanu un nepareizu izmantošanu un no tā izrietošo pierādīšanas pienākuma apvēršanu
               Ar otro pamatu Buzzi Unicem norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un tiesību piemērošanā, noraidot iebildumu par Komisijas pilnvaru nepareizu izmantošanu, kas bija notikusi, izmantojot informācijas pieprasījumu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 (1) 18. pantu, kaut arī nebija norāžu par pārkāpumu, ciktāl Vispārējā tiesa apgalvoja, ka Buzzi Unicem neesot iesniegusi skaidru un pamatotu prasību, kas ļautu pārbaudīt, vai pastāv pietiekamas norādes, un ciktāl tā noraidīja minēto pierādīšanas pienākuma apvērsumu, nesniedzot nekādu pamatojumu.

               C.

               Trešais pamats – Kļūda faktos un tiesību piemērošanā, neloģisks pamatojums saistībā ar norādīto pilnvaru pārsniegšanu, ņemot vērā Regulas Nr. 1/2003 18. pantu
               Ar trešo pamatu Buzzi Unicem ir norādījusi uz nepareizu to principu piemērošanu, kas attiecas uz uzņēmumu pienākumiem sadarboties, ciktāl Vispārējā tiesa atzina, ka Komisija esot likumīgi likusi uzņēmumiem atbildēt ne vien uz faktiskiem jautājumiem, bet arī sniegt informāciju, par ko Komisija zināja, ka tā nav uzņēmumu rīcībā, un papildu informāciju, kuru Komisija esot varējusi iegūt patstāvīgi.

               D.

               Ceturtais pamats – Kļūda tiesību piemērošanā un pamatojuma nenorādīšana saistībā ar argumentiem par samērīguma principa pārkāpumu un pilnvaru pārsniegšanu, ņemot vērā 18. pantu
               Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts pamatojums vai ir norādīts nepietiekams pamatojums un ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar samērīguma principa neievērošanu un ar to saistītu pārmērīgu pienākumu lietas dalībniekiem, kas izriet no informācijas pieprasījumiem, no to atkārtotas iesniegšanas un pārformulēšanas, no jaunu datu iesniegšanas un jautājumu uzdošanas, no atteikuma ierobežot iesniedzamo informāciju, no izvēles ar lēmumu lūgt sniegt arī jau iepriekš sniegtu informāciju.

               E.

               Piektais pamats – Kļūda tiesību piemērošanā un pamatojuma nenorādīšana attiecībā uz Komisijas Best Practices neievērošanu un uz labas pārvaldības principa neievērošanu
               Ar piekto pamatu Buzzi Unicem norāda uz kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka Komisijas Best Practices tai nav saistoša, ja, nolēmusi lūgt uzņēmumiem komentēt lēmuma projektu atbilstoši 18. panta 3. punktam, tā vēlāk neņem vērā saņemtos komentārus un būtiski groza galīgā lēmuma tekstu. Tiek norādīts arī uz pamatojuma nenorādīšanu saistībā ar labas pārvaldības principa pārkāpumu, ko ir pieļāvusi Komisija, ņemot vērā līdzekļus, ar kādiem tā īstenoja pilnvaras pieprasīt informāciju.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-79/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. februārī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) — SC Mora IPR SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu un Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. februārī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) — SC Mora IPR SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu un Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

   (Lieta C-79/12)
   2012/C 126/11
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Alba Iulia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SC Mora IPR SRL

      Atbildētājas: Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu un Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 211. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz papildus nosacījumam par norādēm, kas PVN deklarācijā jāizdara tiem nodokļa maksātājiem, kuriem par importu maksājamais PVN nav jāmaksā muitas iestādēs, noteikt vēl kādu nosacījumu (piemēram, ka kādā noteiktā laikposmā ir jāsaņem atliktās samaksas sertifikāts ar nosacījumiem, kas noteikti ekonomikas un finanšu ministra lēmumā)?

               2)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. panta 2. punkts, 28. pants un 30. pants, kā arī 107. punkta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādus vairākkārtējus tiesību aktu grozījumus kā 2007. gada 28. marta Steidzamības kārtībā pieņemtā normatīvā dekrēta Nr. 22 1. un 2. punktā, kā arī 2007. gada 4. oktobra Steidzamības kārtībā pieņemtā normatīvā dekrēta Nr. 106 69. punktā paredzētie, ar kuriem Nodokļu kodeksa 157. panta 4. punkts ir grozīts tādējādi, ka nemaksāt PVN muitā tiek atļauts tikai kādai visa vienādās situācijās esošu PVN maksātāju (kuru turējumā atrodas preces, kas laikā pirms pievienošanās ievestas pagaidu importēšanas kārtībā) kopuma daļai (proti, tiem, kas ir veikuši vai uzskatāmi par veikušiem importēšanu pēc 2007. gada 15. aprīļa un saņēmuši atliktās samaksas sertifikātu)?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta F-81/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā – ZZ /Reģionu komiteja

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/32

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā – ZZ/Reģionu komiteja
   (Lieta F-81/14)
   2014/C 388/41
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – J.-N. Louis, D. de Abreu Caldas un R. Metz, avocats)

      Atbildētāja: Reģionu komiteja

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepaaugstināt prasītāju nākamajā pakāpē (AD 13), īstenojot Reģionu komitejas 2013. gada paaugstināšanu amatā

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Reģionu komitejas lēmumu nepaaugstināt prasītāju AD 13 pakāpē, īstenojot 2013. gada paaugstināšanu amatā;

               —

               piespriest Reģionu komitejai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-321/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landgerichts Mannheim (Vācija) 2007. gada 12. jūlija rīkojumu — Kriminālprocess pret Karl Schwarz

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landgerichts Mannheim (Vācija) 2007. gada 12. jūlija rīkojumu — Kriminālprocess pret Karl Schwarz

   (Lieta C-321/07)
   (2007/C 283/09)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landgerichts Mannheim
   Lietas dalībnieks pamata procesā
   Karl Schwarz
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, pretēji Direktīvas 91/439/EEK (1) 7. pantam, saskaņā ar Kopienu tiesībām ir iespējams, ka Eiropas Savienības pilsonim var piederēt attiecīgajā valstī derīga un vēl citas dalībvalsts vadītāja apliecība, kuras abas tika iegūtas pirms šīs citas dalībvalsts iestāšanās Eiropas Savienībā, un — šādā gadījumā —

               2)

               vai, pirms Fahrerlaubnisverordnung [Noteikumi par transportlīdzekļa vadīšanas apliecību] (turpmāk tekstā — “FeV”) spēkā stāšanās 1999. gada 1. janvārī, atņemot vēlāk izdoto otro attiecīgās valsts vadītāja apliecību par transportlīdzekļa vadīšanu alkohola reibumā, iestājas tiesiskās sekas tādējādi, ka arī pirmās, citā valstī agrāk izdotās, vadītāja apliecības derīgums nav jāpārbauda pēc šīs citas dalībvalsts iestāšanās, pat ja aizlieguma termiņš jau ir beidzies?

      (1)  Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīva par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.).


title: Lieta C-111/13: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 18. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Somijas Republika, personas, kas iestājušās lietā: Zviedrijas Karaliste, Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika, Polijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Igaunijas Republika

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 18. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Somijas Republika, personas, kas iestājušās lietā: Zviedrijas Karaliste, Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika, Polijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Igaunijas Republika
   (Lieta C-111/13) (1)

   2014/C 102/42
   Tiesvedības valoda – somu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta T-511/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. oktobrī — Evropaïki Dynamiki /Komisija

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/29

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. oktobrī — Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-511/10)
   ()
   2011/C 13/56
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ko 2010. gada 12. augustā pieņēma Eiropas Komisijas Ģenerālsekretariāts (Nr. SG.E.3/FM/MIP/mbp/psi — Ares(2010) 508190 — 12/08/2010), ar kuru tika noraidīts lūgums veikt pārskatīšanu, kuru prasītāja bija iesniegusi ar 2009. gada 31. decembra vēstuli, kas tika reģistrēta 2010. gada 5. janvārī (Nr. GESTDEM 2009/4890), un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītāja prasa atcelt atbildētājas 2010. gada 12. augusta lēmumu (Nr. SG.E.3/FM/MIP/mbp/psi — Ares(2010) 508190 — 12/08/2010), ar kuru tika noraidīts lūgums veikt pārskatīšanu, kuru prasītāja bija iesniegusi ar 2009. gada 31. decembra vēstuli, kas tika reģistrēta 2010. gada 5. janvārī (Nr. GESTDEM 2009/4890) un kurā pēdējā minētā lūdza saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 (1) pārskatīt posteņus, kādus bija noteicis Eiropas Savienības Publikāciju birojs savā 2009. gada 11. decembra vēstulē pēc prasītājas sākotnējā lūguma 2009. gada 9. oktobrī par piekļuvi visiem pieprasījumiem norādīt cenas attiecībā uz visām daļām Publikāciju biroja pamatlīgumos Nr. 6011, 6102., 6103., 6020., 6121., 6031. (izņemot daļu Nr. 4) un 10030.
   Savu prasījumu pamatošanai prasītāja apgalvo, ka atbildētāja neveica pieprasīto dokumentu individuālu pārbaudi. Turklāt prasītāja apgalvo, ka atbildētājas pamatojums, kuru tā izvirzīja attiecībā uz Eiropas Savienības politikas ekonomikas jomā aizsardzību, komerciālo interešu aizsardzību un ar valsts drošību saistītajiem pamatiem, ir jānoraida kā pilnībā nepamatots.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-60/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. februārī iesniedza Vrchní soud v Praze (Čehijas Republika) — Marián Baláž

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. februārī iesniedza Vrchní soud v Praze (Čehijas Republika) — Marián Baláž

   (Lieta C-60/12)
   2012/C 109/13
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Vrchní soud v Praze

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Marián Baláž

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmuma 2005/214/JHA (1) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu naudas sodiem (turpmāk tekstā — “Pamatlēmums”) 1. panta a) punkta iii) apakšpunktā ietvertais jēdziens “tiesa, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” ir jāinterpretē kā neatkarīgs jēdziens Eiropas tiesību izpratnē?

               2a)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādām vispārīgām raksturīgām iezīmēm ir jāpiemīt valsts tiesai, kura pēc attiecīgās personas ierosinājuma var izskatīt šīs personas lietu attiecībā uz lēmumu, ko pieņēmusi iestāde, kas nav tiesa (administratīva iestāde), lai to varētu uzskatīt par “tiesu, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” Pamatlēmuma 1. panta a) punkta iii) apakšpunkta izpratnē?

               2b)

               Vai neatkarīgu administratīvo tiesu Austrijā (Unabhängiger Verwaltungssenat) var uzskatīt par “tiesu, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” Pamatlēmuma 1. panta a) punkta iii) apakšpunkta izpratnē?

               2c)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai jēdziens “tiesa, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” Pamatlēmuma 1. panta a) punkta iii) apakšpunkta izpratnē izpildošās valsts kompetentajai iestādei ir jāinterpretē saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kuras iestāde izdeva nolēmumu Pamatlēmuma 1. panta a) punkta iii) apakšpunkta izpratnē, vai saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kura lemj par šāda nolēmuma atzīšanu un izpildi?

               3)

               Vai “iespēja iesniegt lietu izskatīšanai”“tiesā, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” saskaņā ar Pamatlēmuma 1. panta a) punkta iii) apakšpunktu tiek saglabāta pat tad, ja attiecīgajai personai nav iespējas tieši iesniegt lietu izskatīšanai “tiesā, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās”, bet sākotnēji tai ir jāapstrīd iestādes, kura nav tiesa (administratīva iestāde) lēmums, veicot apstrīdēšanu, lai šīs iestādes lēmums tiktu padarīts par spēkā neesošu un šajā pašā iestādē tiktu ierosināta parastā procedūra, un apelācijas sūdzību “tiesā, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” varētu iesniegt tikai par tās lēmumu šajā parastajā procedūrā?
               Attiecībā uz “iespējas iesniegt lietu izskatīšanai tiesā” saglabāšanu ir nepieciešams lemt par jautājumiem attiecībā uz to, vai apelācijas sūdzība, kuru izskata “tiesa, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās”, ir tāda pati kā parastā apelācijas sūdzība (t.i. apelācijas sūdzība par nolēmumu, kas vēl nav galējs) vai īpaša apelācijas sūdzība (t.i. apelācijas sūdzība par galēju nolēmumu) un vai “tiesai, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās”, pamatojoties uz šo apelācijas sūdzību, ir tiesības pilnībā pārskatīt lietu gan no faktiskā, gan juridiskā viedokļa?

      (1)  OV L 76, 16. lpp.


title: Lieta C-71/07 P: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums — Franco Campoli /Eiropas Kopienu Komisija, Eiropas Savienības Padome (Apelācija — Ierēdņi — Atalgojums — Pensija — Korekcijas koeficienta, kas aprēķināts, ņemot vērā vidējo dzīves dārdzību dzīvesvietas valstī, piemērošana — Pārejas periods, kas ir ieviests ar regulu, ar kuru grozīja Civildienesta noteikumus — Iebilde par prettiesiskumu)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/12

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums — Franco Campoli/Eiropas Kopienu Komisija, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-71/07 P) (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Atalgojums - Pensija - Korekcijas koeficienta, kas aprēķināts, ņemot vērā vidējo dzīves dārdzību dzīvesvietas valstī, piemērošana - Pārejas periods, kas ir ieviests ar regulu, ar kuru grozīja Civildienesta noteikumus - Iebilde par prettiesiskumu)
   (2008/C 223/18)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Franco Campoli (pārstāvji — Dž. Vandersandens [G. Vandersanden], L. Levi [L. Levi] un S. Rodrigess [S. Rodrigues], advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Džoriss [V. Joris] un D. Martins [D. Martin]), Eiropas Savienības Padome (pārstāves — M. Arpio Santakruza [M. Arpio Santacruz] un I. Šulce)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas ir iesniegta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 29. novembra spriedumu lietā T-135/05 Campoli/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā daļēji nepieņemamu un daļēji nepamatotu bija noraidījusi prasību atcelt prasītāja paziņojumus par pensiju par 2004. gada maiju, jūniju un jūliju, jo tajos pirmo reizi bija izmantots korekcijas koeficients, kurš bija aprēķināts prettiesiski, ņemot vērā vidējo dzīves dārdzību prasītāja dzīvesvietas valstī, nevis dzīves dārdzību šīs valsts galvaspilsētā — Jauno Civildienesta noteikumu spēkā stāšanās ietekme uz korekcijas koeficientu sistēmu — Ierēdņiem, kuri pensionējušies līdz 2004. gada 1. maijam, noteiktais pārejas periods — Korekcijas koeficientu aprēķināšanas metode un vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošana — Pienākums norādīt pamatojumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt galveno apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību;

               2)

               Kampoli, Eiropas Kopienu Komisija un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta C-323/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. jūlijā iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – Helm AG / Inspecteur van de Belastingdienst / Douane , kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/41

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. jūlijā iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

   (Lieta C-323/14)
   2014/C 315/66
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Noord-Holland

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Helm AG

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes Regula (ES) Nr. 248/2011 (1) ir jāatzīst par spēkā neesošu, ciktāl tā attiecas uz Jushi Group, ja Komisija nav nolēmusi pamatregulas (2) 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otrajā ievilkumā noteiktajā triju mēnešu termiņā, vai Jushi Group, kura ietilpa atlasē, atbilst pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma nosacījumiem?

      (1)  2011. gada 9. marta Īstenošanas regula, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu importam (OV L 67, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-100/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/27

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-100/09)
   2009/C 113/50
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Jelínek, P. Dejmek)

      Atbildētāja: Čehijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2007. gada 8. marta Direktīvas 2007/14/EK, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvas 2004/109/EK par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū, atsevišķu noteikumu īstenošanai (1), prasības vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Čehijas Republika nav izpildījusi tai šīs direktīvas 24. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Čehijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās ir beidzies 2008. gada 8. martā.

      (1)  OV 2007, L 69, 27. lpp.


title: Lieta T-402/03: Pirmās instances tiesas 2007. gada 15. marta spriedums — Katalagarianakis /Komisija (Ierēdņi — Iecelšana amatā — Klasificēšana pakāpē un līmenī — Tiesas judikatūras piemērošana — Civildienesta noteikumu 5. pants, 31. panta 2. punkts, 32. panta otrā daļa, 45. un 62. pants)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/36

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 15. marta spriedums — Katalagarianakis/Komisija
   (Lieta T-402/03) (1)

   (Ierēdņi - Iecelšana amatā - Klasificēšana pakāpē un līmenī - Tiesas judikatūras piemērošana - Civildienesta noteikumu 5. pants, 31. panta 2. punkts, 32. panta otrā daļa, 45. un 62. pants)
   (2007/C 95/72)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Georgios Katalagarianakis, Overijse, Beļģija (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Curall un H. Krämer)
   Priekšmets
   Atcelt Komisijas lēmumu par prasītāja klasificēšanas noteikšanas pārbaudi brīdī, kad viņš iecelts amatā A6 pakāpē, pirmajā līmenī, un par viņa vēlākās klasificēšanas A5 pakāpē, trešajā līmenī, sākot no 2000. gada 1. aprīļa, noteikšanas pārbaudi un kura spēkā esamības no finansiālā viedokļa sākuma punkts ir noteikts 1995. gada 5. oktobris.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Komisijas 2003. gada 14. aprīļa lēmumu tiktāl, ciktāl tajā kā sākuma punkts šī lēmuma spēkā esamībai no finansiālā viedokļa ir noteikts 1995. gada 5. oktobris.

               2)

               Komisija veiks prasītāja un citu katras paaugstināšanas amatā īstenošanas ietvaros no 1993. gada 1. maija A5 pakāpē paaugstināto ierēdņu nopelnu salīdzinošu vērtējumu.

               3)

               Ja pēc šī vērtējuma Komisija nevarēs prasītāju paaugstināt pakāpē, kas, iespējams, ir pamatota, tad lietas dalībnieki tiek aicināti vienoties par pienācīgu kompensāciju, attiecīgajā gadījumā ņemot vērā prasītāja prasību par zaudējumu atlīdzību.

               4)

               Lietas dalībnieki informēs Pirmās instances tiesu trīs mēnešu laikā, sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas, par savstarpēji noslēgtās vienošanās saturu vai, ja tā netiks panākta, tad savus prasījumus par nodarīto zaudējumu apmēru.

               5)

               Pārējā daļā prasību noraidīt.

               6)

               Lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.

      (1)  OV C 35, 7.2.2004.


title: Lieta T-414/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa spriedums — Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Ģeogrāfiskā tirgus sadale — Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām — Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences — Pierādījumi — Nevainīguma prezumpcija)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/29

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa spriedums — Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība/Komisija
   (Lieta T-414/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Ģeogrāfiskā tirgus sadale - Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām - Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences - Pierādījumi - Nevainīguma prezumpcija)
   2013/C 156/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība (Rīga, Latvija) (pārstāvis — M. Favart, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un A. Biolan)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francija) (pārstāvji — J.-F. Bellis un K. Van Hove, advokāti) un European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Šveice) (pārstāvji — D. Waelbroeck, advokāts, un D. Slater, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C(2008) 3435, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu, ciktāl tas attiecas uz Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūru/Latvijas Autoru apvienību;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 313, 6.12.2008.


title: Lieta C-262/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) – Solvay Chimica Italia SpA u.c./Autorità per l’energia elettrica e per il gas e il sistema idrico

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) – Solvay Chimica Italia SpA u.c./Autorità per l’energia elettrica e per il gas e il sistema idrico

   (Lieta C-262/17)
   (2017/C 309/23)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Solvay Chimica Italia SpA, Solvay Specialty Polymers Italy SpA, Solvay Chimica Bussi SpA, Ferrari F.lli Lunelli SpA, Fenice – Qualità Per L’ambiente SpA, Erg Power Srl, Erg Power Generation SpA, Eni SpA un Enipower SpA

      Atbildētāja: Autorità per l’energia elettrica e per il gas e il sistema idrico

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/72/EK (1) noteikumi un it īpaši 3. panta 5. un 6. punkts un 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka elektroenerģijas tīklu un tātad “sadales sistēmu” šīs pašas direktīvas izpratnē katrā ziņā veido sistēma, kuru izveidojis un pārvalda privāts subjekts, kurai ir pieslēgts ierobežots ražošanas un patēriņa vienību skaits un kas savukārt pati ir savienota ar publisko tīklu, bez iespējas izslēgt no minētās klasifikācijas privātās sistēmas ar tādiem pašiem raksturlielumiem, kuras izveidotas pirms direktīvas spēkā stāšanās un kuras sākotnēji tika izveidotas pašražošanai?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai vienīgā direktīvas piedāvātā iespēja privāta elektroenerģijas tīkla īpatnību atzīšanai ir iekļaut to tās pašas direktīvas 28. pantā minēto SSS kategorijā, vai arī valsts likumdevējam tomēr ir atļauts identificēt atšķirīgu sadales sistēmu kategoriju, uz kuru attiecina vienkāršotu regulējumu, kas atšķiras no tā, kurš reglamentē SSS?

               3)

               Neatkarīgi no iepriekšējiem jautājumiem, vai direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tās 28. pantā minētajām slēgtām sadales sistēmām katrā ziņā ir noteikts pienākums nodrošināt pieslēgumu trešajām personām?

               4)

               Neatkarīgi no iepriekšējiem jautājumiem, vai privāta elektroenerģijas tīkla klasificēšana par slēgtu sadales sistēmu Direktīvas 2009/72/EK 28. panta izpratnē ļauj valsts likumdevējam paredzēt – par labu šādai sistēmai – tikai tās pašas direktīvas 28. pantā un 26. panta 4. punktā aplūkotās atkāpes no sadales sistēmu vispārējā režīma, vai arī – ņemot vērā direktīvas preambulas 29. un 30. “apsvērumā” pausto – dalībvalstij ir atļauts vai tiek uzlikts pienākums paredzēt turpmākus izņēmumus no sadales sistēmu vispārējā regulējuma piemērošanas, lai nodrošinātu minētajos “apsvērumos” norādīto mērķu sasniegšanu?

               5)

               Ja Tiesa uzskata, ka dalībvalstij ir iespēja vai pienākums noteikt regulējumu, kurā ir ņemts vērā slēgto sadales sistēmu specifiskums, vai Direktīvas 2009/72/EK noteikumiem – un it īpaši preambulas 29. un 30. “apsvērumam”; 15. panta 7. punktam; 37. panta 6. punkta b) apakšpunktam; 26. panta 4. punktam – ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds tiek aplūkots šajā tiesvedībā, kas attiecina uz slēgtajām sadales sistēmām tādu regulējumu dispečervadības un unbundling (uzskaites un funkcionālās nodalīšanas) jomā, kas ir pilnīgi analogs publisko tīklu regulējumam un kas elektroenerģijas sistēmai noteikto vispārīgo izmaksu jomā paredz, ka šādu atlīdzības maksājumu izmaksa ir daļēji samērīga arī ar slēgtās sistēmas iekšienē patērēto enerģiju?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).


title: Lieta F-122/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. novembra spriedums — Arguelles Arias /Padome (Civildienests — Līgumdarbinieks — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Izbeigšana — Ieņemamais amats, kuram nepieciešama drošības pielaide — Valsts drošības iestādes pielaides atteikums — Pārsūdzības iestādes grozīts lēmums — Valsts drošības iestādes un drošības orgāna secinājumi, kas nav saistoši pilnvarotajai līgumu slēgšanas iestādei)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/34

      Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. novembra spriedums — Arguelles Arias/Padome
      (Lieta F-122/12) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieks - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Izbeigšana - Ieņemamais amats, kuram nepieciešama drošības pielaide - Valsts drošības iestādes pielaides atteikums - Pārsūdzības iestādes grozīts lēmums - Valsts drošības iestādes un drošības orgāna secinājumi, kas nav saistoši pilnvarotajai līgumu slēgšanas iestādei)
      (2014/C 71/66)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Bruno Arguelles Arias (Awans, Beļģija) (pārstāvis — J. Lecuyer, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un A. Bisch)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Padomes lēmumu atlaist prasītāju un prasība atlīdzināt viņam nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  B. Arguelles Arias sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 26, 26.1.2013., 72. lpp.


title: Lieta C-271/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – LFB Biomédicaments , Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France)/ Ministre du travail, de l’emploi et de la santé , Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l' l'Etat

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – LFB Biomédicaments, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France)/Ministre du travail, de l’emploi et de la santé, Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l' l'Etat
   (Lieta C-271/14)
   2014/C 282/28
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

   Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: LFB Biomédicaments, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France)

      Atbildētāji: Ministre du travail, de l’emploi et de la santé, Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (1), 6. panta 5. punkta normām ir noteikts pienākums norādīt pamatojumu lēmumam par patentētu zāļu svītrošanu no tādu zāļu saraksta, kuras izsniedz ārstniecības iestādēs hospitalizētiem pacientiem un kuras obligātās veselības apdrošināšanas organizācijas var apmaksāt papildus apmaksātajiem hospitalizācijas izdevumiem saistībā ar tarifu likmēm par uzturēšanās ilgumu un tarifu likmēm aprūpei, ko sniedz noteikta veidu pacientu grupai?

      (1)  OV L 40, 1. lpp.


title: Lieta C-499/12: Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 7. februāra rīkojums ( Tribunale di Tivoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elisabetta Gentile/Ufficio Finanziario della Direzione Ufficio Territoriale di Tivoli u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Saistības ar Savienības tiesībām nepieciešamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/13

         Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 7. februāra rīkojums (Tribunale di Tivoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elisabetta Gentile/Ufficio Finanziario della Direzione Ufficio Territoriale di Tivoli u.c.
   (Lieta C-499/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Saistības ar Savienības tiesībām nepieciešamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2013/C 108/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Tivoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Elisabetta Gentile

      Atbildētāji: Ufficio Finanziario della Direzione Ufficio Territoriale di Tivoli, Fabrizio Penna un Gianfranco Di Nicola

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Tivoli — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta trešās daļas, kā arī Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta, to lasot kopā ar LES 6. pantu un Pamattiesību hartas 52. panta 3. punktu, interpretācija — Juridiskā palīdzība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts uz pusi samazināt padomdevēja honorārus, ja viņa klientam ir piešķirta juridiskā palīdzība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz Tribunale di Tivoli (Itālija) uzdotajiem jautājumiem.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-65/11: Prasība, kas celta 2011. gada 15. februārī — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/10

         Prasība, kas celta 2011. gada 15. februārī — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-65/11)
   2011/C 130/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Nijenhuis un D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste

      Prasītājas prasījumi

   Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, neapspriežoties ar PVN komiteju un atļaujot, ka neapliekamas personas pievienojas vienai nodokļu vienībai, kā tas izriet no 1991. gada 18. februāra Lēmuma Nr. VB91/347, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. un 11. pantā paredzētās prasības;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2006/112/EK 9. panta 1. punktā ir noteikts, ka “nodokļa maksātājs” ir jebkura persona, kas patstāvīgi jebkurā vietā veic jebkuru saimniecisku darbību, neatkarīgi no šīs darbības mērķa vai rezultāta. PVN direktīvas 11. pantā ir noteikts, ka, apspriedusies ar padomdevēju komiteju pievienotās vērtības nodokļa jautājumos (turpmāk — “PVN komiteja”), katra dalībvalsts par vienu nodokļa maksātāju var uzskatīt personas, kuras veic uzņēmējdarbību attiecīgās dalībvalsts teritorijā un kuras, kaut arī juridiski patstāvīgas, ir cieši saistītas cita ar citu finansiālām, saimnieciskām un organizatoriskām saitēm.
   Komisija uzskata, ka Nīderlandes Karaliste, atļaudama, ka neapliekamas personas pievienojas vienai nodokļu vienībai, nav izpildījusi Direktīvas 2006/112/EK 9. un 11. pantā paredzētās prasības. Turklāt, neapspriezdamās ar PVN komiteju, Nīderlandes Karaliste nav ievērojusi PVN direktīvas 11. pantu.

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-564/17: Prasība, kas celta 2017. gada 18. augustā – Tong Myong/Padome un Komisija

text:
               9.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/19

         Prasība, kas celta 2017. gada 18. augustā – Tong Myong/Padome un Komisija
   (Lieta T-564/17)
   (2017/C 338/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: So Tong Myong (Phenjana, Korejas Tautas Demokrātiskā Republika) (pārstāvji – M. Lester un S. Midwinter, QC, T. Brentnall un A. Stevenson, Solicitors)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājs lūdz Tiesu:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 12. jūnija Īstenošanas regulu (ES) 2017/993, ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 329/2007 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (OV 2017, L 149, 67. lpp.), un Padomes 2017. gada 12. jūnija Lēmumu (KĀDP) 2017/994, ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2016/849 par ierobežojošiem pasākumiem pret Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (OV 2017, L 149, 75. lpp.), ciktāl šajos aktos prasītāja vārds ir iekļauts to vienību sarakstā, kurām tiek piemēroti ierobežojoši pasākumi;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas nav norādījušas pienācīgu vai pietiekamu pamatojumu prasītāja iekļaušanai sarakstā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu, uzskatīdamas, ka jebkurš no kritērijiem iekļaušanai apstrīdētajos pasākumos bija izpildīts prasītāja gadījumā; šādai iekļaušanai nav faktiska pamata.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas ir ļaunprātīgi izmantojušas savas pilnvaras, mēģinādamas neitralizēt prasītāja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību atbilstoši LESD 230. pantam saistībā ar tā iekļaušanu sarakstā un/vai tās ir pārkāpušas prasītāja tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas ir pārkāpušas prasītāja tiesības uz aizstāvību, neļaudamas tam iepazīties ar pierādījumiem, uz kuriem tās ir balstījušās pirms prasītāja atkārtotas iekļaušanas sarakstā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas ir pārkāpušas datu aizsardzības tiesisko regulējumu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas neattaisnoti vai nesamērīgi ir pārkāpušas prasītāja pamattiesības, tostarp tiesības uz īpašuma, uzņēmējdarbības un reputācijas aizsardzību.


title: Lieta F-136/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. novembrī — ZZ /Padome

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/75

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. novembrī — ZZ/Padome
   (Lieta F-136/12)
   2013/C 26/155
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 19. decembra Lēmumu Nr. 2011/866/ES par lēmumu nepieņemt Komisijas priekšlikumu regulai, ar ko katru gadu koriģē Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojumu un pensijas, kā arī, otrkārt, prasītāja 2012. gada janvāra, februāra un marta algas paziņojumus, kas ir pieņemti, piemērojot iepriekš minēto lēmumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes lēmumus, kas izpaužas 2012. gada janvāra un nākamo mēnešu algas izrakstos, kā arī 2011. gada algas izrakstos, jo tajās nepiemēro Komisijas ierosināto korekcijas koeficientu 1,7 % apmērā;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājam atšķirību starp izmaksātā atalgojuma apmēru, piemērojot Padomes 2011. gada 19. decembra lēmumu, līdz sprieduma pieņemšanai šajā lietā un atalgojuma apmēru, ko prasītājam būtu bijis jāizmaksā, ja korekcija būtu pareizi aprēķināta, tai pieskaitot Eiropas Centrālās bankas galvenajām refinansēšanas operācijām noteikto likmi, tai pieskaitot trīs ar pus punktus, sākot ar datumu, ar kuru šajā lietā bija jāizmaksā prasītās summas;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-270/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Areios Pagos2005. gada 9. jūnija spriedumu lietā Athinaiki Chartopiia AE pret L. Panagiotidis u.c.

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Areios Pagos2005. gada 9. jūnija spriedumu lietā Athinaiki Chartopiia AE pret L. Panagiotidis u.c.
   (Lieta C-270/05)
   (2005/C 217/56)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Areios Pagos (Kasācijas tiesa, Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 9. jūnija lēmumu lietā Athinaiki Chartopiia AE pret L. Panagiotidis u.c. un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 1. jūlijā.

      Areios Pagos lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai uzņēmums, kurā ir notikusi kolektīvā atlaišana bez darbinieku pārstāvju informēšanas un konsultēšanās ar tiem, kā to paredz Direktīvas 75/129/EEK 1. panta 2. punkta d) apakšpunkts, Direktīvas 92/56/EEK 2. panta 4. punkts un Direktīvas 98/59/EK 4. panta 4. punkts, ietilpst Kopienas tiesību jēdzienā “uzņēmums” iepriekš minēto Padomes direktīvu un likuma Nr. 1387/1938 “Par kolektīvās atlaišanas kontroli un citiem noteikumiem” mērķiem?


title: Lieta T-674/11: Prasība, kas celta 2011. gada 30. decembrī — TV2/Danmark /Komisija

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/19

         Prasība, kas celta 2011. gada 30. decembrī — TV2/Danmark/Komisija
   (Lieta T-674/11)
   2012/C 80/34
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TV2/Danmark A/S (Odense, Dānija) (pārstāvis — O. Koktvedgaard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi:

               —

               galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu par Dānijas īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz TV2/Danmark (C 2/03) tiktāl, ciktāl Komisija ir konstatējusi, ka izmeklētie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē (Lēmuma secinājumu 101. un 153. apsvērums un 1. punkts);

               —

               pakārtoti, prasība atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu par Dānijas īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz TV2/Danmark (C 2/03) tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka:

                           —

                           izmeklētie pasākumi ir jauns atbalsts, par kuru tātad bija jāpaziņo (Lēmuma secinājumu 154. apsvērums un 1. punkts);

                           —

                           1997.–2002. gada licenču maksas, ko TV2 pārskaitīja TV2 reģionālajām raidstacijām, ir valsts atbalsts TV2 (Lēmuma 194. apsvērums), un

                           —

                           reklāmas ieņēmumi par 1995. un 1996. gadu, kas, likvidējot TV2 Fund 1997. gadā, tika pārskaitīti no TV2 Fund uz TV2, ir valsts atbalsts TV2 (Lēmuma 90., 92., 193. un 195. apsvērums un 1. tabula).

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar LESD 107. panta 1. punktu, LESD 14. pantu un Amsterdamas Protokolu. Prasītāja apgalvo, ka:

               —

               prasītāja nav saņēmusi valsts atbalstu un ka izmeklētie pasākumi nevis deva priekšroku TV2/Danmark LESD 107. panta izpratnē, bet tie bija vienīgi kompensācija par TV2/Danmark sniegtajiem publiskajiem pakalpojumiem;
               prasītāja apgalvo, ka Komisija nav piemērojusi sprieduma lietā Altmark nosacījumus atbilstoši to jēgai un mērķim un tā ir kļūdaini secinājusi, ka nav izpildīts otrais un ceturtais sprieduma lietā Altmark nosacījums;

               —

               apgalvotais atbalsts TV2/Danmark licenču maksas un atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa veidā nebija jauns atbalsts Regulas Nr. 659/1999 (1) izpratnē, jo šie pasākumi notika pirms Dānija pievienošanās ES;

               —

               licenču maksas, ko TV2/Danmark pārskaitīja reģionālajām raidstacijām no 1997. līdz 2002. gadam, nevar kvalificēt kā valsts atbalstu TV2/Danmark, jo TV2/Danmark nebija faktiskā šo līdzekļu saņēmēja, un

               —

               līdzekļi, kas tika pārskaitīti no TV/2 Reklame A/S caur TV/2 Fund uz TV/2 Danmark, ir gūti no reklāmu pārdošanas un tie nav valsts atbalsts, jo tas bija maksājums TV2/Danmark par TV2/Danmark raidīšanas tīkla reklāmas pārraidīšanu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108]. panta piemērošanai (OV 1999 L 83, 1. lpp.).