title: Lieta C-307/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Horvātija) — Obala i lučice d.o.o./NLB Leasing d.o.o.

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. aprīlī iesniedza Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Horvātija) — Obala i lučice d.o.o./NLB Leasing d.o.o.
      (Lieta C-307/19)
      (2019/C 263/31)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Obala i lučice d.o.o.

         Otra puse apelācijas tiesvedībā: NLB Leasing d.o.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai notāri ir pilnvaroti veikt dokumentu izsniegšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1393/2007 (2007. gada 13. novembris) par tiesas un ārpustiesas civillietu un komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (1), kad tie paziņo savus lēmumus lietās, kurās Regula Nr. 1215/2012 (2) nav piemērojama tāpēc, ka Horvātijā notāri neietilpst jēdzienā “tiesa” Regulas Nr. 1215/2012 izpratnē tad, kad viņi īsteno pilnvaras, kas valsts tiesībās viņiem ir piešķirtas procedūrās, kurās piespiedu izpilde ir veicama, pamatojoties uz “publisku aktu”? Proti, vai, īstenojot pilnvaras, kas valsts tiesībās notāriem ir piešķirtas procedūrās, kurās piespiedu izpilde ir veicama, pamatojoties uz “publisku aktu”, šie notāri — lai arī neietilpdami Regulā Nr. 1215/2012 minētajā jēdzienā “tiesa” — var piemērot Regulas (EK) Nr. 1393/2007 noteikumus par dokumentu izsniegšanu?

                  2)

                  Vai var uzskatīt, ka novietošana stāvvietā uz ielas un uz koplietošanas ceļa, ja tiesības iekasēt maksu ir noteiktas Zakon o sigurnosti prometa na cestama (Likums par ceļu satiksmes drošību) un noteikumos par pašvaldības kā publisko tiesību subjekta darbību, ir civillieta tiesu jurisdikciju, kā arī spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās reglamentējošās Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādāta versija) izpratnē, īpaši ņemot vērā, ka brīdī, kad tiek konstatēta tāda transportlīdzekļa esamība, kuram nav stāvvietas talona vai kuram ir nederīgs stāvvietas talons, uz šo transportlīdzekli nekavējoties tiek attiecināts pienākums samaksāt talonu pa visu dienu tā, it kā tas stāvvietā būtu bijis novietots visu dienu, neatkarīgi no precīza stāvvietas izmantošanas ilguma, tādējādi šādas dienas maksas iekasēšanai ir sankcijas raksturs un turklāt dažās dalībvalstīs šāda novietošana stāvvietā tiek uzskatīta par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumu?

                  3)

                  Vai iepriekš minētajās tiesvedībās saistībā ar transportlīdzekļa novietošanu uz ielas un uz koplietošanas ceļa, ja tiesības iekasēt maksu ir noteiktas Likumā par ceļu satiksmes drošību un noteikumos par pašvaldības kā publisko tiesību subjekta darbību, tiesas var izsniegt dokumentu atbildētājiem citā dalībvalstī, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1393/2007 (2007. gada 13. novembris) par tiesas un ārpustiesas civillietu un komerclietu dokumentu izsniegšanu Eiropas Savienības dalībvalstīs?
                  Ja, pamatojoties uz iepriekš minētajiem jautājumiem, tiktu atzīts, ka šāda veida novietošana stāvvietā ir civillieta, tiek uzdoti šādi papildu jautājumi:

                  4)

                  Šajā lietā tiek piemērota prezumpcija, ka ir noslēgts līgums par minēto novietošanu stāvvietā uz ielas noteiktā vietā, izmantojot horizontālu un/vai vertikālu marķējumu, proti, tiek uzskatīts, ka, novietojot transportlīdzekli stāvvietā, tiek noslēgts līgums, un ja netiek samaksāta cena atbilstīgi stāvvietas stundas likmei, ir jāmaksā dienas maksa. Tāpēc tiek uzdots jautājums, vai šāda prezumpcija par līguma noslēgšanu par šādu novietošanu stāvvietā un piekrišana veikt dienas maksu gadījumā, ja nav iegādāts talons atbilstoši stāvvietas stundas likmei vai ja ir beidzies iegādātā talona derīguma termiņš, ir pretrunā pamatnoteikumiem par pakalpojumu sniegšanu, kas paredzēti Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pantā un citos Eiropas Savienības acquis noteikumos.

                  5)

                  Šajā lietā transportlīdzekļa novietošana stāvvietā notika Zadarā, tādēļ pastāv saikne starp šo līgumu un Horvātijas tiesām, tomēr vai šāda novietošana stāvvietā ir uzskatāma par “pakalpojumu” atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 1. punktam, ņemot vērā, ka jēdziens “pakalpojums” nozīmē, ka persona, kas sniedz pakalpojumu, veic konkrētu darbību, proti, ka tā veic šo konkrēto darbību apmaiņā pret atlīdzību, un tādējādi rodas jautājums, vai apelācijas sūdzības iesniedzējas darbība ir pietiekama, lai to uzskatītu par pakalpojumu. Ja Horvātijas tiesām nav īpašas jurisdikcijas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 1. punktu, jurisdikcija izskatīt lietu būtu otras puses apelācijas tiesvedībā domicila tiesai.

                  6)

                  Vai novietošanu stāvvietā uz ielas un uz koplietošanas ceļa, ja tiesības iekasēt maksu ir noteiktas Likumā par ceļu satiksmes drošību un noteikumos par pašvaldības kā publisko tiesību subjekta darbību un ja iekasēšana tiek veikta vienīgi noteiktā dienas laikā, var uzskatīt par nekustamā īpašuma nomu, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1215/2012 24. panta 1. punktu?

                  7)

                  Vai, ja šajā lietā nav iespējams piemērot iepriekš minēto prezumpciju, ka šāda novietošana stāvvietā liecina par līguma noslēgšanu (ceturtais prejudiciālais jautājums), vai šāda veida novietošanu stāvvietā, attiecībā uz kuru pilnvaras stāvvietas maksas iekasēšanai izriet no Likuma par ceļu satiksmes drošību un attiecībā uz kuru ir paredzēts samaksāt dienas maksu, ja iepriekš nav veikts stundas maksājums par stāvvietas izmantošanu vai ja ir beidzies laiks, uz kuru tika iegādāts talons, var uzskatīt par neatļautu darbību vai kvazideliktu Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta izpratnē?

                  8)

                  Šajā gadījumā novietošana stāvvietā notika pirms Horvātijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai, proti, 2012. gada 30. jūnija plkst. 13.02. Tāpēc tiek uzdots jautājums, vai šajā lietā ir piemērojamas regulas par piemērojamiem tiesību aktiem, proti, Regula Nr. 593/2008 (3) vai Regula Nr. 864/2007 (4), ņemot vērā to piemērojamību laikā.
                  Ja Eiropas Savienības Tiesas jurisdikcijā ir sniegt atbildi par materiālo tiesību piemērošanu, tiek uzdots nākamais jautājums:

                  9)

                  Vai prezumpcija, ka ar šādu novietošanu stāvvietā tiek noslēgts līgums un dota piekrišana samaksāt dienas maksu, ja maksa nav veikta atbilstoši stāvvietas stundu likmei vai ja ir beidzies laiks, uz kuru tika iegādāts talons, ir pretrunā LESD 56. pantā un citos Eiropas Savienības acquis noteikumos paredzētajiem pamatnoteikumiem pakalpojumu sniegšanas jomā, neatkarīgi no tā, vai transportlīdzekļa īpašnieks ir fiziska vai juridiska persona? Citiem vārdiem, vai attiecībā uz materiālo tiesību normu noteikšanu šajā gadījumā var piemērot Regulas Nr. 593/2008 4. panta noteikumus (zinot, ka lietā nav nekādu pierādījumu tam, ka puses būtu panākušas vienošanos par piemērojamo tiesisko regulējumu)?

                              —

                              Ja tiktu uzskatīts, ka ir noslēgts līgums, vai šajā lietā būtu runa par pakalpojumu līgumu, proti, vai šādu līgumu par novietošanu stāvvietā var uzskatīt par pakalpojumu Regulas Nr. 593/2008 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē?

                              —

                              Pakārtoti, vai šādu novietošanu stāvvietā var uzskatīt par nomas līgumu atbilstoši Regulas Nr. 593/2008 4. panta 1. punkta c) apakšpunktam?

                              —

                              Pakārtoti, ja šai novietošanai stāvvietā ir jāpiemēro Regulas Nr. 593/2008 4. panta 2. punkta noteikumi, tiek uzdots jautājums, kurš šajā lietā ir raksturīgais izpildījums, ņemot vērā to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā vienīgi marķē ielas virsmu stāvvietas izveidei un veic stāvvietas maksas iekasēšanu, savukārt otra puse apelācijas tiesvedībā novieto transportlīdzekli stāvēšanai un maksā par stāvvietu. Proti, ja tiktu uzskatīts, ka raksturīgo izpildījumu veic apelācijas sūdzības iesniedzēja, tiktu piemērotas Horvātijas tiesības, savukārt, ja raksturīgo izpildījumu veiktu otra puse apelācijas tiesvedībā, tiktu piemērotas Slovēnijas tiesības. Tomēr, ņemot vērā to, ka tiesības iekasēt maksu par stāvvietu šajā gadījumā reglamentē Horvātijas tiesību akti, ar kuriem līdz ar to līgumam ir ciešāka saikne, vai šajā gadījumā tomēr papildus var piemērot Regulas Nr. 593/2008 4. panta [3]. punkta noteikumus?

                              —

                              Ja tiktu uzskatīts, ka pastāv Regulā Nr. 864/2007 minētās ārpuslīgumiskās saistības, vai šīs ārpuslīgumiskās saistības varētu uzskatīt par kaitējumu, un tādējādi piemērojamie tiesību akti tiktu noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 864/2007 4. panta 1. punktu?

                              —

                              Pakārtoti, vai šāda veida stāvvietu varētu uzskatīt par netaisnu iedzīvošanos, un tādējādi piemērojamie tiesību akti tiktu noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 864/2007 10. panta 1. punktu?

                              —

                              Pakārtoti, vai šāda veida stāvvietu varētu uzskatīt par negotiorum gestio, un tādējādi piemērojamie tiesību akti tiktu noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 864/2007 11. panta 1. punktu?

                              —

                              Pakārtoti, vai šāda veida stāvvietu varētu uzskatīt par otras puses apelācijas tiesvedībā atbildību saskaņā ar culpa in contrahendo, un tādējādi piemērojamie tiesību akti tiktu noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 864/2007 12. panta 1. punktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1393/2007 (2007. gada 13. novembris) par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (dokumentu izsniegšana), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (OV 2007, L 324, 79. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 593/2008 (2008. gada 17. jūnijs), par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (OV 2008, L 177, 6. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II) (OV 2007, L 199, 40. lpp.).


title: Lieta C-308/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. aprīlī iesniedza Curte de Casație și Justiție (Rumānija) — Consiliul Concurenței/Whiteland Import Export SRL

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. aprīlī iesniedza Curte de Casație și Justiție (Rumānija) — Consiliul Concurenței/Whiteland Import Export SRL
      (Lieta C-308/19)
      (2019/C 263/32)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curte de Casație și Justiție

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Consiliul Concurenței

         Atbildētāja: Whiteland Import Export SRL

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LES 4. panta 3. punkts un LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir paredzēts dalībvalstu tiesu iestāžu pienākums interpretēt valsts tiesību normas, kuras regulē noilgumu Konkurences padomes tiesībām uzlikt administratīvus sodus, ievērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 25. panta 3. punktā paredzēto regulējumu, un nepieļauj interpretēt valsts tiesību normu tādējādi, ka par rīcību, kas pārtrauc noilgumu, ir uzskatāma vienīgi formāla rīcība, ar kuru tiek uzsākta pretkonkurences darbības izmeklēšanu, bet turpmākās darbības šīs izmeklēšanas laikā nav uzskatāmas par rīcību, kas pārtrauc noilgumu?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp., īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nodaļa 2. sējums, 205. — 229. lpp.).


title: Lieta C-323/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. aprīlī iesniedza Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) — Interplastics s.r.o./Letifico d.o.o.

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. aprīlī iesniedza Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) — Interplastics s.r.o./Letifico d.o.o.
      (Lieta C-323/19)
      (2019/C 263/34)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Trgovački sud u Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Interplastics s.r.o.

         Atbildētāja: Letifico d.o.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Tiesas spriedumus lietās C-484/15 un C-551/15, ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pantu ir saderīga tāda valsts tiesību norma kā Ovršni zakon (Likums par piespiedu izpildi) (publicēts Narodne novine Nr. 112/12, Nr. 25/13, Nr. 93/14, Nr. 55/16 un Nr. 73/17) 1. pants, ar ko notāriem ir piešķirtas pilnvaras veikt prasījumu piespiedu piedziņu uz publiska akta pamata, izdodot izpildrakstu kā izpildes dokumentu, bez Horvātijas Republikā reģistrētās juridiskās personas, kas ir parādniece, skaidri paustas piekrišanas?

                  2)

                  Vai Tiesas 2017. gada 9. marta spriedumos Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) un Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193) sniegto interpretāciju var piemērot iepriekš izklāstītajai lietai Povrv-752/19, kas ir jāizskata iesniedzējtiesai, un — konkrētāk — vai Regula Nr. 1215/2012 ir jāinterpretē tādējādi, ka Horvātijā notāri, kas savu pilnvaru robežās, kuras tiem ir piešķirtas valsts tiesībās, rīkojas piespiedu izpildes procedūrās uz “publiska akta” pamata, kurās atbildētāji izpildes procedūrā ir citās Eiropas Savienības dalībvalstīs reģistrētas juridiskas personas, neietilpst jēdzienā “tiesa” minētās regulas izpratnē?


title: Lieta C-344/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. maijā iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) — D.J./Radiotelevizija Slovenija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. maijā iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) — D.J./Radiotelevizija Slovenija
      (Lieta C-344/19)
      (2019/C 263/35)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: D.J.

         Atbildētāja: Radiotelevizija Slovenija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/38 (1) 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā šajā tiesvedībā par darba laiku ir uzskatāma pastāvīga pieejamība, kuras laikā radiotelevīzijas raidījumu centrā strādājošam darbiniekam ārpus darba laika (kad tā fiziska atrašanās darba vietā nav nepieciešama) ir jābūt sasniedzamam pēc izsaukuma un vajadzības gadījumā jāierodas darba vietā stundas laikā?

                  2)

                  Vai tādos apstākļos kā šajā lietā pastāvīgas pieejamības jēdziena definīciju ietekmē apstāklis, ka darbinieks dzīvo dzīvojamās telpās tajā objektā, kur viņš strādā (radiotelevīzijas raidījumu centrā), jo teritorijas ģeogrāfiskās īpatnības padara ikdienas atgriešanos mājās (“otrpus ielejai”) par neiespējamu (vai sarežģītāku)?

                  3)

                  Vai atbilde uz diviem iepriekšējiem jautājumiem būtu atšķirīga, ja konkrētajā teritorijā brīvā laika pavadīšanas iespējas ir ierobežotas vietas ģeogrāfisko īpatnību dēļ, vai tajā darbiniekam ir lielākas grūtības rīkoties ar savu brīvo laiku un pievērsties savām interesēm (kas nebūtu, ja viņš dzīvotu mājās)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003 L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-346/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. maijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. maijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH
      (Lieta C-346/19)
      (2019/C 263/36)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundeszentralamt für Steuern

         Atbildētāja: Y-GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK (1) paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (2), 8. panta 2. punkta d) apakšpunkts, saskaņā ar kuru atmaksas pieteikumā katrai atmaksas dalībvalstij un par katru rēķinu tostarp ir jānorāda rēķina numurs, ir jāinterpretē tādējādi, ka ir arī pietiekami norādīt rēķina atsauces numuru, kas kā identifikācijas papildkritērijs papildus rēķina numuram ir norādīts attaisnojuma dokumentā?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, vai atmaksas pieteikums, kurā rēķina numura vietā ir norādīts rēķina atsauces numurs, ir uzskatāms par formāli pilnīgu un laikus iesniegtu Direktīvas 2008/9/EK 15. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē?

                  3)

                  Vai, atbildot uz otro jautājumu, ir jāņem vērā, ka nodokļa maksātājs, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, no saprātīga pieteikuma iesniedzēja viedokļa, pamatojoties uz rezidences dalībvalstī izveidotu elektronisku portālu un veidlapu atmaksas dalībvalstī, drīkstēja pieņemt, ka, lai iesniegtais pieteikums būtu uzskatāms par pareizu, katrā ziņā formāli pilnīgu un savlaicīgu, lai varētu identificēt attiecīgo rēķinu, ir pietiekami ierakstīt nevis rēķina numuru, bet citu numuru?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).

         (2)  OV 2008, L 44, 23. lpp.


title: Lieta C-367/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. maijā iesniedza Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovēnija) — Ministrstvo za notranje zadeve/Tax-Fin-Lex d.o.o.

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. maijā iesniedza Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovēnija) — Ministrstvo za notranje zadeve/Tax-Fin-Lex d.o.o.
      (Lieta C-367/19)
      (2019/C 263/37)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Iesniedzējtiesa

      Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ministrstvo za notranje zadeve

         Atbildētāja: Tax-Fin-Lex d.o.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai “līguma attiecību finansiālā būtība” kā publiskā iepirkuma sastāvdaļa saskaņā ar Direktīvas 2014/24 (1) 2. panta 1. punkta 5. apakšpunktu pastāv gadījumā, ja līgumslēdzējai iestādei nav jāsniedz nekāds labums, bet saimnieciskās darbības subjekts, izpildot iepirkumu, iegūst piekļuvi jaunam tirgum un saņem atsauksmes?

                  2)

                  Vai ir iespējams vai nepieciešams Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 5. apakšpunktu interpretēt tādējādi, ka tas ir pamatojums iepirkuma cenas piedāvājuma 0 EUR apmērā noraidīšanai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2014/18/EK (OV 2014 L 94, 65. lpp.).


title: Lieta C-420/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. maijā iesniedza Riigikohus (Igaunija) — Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. maijā iesniedza Riigikohus (Igaunija) — Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ
      (Lieta C-420/19)
      (2019/C 263/38)
      Tiesvedības valoda — igauņu

         Iesniedzējtiesa

      Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Maksu- ja Tolliamet

         Atbildētāja: Heavyinstall OÜ

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 2010/24/ES (2010. gada 16. marts) par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem, un citiem pasākumiem (1) 16. pants ir interpretējams tādējādi, ka tās dalībvalsts tiesai, kas saņēmusi pieprasījumu veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus, lemjot par šo pieprasījumu, saskaņā ar valsts tiesību aktiem (kas pieprasījuma saņēmējai tiesai ir atļauts atbilstoši 16. panta 1. punktam) ir saistošs pieprasījuma iesniedzēja rezidences valsts tiesas viedoklis par izpildes nodrošināšanas pasākuma nepieciešamību un iespēju, ja tiesa ir iesniegusi dokumentu ar šā viedokļa izklāstu (16. panta [1. punkta] otrās daļas pēdējais teikums, saskaņā ar kuru šim dokumentam nav nepieciešama atzīšana, papildināšana vai aizstāšana pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī)?

         (1)  OV 2010, L 84, 1. lpp.


title: Lieta C-437/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. maijā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — État du Grand-duché de Luxembourg/L

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. maijā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — État du Grand-duché de Luxembourg/L
      (Lieta C-437/19)
      (2019/C 270/26)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour administrative

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: État du Grand-duché de Luxembourg
      Otra lietas dalībniece: L

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2011/16 (1) 20. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts iestādes informācijas apmaiņas pieprasījums, kurā noteikti nodokļu maksātāji, uz kuriem attiecas apmaiņas pieprasījums, vienkārši pamatojoties uz viņu akcionāru un juridiskās personas faktisko īpašnieku statusu, kaut arī prasītāja iestāde iepriekš nav identificējusi šos nodokļu maksātājus pēc uzvārda un individuāli, ir atbilstošs identifikācijas prasībām, kas noteiktas šajā tiesību normā?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tās pašas direktīvas 1. panta 1. punkts un 5. pants ir jāinterpretē tā, ka atbilstība prognozējamā svarīguma normai nozīmē, ka pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts iestāde, lai pierādītu to, ka nenotiek informācijas medīšana, neraugoties uz to, ka attiecīgie nodokļu maksātāji nav identificēti individuāli, balstoties uz skaidriem un pietiekamiem paskaidrojumiem, var pamatot, ka tā veic mērķtiecīgu izmeklēšanu par ierobežotu personu grupu, un nevis vispārēju nodokļu uzraudzības izmeklēšanu, un ka šo izmeklēšanu pamato pamatotas aizdomas par konkrētu juridisko saistību nepildīšanu?

                  3.

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka, ja

                              —

                              administrācijai pakļautā persona, kam pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentā iestāde piemērojusi administratīvu naudas sodu par administratīvā lēmuma neievērošanu, ar kuru tai tika noteikts pienākums iesniegt informāciju valsts nodokļu administrāciju informācijas apmaiņas ietvaros saskaņā ar Direktīvu 2011/16, kuru nevar pārsūdzēt saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem, ir apstrīdējusi šī lēmuma likumību tiesiskā ceļā, ceļot prasību pret naudas sodu

                              —

                              un, ja tā ir iepazinusies ar minimālo informāciju, kas noteikta Direktīvas 2011/16 20. panta 2. punktā tikai tiesvedības laikā, kas uzsākta pēc pārsūdzības, ko tā cēlusi pret minēto sodu,

                        pēc lēmuma par rīkojuma izdošanu un tai uzliktā naudas soda derīguma galīgās atzīšanas tai jāpiešķir apturošs termiņš naudas soda maksājumam, lai pēc tam, kad notikusi iepazīšanās ar informācijas elementiem attiecībā uz prognozējamo svarīgumu, ko galīgi apstiprinājusi kompetentā tiesa, varētu izpildīt lēmumu par rīkojuma izdošanu?

         (1)  Padomes Direktīva 2011/16/ES (2011. gada 15. februāris) par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK (OV 2011, L 64, 1. lpp.).


title: Lieta C-8/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 16. maija rīkojums (Vilniaus apygardos teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — TE, UD, YB, ZC/Luminor Bank AB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Finanšu instrumentu tirgi — Privātpersona, kas bankā iegādājusies atvasinātu finanšu instrumentu — Minētās privātpersonas kvalifikācija Savienības tiesību izpratnē)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/4

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 16. maija rīkojums (Vilniaus apygardos teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — TE, UD, YB, ZC/Luminor Bank AB
      (Lieta C-8/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Finanšu instrumentu tirgi - Privātpersona, kas bankā iegādājusies atvasinātu finanšu instrumentu - Minētās privātpersonas kvalifikācija Savienības tiesību izpratnē)
      (2019/C 288/04)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Vilniaus apygardos teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: TE, UD, YB, ZC

         Atbildētāja: Luminor Bank AB

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/65/ES (2014. gada 15. maijs) par finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Direktīvu 2002/92/ES un Direktīvu 2011/61/ES, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nav piemērojamas tādām kredītsaistību iegādēm, kādas ir aplūkotas pamatlietā, jo šīs iegādes tika veiktas pirms 2007. gada 1. novembra.
      Pirmais un otrais jautājums, ciktāl tie attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/34/EK (2001. gada 28. maijs) par vērtspapīru iekļaušanu fondu biržas oficiālajā sarakstā un par informāciju, kas jāpublicē par tādiem vērtspapīriem, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/71/EK (2003. gada 4. novembris) par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34 grozījumiem, kā arī Komisijas Regulu (EK) Nr. 809/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par Direktīvas 2003/71 īstenošanu attiecībā uz prospektos iekļauto informāciju, kā arī prospektu formu, informācijas iekļaušanu ar norādi un prospektu publicēšanu, un attiecībā uz reklāmas izplatīšanu, ir acīmredzami nepieņemami.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta C-367/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 12. jūnija rīkojums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — María Teresa Aragón Carrasco u.c./Administración del Estado (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants — Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku — 4. klauzula — Nediskriminācijas princips — Situāciju salīdzināmība — Attaisnojums — 5. klauzula — Atlīdzinājums gadījumā, ja uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums tiek uzteikts objektīva iemesla dēļ — Atlīdzinājuma neesamība, atbrīvojot no amata palīgpersonālu)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/5

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 12. jūnija rīkojums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — María Teresa Aragón Carrasco u.c./Administración del Estado
      (Lieta C-367/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 4. klauzula - Nediskriminācijas princips - Situāciju salīdzināmība - Attaisnojums - 5. klauzula - Atlīdzinājums gadījumā, ja uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums tiek uzteikts objektīva iemesla dēļ - Atlīdzinājuma neesamība, atbrīvojot no amata palīgpersonālu)
      (2019/C 288/05)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: María Teresa Aragón Carrasco, María Eugenia Cotano Montero, María Gloria Ferratges Castellanos, Raquel García Ferratges, Elena Muñoz Mora, Ángela Navas Chillón, Mercedes Noriega Bosch, Susana Rizo Santaella, Desamparados Sánchez Ramos, Lucía Santana Ruiz, Luis Salas Fernández (kā Lucía Sánchez de la Peña mantinieks)

         Atbildētāja: Administración del Estado

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku — kas ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā — 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā tādiem darbiniekiem kā pamatlietā aplūkotie, kas nodarbināti kā palīgpersonāls un pilda uzticības personas vai īpaša padomdevēja funkcijas, nav paredzēts maksāt nekādu atlīdzinājumu, kad tie brīvi tiek atbrīvoti no amata, lai gan uz nenoteiktu laiku nodarbināti līgumdarbinieki gadījumā, ja viņu darba līgums tiek uzteikts objektīva iemesla dēļ, saņem atlīdzinājumu.

                  2)

                  Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija) uzdotie otrais un trešais jautājums ir acīmredzami nepieņemami.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-425/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. jūnija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)/Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Iepirkumu procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs — Direktīva 2004/18/EK — 45. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts — Izslēgšanas iemesli — Smags profesionālās ētikas pārkāpums — Konkurences tiesību normu pārkāpums)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/6

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. jūnija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)/Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA
      (Lieta C-425/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Iepirkumu procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs - Direktīva 2004/18/EK - 45. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts - Izslēgšanas iemesli - Smags profesionālās ētikas pārkāpums - Konkurences tiesību normu pārkāpums)
      (2019/C 288/06)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)

         Atbildētāja: Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

         piedaloties: Consorzio Stabile Gestione Integrata Servizi Aziendali GISA, La Lucente SpA, Dussmann Service Srl, So.Co.Fat. SC

         Rezolutīvā daļa

      45. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta un kas tiek interpretēti tā, ka tie no saimnieciskās darbības subjekta veikta “smaga profesionālās ētikas pārkāpuma” darbības jomas izslēdz rīcību, kura ir konkurences tiesību normu pārkāpums un ko valsts konkurences iestāde ir konstatējusi un sankcionējusi ar tiesas apstiprinātu lēmumu, un kas neļauj līgumslēdzējām iestādēm autonomi novērtēt šādu pārkāpumu, lai, iespējams, izslēgtu šo saimnieciskās darbības subjektu no publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta C-665/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. jūnija rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Ierobežojumi — Azartspēles — Valsts nodokļi, ar ko tiek aplikta spēļu zālēs uzstādītu spēļu automātu ekspluatācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru nodokļa apmērs tiek pieckāršots un tiek ieviests papildu nodoklis)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/7

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. jūnija rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Lieta C-665/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ierobežojumi - Azartspēles - Valsts nodokļi, ar ko tiek aplikta spēļu zālēs uzstādītu spēļu automātu ekspluatācija - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru nodokļa apmērs tiek pieckāršots un tiek ieviests papildu nodoklis)
      (2019/C 288/08)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pólus Vegas Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

         Rezolutīvā daļa

      LESD 56. pants, lasot to 2015. gada 11. jūnija sprieduma Berlington Hungary u.c. (C-98/14, EU:C:2015:386) gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar spēļu automātu ekspluatāciju dalībvalstī pārrobežu situācijas esamība nav prezumējama tāpēc vien, ka šādi piedāvāto azartspēļu iespēju izmantošanā varētu būt ieinteresēti arī Savienības pilsoņi no citām dalībvalstīm.

         (1)  OV C 122, 1.4.2019.


title: Apvienotās lietas C-789/18 un C-790/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 15. maija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AQ u.c. (C-789/18) un ZQ (C-790/18)/Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Civildienests — Ienākumu, kas gūti, vienas vai vairāku valsts iestāžu dienestā veicot darbības algotā darbā vai pašnodarbinātā statusā, saskaitīšana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts šādas saskaitīšanas maksimālais apmērs — Pilnībā iekšēja situācija — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/8

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 15. maija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AQ u.c. (C-789/18) un ZQ (C-790/18)/Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18)
      (Apvienotās lietas C-789/18 un C-790/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Civildienests - Ienākumu, kas gūti, vienas vai vairāku valsts iestāžu dienestā veicot darbības algotā darbā vai pašnodarbinātā statusā, saskaitīšana - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts šādas saskaitīšanas maksimālais apmērs - Pilnībā iekšēja situācija - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2019/C 288/09)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: AQ u.c. (C-789/18) un ZQ (C-790/18)

         Atbildētājas: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18),

         piedaloties: BR u.c. (C-789/18)

         Rezolutīvā daļa

      Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) ir iesniegusi ar 2018. gada 7. novembra lēmumiem, ir acīmredzami nepieņemami.

         (1)  OV C 112, 25.3.2019.


title: Lieta C-827/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 15. maija rīkojums (Amtsgericht Kamenz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — MC/ND (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās — Lugāno II konvencija — 22. panta 1. punkts — Strīdi par lietu tiesībām saistībā ar nekustamo īpašumu un nekustamā īpašuma nomu/īri — Labuma, kas no īpašuma izīrēšanas gūts pirms tā īpašumtiesību nodošanas, atmaksāšana)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/9

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 15. maija rīkojums (Amtsgericht Kamenz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — MC/ND
      (Lieta C-827/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - Lugāno II konvencija - 22. panta 1. punkts - Strīdi par lietu tiesībām saistībā ar nekustamo īpašumu un nekustamā īpašuma nomu/īri - Labuma, kas no īpašuma izīrēšanas gūts pirms tā īpašumtiesību nodošanas, atmaksāšana)
      (2019/C 288/10)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Kamenz

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: MC

         Atbildētājs: ND

         Rezolutīvā daļa

      Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, kura parakstīta 2007. gada 30. oktobrī un kuras noslēgšana Kopienas vārdā ir apstiprināta ar Padomes Lēmumu 2009/430/EK (2008. gada 27. novembris), 22. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda nekustamā īpašuma ieguvēja prasība, kuras priekšmets ir naudas summa, ko tā pārdevējs ir saņēmis no trešās personas kā īres maksājumu, kad minētais ieguvējs, kaut arī tam šīs summas samaksas brīdī bija īpašuma lietošanas tiesības, saskaņā ar piemērojamo tiesisko regulējumu vēl nebija tā likumīgais īpašnieks, nav kvalificējama par prasību “lietā, kuras priekšmets [ir] lietu tiesības saistībā ar nekustamo īpašumu vai nekustamā īpašuma noma/īre,” minētās normas izpratnē.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta C-9/19: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 8. maija rīkojums (Tribunalul București — (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants — Pietiekamu precizējumu par pamatlietas faktiskajiem apstākļiem un tiesisko regulējumu, kā arī iemeslu, kas pamato atbildes uz prejudiciālo jautājumu vajadzību, neesamība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/9

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 8. maija rīkojums (Tribunalul București — (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Lieta C-9/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Pietiekamu precizējumu par pamatlietas faktiskajiem apstākļiem un tiesisko regulējumu, kā arī iemeslu, kas pamato atbildes uz prejudiciālo jautājumu vajadzību, neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2019/C 288/11)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Mitliv Exim SRL

         Atbildētājas: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa, Rumānija) iesniegusi ar 2018. gada 8. jūnija lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-26/19: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 30. aprīļa rīkojums (Commissione tributaria provinciale di Modena (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Azienda USL di Modena/Comune di Sassuolo (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts — Valsts atbalsts — Valsts veselības aprūpes dienests — Atbrīvojums no nekustamā īpašuma nodokļa — Nekustamais īpašums, kas iznomāts kādai jaukta kapitāla komercsabiedrībai, kura sniedz veselības aprūpes pakalpojumus, konkurējot ar citām pilnīgi privāta kapitāla ārstniecības iestādēm)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/10

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 30. aprīļa rīkojums (Commissione tributaria provinciale di Modena (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Azienda USL di Modena/Comune di Sassuolo
      (Lieta C-26/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Valsts atbalsts - Valsts veselības aprūpes dienests - Atbrīvojums no nekustamā īpašuma nodokļa - Nekustamais īpašums, kas iznomāts kādai jaukta kapitāla komercsabiedrībai, kura sniedz veselības aprūpes pakalpojumus, konkurējot ar citām pilnīgi privāta kapitāla ārstniecības iestādēm)
      (2019/C 288/12)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Modena

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Azienda USL di Modena

         Atbildētāja: Comune di Sassuolo

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Commissione tributaria provinciale di Modena (Modenas Provinces Nodokļu lietu tiesa, Itālija) ir iesniegusi ar 2018. gada 25. oktobra lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-424/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. maijā iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — Cabinet de avocat UR/Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București u.c.

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. maijā iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — Cabinet de avocat UR/Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București u.c.
      (Lieta C-424/19)
      (2019/C 288/36)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel București

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Cabinet de avocat UR

         Atbildētāji: Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice, MJ, NK

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu) (1) 9. panta 1. punkta piemērošanas ietvaros “nodokļu maksātāja” jēdziens ietver arī personu, kura praktizē advokāta profesiju?

                  2)

                  Vai Savienības tiesību pārākuma princips ļauj turpmākā tiesvedībā atkāpties no principa par res judicata spēku, kas piemīt galīgam tiesas nolēmumam, kurā būtībā ir atzīts, ka, piemērojot un interpretējot valsts tiesisko regulējumu pievienotās vērtības nodokļa jomā, advokāts nepiegādā preces, neveic saimniecisku darbību un neslēdz pakalpojumu sniegšanas līgumus, bet gan slēdz tikai juridiskās palīdzības līgumus?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-188/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 12. aprīļa rīkojums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika, ko atbalsta Beļģijas Karaliste, Francijas Republika

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/38

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 12. aprīļa rīkojums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika, ko atbalsta Beļģijas Karaliste, Francijas Republika
      (Lieta C-188/18) (1)

      (2019/C 288/47)
      Tiesvedības valoda — slovēņu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 152, 30, 4.2018.


title: Lieta T-452/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. jūlijā — Napoletano/Parlaments

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/69

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. jūlijā — Napoletano/Parlaments
      (Lieta T-452/19)
      (2019/C 295/90)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pasqualina Napoletano (Anzio, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītāja tika informēta ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz šo summu samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.


title: Lieta T-464/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Podestà/Parlaments

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/76

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Podestà/Parlaments
      (Lieta T-464/19)
      (2019/C 295/100)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Guido Podestà (Vila Real de Santo António, Portugāle) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītājs tika informēts ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz šo summu samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.


title: Lieta T-467/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — BNP Paribas u.c./VNV

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/78

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — BNP Paribas u.c./VNV
      (Lieta T-467/19)
      (2019/C 295/103)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: BNP Paribas (Parīze, Francija), BNP Paribas Arbitrage (Parīze) un BNP Paribas Securities Services (Parīze) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Lēmumu SRB/ES/SRF/2019/10 par ex ante iemaksu VNF aprēķinu 2019. gadā, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem;

                  —

                  atbilstoši LESD 277. pantam atzīt par nepiemērojamām šādas Vienotā noregulējuma mehānisma regulas (SRMR), Īstenošanas regulas un Deleģētās regulas normas:

                              —

                                 SRMR 69. panta 2. punktu, 70. panta 1. punktu un 70. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu;

                              —

                              Deleģētās regulas 4. panta 2. punktu un 6., 7. un 10. pantu, kā arī I pielikumu;

                              —

                              Īstenošanas regulas 4. pantu un 8. panta 5. punktu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-466/19 Société générale u.c./VNV.


title: Lieta T-774/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Café del Mar u.c./EUIPO — Guiral Broto (“C del M”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “C del M” — Absolūts atteikuma pamats — Ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Café del Mar u.c./EUIPO — Guiral Broto (“C del M”)
      (Lieta T-774/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “C del M” - Absolūts atteikuma pamats - Ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 305/52)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Café del Mar, SC (Sant Antoni de Portmany, Spānija), José Les Viamonte (Sant Antoni de Portmany) un Carlos Andrea González (Sant Josep de sa Talaia, Spānija) (pārstāvji: F. Miazzetto un J. Gracia Albero, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spānija) (pārstāvis: J. de Castro Hermida, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 4. septembra lēmumu lietā R 1618/2015-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Café del Mar, Les Viamonte un Andrea González, no vienas puses, un Guiral Broto, no otras puses.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2017. gada 4. septembra lēmumu lietā R 1618/2015-5.

                  2)

                     EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Café del Mar SC, José Les Viamonte un Carlos Andrea González tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

                  3)

                     Ramón Guiral Broto sedz savus, kā arī atlīdzina Café del Mar, José Les Viamonte un Carlos Andrea González tiesāšanās izdevumus procesā Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-651/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 26. jūnija spriedums — Balani Balani u.c./EUIPO — Play Hawkers (“HAWKERS”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAWKERS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “HAWKERS” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/54

      Vispārējās tiesas 2019. gada 26. jūnija spriedums — Balani Balani u.c./EUIPO — Play Hawkers (“HAWKERS”)
      (Lieta T-651/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAWKERS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “HAWKERS” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts)
      (2019/C 305/65)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Prasītāji: Sonu Gangaram Balani Balani (Las Palmas de Gran Canaria, Spānija), Anup Suresh Balani Shivdasani (Las Palmas de Gran Canaria) un Amrit Suresh Balani Shivdasani (Las Palmas de Gran Canaria) (pārstāvis: A. Díaz Marrero, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Sonu Gangaram Balani Balani, Anup Suresh Balani Shivdasani un Amrit Suresh Balani Shivdasani atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Lieta T-362/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. jūnijā — UI/Komisija

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. jūnijā — UI/Komisija
      (Lieta T-362/19)
      (2019/C 305/66)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: UI (pārstāvji: J. Diaz Cordova, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Atalgojuma un individuālo tiesību biroja 2018. gada 27. augusta lēmumu, ar kuru prasītājam netika piešķirts ekspatriācijas pabalsts;

                  —

                  lemt par tiesāšanās izdevumiem saskaņā ar Reglamentu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka saskaņā ar 1995. gada 14. decembra sprieduma Diamantaras/Komisija (lieta T-72/94, EU:T:1995:212) 48. punktu un 2010. gada 9. marta sprieduma Tzvetanova/Komisija (lieta F-33/09, EU:F:2010:18) 57. punktu prasītāja pamatnodarbošanās/pastāvīgās dzīvesvietas valsts neesot bijusi Beļģija visā aplūkotajā periodā. Līdz ar to viņam pienākas pilns ekspatriācijas pabalsts.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka saskaņā ar 2007. gada 26. septembra rīkojumu Rocío Salvador Roldán/Komisija (lieta F-129/06, EU:F:2007:166) uzņēmuma reģistrācija vai nekustamā īpašuma pirkšana valstī ir skaidra norāde uz noturīgo saikni ar šo valsti (konkrētajā gadījumā Rumāniju). Ņemot vērā šo apstākli, prasītāja gadījumā, viņam esot tiesības uz pilnu ekspatriācijas pabalstu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka saskaņā ar augstākminēto spriedumu lietā F-33/09 Tzvetanova/Komisija Beļģijas pašvaldības sniegtā informācija, uz kuru atbildētāja balstās savā atbildē esot tikai formāla un nevarot tikt izmantota, lai noteiktu personas pastāvīgo dzīvesvietu. Līdz ar to prasītājam pienākas pilns ekspatriācijas pabalsts.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka saskaņā ar 2001. gada 24. aprīļa sprieduma Miranda/Komisija (lieta T-37/99, EU:T:2001:122) 32. un 33. punktu, ar Del Vaglio judikatūru (judikatūra, kuras kulminācijas punkts ir 2004. gada 12. oktobra rīkojums Del Vaglio/Komisija, lieta C-352/03 P EU:C:2004:613) un ar 2011. gada 15. marta spriedumu Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni/Eiropas Komisija (lieta F-28/10, EU:F:2011:23) prasītāja nodoms piešķirt viņa interešu centram pastāvīgu raksturu, proti, noteikt savu pastāvīgo dzīvesvietu, neesot bijis saistīts ar Beļģiju, ņemot vērā to, ka viņš inter alia sniedza deklarāciju Limosas sistēmā attiecīgajā periodā. Līdz ar to viņam pienākas pilns ekspatriācijas pabalsts. Viņš vērš uzmanību uz to, ka atbildētāja savā atbildē esot kļūdaini koncentrējusies tikai uz prasītāja fizisko klātbūtni Beļģijā.


title: Lieta T-478/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — NRW. Bank/VNV

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — NRW. Bank/VNV
      (Lieta T-478/19)
      (2019/C 305/68)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: NRW. Bank (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: D. Flore un J. Seitz, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2019. gada 16. aprīļa Lēmumu, tostarp tam pievienoto pielikumu, par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā aprēķināšanu par 2019. gadu, kā arī sīkāku informāciju par aprēķinu, ciktāl tiem ir nozīme attiecībā uz prasītāju ar iestādes kodu DE05740;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir vērsta pret Vienotā noregulējuma valdes 2019. gada 16. aprīļa Lēmumu (SRB/ES/SRF/2019/10), tostarp tam pievienoto pielikumu, par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā aprēķināšanu par 2019. gadu, kā arī sīkāku informāciju par aprēķinu, ciktāl tiem ir nozīme attiecībā uz prasītāju ar iestādes kodu DE05740.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: apstrīdētā lēmuma spēkā neesamība pietiekama pamatojuma neesamības dēļ

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka atbilstoši LESD 263. panta 2. punktam apstrīdētais lēmums nav spēkā jau tādēļ, ka atbildētāja, pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot pārkāpusi būtiskus procedūras noteikumus. Apstrīdētais lēmums neesot pietiekami pamatots, kas tomēr esot obligāti prasīts LESD 296. panta 2. punktā.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpta Deleģētā regula (ES) 2015/63 (1), kas ir jāinterpretē, ievērojot tiesību normas ar augstāku juridisko spēku

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka no Deleģētās regulas (ES) Nr.o2015/63 nepieciešamās interpretācijas, ievērojot Direktīvu 2014/59/ES (2) un Regulu (ES) Nr. 806/2014 (3), izriet, ka atbildētājai iemaksa obligāti ir jānosaka, vadoties pēc riska profila, ko atbildētāja neesot pareizi izdarījusi. Turklāt, interpretējot Deleģēto regulu (ES) 2015/63, atbildētājai esot jāņem vērā Direktīvā 2014/59/ES un Regulā (ES) Nr. 806/2014 noteiktais mērķis aizsargāt valsts budžetu, ko atbildētāja neesot darījusi. Bez tam ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts vispārējais vienlīdzības princips. Turklāt arī tas, ka atbildētāja piemēro šo aprēķināšanas metodi interneta bankas aizdevumu gadījumā, esot pretrunā Deleģētajai regulai (ES) 2015/63 vai, attiecīgi, Regulai (ES) Nr. 806/2014.

                  3.

                  Trešais, pakārtoti izvirzītais, prasības pamats: tiesību normu ar augstāku juridisko spēku pārkāpums ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 5. panta 1. punkta f) apakšpunktu

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka, ja Deleģētās regulas (ES) 2015/63 5. panta 1. punkta f) apakšpunktu neesot iespējams interpretēt atbilstoši tiesību normām ar augstāku juridisko spēku, tas ir, Regulai (ES) 806/2014, Direktīvai 2014/59/ES un vispārējam vienlīdzības principam, tad Deleģētās regulas (ES) 2015/63 5. panta 1. punkta f) apakšpunkts esot pretrunā tiesību normām ar augstāku juridisko spēku, tas esot prettiesisks un atbildētāja to neesot drīkstējusi piemērot.

                  4.

                  Ceturtais, pakārtoti izvirzītais prasības pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 aprēķināšanas metodes pārkāpums attiecībā pret tiesību normām ar augstāku juridisko spēku

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka, ja atbildētāja būtu piemērojusi aprēķināšanas metodi atbilstoši Deleģētajai regulai (ES) 2015/63, pati Deleģētajā regulā (ES) 2015/63 noteiktā aprēķināšanas metode būtu pretrunā tiesību normām ar augstāku juridisko spēku. Deleģētās regulas (ES) 2015/63 aprēķināšanas metode neatbilstot vispārējā vienlīdzības principa prasībām, kā arī tam, ka atbilstoši Regulai (ES) Nr. 806/2014 un Direktīvai 2014/59/ES obligāti ir jāvadās pēc riska profila.

                  5.

                  Piektais prasības pamats: Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 (4) 8. panta 2. punkta pārkāpums ar apstrīdēto lēmumu

                              —

                              Piektā prasības pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka, ņemot par pamatu Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 8. panta 2. punktu, atbildētājai, ņemot vērā prasītājas izslēgšanu no Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas jomas, bija jāatskaita visa vēl nesamaksātā summa, ko prasītāja ir samaksājusi 2015. gadā un kas jau ir pārskaitīta Vienotajā noregulējuma fondā (VNF).

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu banku noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).

         (4)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2015/81 (2014. gada 19. decembris), ar ko nosaka vienādus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas nosacījumus attiecībā uz ex ante iemaksām vienotajā noregulējuma fondā (OV 2015, L 15, 1. lpp.).


title: Lieta T-479/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. jūlijā — Hypo Vorarlberg Bank/VNV

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/58

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. jūlijā — Hypo Vorarlberg Bank/VNV
      (Lieta T-479/19)
      (2019/C 305/69)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenca, Austrija) (pārstāvji: G. Eisenberger un A. Brenneis, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2019. gada 16. aprīļa lēmumu par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā aprēķināšanu par 2019. gadu (SRB/ES/SRF/2019/10) (“Decision of the Single Resolution Board of 16 April 2019 on the calculation of the 2019 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2019/10)”), ieskaitot pielikumu un katrā ziņā tiktāl, ciktāl šis lēmums, ieskaitot pielikumu, attiecas uz summu, kas [prasītājai] jāmaksā, kā arī

                  —

                  piespriest Vienotā noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, nepilnīgas apstrīdētā lēmuma paziņošanas dēļ

                              —

                              Pārkāpjot LES 1. panta 2. punktu, LESD 15., 296. un 298. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 42. un 47. pantu, apstrīdētais lēmums prasītājai neesot paziņots pilnībā. Zināt nepaziņoto informāciju, kas esot lēmuma galvenā sastāvdaļa, esot nepieciešams, lai saprastu iemaksu aprēķinus un varētu tos pārbaudīt.

                  2.

                  Otrais pamats: būtisku procedūras noteikumu pārkāpums apstrīdētā lēmuma pamatojuma neesamības dēļ

                              —

                              Ar apstrīdēto lēmumu neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta 2. punktam, kā arī Hartas 41. panta 1. punktam un 2. punkta c) apakšpunktam, jo neesot paziņots ne aprēķina pamatojums, ne sīkāka informācija par aprēķinu. Attiecībā uz atbildētājas rīcības brīvību neesot izklāstīts, kādus vērtējumus kādu iemeslu dēļ atbildētāja ir veikusi.

                  3.

                  Trešais pamats: būtisku procedūras noteikumu pārkāpums neuzklausīšanas un tiesību tikt uzklausītam neievērošanas dēļ

                              —

                              Pārkāpjot Hartas 41. panta 1. punktu un 2. punkta a) apakšpunktu, prasītājai neesot tikušas nodrošinātas tiesības tikt uzklausītai ne pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, ne pirms uz to balstītā lēmuma par summu pieņemšanas.

                  4.

                  Ceturtais pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (1) kā apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata prettiesiskums

                              —

                              Ceturtā pamata ietvaros prasītāja norāda, ka ar Deleģētās regulas 2015/63 4. līdz 7. un 9. pantu, kā arī I pielikumu, uz kuriem esot balstīts apstrīdētais lēmums, esot radīta nepārskatāma iemaksu noteikšanas sistēma, kas esot pretrunā Hartas 16., 17. un 47. pantam un ar ko neesot ievērots Hartas 20. un 21. pants, kā arī neesot ievēroti samērīguma un tiesiskās drošības principi. Šis pamats pakārtoti tiek izvirzīts arī attiecībā uz Direktīvas 2014/59/ES (2) un Regulas (ES) Nr. 806/2014 (3) normām, kurās ir saistoši noteikta — pēc prasītājas uzskatiem ar pamattiesībām un Savienības tiesību pamatvērtībām nesavienojama — ar Deleģēto regulu Nr. 2015/63 ieviestā iemaksu sistēma.

         (1)  Komisijas Deleģēta regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu banku noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).


title: Lieta T-497/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. jūlijā — CZ u.c./EĀDD

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. jūlijā — CZ u.c./EĀDD
      (Lieta T-497/19)
      (2019/C 305/72)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: CZ, DB, DC un DD (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EĀDD lēmumu, ar kuru noraidīts viņu 2018. gada 4. jūnija pieteikums;

                  —

                  piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāji prasības atcelt EĀDD lēmumu par viņu pieteikumu veikt pasākumus, lai izbeigtu ierēdņu un darbinieku pirktspējas līdzvērtības neatkarīgi no viņu dienesta vietas principa neievērošanu, pamatošanai izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu un pirktspējas līdzvērtības starp ierēdņiem neatkarīgi no dienesta vietas principa pārkāpums. Pirmkārt, prasītāji norāda, ka apstrīdētajā lēmumā vispār nav norādīts pamatojums, kas viņiem liedz saprast šī lēmuma pamatotību un neļauj Vispārējai tiesai īstenot savu pārbaudi. Otrkārt, prasītāji uzskata, ka viņi pilda savus pienākumus ar tādiem pašiem nosacījumiem kā viņu kolēģi, kuri strādā Eiropas Komisijas pārstāvniecībā Parīzē, un ka viņiem tāpat kā pēdējiem minētajiem būtu jāsaņem vienota noteiktas likmes piemaksa reprezentācijas izdevumiem. Visbeidzot, viņi uzskata, ka pirktspējas līdzvērtības principa ievērošana ir nesaderīga ar to, ka ierēdņiem, kuri strādā Parīzē, Strasbūrā, Marseļā un Valansjēnā, ir vienāds korekcijas koeficients.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpums, jo prasītāji, pretēji viņu kolēģiem, kas strādā Eiropas Komisijas pārstāvniecībā Parīzē, nesaņem vienotu noteiktas likmes piemaksu reprezentācijas izdevumiem, lai gan viņi pilda savus pienākumus ar tādiem pašiem nosacījumiem kā viņu kolēģi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots rūpības pienākums, kas kompetentajai iestādei liek apstrīdētā lēmuma pamatojumā norādīt iemeslus, kādēļ priekšroka ir tikusi dota dienesta interesēm.


title: Lieta T-515/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūlijā — Lego/EUIPO — Delta Sport Handelskontor (Būvēšanas klucīši no rotaļu būvēšanas komplekta)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/64

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūlijā — Lego/EUIPO — Delta Sport Handelskontor (Būvēšanas klucīši no rotaļu būvēšanas komplekta)
      (Lieta T-515/19)
      (2019/C 305/74)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lego A/S (Billund, Dānija) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Delta Sport Handelskontor GmbH (Hamburga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: reģistrēts Kopienas dizainparaugs Nr. 1664 368-0006

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 10. aprīļa lēmums lietā R 31/2018-3

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atstāt spēkā EUIPO Anulēšanas nodaļas 2017. gada 30. oktobra lēmumu, ar kuru tika noraidīts pieteikums atzīt par spēkā neesošu reģistrētu Kopienas dizainparaugu Nr. 1664 368-0006;

                  —

                  piespriest EUIPO un, ja otrā procesa EUIPO dalībniece iestātos lietā, — personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 8. panta 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 8. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 62. panta pārkāpums.


title: Lieta T-519/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā — Forte/Parlaments

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/66

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā — Forte/Parlaments
      (Lieta T-519/19)
      (2019/C 305/76)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Mario Forte (Neapole, Itālija) (pārstāvji: C. Forte un G. Forte, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto aktu;

                  —

                  galvenokārt atcelt ikvienu ar apstrīdēto aktu saistītu aktu, kas pieņemts pirms vai pēc tā un kas rada tiesiskas sekas prasītājam;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir celta par Eiropas Parlamenta Lēmumu D(2019)20777, ko parakstījis Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta Deputātu finansiālo un sociālo tiesību direkcijas Deputātu atalgojuma nodaļas vadītājs Sune Hansen un ar kuru ir pārskatītas tiesības uz darbības izbeigšanas pensiju pēc tam, kad 2019. gada 1. janvārī bija stājies spēkā Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Deputātu palātas Prezidijs, Itālija) Lēmums Nr. 14/2018 un ir noteikts atgūt nepamatoti samaksāto summu.
      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietās T-345/19 Santini/Parlaments; T-347/19 Falqui/Parlaments; un T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.
      Konkrēti tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums esot neloģisks, neesot izvērtēta Lēmuma Nr. 14/2018 likumība, ņemot vērā vispārējos Eiropas Savienības tiesību saprātīguma, samērīguma un tiesiskās drošības, paredzamības un tiesiskās paļāvības principus, kā arī iegūto tiesību aizsardzības principu, esot pārkāpts LES 6. pants; esot pārkāpti Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas pasākumi, esot pārkāpta Finanšu regula, esot pārkāpti vienlīdzības un tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma principi, kā arī esot pārkāpts tiesību uz aizsardzību un piekļuves tiesai princips.


title: Lieta T-521/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūlijā — Haswani/Padome

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/67

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūlijā — Haswani/Padome
      (Lieta T-521/19)
      (2019/C 305/77)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: George Haswani (Yabroud, Sīrija) (pārstāvis: G. Karouni, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu 2016/850/KĀDP (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2016/840 (2016. gada 27. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu 2017/917/KĀDP (2017. gada 29. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/907 (2017. gada 29. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas Lēmumu (KĀDP) 2017/1245 (2017. gada 10. jūlijs), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/1241 (2017. gada 10. jūlijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas Lēmumu (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/774 (2018. gada 28. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas Lēmumu (KĀDP) 2019/806 (2019. gada 17. maijs), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/798 (2019. gada 17. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

                  —

                  līdz ar to:

                              —

                              izdot rīkojumu par Georges Haswani vārda svītrošanu no pielikumiem, kas pievienoti iepriekš minētajiem aktiem;

                              —

                              piespriest Padomei samaksāt 100 000 EUR kā prasītājam nodarītā morālā kaitējuma atlīdzību;

                              —

                              piespriest Padomei segt pašai savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus, ko viņš apņemas pamatot tiesvedības laikā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts LESD 296. panta otrajā daļā minētais pienākums norādīt pamatojumu. Prasītājs pārmet Eiropas Savienības Padomei, ka tā ir norādījusi tikai nekonkrētus un vispārīgus apsvērumus bez pietiekami konkrētām norādēm par to, kādēļ tā, izmantojot savu diskrecionāro novērtējuma varu, uzskata, ka attiecībā uz prasītāju ir jāpiemēro aplūkotie ierobežojošie pasākumi. Tādējādi Padome nav norādījusi nevienu konkrētu un objektīvu apstākli, kas varētu tikt norādīts kā pārmetums prasītājam un kas varētu attaisnot aplūkojamos pasākumus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, aizskarot pamattiesības, ir pārkāpts samērīguma princips. Prasītājs uzskata, ka strīdīgais pasākums ir jāatzīst par spēkā neesošu, ciktāl tas ir nesamērīgs attiecībā pret izvirzīto mērķi, un ir uzskatāms par pārmērīgu iejaukšanos uzņēmējdarbības brīvībā un tiesībās uz īpašumu, kas nostiprinātas attiecīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantā. Nesamērīgums izrietot no tā, ka pasākums attiecas uz jebkādu nozīmīgu saimniecisko darbību — bez norādēm uz citiem kritērijiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un ka neesot pierādījumu. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte it īpaši prasa, lai, pārbaudot lēmuma par konkrētas personas vārda iekļaušanas vai saglabāšanas to personu sarakstos, uz kurām attiecas sankcijas, pamatā esošo iemeslu tiesiskumu, Savienības tiesa pārliecinātos, ka šis lēmums ir balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Prasītājs uzskata, ka Padomes apgalvojumi gan par “ciešu saikni ar režīmu”, gan tie, kas attiecas uz iespējamo starpnieka lomu naftas darījumos starp režīmu un ISIL, ir jānoraida galīgi, jo tiem nav nekāda pamata un tie nav balstīti ne uz kādiem faktiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek izvirzīta prasība par kaitējuma atlīdzību, ciktāl noteiktu smagu nepierādītu faktu piedēvēšanas rezultātā prasītājs un viņa ģimene esot tikusi pakļauta briesmām, kas liecinot par nodarītā kaitējuma nozīmi, tādējādi pamatojot viņa prasību par zaudējumu atlīdzību.


title: Lieta T-523/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. jūlijā — Sky/EUIPO — Safran Electronics & Defense (“SKYNAUTE by SAGEM”)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/69

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. jūlijā — Sky/EUIPO — Safran Electronics & Defense (“SKYNAUTE by SAGEM”)
      (Lieta T-523/19)
      (2019/C 305/79)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sky Ltd (Isleworth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: A. Zalewska, lawyer, un A. Brackenbury, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Safran Electronics & Defense (Boulogne-Billancourt, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SKYNAUTE by SAGEM” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 14 821 334

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 23. maija lēmums lietā R 919/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasītājas prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību un izdevumus, kas radušies procesā EUIPO.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-528/19: Prasība, kas celta 2019. gada 24. jūlijā — Arranz de Miguel u.c./ECB un VNV

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/71

      Prasība, kas celta 2019. gada 24. jūlijā — Arranz de Miguel u.c./ECB un VNV
      (Lieta T-528/19)
      (2019/C 305/81)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ricardo Arranz de Miguel (Madride, Spānija), Alejandro Arranz Padierna de Villapadierna (Madride), Felipe Arranz Padierna de Villapadierna (Madride), Ricardo Arranz Padierna de Villapadierna (Madride), Nicolás Arranz Padierna de Villapadierna (Madride) (pārstāvji: R. Pelayo Jiménez un A. Muñoz Aranguren, advokāti)

         Atbildētājas: Eiropas Centrālā banka un Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt ECB un VNV ārpuslīgumisko atbildību par prasības pieteikumā norādītajiem pārkāpumiem un piespriest tām atlīdzināt prasītājiem nodarītos zaudējumus, kas novērtēti to akciju materiālās vērtības apmērā, vai pakārtoti — piespriest atbildētājām iestādēm samaksāt kompensāciju, kas līdzvērtīga 0,8442 euro par akciju;

                  —

                  pieskaitīt maksājamajai summai kompensācijas procentus, kas aprēķināti atbilstīgi ikgadējai inflācijas likmei, ko EUROSTAT noteikusi Spānijai, sākot no 2017. gada 6. jūnija līdz sprieduma pasludināšanas dienai, pieskaitot nokavējuma procentus, sākot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums par zaudējumu atlīdzināšanu, līdz faktiskai samaksai;

                  —

                  piespriest atbildētājām iestādēm atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi lietā T-659/17, Vallina Fonseca/Vienotā noregulējuma valde (OV 2017, C 424, 42. lpp.) izvirzītajiem.
      Saistībā ar Eiropas Centrālo banku prasītāji it īpaši apgalvo, ka tā ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu un nav izpildījusi rūpības un labas pārvaldības pienākumu.


title: Lieta C-589/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 29. jūlija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prenatal S.A./Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tādu tekstilizstrādājumu imports, kuriem kā izcelsmes vieta kļūdaini ir deklarēta Jamaika — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Pieteikums par nodokļa atlaišanu — Regula (EEK) Nr. 2913/92 — Kopienas Muitas kodekss — 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants — Noraidošs Komisijas lēmums konkrētā gadījumā — Spēkā esamība)

text:
               23.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/9

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 29. jūlija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prenatal S.A./Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)
      (Lieta C-589/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tādu tekstilizstrādājumu imports, kuriem kā izcelsmes vieta kļūdaini ir deklarēta Jamaika - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Pieteikums par nodokļa atlaišanu - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - Kopienas Muitas kodekss - 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants - Noraidošs Komisijas lēmums konkrētā gadījumā - Spēkā esamība)
      (2019/C 319/08)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Prenatal S.A.

         Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)

         Rezolutīvā daļa

      Izvērtējot Komisijas Lēmumu COM(2008) 6317, galīgā redakcija, (2008. gada 3. novembris), kurā ir konstatēts, ka konkrētajā lietā (Lieta REM 03/07) ievedmuitas nodokļu a posteriori iegrāmatošana ir pamatota un šo nodokļu atlaišana nav pamatota, ņemot vērā Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2700/2000 (2000. gada 16. novembris), 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 239. pantu, nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt šā lēmuma spēkā esamību.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-541/19: Prasība, kas celta 2019. gada 1. augustā – Shindler u.c./Padome

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/10

      Prasība, kas celta 2019. gada 1. augustā – Shindler u.c./Padome
      (Lieta T-541/19)
      (2019/C 337/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Itālija) un pieci citi prasītāji (pārstāvis: J. Fouchet, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Padomes 2019. gada 3. jūlijā netieši izteikto atteikumu atzīt kā bezdarbību neatbildēšanu uz 2019. gada 3. maija lūgumu atlikt 2019. gada maija beigās paredzētās Eiropas Parlamenta vēlēšanas;

                  —

                  atzīt un nospriest, ka Eiropas Savienības Padome ir prettiesiski atturējusies atlikt Eiropas Parlamenta vēlēšanas un tādējādi veikt izmaiņas Padomes 2018. gada 22. maija Lēmumā (ES, Euratom) 2018/767 paredzētajos termiņos, lai prasītājiem no Lielbritānijas dotu iespēju aktīvi piedalīties balsošanā 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, kas ir būtiski eventuāla Eiropas Savienības un Apvienotās Karalistes izstāšanās līguma ratifikācijas kontekstā;

            līdz ar to:

                  —

                  konstatēt šo bezdarbību;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei samaksāt katram no prasītājiem naudas summu 1 500 euro apmērā viņu tiesāšanās izdevumu segšanai.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas prasītāju tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās, kuras aizsargātas Savienības tiesību aktos. Konkrētāk, šis prasītāju izvirzītais pamats ietver šādus aspektus:

                              —

                              ir pārkāpts LES 9. pants, LESD 20. un 21. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 7. pants;

                              —

                              Padome nav ievērojusi tiesiskās drošības principu un tiesiskās paļāvības principu;

                              —

                              Padome nav ievērojusi ar Eiropas Savienības pilsonību cieši saistīto vienlīdzīgas attieksmes principu, kas izriet no Hartas 20. un 39. panta, kā arī ir pārkāpts 1976. gada akta 1. panta 3. punkts kopsakarā ar LES 14. panta 3. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ar savu prettiesisko atturēšanos ir trīskārši liegusi tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Konkrētāk, šā pamata ietvaros prasītāji pauž uzskatu, ka:

                              —

                              Padome esot pārkāpusi britu personu tiesības, jo Eiropas Parlamenta vēlēšanu kontekstā tā nav apšaubījusi principa “15 year-rule” piemērošanu, ar ko lielā mērā netiek ievērota pārvietošanās brīvība un uzturēšanās brīvība, neesot ievērojusi labas pārvaldības principu, kā arī vienlīdzības principu attiecībā pret Hartā atzītajām balsošanas tiesībām, kā arī esot pārkāpusi Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. pantu un tās 1. protokola 3. pantu;

                              —

                              esot uzskatāms, ka ar Brexit īstenošanas novēloto atlikšanu 2019. gada 11. aprīlī, kas notika pēc vēlētāju sarakstu slēgšanas attiecīgajā valstī, nav ievērota pārvietošanās brīvība un uzturēšanās brīvība, kā arī ir pārkāpts LES 50. pants, labas pārvaldības princips, kā arī vienlīdzības princips attiecībā pret Hartā atzītajām balsošanas tiesībām, kā arī Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. pants un tās 1. protokola 3. pants;

                              —

                              balsošanā Apvienotajā Karalistē esot pieļauti pārkāpumi – pārsteidzīga Brexit īstenošanas atlikšana un pārmērīgs formālisms attiecībā pret ES pilsoņiem, kuri nav briti un kuri dzīvo Apvienotajā Karalistē.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek pausta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz Eiropas Savienības Padomes atteikumu konstatēt bezdarbību un atlikt Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Šis atteikums ir pamatots ar Padomes 2017. gada 22. maija Lēmumu (ES, Euratom), ar ko pilnvaro sākt sarunas ar Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par līgumu, kurā nosaka tās izstāšanās kārtību no Eiropas Savienības (dokuments XT 21016/17), tai skaitā šā lēmuma pielikumu, kurā izklāstīti norādījumi sarunām par minēto līgumu (dokuments XT 21016/17 ADD 1 REV 2), ko prasītāji uzskata par prettiesisku.