title: Lieta T-384/09: Prasība, kas celta 2009. gada 1. oktobrī — SKW Stahl-Metallurgie Holding un SKW Stahl-Metallurgie /Komisija

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/23

         Prasība, kas celta 2009. gada 1. oktobrī — SKW Stahl-Metallurgie Holding un SKW Stahl-Metallurgie/Komisija
   (Lieta T-384/09)
   2009/C 297/35
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: SKW Stahl-Metallurgie Holding AG, Unterneukirchen (Vācija) un SKW Stahl-Metallurgie GmbH, Unterneukirchen (Vācija) (pārstāvji — A. Birnstiel, S. Janka un S. Dierckens, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti, apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ar kuru prasītājām tiek uzlikts naudas sods, grozīt tādējādi, lai naudas sods tiktu atcelts vai vismaz būtiski samazināts;

               —

               piespriest atbildētājai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas vēršas pret Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmumu K(2009) 5791, galīgā red., lietā COMP/39.396 — Kalcija karbīds un reaģenti uz magnēzija bāzes tērauda un gāzes industrijā. Ar apstrīdēto lēmumu prasītājām un vēl citiem uzņēmumiem tika uzlikts naudas sods sakarā ar EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Komisija uzskata, ka prasītājas ir piedalījušās vienā un ilgstošā pārkāpumā kalcija karbīda un magnēzija tirgū EEZ, izņemot Spāniju, Portugāli, Īriju un Apvienoto Karalisti, un šis pārkāpums izpaudies kā tirgus sadale, vienošanās par kvotām, klientu sadale, cenu noteikšana un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju par cenām, klientiem un pārdošanas apjomiem.
   Prasības pamatojumam prasītājas izvirza sešus pamatus.
   Pirmkārt, atbildētājai tiek pārmests, ka tā ir pārkāpusi tiesības tikt uzklausītam, jo tā nav devusi prasītājām iespēju izklāstīt savus argumentus arī mutiskās procedūras ietvaros.
   Otrkārt, prasītājas uzskata, ka Komisija attiecībā uz EKL 81. panta 1. punktu ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Šajā sakarā tās norāda, ka atbildētāja par SKW Stahl-Metallurgie GmbH darbībām vaino SKW Stahl-Metallurgie Holding AG. Vēl prasītājas uzskata, ka nav iespējams izpildīt prasības, lai atspēkotu pieņēmumu, ka mātes sabiedrībai ir noteikta ietekme uz meitas sabiedrību. Šādi rīkodamās atbildētāja pārkāpjot arī pārbaudes pēc paša iniciatīvas principu.
   Treškārt, prasītājas apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi EKL 253. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā neesot paskaidrojusi, kādēļ prasītāju paskaidrojumi nav pietiekami, lai atspēkotu pieņēmumu par SKW Stahl-Metallurgie Holding AG izšķirošo ietekmi uz SKW Stahl-Metallurgie GmbH.
   Turpinot tiek norādīts, ka atbildētāja vairākos aspektos ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu sakarā ar naudas soda aprēķināšanu.
   Piektkārt, prasītājas uzskata, ka Komisija saistībā ar naudas soda aprēķināšanu ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 7. un 23. pantu, kā arī sodu samērīguma un sodu likumīguma principus.
   Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka ir noticis Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija SKW Stahl-Metallurgie GmbH ir uzlikusi naudas sodu, kurš pārsniedz 10 % no tās apgrozījuma.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-499/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. novembra spriedums — MOL /Komisija (Valsts atbalsts — Ungārijas un naftas un gāzes uzņēmuma MOL nolīgums par izrakteņu ieguves nodevām saistībā ar ogļūdeņražu ieguvi — Nodevu tiesiskā regulējuma vēlāka grozīšana — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Selektīvs raksturs)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/11

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. novembra spriedums — MOL/Komisija
   (Lieta T-499/10) (1)

   (Valsts atbalsts - Ungārijas un naftas un gāzes uzņēmuma MOL nolīgums par izrakteņu ieguves nodevām saistībā ar ogļūdeņražu ieguvi - Nodevu tiesiskā regulējuma vēlāka grozīšana - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Selektīvs raksturs)
   2013/C 377/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvji — N. Niejahr, advokāts, F. Carlin, barrister, un C. van der Meer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Flynn un K. Talabér-Ritz)

      Priekšmets

   Prasība, galvenokārt, atcelt Komisijas 2010. gada 9. jūnija Lēmumu 2011/88/ES par valsts atbalstu C-1/09 (ex NN 69/08), ko Ungārija piešķīrusi uzņēmumam MOL Nyrt. (OV 2011, L 34, 55. lpp.), un, pakārtoti, prasība atcelt minēto lēmumu, ciktāl tajā ir uzlikts pienākums atgūt attiecīgās summas no šī uzņēmuma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 9. jūnija Lēmumu 2011/88/ES par valsts atbalstu C-1/09 (ex NN 69/08), ko Ungārija piešķīrusi uzņēmumam MOL Nyrt.;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta C-575/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums (Administratīvās apgabaltiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Air Baltic Corporation AS/Valsts robežsardze Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Regula (EK) Nr. 810/2009 – 24. panta 1. punkts un 34. pants – Vienota vīza – Vienotas vīzas anulēšana vai atcelšana – Anulētā ceļošanas dokumentā ielīmētas vienotas vīzas derīgums – Regula (EK) Nr. 562/2006 – 5. panta 1. punkts un 13. panta 1. punkts – Robežpārbaudes – Ieceļošanas nosacījumi – Valsts tiesiskais regulējums, kurā prasīts, lai derīga vīza būtu ielīmēta derīgā ceļošanas dokumentā

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/8

      Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums (Administratīvās apgabaltiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Air Baltic Corporation AS/Valsts robežsardze
      (Lieta C-575/12) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (EK) Nr. 810/2009 - 24. panta 1. punkts un 34. pants - Vienota vīza - Vienotas vīzas anulēšana vai atcelšana - Anulētā ceļošanas dokumentā ielīmētas vienotas vīzas derīgums - Regula (EK) Nr. 562/2006 - 5. panta 1. punkts un 13. panta 1. punkts - Robežpārbaudes - Ieceļošanas nosacījumi - Valsts tiesiskais regulējums, kurā prasīts, lai derīga vīza būtu ielīmēta derīgā ceļošanas dokumentā)
      (2014/C 395/09)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā apgabaltiesa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Air Baltic Corporation AS

         Atbildētāja: Valsts robežsardze

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulas (EK) Nr. 810/2009, ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss), 24. panta 1. punkts un 34. pants jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts iestādes izdarīta ceļošanas dokumenta anulēšana automātiski nepadara nederīgu šajā dokumentā ielīmēto vienoto vīzu;

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 562/2006, ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 25. marta Regulu (ES) Nr. 265/2010, 5. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 13. panta 1. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka trešo valstu valstspiederīgo ieceļošana dalībvalstu teritorijā nav pakārtota nosacījumam, ka robežpārbaudes brīdī uzrādītajai derīgajai vīzai noteikti jābūt ielīmētai derīgā ceļošanas dokumentā;

                  3)

                  Regulas Nr. 562/2006, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 265/2010, 5. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 13. panta 1. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā trešo valstu valstspiederīgo ieceļošana attiecīgās dalībvalsts teritorijā ir pakārtota nosacījumam, ka robežpārbaudes brīdī uzrādītajai derīgajai vīzai noteikti jābūt ielīmētai derīgā ceļošanas dokumentā.

         (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Lieta T-436/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. septembrī — Hit Groep /Komisija

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/41

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. septembrī — Hit Groep/Komisija
   (Lieta T-436/10)
   ()
   2010/C 317/75
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hit Groep BV (Hārlema, Nīderlande) (pārstāvji — G. van der Wal, G. Oosterhuis un H. Albers, advocaten)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tas ir vērsts pret prasītāju, īpaši tā 1. panta 9. punkta b) apakšpunktu un 2. panta 9. punktu un 4. panta 22. punktu, pakārtoti, 2. panta 9. punktā paredzēto naudas sodu samazināt līdz nullei vai samazināt to ex aequo et bono;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē, tostarp prasītājai radušos juridiskās palīdzības izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja ar savu prasību vēršas pret Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, lietā COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds.
   Prasītāja savas prasības pamatojumam izvirza piecus pamatus.

               —

               Pirmkārt, Komisija netaisnīgi un juridiski nepareizi, vismaz ar nepietiekamu pamatojumu, lēmuma 1. pantā esot konstatējusi, ka prasītāja laika posmā no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 17. janvārim ir pārkāpusi LESD 101. pantu un EE līguma 53. pantu.
               Komisija neesot pietiekami pamatojusi, kādēļ prasītāja ir pārkāpusi LESD 101. pantu un Komisija šajā lietā to apsūdz citādi kā kapitāldaļu turētāju ar “izšķirošu ietekmi” laika posmā no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 17. janvārim.

               —

               Otrkārt, Komisija tai netaisnīgi un juridiski nepareizi esot uzlikusi naudas sodu. Naudas soda uzlikšana ar 2010. gada 30. jūnija lēmumu tādam uzņēmumam kā prasītāja, kurš kopš 2004. gada 1. novembra vairs nav saimnieciski aktīvs, esot pretrunā LESD 101. panta mērķim, Kopienu naudas sodu politikai un samērīguma principam.

               —

               Treškārt, Komisija netaisnīgi un juridiski nepareizi apstrīdētā lēmuma 1. panta 9. punktā esot konstatējusi, ka prasītāja ir pārkāpusi LESD 101. un EEZ līguma 53. pantu un tādēļ tai uzlikusi naudas sodu EUR 6 934 000 apmērā, jo tā prasītāju attiecībā uz laika posmu no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 17. janvārim uzskata par solidāri atbildīgu kopā ar Nedri Spanstaal BV.
               Prasītāja laikā no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 17. janvārim esot bijusi sabiedrība, kurai pieder kapitāldaļas, bet kurai neesot bijusi “izšķiroša ietekme” uz Nedri Spanstaal un tādēļ to nevarot vainot Nedri Spanstaal izdarītajā konkurences tiesību pārkāpumā.

               —

               Ceturtkārt un pakārtoti, Komisija netaisnīgi un juridiski nepareizi tai ir uzlikusi naudas sodu EUR 6 034 000 apmērā, kaut arī tā tai nedrīkstēja naudas sodu uzlikt vispār, vai arī tas bija jāuzliek ievērojami mazākā apmērā.

                           —

                           Komisija par pamatu naudas soda 10 % robežas noteikšanai neesot drīkstējusi izmantot prasītājas apgrozījumu 2003. gadā; katrā ziņā, izdarot atkāpi no Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta, tai būtu bijis jāņem šādas rīcības sekas konkrētajā gadījumā, ievērojot šīs normas mērķi. Tādēļ naudas sods neesot samērīgs ar uzņēmuma apmēriem un neatbilstot judikatūrā paredzētajiem nosacījumiem.

                           —

                           Komisijai esot bijis jāpiešķir prasītājai arī naudas soda samazinājums saskaņā ar paziņojumu par iecietību, kā tā to ir darījusi attiecībā uz Nedri Spanstaal.

                           —

                           Komisija esot nepamatoti aprēķinājusi prasītājai uzliekamo naudas sodu atsevišķi un tai kā naudas sods esot bijis jāuzliek tikai daļa no Nedri Spanstaal uzliktā naudas soda. Prasītājai nelabvēlīgā lēmuma pamatā esot fakts, ka prasītājai laika posmā, kad Nedri Spanstaal bija izdarījusi pārkāpumu, piederēja 48/224 tās kapitāla daļas; naudas sods neatbilstot samērīguma principam.

                           —

                           Komisija neesot ievērojusi samērīguma principu, jo tā pēc 10 % robežas noteikšanas neesot ņēmusi vērā samērā ierobežoto laika posmu, par kuru prasītāja tika vainota Nedri Spanstaal nodarījumā, prasītājas nosacīto atbildību un ierobežoto apgrozījumu.

                           —

                           Komisija neesot ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tā pēc 10 % robežas noteikšanas neesot ņēmusi vērā samērā ierobežoto laika posmu, par kuru HIT tika vainota pārkāpumā saistībā ar Nedri Spanstaal. Atbilstoši judikatūrai naudas soda apmērs cita starpā esot jānosaka ņemot vērā pārkāpuma ilgumu, kura ietvaros uzņēmums, kuram ir uzlikts naudas sods, ir solidāri atbildīgs. Tādējādi neesot pamatoti prasītājai uzlikt lielāku naudas sodu kā Nedri Spanstaal.

               —

               Piektkārt un pakārtoti, prasītāja norāda, ka Komisija neesot izpildījusi pienākumu pieņemt lēmumu saprātīgā termiņā, kas esot ECTPK 6. panta 1. punkta un ES Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta pārkāpums. Komisija, nosakot naudas soda apmēru, neesot ievērojusi samērīgu termiņu. Šīs procedūras ilgums šajā gadījumā esot 94 mēneši un tādējādi tas esot nesamērīgi ilgs.


title: Lieta C-492/15: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 21. jūnija rīkojums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – R/S, T

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/19

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 21. jūnija rīkojums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – R/S, T

   (Lieta C-492/15) (1)

   (2016/C 326/34)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 398, 30.11.2015.


title: Apvienotās lietas C-55/11, C-57/11 un C-58/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vodafone España, SA/Ayuntamiento de Santa Amalia (C-55/11), Ayuntamiento de Tudela (C-57/11), un France Telecom España SA/Ayuntamiento de Torremayor (C-58/11) (Direktīva 2002/20/EK — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Atļauja — 13. pants — Maksa par izmantošanas tiesībām un maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vodafone España, SA/Ayuntamiento de Santa Amalia (C-55/11), Ayuntamiento de Tudela (C-57/11), un France Telecom España SA/Ayuntamiento de Torremayor (C-58/11)
   (Apvienotās lietas C-55/11, C-57/11 un C-58/11) (1)

   (Direktīva 2002/20/EK - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Atļauja - 13. pants - Maksa par izmantošanas tiesībām un maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas)
   2012/C 287/13
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Vodafone España, SA (C-55/11 un C-57/11), France Telecom España SA (C-58/11)

      Atbildētājas: Ayuntamiento de Santa Amalia (C-55/11), Ayuntamiento de Tudela (C-57/11), Ayuntamiento de Torremayor (C-58/11)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.) 13. panta interpretācija — Maksa par iekārtu izmantošanas tiesībām un maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas — Pašvaldību publisko tiesību joma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj piemērot maksu par tiesībām uzstādīt iekārtas uz, virs vai zem valsts vai privātā īpašuma operatoriem, kas, nebūdami tīkla īpašnieki, to izmanto, lai sniegtu mobilās telefonijas pakalpojumus;

               2)

               Direktīvas 2002/20 13. pantam ir tieša iedarbība, tādējādi tas sniedz indivīdiem tiesības uz to tieši atsaukties valsts tiesā, lai apstrīdētu valsts iestādes lēmuma, kurš neatbilst šim pantam, piemērojamību.

      (1)  OV C 139, 7.5.2011.


title: Lieta T-580/15: Prasība, kas celta 2015. gada 6. oktobrī – Flamagas/ITSB – MatMind (“CLIPPER”)

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/62

         Prasība, kas celta 2015. gada 6. oktobrī – Flamagas/ITSB – MatMind (“CLIPPER”)
   (Lieta T-580/15)
   (2016/C 038/84)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Flamagas, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji – I. Valdelomar Serrano, G. Hinarejos Mulliez un D. Gabarre Armengol, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: MatMind Srl (Formello, Itālija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas trīsdimensiju preču zīme (šķiltavu forma ar vārdisku elementu “CLIPPER”) – Kopienas preču zīme Nr. 4 758 652

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 30. jūlija lēmums lietā R 924/2013–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               apstiprināt Anulēšanas nodaļas 2013. gada 22. marta lēmumu spēkā neesamības atzīšanas procesā Nr. C 5642 pret Kopienas preču zīmes reģistrāciju Nr. 4 758 652;

               —

               piespriest otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta pārkāpums.


title: Lieta F-39/15: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 15. jūnija rīkojums – Marinozzi/Komisija Civildienests — Līgumdarbinieki — Pensijas — Valstī iegūto pensijas tiesību nodošana — Priekšlikums par izdienas gadu ieskaitīšanu — Akts, kas nav nelabvēlīgs — Prasības nepieņemamība — Pieteikums pieņemt nolēmumu, neaplūkojot lietu pēc būtības — Reglamenta 83. pants

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/40

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 15. jūnija rīkojums – Marinozzi/Komisija
   (Lieta F-39/15) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieki - Pensijas - Valstī iegūto pensijas tiesību nodošana - Priekšlikums par izdienas gadu ieskaitīšanu - Akts, kas nav nelabvēlīgs - Prasības nepieņemamība - Pieteikums pieņemt nolēmumu, neaplūkojot lietu pēc būtības - Reglamenta 83. pants)
   (2016/C 410/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gabrio Marinozzi (Santo Domingo, Dominikānas Republika) (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Currall un G. Gattinara, pēc tam G. Gattinara, visbeidzot, G. Gattinara un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt priekšlikumu par prasītāja pensijas tiesību nodošanu Savienības pensiju shēmā, kurā ir piemēroti jaunie 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārīgie īstenošanas noteikumi (VĪN)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Gabrio Marinozzi sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015., 27. lpp.


title: Lieta F-19/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 28. jūnija spriedums — Sanchez Ferriz pret Komisiju (Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — Paaugstināšana amatā 2003. gadā)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/32

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 28. jūnija spriedums — Sanchez Ferriz pret Komisiju
   (Lieta F-19/05) (1)

   (Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - Paaugstināšana amatā 2003. gadā)
   (2006/C 190/58)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlos Sanchez Ferriz, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji G. Bouneou un F. Frabetti, advokāti, pēc tam — tikai F. Frabetti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un L. Lozano Palacios, pārstāvji)
   Priekšmets
   Paaugstināšanas amatā 2003. gadā atcelšana, ciktāl tā attiecas uz prasītāju, vai, pakārtoti, prasītāja karjeras attīstības ziņojuma par 2003. gadu atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 155, 25.06.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T–153/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta T-313/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Hewlett - Packard GmbH iesniedza 2004. gada 30. jūlijā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/45

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Hewlett - Packard GmbH iesniedza 2004. gada 30. jūlijā
   (Lieta T-313/04)
   (2004/C 262/86)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 30. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Hewlett - Packard GmbH, Böblingen (Vācija), kuru pārstāv Fabienne Boulanger, Marius Mrozek un Michael Tervooren, advokāti.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               Atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 7. aprīļa lēmumu REM 06/02, ar ko konstatēts, ka atlīdzība noteiktā gadījumā nav attaisnojama.

         Pamati un galvenie argumenti
   1995. gada 21. decembrī prasītāja no savas muitas noliktavas brīvā apgrozībā Kopienā laida Singapūras izcelsmes preces (printerus un printeru patronas). Sakarā ar šo laišanu brīvā apgrozībā par precēm ir radies muitas parāds. Saskaņā ar prasītājas viedokli laišana brīvā apgrozībā ir notikusi 1995. gada 21. decembrī nolūkā nodrošināt līdz 1995. gada 31. decembrim spēkā esošo preferenciālo tarifu likmju izmantošanu. Citādi attiecībā uz brīdi, kad preces laistas apgrozībā, sākot ar 1996. gada 1. janvāri būtu piemērojami augstāki muitas tarifi. Ar Regulu Nr. 3009/95 (1) preces ar to pašu muitas tarifa numuru kā prasītājas precēm tika atbrīvotas no muitas nodokļa, sākot ar 1996. gada 1. janvāri.
   1996. gada novembrī prasītāja iesniedza pieteikumu Vācijas muitas iestādēs par pieprasītās naudas summas atlīdzību. Šis pieteikums tika noraidīts. Ar prasītājas piekrišanu Vācijas muitas iestādes iesniedza lietu Komisijā.
   Prasītāja atsaucas uz Muitas kodeksa 239. pantu un apgalvo, ka Komisija, novēloti publicējot Regulu Nr. 3009/95 un savlaicīgi par to nepaziņojot, kā arī tīši datējot to ar atpakaļejošo datumu un tajā atsaucoties uz Padomes 1995. gada 22. decembra Regulu Nr. 3039/95 (2), kas tika publicēta tikai 1996. gada 21. februārī, ir pārkāpusi Kopienas institūciju darbības paredzamības principu un, līdz ar to, tiesiskās drošības principu.
   Tālāk prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Padomes Regulas Nr. 2658/87 (3) 12. pants, kas nosaka, ka Komisija kombinēto nomenklatūru galīgā redakcijā nākamajam gadam publicē līdz tekošā 31. oktobrim. Šī noteikuma mērķis ir tieši sniegt uzņēmējdarbības subjektiem drošu informāciju par gaidāmajām finansiālajām sekām un līdz ar to tas ir pamats Kopienas pilsoņu plānošanas drošībai, lai tie varētu saskaņot savas darbības.
   Bez tam prasītāja apgalvo, ka Komisija savlaicīgi nenorādot uz ieplānoto atkārtoto kombinētās nomenklatūras grozījumu, ir pārkāpusi rūpības pienākumu attiecībā pret prasītāju. Tālāk Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ir balstījusies uz objektīvi neesošiem apstākļiem. Ar to tā par sliktu prasītājai ir pārkāpusi tai šajos ietvaros piešķirto rīcības un novērtējuma brīvību. Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka viņa nav rīkojusies nedz acīmredzami nolaidīgi, nedz arī krāpšanas nolūkā.

      (1)  Komisijas 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 3009/95, ar ko groza Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumu (OV L 319, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula Nr. 3093/95 par nodokļu likmēm, kas sakarā ar sarunām, kas notiek saskaņā ar VVTT XXIV. panta 6. punktu, Kopienai jāpiemēro līdz ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas pievienošanos Eiropas Savienībai (OV L 334, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1987. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.).


title: Lieta C-231/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 13. oktobra spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Petrotel sp. z o.o. w Płocku/Polkomtel sp. z o.o. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/21/EK — 4. panta 1. punkts — Tiesības pārsūdzēt valsts regulatīvās iestādes pieņemtu lēmumu — Efektīvs pārsūdzības mehānisms — Valsts regulatīvās iestādes lēmuma paturēšanā spēkā, kamēr nav zināms pārsūdzības rezultāts — Valsts regulatīvās iestādes lēmumu atceļoša valsts tiesas nolēmuma iedarbība laikā — Iespēja valsts regulatīvās iestādes lēmumu atcelt ar atpakaļejošu spēku — Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/5

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 13. oktobra spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Petrotel sp. z o.o. w Płocku/Polkomtel sp. z o.o.

   (Lieta C-231/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/21/EK - 4. panta 1. punkts - Tiesības pārsūdzēt valsts regulatīvās iestādes pieņemtu lēmumu - Efektīvs pārsūdzības mehānisms - Valsts regulatīvās iestādes lēmuma paturēšanā spēkā, kamēr nav zināms pārsūdzības rezultāts - Valsts regulatīvās iestādes lēmumu atceļoša valsts tiesas nolēmuma iedarbība laikā - Iespēja valsts regulatīvās iestādes lēmumu atcelt ar atpakaļejošu spēku - Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi)
   (2016/C 462/06)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Petrotel sp. z o.o. w Płocku

      Atbildētāja: Polkomtel sp. z o.o.

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK, 4. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais un trešais teikums un otrā daļa, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata valsts regulatīvās iestādes lēmuma pārsūdzības lietu, ir jābūt tiesīgai šo lēmumu atcelt ar atpakaļejošu spēku, ja, tāsprāt, šādi ir jārīkojas, lai nodrošinātu pārsūdzošā uzņēmuma tiesību efektīvu aizsardzību.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-371/08: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums ( Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nural Ziebell , iepriekš — Nural Örnek/Land Baden-Württemberg (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmās daļas pirmais ievilkums un 14. panta 1. punkts — Direktīvas 64/221/EEK, 2003/109/EK un 2004/38/EK — Turcijas pilsoņa, kurš kā darba ņēmēja, kas ir Turcijas pilsonis, bērns ir dzimis uzņemošās dalībvalsts teritorijā un ir likumīgi dzīvojis tajā vairāk nekā desmit gadus pēc kārtas, uzturēšanās tiesības — Kriminālā sodāmība — Lēmuma par izraidīšanu tiesiskums — Nosacījumi)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nural Ziebell, iepriekš — Nural Örnek/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-371/08) (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmās daļas pirmais ievilkums un 14. panta 1. punkts - Direktīvas 64/221/EEK, 2003/109/EK un 2004/38/EK - Turcijas pilsoņa, kurš kā darba ņēmēja, kas ir Turcijas pilsonis, bērns ir dzimis uzņemošās dalībvalsts teritorijā un ir likumīgi dzīvojis tajā vairāk nekā desmit gadus pēc kārtas, uzturēšanās tiesības - Kriminālā sodāmība - Lēmuma par izraidīšanu tiesiskums - Nosacījumi)
   2012/C 32/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Nural Ziebell, iepriekš — Nural Örnek

      Atbildētāja: Land Baden-Württemberg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par Eiropas Ekonomiskās Kopienas un Turcijas asociācijas attīstību 14. panta 1. punkta interpretācija — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.) 28. panta 3. punkta a) apakšpunkta, kas atļauj izraidīt Eiropas Savienības pilsoņus tikai nopietnu valsts drošības apsvērumu dēļ, piemērošanas jomas attiecināšana uz Turcijas pilsoņiem — Lēmums par Turcijas pilsoņa, kurš ir dzimis Vācijā un tur dzīvo 34 gadus, izraidīšanu, kas pieņemts pēc vairāku kriminālsodu piemērošanas

      Rezolutīvā daļa:

   Asociācijas padomes, kas nodibināta ar Līgumu, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, kuru 1963. gada 12. septembrī Ankarā parakstījusi Turcijas Republika, no vienas puses, un EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kurš Kopienas vārdā ticis noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK, 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas attīstību 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē šādi:

               —

               aizsardzībai pret izraidīšanu, kas ar šo tiesību normu ir piešķirta Turcijas pilsoņiem, nav tāds pats apjoms kā aizsardzībai, kas atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 28. panta 3. punkta a) apakšpunktam ir piešķirta Savienības pilsoņiem, no kā izriet, ka, lai noteiktu šī 14. panta 1. punkta nozīmi un apjomu, šo Savienības pilsoņiem piemērojamo aizsardzības pret izraidīšanu režīmu nevar mutatis mutandis piemērot minētajiem Turcijas pilsoņiem;

               —

               ar šo Lēmuma Nr. 1/80 tiesību normu netiek aizliegts, ka attiecībā uz Turcijas pilsoni, kuram ir tiesības, kas viņam piešķirtas atbilstoši minētā lēmuma 7. panta pirmās daļas otrajam ievilkumam, tiek piemērots izraidīšanas pasākums, kura pamatā ir sabiedriskās kārtības apsvērumi, ciktāl ieinteresētās personas personīgā rīcība rada pastāvošu, faktisku un pietiekami nopietnu apdraudējumu uzņemošās dalībvalsts sabiedrības pamatinteresēm un ciktāl šis pasākums šādu interešu aizsardzībai ir nepieciešams. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos attiecīgā Turcijas pilsoņa situāciju raksturojošos apstākļus, ir jānovērtē, vai pamatlietā šādam pasākumam ir likumīgs pamats.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008.


title: Lieta T-388/04: Pirmās instances tiesas spriedums  2006. gada 5. aprīlī  —  Kachakil Amar  pret ITSB (Kopienas preču zīme — Grafiska preču zīme, ko veido trīsstūrī noslēgta gareniska līnija — Reģistrācijas atteikums — Atšķirtspējas neesamība — Atšķirtspējas iegūšana izmantošanas rezultātā)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/40

         Pirmās instances tiesas spriedums 2006. gada 5. aprīlī — Kachakil Amar pret ITSB
   (Lieta T-388/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Grafiska preču zīme, ko veido trīsstūrī noslēgta gareniska līnija - Reģistrācijas atteikums - Atšķirtspējas neesamība - Atšķirtspējas iegūšana izmantošanas rezultātā)
   (2006/C 131/74)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Habib Kachakil Amar (Valensija, Spānija) (pārstāvis — J. C. Heder, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 20. jūlija lēmumu lietā R 175/2004-1, ar ko atteikts reģistrēt kā Kopienas preču zīmi grafisku preču zīmi “Gareniska līnija, kas noslēdzas trīsstūrī”.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 284, 20.11.2004.


title: Lieta T-199/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Vanbreda Risk & Benefits/Komisija Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Īpašuma un personas apdrošināšanas pakalpojumu sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Vienlīdzīga attieksme — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums — Ārpuslīgumiskā atbildība — Iespējas zaudēšana — Starpspriedums

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/19

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Vanbreda Risk & Benefits/Komisija
   (Lieta T-199/14) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Īpašuma un personas apdrošināšanas pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Vienlīdzīga attieksme - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Ārpuslīgumiskā atbildība - Iespējas zaudēšana - Starpspriedums)
   (2015/C 429/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vanbreda Risk & Benefits (Antverpene, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji P. Teerlinck un P. de Bandt, vēlāk – P. Teerlinck, P. de Bandt un M. Gherghinaru, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un L. Cappelletti)

      Priekšmets

   Par, pirmkārt, lūgumu atcelt 2014. gada 30. janvāra lēmumu, ar kuru Komisija noraidīja prasītājas piedāvājumu daļai Nr. 1 uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus publiskajā iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu OIB.DR.2/PO/2013/062/591 (OV 2013/S 155-269617) ietvaros un piešķīra līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz šo daļu citai sabiedrībai, un, otrkārt, lūgumu par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2014. gada 30. janvāra lēmumu, ar ko Eiropas Komisija noraidīja Vanbreda Risk & Benefits piedāvājumu daļai Nr. 1 uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskajā iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu OIB.DR.2/PO/2013/062/591 (OV 2013/S 155-269617) ietvaros un piešķīra līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz šo daļu citai sabiedrībai;

               2)

               Eiropas Savienība atlīdzina zaudējumus, kas Vanbreda Risk & Benefits radās, zaudējot iespēju iegūt iepriekš minētā līguma slēgšanas tiesības un atbilstošās atsauksmes par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu;

               3)

               prasību par zaudējumu atlīdzību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               lietas dalībnieki sešu mēnešu laikā no šī sprieduma pasludināšanas Vispārējai tiesai norāda kopīgi vienojoties noteiktu summu šo zaudējumu atlīdzināšanai;

               5)

               ja netiek panākta vienošanās, lietas dalībnieki tajā pašā termiņā Vispārējai tiesai dara zināmus savus zaudējumu aprēķinus;

               6)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 159, 26.5.2014.


title: Lieta F-114/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. novembrī — Bowles u.c./ECB

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. novembrī — Bowles u.c./ECB
   (Lieta F-114/10)
   2011/C 55/69
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Carlos Bowles u.c. (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt paziņojumus par prasītāju algu par 2010. gada janvāri un turpmākajiem mēnešiem daļā, kurā veikta algas palielināšana par 2 %, īstenojot 2010. gada algu pielāgošanu, kā arī kompensēt prasītājiem nodarīto mantisko kaitējumu.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par algu par 2010. gada janvāri un turpmākajiem mēnešiem daļā, kurā veikta algas palielināšana par 2 %, lai tiktu veikta palielināšana par 2,1 %, pamatojoties uz Komisijai noteikto pielāgošanas likmi 3,6 % apmērā;

               —

               attiecīgā gadījumā — atcelt lēmumus, ar kuriem noraidīti prasītāju iesniegtie lūgumi par pārskatīšanu un sūdzības;

               —

               kompensēt prasītājiem nodarīto mantisko kaitējumu, ko veido starpība starp prettiesiski noteikto algas palielināšanu par 2 % no 2010. gada janvāra un palielināšanu par 2,1 %, uz kuru viņiem esot bijušas tiesības, proti, 0,1 % par katru mēnesi no 2010. gada janvāra un citas no tā izrietošās finanšu tiesības (tostarp tiesības uz pensiju). Šīm summām ir jāpiemēro procenti par laikposmu no to maksāšanai paredzētā datuma līdz to faktiskās samaksas brīdim, aprēķinot tos pēc likmes, kuru Eiropas Centrālā banka noteikusi galvenajiem refinansēšanas darījumiem un kas piemērojama attiecīgajā periodā, palielinot to par diviem procentiem;

               —

               kompensēt pirktspējai nodarīto kaitējumu, kas noteikts ex aequo et bono un provizoriski aprēķināts EUR 5 000 apmērā katram prasītājam;

               —

               kompensēt viņiem nodarīto morālo kaitējumu, kas noteikts ex aequo et bono EUR 5 000 apmērā katram prasītājam;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-331/13: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums ( Tribunalul Sibiu (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ilie Nicolae Nicula / Administraţia Finanţelor Publice a Municipiului Sibiu , Administraţia Fondului pentru Mediu Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļu, kurus dalībvalsts ir iekasējusi, pārkāpjot Savienības tiesības, atmaksāšana

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/7

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums (Tribunalul Sibiu (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ilie Nicolae Nicula/Administraţia Finanţelor Publice a Municipiului Sibiu, Administraţia Fondului pentru Mediu

   (Lieta C-331/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu, kurus dalībvalsts ir iekasējusi, pārkāpjot Savienības tiesības, atmaksāšana)
   (2014/C 462/12)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunalul Sibiu

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ilie Nicolae Nicula

      Atbildētājas: Administraţia Finanţelor Publice a Municipiului Sibiu, Administraţia Fondului pentru Mediu

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tāda nodokļa, kas iekasēts, pārkāpjot Savienības tiesības, atmaksas sistēma kā pamatlietā.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta T-395/13: Prasība, kas celta 2013. gada 31. jūlijā — Miettinen /Padome

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 31. jūlijā — Miettinen/Padome
   (Lieta T-395/13)
   2013/C 274/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Samuli Miettinen (Espoo, Somija) (pārstāvji — O. Brouwer un E. Raedts, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 21. maija Lēmumu atteikt pilnu piekļuvi Dokumentam 12979/12 saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001 L 145, 43. lpp.), kā tas paziņots prasītājam 2013. gada 21. maijā ar vēstuli, kuras numurs ir “06/c/02/1 3” (apstrīdētais lēmums), kā arī atcelt tās 2013. gada 23. jūlija atkārtoto atteikumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. pantu, ieskaitot personu, kas iestājušās lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.
   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrais ievilkums un 4. panta 3. punkta 1. apakšpunkts, jo apstrīdētais lēmums ir pamatots ar minēto tiesību normu nepareizu interpretāciju un piemērošanu, kuras attiecīgi ir saistītas ar tiesvedības un juridisko konsultāciju aizsardzību un notiekoša lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību.
   Pirmkārt, Padome nav pierādījusi, ka iepazīšanās ar Dokumentu 12979/12 kaitē tās juridiskā dienesta spējai aizstāvēt Padomi tiesvedības nākotnē un kaitē tās likumdošanas procesam.
   Otrkārt, Padome nav pierādījusi, ka Dokuments 12979/12 ir īpaši jutīgs un/vai ar plašu apjomu, kas attaisno prezumpcijas par labu juridisko atzinumu likumdošanas kontekstā publiskošanai nepiemērošanu.
   Treškārt, Padomes teorija par kaitējumu ir tīri hipotētiska. Tā ir gan faktu, gan juridiskā ziņā nepamatota, ņemot vērā, ka Dokumentā 12979/12 ietvertais ieteikums jau bija publisks apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā.
   Ceturtkārt, Padome nav piemērojusi prioritāro sabiedrisko interešu pārbaudi, izvirzot 4. panta 3. punkta 1. apakšpunktu, kad tā izvērtēja vienīgi iespējamos riskus, ko publiskošana radītu tās lēmumu pieņemšanas procesam, nevis šādas publiskošanas labvēlīgās sekas tostarp attiecībā uz lēmumu pieņemšanas procesa leģitimitāti; un tā nav piemērojusi pārbaudi, izvirzot 4. panta 2. punkta otro ievilkumu.
   Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pienācīgu pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu, jo Padome nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pietiekamu un pienācīgu pamatojumu apstrīdētajam lēmumam.


title: lieta C-487/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 25. novembrī

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/9

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 25. novembrī
   (lieta C-487/04)
   (2005/C 31/19)
   tiesvedības valoda – itāliešu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 25. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv C. Cattabriga un A. Bordes, pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka vienpusēji nodibinot piena pulvera trasēšanas sistēmu atsevišķiem tā lietošanas veidiem, ko neparedz pilnībā saskaņotās Kopienu tiesības šajā sektorā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumu, kas tai uzlikti atbilstoši 1999. gada 17. maija Padomes Regulai (EK) Nr. 1255/1999 (1) par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju un 1999. gada 17. septembra Komisijas Regulai (EK) Nr. 2799/1999 (2), kas nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 1255/1999 piemērošanai par atbalsta piešķiršanu vājpienam un sausā vājpiena pulverim, kurš paredzēts lopbarībai, un šāda sausā vājpiena pulvera tirdzniecībai;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Lai novērstu nelikumīgu atbalsta piešķiršanu lopbarībai paredzēta vājpiena pulvera izmantošanai, Regulas (EK) Nr. 1255/1999 un (EK) Nr. 2799/1999 nosaka uzņēmumu, kas lieto šo produktu, strukturētu kontroles mehānismu. Šis mehānisms, pilnībā ļaujot dalībvalstīm pieņemt papildu kontroles pasākumus, lai nodrošinātu noteikumu par atbalsta piešķiršanu ievērošanu, tomēr neļauj tām šajā sektorā strādājošiem uzņēmumiem uzlikt papildu un cita veida pienākumus attiecībā uz atbalstu saņemošiem uzņēmumiem nekā tas noteikts Regulā (EK) Nr. 2799/1999.

               2.

               Jo īpaši jāuzskata, ka dalībvalstīm nav tiesību vienpusēji noteikt tādas prasības attiecībā uz Regulā Nr. 2799/1999 noteikto piena pulvera sastāvu, kā pievienot trasēšanas krāsvielas, lai skaidri norādītu, ka produkts paredzēts lopbarībai.

               3.

               Šis nosacījums var tikai ierobežot vājpiena pulvera tirdzniecību starp dalībvalstīm. Faktiski, tā kā ražošanas brīdī parasti vēl nav zināms saņēmējs, prasība pievienot Itālijas tiesību aktos noteiktās trasēšanas krāsvielas uzliek par pienākumu piena pulvera eksportētājiem Itālijas tirgū veikt sarežģītas darbības ar šim tirgum paredzētajām preču partijām. Turklāt, kā tas vairākkārt atgādināts judikatūrā, tirgus kopējā organizācija balstās uz tirdzniecības brīvību un aizliedz jebkurus valsts tiesību aktus, kas, kā tas ir šajā gadījumā, traucē tirdzniecībai starp dalībvalstīm.

               4.

               Apstrīdētie Itālijas tiesību akti turklāt iestājas pret tirgus kopējās organizācijas darbību piena sektorā, kas attiecībā uz noteikto atbalstu sistēmu balstās uz visiem piemērojamiem vienādiem norādījumiem. Faktiski ir acīmredzams, ka, ja visas dalībvalstis tāpat kā Itālija uzskatīs, ka tām ir tiesības vienpusēji ad hoc noteikt trasēšanas normas piena pulverim, kas paredzēts lopbarībai, neatrisināmas grūtības rastos šajā sektorā strādājošiem uzņēmumiem, kam būtu jāievēro dažādi tiesību akti un jāšķiro savi produkti atkarībā no normām, ko piemēro divdesmit piecu dažādu valstu tirgos.

               5.

               Turklāt Itālijas valdība nevar atsaukties uz judikatūru saskaņā ar kuru tirgus kopējās organizācijas izveidošana neaizliedz dalībvalstīm piemērot valsts normas, kas tiecas sasniegt vispārīgo interešu mērķi, kas atšķiras no tā, ko tiecas sasniegt kopējā organizācija. Faktiski no likuma Nr. 250/2000 projekta redakcijas skaidri izriet, ka tā noteikumu pamatmērķis ir novērst ļaunprātīgu piena pulvera izmantošanu neparedzētam mērķim. Ar šo likumu paredzēts sasniegt tos pašus mērķus, kas noteikti Regulas Nr. 2799/1999 9. un turpmākajos pantos.

               6.

               Likuma Nr. 250/2000 projektā lasāms, ka Itālijas iestāžu lēmums atteikties no Regulā Nr. 2799/1999 paredzētās kontroles sistēmas pamatots ar šajā regulā paredzētā kontroles mehānisma efektivitātes trūkumu Itālijas kontekstā.

               7.

               Šis pamatojums ir pretrunā ar pastāvīgo judikatūru saskaņā ar kuru, no vienas puses, kamēr Kopiena radījusi noteiktā sektorā tirgus kopēju organizāciju, dalībvalstīm jāatturas no jebkura vienpusēja pasākuma, pat ja tas atbilst kopējai politikai, un no otras puses, praktiskas dabas grūtības, kas rodas Kopienu akta izpildes posmā, neļauj dalībvalstīm vienpusēji atbrīvot sevi no šo attiecīgo pienākumu ievērošanas.

               8.

               Visbeidzot Itālijas iestādes nevar atsaukties uz faktu, ka likums Nr. 250/2000 faktiski nekad netika piemērots, jo nebija pieņemts ministrijas dekrēts, ar ko būtu jādefinē trasēšanas krāsvielas un jānosaka attiecīgie izmantošanas veidi. Kā Tiesa vairākkārt judikatūrā atgādinājusi, ar faktu, ka Kopienu tiesībām pretējs valsts tiesību akts reti vai pat nekad nav piemērots, nepietiek, lai minēto pārkāpumu atzītu par neesošu.

      (1)  OV L 160, 26.6.1999., 48. lpp.

      (2)  OV L 340, 31.12.1999., 3. lpp.


title: Lieta F-67/09: Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Angulo Sanchez/Padome

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/43

         Prasība, kas celta 2009. gada 10. jūlijā — Angulo Sanchez/Padome
   (Lieta F-67/09)
   2009/C 220/90
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nicolas Angulo Sanchez, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atbildētājas lēmumu, ar kuriem ir noraidīti lūgumi piešķirt īpašos atvaļinājumus, kurus bija iesniedzis prasītājs viņa vecāku smagas slimības dēļ, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2008. gada 8. oktobra un 8. decembra lēmumus, ar kuriem ir noraidīti prasītāja lūgumi piešķirt īpašo atvaļinājumu viņa vecāku ļoti smagas slimības dēļ;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-668/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 12. oktobra spriedumu lietā T-38/05 Agroexpansión S.A. /Eiropas Komisija 2011. gada 27. decembrī iesniedza Aliance One International, Inc, iepriekš Agroexpansión, S.A.

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 12. oktobra spriedumu lietā T-38/05 Agroexpansión S.A./Eiropas Komisija 2011. gada 27. decembrī iesniedza Aliance One International, Inc, iepriekš Agroexpansión, S.A.

   (Lieta C-668/11 P)
   2012/C 89/07
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alliance One International, Inc, iepriekš Agroexpansión, S.A. (pārstāvji — M. Odriozola un A. Vide, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-38/05 Agroexpansión, S.A./Komisija;

               —

               samazināt prasītājai uzliktā naudas soda summu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Prasītāja uzskata, ka Komisija un Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojušas LESD 101. panta 1. punktu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, uzskatot, ka Dimon ir solidāri atbildīga par Agroexpansión izdarīto pārkāpumu. Prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību un LESD 296. pantu, spriedumā (un tādējādi ex post facto) nosakot pierādīšanas kritērijus, ko Komisija piemērojusi Lēmumā (2). Līdz ar to, pret citiem uzņēmumiem izrādot labvēlīgāku attieksmi, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, kas paredzēts Pamattiesību hartas 20. pantā. Tāpat Vispārējā tiesa nesot drīkstējusi neņemt vērā, ka Komisija Lēmumā neesot pienācīgi pamatojusi argumentus par prezumpcijas atspēkojumu.

               2.

               Prasītāja uzskata, ka ir pieļauta kļūda, piemērojot paziņojumu par naudas sodiem, kā arī sodu individuālas noteikšanas un samērīguma principus saistībā ar laika periodu, kurā Agroexpansión neietilpa Dimon uzņēmumu grupā. Prasītāja uzskata, ka lai noteiktu Agroexpansión uzliktā naudas soda lielumu par periodu pirms tās iekļaušanās Dimon uzņēmumu grupā, Agroexpansión naudas soda pamatsummai nebija jāpiemēro koriģējošais koeficients, jo šī sabiedrība šajā laika periodā nebija nevienas daudznacionālas uzņēmumu grupas meitassabiedrība. Pakāroti, gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka ir jāpiemēro vienots naudas sods, prasītāja uzskata, ka šis naudas sods ir jāsamazina, lai izslēgtu reizināšanas koeficienta nesamērīgu piemērošanu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmums C(2004) 4030, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. panta 1. punktu (lieta COMP/C.38.238/B.2 — Jēltabaka — Spānija).


title: Lieta T-419/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. augustā — Unión de Almacenistas de Hierros de España /Komisija

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. augustā — Unión de Almacenistas de Hierros de España/Komisija
   (Lieta T-419/13)
   2013/C 304/35
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unión de Almacenistas de Hierros de España (Madride, Spānija) (pārstāvji — A. Creus Carreras, A. Valiente Martin, C. Maldonado Márquez, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Komisijas 2013. gada 18. jūnija lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā;

               —

               turklāt prasītāja lūdz Vispārējo tiesu — procesa organizatorisko pasākumu ietvaros — pieprasīt Komisijai iesniegt Vispārējai tiesai dokumentus, kuriem tā atteikusi piekļuvi, lai Vispārējā tiesa varētu veikt attiecīgo pārbaudi un pārliecināties par šajā prasības pieteikumā norādītā patiesumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   2013. gada februārī Unión de Almacenistas de Hierro de España (UAHE) lūdza piekļuvi dažiem dokumentiem, kas nonākuši Eiropas Komisijas rīcībā atbilstoši sadarbības ar valsts iestādēm mehānismam, kurš paredzēts Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.), 11. panta 4. punktam. Konkrēti prasītāja lūdza piekļuvi visiem dokumentiem un sarakstei starp Komisijas Konkurences ģenerāldirektorātu un Comisión Nacional de la Competencia saistībā ar soda uzlikšanas procesiem S-106/08 Almacenes de Hierro un S-254/10 Hierros Extremadura.
   Pēc tam, kad tā bija pirmo reizi pagarinājusi termiņu līdz 2013. gada 11. aprīlim, Komisija nosūtīja prasītājai vēstuli, ar kuru:

               a)

               piešķīra piekļuvi paziņojumiem par vēstuļu, kas tikušas nosūtītas Comisión Nacional de la Competenci saistībā ar abiem soda uzlikšanas procesiem, saņemšanu;

               b)

               informēja prasītāju, ka tās rīcībā nav nekādas informācijas par šiem procesiem un ka uz informāciju, kas nonākusi tās rīcībā, attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.) 4. pantā paredzētie izņēmumi.

      UAHE iesniedza atkārtotu pieteikumu, un Komisija pēc tam, kad tā termiņu bija pirmo reizi pagarinājusi par 15 dienām, 18. jūnijā nosūtīja jaunu vēstuli, informējot prasītāju, ka tā termiņu atbildei uz pieteikumiem par piekļuvi dokumentiem ir pagarinājusi uz nenoteiktu laiku.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda Regulas Nr. 1049/2001 4. panta interpretācijā, jo Komisija konkrēti un individuāli neesot izvērtējusi minētajā tiesību normā paredzēto izņēmumu piemērojamību šajā tiesvedībā aplūkojamajiem pieteikumiem par piekļuvi.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums, jo pieprasītā informācija neietverot elementus, kas varētu kaitēt trešo personu komerciālām interesēm. Konkrētā informācija varot attiecīgā gadījumā skart pašas prasītājas intereses.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums, jo tajā paredzētais izmeklēšanas jēdziens attiecoties vienīgi uz Kopienas iestāžu vai struktūru veikto izmeklēšanu un nekādā gadījumā neattiecoties uz valsts izmeklēšanu. Turklāt attiecībā uz faktiem, kas ir abu procesu priekšmets, esot iestājies noilgums.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpta Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta otrā daļa, jo saistībā ar pieprasītajiem dokumentiem Komisija nepieņemot lēmumus, jo tās nostāja esot vienīgi pasīva, izpaužoties vienkārši kā dokumentu saņemšana vai apsvērumu formulēšana. Turklāt katrā ziņā minētais izņēmums attiecoties vienīgi uz iekšējiem dokumentiem.


title: lieta T-374/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vācijas Federatīvā Republika iesniedza 2004. gada 20. septembrī

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/25

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vācijas Federatīvā Republika iesniedza 2004. gada 20. septembrī
   (lieta T-374/04)
   (2004/C 284/50)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 20. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Vācijas Federatīvā Republika, kuru pārstāv Claus- Dieter Quassowski, pārstāvis, un Annette Tiemann, pārstāve, kam palīdz Dieter Sellner un Ulrich Karpenstein, advokāti.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 7. jūlija lēmuma (K(2004) 2515/2) 1. pantu;

               —

               atcelt šī lēmuma 2. pantu daļā, kur tas no a) līdz c) apakšpunktam uzdod Vācijas Federatīvai Republikai konkrētu izmaiņu valsts sadales plānā veikšanu un paziņošanu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmums attiecas uz valsts plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadali, ko Vācija veica atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK. Tajā Komisija izsaka iebildumus par Vācijas valsts sadales plānā paredzēto vēlamo siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadales labojumu (tā sauktā “Ex-post-pielāgojums samazinot”). Tādēļ, pēc Komisijas uzskata, šis plāns neatbilst Direktīvas 2003/87/EK (1) III pielikumam.
   Savas prasības pamatojumā prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums neatbilst Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. daļai un III pielikumam. III pielikums neaizliedz dalībvalstīm ar “Ex-post-pielāgojuma” palīdzību vērsties pret “pārlieku” sadali. Tieši pretēji, Direktīva 2003/87 pieprasa, lai dalībvalstis atceltu uz kļūdainiem datiem balstītu sadales lēmumu.
   Apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar EKL 176. pantu, tāpēc ka Komisija nevar liegt dalībvalstīm iekasēt papildus iemaksas dabas aizsardzības nolūkā, atņemot sadalītās emisijas kvotas, ja to mērķi nav sasniegti.
   Beidzot Komisija nav ievērojusi, ka jaunie tirgus dalībnieki tādēļ nevarēja kļūt par “nepamatoti priviliģētiem”, jo ex-post-pielāgojums galu galā ir paredzēts samazināšanai. Šai ziņā apstrīdētais lēmums satur acīmredzamu kļūdu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, OV L 275, 25.10.2003, 32. lpp.


title: Lieta C-231/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof (Vācija) 2009. gada 25. jūnija rīkojumu — Hauptzollamt Oldenburg/1. Theodor Aissen, 2. Hermann Rohaan, piedaloties Bundesministerium der Finanzen

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof (Vācija) 2009. gada 25. jūnija rīkojumu — Hauptzollamt Oldenburg/1. Theodor Aissen, 2. Hermann Rohaan, piedaloties Bundesministerium der Finanzen
   (Lieta C-231/09)
   2009/C 220/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hauptzollamt Oldenburg

      Atbildētāji: 1. Theodor Aissen, 2. Hermann Rohaan

      Piedaloties: Bundesministerium der Finanzen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienu tiesības, jo īpaši Regulas (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (1), 5. panta k) punkts ir jāsaprot tādējādi, ka ražotāja references daudzums divpadsmit mēnešu periodā, kurā references daudzumu viņam ir nodevis cits ražotājs, neietver references daudzuma daļu, kuru attiecīgajā divpadsmit mēnešu periodā jau ir piegādājis otrs ražotājs?

               2)

               Vai Kopienu tiesiskais regulējums vai arī piena un piena produktu tirgus kopīgās organizācijas vispārējie principi nepieļauj valsts tiesību normu, kas noteic, ka veicot Regulas (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē, 10. panta 3. punktā paredzēto valsts references daudzuma neizmantotās daļas saldo procedūru, pamatojoties uz ražotāju pārsniegtajiem references daudzumiem, pirmajā jautājumā minētajā references daudzuma nodošanas gadījumā, ražotājs, kas pārņēmis saimniecību divpadsmit mēnešu perioda laikā, veicot minēto procedūru var piedalīties ar pārdali saistītajā piešķiršanā arī ar otra ražotāja piegādāto references daudzuma daļu?

      (1)  OV L 270, 123. lpp.


title: Lieta C-398/06: Prasība, kas celta 2006. gada 25. martā — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 25. martā — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti
   (Lieta C-398/06)
   (2006/C 294/53)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande, R. Troosters)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               noteikt, ka paturot spēkā valsts noteikumus, saskaņā ar kuriem ekonomiski neaktīviem un pensionētiem ES/EEZ pilsoņiem ir jāpierāda, ka viņiem ir pietiekami iztikas līdzekļi, lai saņemtu uzturēšanās atļauju, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīvas 90/364/EEK (1) par tiesībām uz dzīvesvietu, Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīvas 90/365/EEK (2) par tādu darbinieku un pašnodarbinātu personu tiesībām uz dzīvesvietu, kas pārtraukušas profesionālo darbību, un Padomes 1968. gada 15. oktobra Direktīvas 68/360/EEK (3) par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz dalībvalstu darba ņēmēju un viņu ģimeņu pārvietošanos un dzīvesvietu Kopienā;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība Nīderlandes tiesiskajā regulējumā par to, ka, lai iegūtu uzturēšanās atļauju, personai ir jābūt pietiekamiem iztikas līdzekļiem vismaz vienam gadam, nav saderīga ar Kopienu tiesībām.

      (1)  OV L 180, 26. lpp.

      (2)  OV L 180, 28. lpp.

      (3)  OV L 257, 13. lpp.


title: Lieta T-747/14: Prasība, kas celta 2014. gada 5. novembrī  – Merck /ITSB – Nestlé  ( “HEALTHPRESSO” )

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/32

         Prasība, kas celta 2014. gada 5. novembrī – Merck/ITSB – Nestlé (“HEALTHPRESSO”)
   (Lieta T-747/14)
   (2014/C 462/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Merck KGaA (Darmstadt, Vācija) (pārstāvji – M. Best, U. Pfleghar un S. Schäffner, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Société de Produits Nestlé SA (Vevey, Šveice)

      Informācija par procesu ITSB

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “HEALTHPRESSO” – Reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 0 03  028

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 7. augusta lēmums lietā R 1880/2013–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl Apelāciju padome apmierināja iebildumus un noraidīja Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē;

               —

               noraidīt iebildumus Nr. B 1 1 91  607;

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 96. panta 2. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-382/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. jūlijā — Perfetti Van Melle /ITSB ( “MARGARITAS” )

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. jūlijā — Perfetti Van Melle/ITSB (“MARGARITAS”)
   (Lieta T-382/13)
   2013/C 274/34
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Itālija) (pārstāvis — P. Testa, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 10. aprīļa lēmumu lietā R 430/2012-1, ciktāl ar to ir noraidīts preču zīmes “MARGARITAS” reģistrācijas pieteikums attiecībā uz šādām precēm: konditorejas izstrādājumi, kūkas, konfektes, mīkstās karameles, želejkonfektes, karameles, košļājamā gumija, želantīns (konditorejas izstrādājumiem), lakrica, cukurgailīši, īriss, tabletes, cukurs, šokolāde, kakao;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “MARGARITAS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 261 105

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo vārdam “MARGARITAS” nav aprakstoša rakstura;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo vārds“DAISY” nav preces būtisku īpašību aprakstošs;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo vārdam “MARGARITAS” attiecībā uz saldumiem piemīt atšķirtspēja.


title: Lieta T-385/05: Prasība, kas celta  2005. gada 21. oktobrī  — Transnáutica/Komisija

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/24

         Prasība, kas celta 2005. gada 21. oktobrī — Transnáutica/Komisija
   (Lieta T-385/05)
   (2005/C 330/59)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Transnáutica — Transportes e Navegação, SA, Matosinhos (Portugāle) (pārstāvji — C. Fernández Vicién, I. Moreno-Tapia, D. Ortigão Ramos, B. Aniceto Silva, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               pilnībā atcelt Komisijas 2005. gada 6. jūlija lēmumu (lieta REM 05/2004) attiecībā uz muitas nodevas atlaišanu un atmaksāšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus šī procesa radītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir Portugāles sabiedrība, kas galvenokārt nodarbojas ar kravu transportēšanu. 1994. gadā kāda cita Portugāles sabiedrība saskaņā ar Kopienas ārējā tranzīta procedūru nosūtīja noteiktu skaitu tabakas un etila alkohola kravu no Portugāles uz valstīm, kuras tobrīd nebija Kopienā. Kā galvenais atbildīgais par šīm kravām atbilstoši Kopienas Muitas kodeksa (turpmāk tekstā — “KMK”) 96. pantam tika norādīta prasītāja. Vēlāk atklājās, ka faktiski prasītājas vadība par šiem darījumiem neko nezināja, tā kā viens no tās darbiniekiem bija nodarbojies ar krāpšanu, izmantojot prasītājas garantiju licenci, tādējādi pārkāpjot iekšējās kārtības noteikumi.
   Tā kā nebija pierādījumu par to, ka šīs kravas būtu sasniegušas to galamērķa muitas iestādi, tika pieprasīts, lai prasītāja, galvenais atbildīgais, samaksātu attiecīgos muitas parādus. Vēlāk prasītāja saskaņā ar KMK 239. pantu lūdza šos parādus atlaist vai atmaksāt, apgalvojot, ka, tā kā prasītāja nezināja par nesankcionētajām tās darbinieka darbībām, tā nav bijusi iesaistīta jebkādās ar krāpšanu saistītās darbībās, ir sadarbojusies ar valsts iestādēm un, ka bez tam Portugāles muitas iestādes nav prasītāju informējušas par aizdomām par krāpšanu saistībā ar attiecīgajiem darījumiem. Ar Apstrīdēto lēmumu šis pieteikums tika noraidīts.
   Savu prasību pamatojot, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi būtiskas procesuālas prasības, jo tā nekonsultējās ar Muitas kodeksa komiteju un tikai ļoti vēlā procedūras stadijā lūdza, lai prasītāja iesaistās tajā. Tāpat prasītāja atsaucas uz iespējamu acīmredzamu kļūdu, ko Komisija pieļāvusi attiecīgo faktu novērtējumā, kā arī Komisijas pienākuma sniegt savu lēmumu pamatojumu pārkāpumu. Tālāk prasītāja norāda uz labas pārvaldības principa pārkāpumu un tās tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu, jo Komisija nav rūpīgi un objektīvi izvērtējusi visus būtiskos lietas aspektus. Visbeidzot prasītāja atsaucas uz iespējamu samērīguma principa pārkāpumu, tā kā tās pieteikums tika noraidīts, kaut arī Komisija un Portugāles valsts iestādes bija uzsākušas izmeklēšanu par to, vai attiecīgās darbības ir uzskatāmas par kontrabandu.


title: lieta C-117/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 14. janvāra spriedumu lietā T-162/06 Kronoply GmbH & Co.KG/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 31. martā iesniegusi Kronoply GmbH, iepriekšējais nosaukums Kronoply GmbH & Co.KG

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/26

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 14. janvāra spriedumu lietā T-162/06 Kronoply GmbH & Co.KG/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 31. martā iesniegusi Kronoply GmbH, iepriekšējais nosaukums Kronoply GmbH & Co.KG
   (lieta C-117/09 P)
   2009/C 141/47
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Kronoply GmbH, agrāk Kronoply GmbH & Co.KG (pārstāvji — R. Nierer un L. Gordalla, Rechtsanwälte)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 14. janvāra spriedumu lietā T-162/06;

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 21. septembra Lēmumu par valsts atbalstu C 5/2004 (ex N 609/2003), ar ko atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu atbalsts, ko Vācija paredz piešķirt prasītājai;

               —

               pakārtoti, attiecībā uz otro prasījumu — nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas instancē, it īpaši segt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir par Pirmās instances spriedumu, ar kuru noraidīta prasītājas iesniegtā prasība atcelt Komisijas 2005. gada 21. septembra lēmumu, ar ko atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu atbalsts, ko Vācijas paredz piešķirt Kronoply GmbH & Co.KG. Saskaņā ar apstrīdēto spriedumu Komisija pamatoti uzskatīja, ka apstrīdētais atbalsts neprasīja saņēmējai ieguldījumu kopīgās interesēs; tādēļ tā uzskatīja, ka runa bija par atbalstu darbībai ar mērķi segt esošās izmaksas, kas nevarēja tikt atļauts. Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka apstrīdētais atbalsts nebija vajadzīgs, ņemot vērā to, ka tas attiecās tikai uz ražošanas iekārtas izveidošanu, par ko jau bija iepriekšējs paziņojums, un ka investīciju projekts jau bija pilnībā īstenots, izmantojot pēc šī pirmā paziņojuma atļautu atbalstu, kas bija pirms apstrīdētā atbalsta paziņošanas.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzības pamatojumam norāda, ka apstrīdētais spriedums neatbilst EKL 87. panta 3. panta a) un c) apakšpunktam, pamatnostādnēm par reģionālo atbalstu, kas pieņemtas šī panta mērķiem, un 1998. gada reģionālā atbalsta daudznozaru principiem lieliem investīciju projektiem. Tā pārmet Pirmās instances tiesai, ka tādējādi tā ir pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības principu un vienlīdzīgas attieksmes principu.
   EKL 87. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkta pārkāpumu veido fakts, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini interpretējusi un novērtējusi vajadzības un pamudinošās iedarbības kritēriju.
   Attiecībā uz novērtējumu par apstrīdētā atbalsta vajadzību Pirmās instances tiesa ir nelikumīgi ierobežojusi EKL 87. panta 3. punkta piemērošanas jomu, ņemot vērā to, ka tā juridiski kļūdaini ir uzskatījusi, ka atbalsta saņēmējs attiecībā uz konkrētu investīciju projektu var paziņot tikai vienu atbalstu un ka jebkuram jaunam atbalstam būtu jāattiecas uz jaunu investīciju projektu. Pirmās instances tiesa turklāt vajadzības novērtējumu veica, pamatojoties uz datumu, kuram, pirmkārt, nebija nozīmes apelācijas sūdzības iesniedzējas lēmumā veikt investīcijas un kuru, otrkārt, tā nevarēja ietekmēt. Komisijas un Pirmās instances tiesas redzējumā noteicošais datums bija datums, kurā dalībvalsts paziņoja par apstrīdēto pabalstu Komisijai. Iesniedzot savu lūgumu valsts iestādēm, prasītāja jau bija paveikusi visu vajadzīgo atbilstoši savām pilnvarām vajadzības noteikšanā. Prasītāja nekādi nevarēja ietekmēt atbalsta paziņojuma datumu Komisijai. Šādas Pirmās instances tiesas un Komisijas nostājas rezultātā — loģiski — būtu liegt jebkuram investīciju projektam atbalsta piešķiršanu, ja Komisijas lēmums par paredzētā atbalsta saderīgumu vai nesaderīgumu ar kopējo tirgu tiktu pieņemts tikai tad, kad investīciju projekts ir pabeigts.
   Turklāt ir jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nevarēja tieši apstrīdēt Komisijas lēmumu par sākotnēji paziņoto atbalstu. Ja Komisija paziņo par atbilstīgu kopējam tirgum atbalstu, kura summa neatbilst atbalstam, ko atbalsta saņēmējs ir lūdzis valsts iestādēm, atbalsta saņēmējs nevar ar pozitīvu iznākumu apstrīdēt Pirmās instances tiesā viņam labvēlīgu lēmumu. Laikposms starp Komisijas pirmo lēmumu, ar kuru tā ļauj sākotnējo atbalstu, un paziņojums par apstrīdēto atbalstu tiek izskaidrots ar faktu, ka prasītāja izsmēla visus tiesību aizsardzības līdzekļus, ko tā uzskatīja par esošiem attiecībā uz Komisijas vēstuli, ar ko noraidīts grozīt Komisijas pirmo atļaujošo lēmumu. Tas, ka Vācijas Federālā Republika paziņoja par apstrīdēto atbalstu tikai pēc investīciju projekta īstenošanas, ir izskaidrojams vienīgi ar starplaikā uzsākto strīdu par šīs Komisijas vēstules kvalificēšanu. Tādēļ arguments par to, ka investīciju projekts ir starplaikā pabeigts, nevar kalpot par pamatojumu vajadzības vērtējumā.
   Attiecībā uz pamudinošo iedarbību Pirmās instances tiesa ir redzami atstājusi šo jautājumu atvērtu. Pat ja uzskatītu pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas viedoklim, ka vajadzība un pamudinošā iedarbība būtu jāuzskata par diviem atsevišķiem atbalsta atļaujas nosacījumiem, abi šajā lietā bija izpildīti.
   Pamatnostādņu par reģionālo atbalstu 4.2. punkta trešā daļa paredz, ka pamudinošās iedarbības kritērijs ir izpildīts, ja lūgums par atbalstu ir iesniegts pirms projekta īstenošanas uzsākšanas. Šajā sakarā noteicošais — kā tas norādīts iepriekš — var būt tikai lūguma iesniegšana valsts iestādēs. Apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza šo lūgumu pirms īstenošanas uzsākšanas un tādējādi izpildīja šo kritēriju. Pirmās instances tiesa to neņēma vērā, tādējādi pārkāpjot ne tikai EKL 87. pantu, bet arī Pamatnostādnes par reģionālo atbalstu.
   Apstrīdētais spriedums turklāt ir pretrunā reģionālā atbalsta daudznozaru principiem un vienlīdzīgas attieksmes principam, jo Pirmās instances tiesa atbalstīja Komisijas tirgus vērtējuma nesaskanīgu piemērošanu. Sākotnējā atbalsta paziņošanas procedūrā Komisija ļāva saprast, ka tā nosaka konkurences stāvokļa faktoru attiecīgajam produktu tirgum 0,75, lai tikai trīs nedēļas vēlāk pieņemtu citu lēmumu ar atšķirīgu vērtējumu par šo pašu tirgu un uzskatītu par piemērotu atbilstoši reģionālā atbalsta daudznozaru principiem koeficientu 1. Pat ja būtu tiesa, ka Komisija ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz faktiskās situācijas ekonomisko vērtējumu, šo rīcības brīvību tomēr ierobežo fakts, ka identisku produktu tirgi ir identiski, it īpaši ja tās pašas grupas produktu tirgi tiek novērtēti ar trīs nedēļu atstarpi.
   Visbeidzot, vēl viena Pirmās instances tiesas kļūda tiesību piemērošanā rodas tajā, ka tā ir pilnībā ignorējusi prasītājas argumentu, ka tai bija pienākums īstenot investīciju projektu 36 mēnešu laikā, skaitot no lūguma iesniegšanas. Ja prasītāja nebūtu izpildījusi šo pienākumu, tā būtu zaudējusi atbalstu pilnībā. Tai nebūtu jāpārmet fakts, ka tā pienākumu izpildīja. Tas rada EKL 87. panta, kā arī principa, saskaņā ar kuru Komisija ir jāpilda tās pieņemtie un ieviestie atbalsta pārvaldības noteikumi, principa pārkāpumu.


title: Lieta C-587/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — VSTR Vogtländische Strassen-, Tief-, und Rohrleitungsbau GmbH/Finanzamt Plauen

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — VSTR Vogtländische Strassen-, Tief-, und Rohrleitungsbau GmbH/Finanzamt Plauen

   (Lieta C-587/10)
   2011/C 80/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: VSTR Vogtländische Strassen-, Tief-, und Rohrleitungsbau GmbH,

      Atbildētājs: Finanzamt Plauen

      Persona, kas iestājusies lietā: Bundesministerium der Finanzen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Padomes 1977. gada 17. maija Sesto Direktīvu 77/388/EK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem dalībvalstīm (1), tiek ļauts ka ar nodokli neapliktu piegādi Kopienas iekšienē pieņemt tikai tad, ja nodokļu maksātājs uzrāda saņēmēja pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numuru?

               2)

               Vai atbildot uz šo jautājumu, nozīme ir tam,
               vai attiecībā uz saņēmēju runa ir par trešā valstī reģistrētu uzņēmēju, kurš, lai arī secīga darījuma ietvaros piegādājamo preci ir nosūtījis no vienas dalībvalsts uz otru, tomēr nevienā no dalībvalstīm nav reģistrējies ka PVN maksātājs,
               un
               vai nodokļa maksātājs ir pierādījis, kas ir iesniedzis nodokļa deklarāciju par preces iegādi Kopienas iekšienē no saņēmēja?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-442/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-442/06)
   (2006/C 326/74)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un M. Konstantinidis, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika, paturot spēkā grozīto 2003. gada 13. janvāra Dekrētu-likumu Nr. 36, kas transponē valsts tiesībās Direktīvas 1999/31/EK (1) noteikumus neatbilstīgi šīs pašas direktīvas noteikumiem, nav izpildījusi pienākumus, ko uzliek Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem 2., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 13. un 14. pants;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pēc sūdzības saņemšanas Komisija izvērtēja, vai valsts tiesiskais regulējums bija atbilstīgs Direktīvai 1999/31/EK. Komisijas atklātā nesaderība ir sakarā ar Itālijas Republikas novēlotu transponēšanu. Direktīva būtībā paredz divus dažādus tiesiskos regulējumus, atkarībā no tā, vai runa ir par jauniem vai jau pastāvošiem poligoniem. Novēlotas transponēšnas rezultātā, izmantojot Dekrētu-likumu, atsevišķiem poligoniem, uz kuriem bija jāattiecina tiesiskais regulējums, kas paredzēts jaunajiem atkritumu poligoniem, tika pretēji attiecināts tiesiskais regulējums, kas paredzēts esošajiem atkritumu poligoniem.

      (1)  OV L 182, 1. lpp.


title: Lieta C-279/16 P: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija, Latvijas Republika Apelācija — Prasība atcelt tiesību aktu — ELVGF, ELGF un ELFLA — No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi — Spānijas Karalistes izdevumi

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/17

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija, Latvijas Republika
   (Lieta C-279/16 P) (1)

   (Apelācija - Prasība atcelt tiesību aktu - ELVGF, ELGF un ELFLA - No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi - Spānijas Karalistes izdevumi)
   (2017/C 277/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – M. J. García-Valdecasas Dorrego un V. Ester Casas)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Triantafyllou un I. Galindo Martín), Latvijas Republika

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 279, 1.8.2016.


title: Lieta T-684/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. oktobrī – Ciarko spółka z ograniczoną odpowiedzialnością/EUIPO – Maan (Tvaika nosūcējs)

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/30

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. oktobrī – Ciarko spółka z ograniczoną odpowiedzialnością/EUIPO – Maan (Tvaika nosūcējs)
   (Lieta T-684/16)
   (2016/C 410/42)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ciarko spółka z ograniczoną odpowiedzialnością sp.k. (Sanok, Polija) (pārstāve – M. Żabińska, advokāte [radca prawny])

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Maan sp. z o.o. (Grójec, Polija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1 775 792–0002

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 13. jūlija lēmums lietā R 1212/2015–3

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

   Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 4. panta 1. punkta un 6. panta pārkāpums.


title: Lieta C-140/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 15. janvāra spriedums ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hecht-Pharma GmbH / Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg (Direktīva 2001/83/EK — 1. panta 2. punkts un 2. panta 2. punkts — Zāļu, kas ir tādas pēc to funkcijām jēdziens — Produkts, attiecībā uz kuru nav pierādīts, ka tas ir atzīstams par zālēm, kas ir tādas pēc to funkcijām — Aktīvo vielu devas ņemšana vērā)

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 15. janvāra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hecht-Pharma GmbH/Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg

   (Lieta C-140/07) (1)

   (Direktīva 2001/83/EK - 1. panta 2. punkts un 2. panta 2. punkts - “Zāļu, kas ir tādas pēc to funkcijām’ jēdziens - Produkts, attiecībā uz kuru nav pierādīts, ka tas ir atzīstams par zālēm, kas ir tādas pēc to funkcijām - Aktīvo vielu devas ņemšana vērā)
   (2009/C 55/02)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesverwaltungsgericht
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hecht-Pharma GmbH

      Atbildētājs: Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg

      Piedaloties: Vertreterin des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.), tās ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK grozītajā redakcijā (OV L 136, 34. lpp.), 1. panta 2. punkta un 2. panta 2. punkta interpretācija — Tāda produkta atzīšana par zālēm, kas satur sastāvdaļu, kas, lietojot to lielākās devās nekā paredzēts, var pārveidot fizioloģiskās funkcijas — Direktīvas 2001/83/EK piemērojamība produktam, kas, iespējams, ir klasificējams kā zāles, taču nav pārbaudīts, vai tā īpašības atbilst zāļu definīcijai — Zāļu jēdziens
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kura ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK, 2. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka Direktīva 2001/83, kas grozīta ar Direktīvu 2004/27, nav piemērojama tādam produktam, attiecībā uz kuru nav zinātniski pierādīts, ka tas ir atzīstams par zālēm, kuras ir tādas pēc to funkcijām, bet tas nav arī izslēgts;

               2)

               Direktīvas 2001/83, kas grozīta ar Direktīvu 2004/27, 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka, izskatot jautājumu par to, vai attiecīgais produkts ir klasificējams kā zāles, kas ir tādas pēc to funkcijām, ir nozīme produkta lietošanas kārtībai, izplatībai, patērētāju zināšanām par to un riskiem, kas var būt saistīti ar tā lietošanu;

               3)

               Direktīvas 2001/83, kas grozīta ar Direktīvu 2004/27, 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka izņemot gadījumus, kad vielas vai vielu sastāva mērķis ir medicīniskās diagnozes noteikšana, produkts nevar tikt atzīts par zālēm šīs tiesību normas izpratnē, ja, ņemot vērā tā sastāvu — tostarp tā aktīvo vielu devu — un lietojot to atbilstoši lietošanas norādījumiem, tas nevar būtiski atjaunot, izlabot vai izmainīt fizioloģiskās funkcijas, izraisot farmakoloģisku, imunoloģisku vai metabolisku iedarbību.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta C-465/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 9. septembra spriedumu apvienotajās lietās no T-30/01 līdz T-32/01 un no T-86/02 līdz T-88/02 Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava u.c./Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 26. novembrī iesniegusi Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 9. septembra spriedumu apvienotajās lietās no T-30/01 līdz T-32/01 un no T-86/02 līdz T-88/02 Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava u.c./Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 26. novembrī iesniegusi Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya

   (Lieta C-465/09 P)
   2010/C 37/07
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya(pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Eiropas Kopienu Komisija un Comunidad Autónoma de la Rioja

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē celto prasību;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai un vajadzības gadījumā noteikt tai pienākumu veikt atteikto pierādījumu iegūšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt gan pirmajā, gan apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Kļūda tiesību piemērošanā pārsūdzētā sprieduma pamatojumā jautājumā par prasības lietā T-32/01 priekšmeta zudumu.

               2.

               Kļūda tiesību piemērošanā, PIT uzskatot, ka strīdīgā nodokļu pasākuma iepriekšējas izskatīšanas procedūras noslēgšanai pirms Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) stāšanās spēkā bija vajadzīgs konkrēts Komisijas (dalībvalstij adresēts) lēmums.

               3.

               2000. gada 28. novembra lēmuma sagrozīšana, PIT uzskatot, ka ar minēto lēmumu tika noslēgta strīdīgā nodokļu pasākuma iepriekšējas izskatīšanas procedūra, kura tika uzsākta, pamatojoties uz 1994. gada aprīlī reģistrētu sūdzību. Kļūda tiesību piemērošanā, PIT neuzskatot, ka strīdīgā nodokļu pasākuma atkārtota izskatīšana 2000. gadā bija jāveic saskaņā ar pastāvošajam atbalstam noteikto procedūru.

               4.

               Kļūda tiesību piemērošanā, PIT neievērojot procesuālās normas par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu vērtējumu, it īpaši attiecībā uz dokumentāro pierādījumu — 2000. gada 28. novembra lēmumu (tā ticamību un pierādījuma spēku). Tiesību uz taisnīgu lietas izskatīšanu pārkāpums.

               5.

               Kļūda tiesību piemērošanā, PIT pārkāpjot procesuālās normas par pierādījumu vērtējumu un pierādīšanas pienākumu attiecībā uz objektīvajiem, atbilstīgajiem, saskanīgajiem un neatspēkojamajiem pierādījumiem, kas atrodas lietas materiālos un apliecina, ka pirms 2000. gada 28. novembra lēmuma Komisija bija veikusi strīdīgā nodokļu pasākuma iepriekšēju izskatīšanu un šo izskatīšanu beigusi. Kļūda tiesību piemērošanā, PIT neuzskatot, ka strīdīgā nodokļu pasākuma atkārtota izskatīšana 2000. gadā bija jāveic saskaņā ar pastāvošajam atbalstam noteikto procedūru.

               6.

               Kļūda tiesību piemērošanā, PIT neievērojot procesuālās normas pierādījumu iegūšanas jautājumā un nolemjot neveikt prasītājas lūgtās pierādījumu iegūšanas darbības attiecībā uz noteiktu tādu Komisijas dokumentu uzrādīšanu, kuri, ievērojot argumentus, ko PIT izmantoja, lai noraidītu prasītājas prasību, ir būtiski tās interešu aizstāvībai. Tiesību uz taisnīgu lietas izskatīšanu, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-434/12: Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums ( Administrativen sad Sofia–grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Slancheva sila EOOD/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia (Kopējā lauksaimniecības politika — ELFLA — Regula (ES) Nr. 65/2011 — Atbalsts lauku attīstībai — Atbalsts mikrouzņēmumu radīšanai un attīstībai — Jēdziens “mākslīgi radīti nosacījumi” — Ļaunprātīga rīcība — Pierādījumi)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/7

         Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums (Administrativen sad Sofia–grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Slancheva sila EOOD/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia

   (Lieta C-434/12) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - ELFLA - Regula (ES) Nr. 65/2011 - Atbalsts lauku attīstībai - Atbalsts mikrouzņēmumu radīšanai un attīstībai - Jēdziens “mākslīgi radīti nosacījumi” - Ļaunprātīga rīcība - Pierādījumi)
   2013/C 325/10
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia–grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Slancheva sila EOOD

      Atbildētājs: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad Sofia-grad — Komisijas 2011. gada 27. janvāra Regulas (ES) Nr. 65/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (OV L 25, 8. lpp.), 4. panta 8. punkta interpretācija — Lauku attīstības atbalsts — Jēdziens “mākslīgi radīti nosacījumi” — Tādas valsts judikatūras pieļaujamība, saskaņā ar kuru “mākslīgi radītu nosacījumu” konstatēšanas nolūkā tiek pieprasīta juridiska saikne starp atbalsta pieteikuma iesniedzējiem un Regulas (ES) Nr. 65/2011 4. panta 8. punkts tiek piemērots, ņemot vērā trīs kumulatīvus nosacījumus — Atbalsta pieteikumu iesniegšana, ko veic dažādi pieteikuma iesniedzēji, kam ir faktiska saikne un kuri izmanto blakus esošos neatkarīgos zemes gabalus, kas agrāk veidoja vienu veselu zemes gabalu — Nepieciešamība pierādīt tīšu darbību saskaņošanu starp pretendentiem un/vai trešajām personām, lai gūtu priekšrocību — Kritēriji, lai konstatētu priekšrocību Regulas (ES) Nr. 65/2011 4. panta 8. punkta izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               2011. gada 27. janvāra Komisijas Regulas (ES) Nr. 65/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem, 4. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar tā piemērošanas nosacījumiem ir jābūt gan objektīvam, gan subjektīvam elementam. Saistībā ar pirmo no šiem elementiem iesniedzējtiesai ir jāizvērtē lietas objektīvie apstākļi, kas ļauj secināt, ka Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) atbalsta shēmas mērķis nevar tikt sasniegts. Saistībā ar otro elementu iesniedzējtiesai ir jāizvērtē objektīvie pierādījumi, kas ļauj secināt, ka, mākslīgi radot nosacījumus, kas vajadzīgi, lai iegūtu maksājumu saskaņā ar ELFLA atbalsta shēmu, pretendents ar šādu maksājumu ir vēlējies vienīgi gūt priekšrocības pretēji šīs shēmas mērķiem. Šajā ziņā iesniedzējtiesa var pamatoties ne tikai uz tādiem elementiem kā līdzīgos investīciju projektos iesaistīto personu tiesiskajām, ekonomiskajām un/vai personiskajām saiknēm, bet arī uz norādēm, kas liecina par tīšu darbību saskaņošanu starp šīm personām;

               2)

               Regulas Nr. 65/2011 4. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka pieteikums maksājuma saņemšanai saskaņā ar Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) atbalsta shēmu tiek noraidīts vienīgi tādēļ, ka investīciju projektam, kas pretendē uz atbalstu saskaņā ar šo shēmu, nav funkcionālas autonomijas vai ja starp šāda atbalsta pretendentiem pastāv tiesiska saikne, neizvērtējot citus šīs lietas objektīvos apstākļus.

      (1)  OV C 366, 24.11.2012.