title: Lieta T-78/21: Prasība, kas celta 2021. gada 24. augustā – PV/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/38

      Prasība, kas celta 2021. gada 24. augustā – PV/Komisija
      (Lieta T-78/21)
      (2021/C 431/46)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: PV (pārstāvis: D. Birkenmaier, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt šādus lēmumus: 2020. gada 20. jūlija lēmumu par sākotnējā pieteikuma noraidīšanu D/191/20, 2021. gada 29. janvāra lēmumu par sūdzības noraidīšanu R/458/20, 2021. gada 1 jūlija lēmumu par sūdzības noraidīšanu R/137/21, kā arī 2021. gada 26. februāra lēmumu par sūdzības noraidīšanu R/512/20 visos to aspektos, balstoties uz vispārējo tiesību principu fraus omnia corrompit tipiskas tīšas maldināšanas vai sociālo tiesību iznīcināšanas dēļ, kas ir aizliegts saskaņā ar Pamattiesību hartas 34. pantu;

                  —

                  atcelt 2021. gada 26. februāra lēmumu par sūdzības noraidīšanu R/512/20, jo ir pārkāpts Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts;

                  —

                  piešķirt šādas kompensācijas, pamatojoties uz LESD 268. un 340. pantu:

                              —

                              piespriest atlīdzināt morālo kaitējumu 100 000 EUR apmērā un materiālos zaudējums 47 221,02 EUR apmērā, kuri ir radušies minēto apstrīdēto lēmumu noraidīšanas dēļ, kas kopā ir 147 221,02 EUR, saglabājot iespēju šo summu pārskatīt, un pieskaitot nokavējuma un kompensācijas procentus līdz pilnīgai summas samaksai;

                        katrā gadījumā,

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas saistīti ar juridisko palīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza desmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Pamattiesību harta”) 1., 3., un 4. pants un 31. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 1.e panta 2. punkts un 12.a pants.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vispārējais tiesību princips fraus omnia corrumpit un Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts, jo lēmumā par prasītāja visu pensijas tiesību atcelšanu ir viltots paraksts.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta apzināta ļaunprātība un līdzekļu piesavināšanās, kas novedis pie atkārtota principa fraus omnia corrumpit pārkāpuma.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas Atalgojuma un individuālo tiesību birojs (PMO) esot pārkāpis Civildienesta noteikumu 59. un 60. pantu, tiesiskuma principu un sabiedrisko kārtību, jo tā kompetencē neesot ar patvaļīgu sankciju atcelt pensijas tiesības atsevišķam indivīdam.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots kvalificēts Pamattiesību hartas 34. panta pārkāpums, iznīcinot sociālas tiesības, un Civildienesta noteikumu 77. panta pārkāpums, jo tā rezultātā tiekot atceltas pensijas tiesības.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots non bis in idem tiesību principa un Pamattiesību hartas 50. panta, kā arī Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 3. punkta pārkāpums.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots kvalificēts Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkta un tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, jo sodīšana ar atstādināšanu no amata ir smagākais Civildienesta noteikumos paredzētais sods, kam Komisija turklāt pievienojusi visu pensijas tiesību atcelšanu uz mūžu.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka PMO dienesti esot nepareizi izmantojuši pilnvaras, jo lēmumu par pensijas tiesību samazināšanu pro tempore var pieņemt tikai no trim dienestiem izveidota iecēlējinstitūcija disciplinārā atstādināšanas no amata procedūrā atbilstoši Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktam.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa un Pamattiesību hartas 20. panta pārkāpums. Prasītājs apgalvo, ka ierēdnim, kurš atstādināts no amata par ievērojami smagākiem pārkāpumiem nekā tie, kuru dēļ no amata ir atstādināts prasītājs, būtu noteikts daudz vieglāks sods nekā izdienas pensijas ieturēšana.


title: Lieta T-410/21: Prasība, kas celta 2021. gada 8. jūlijā – Ferriera Valsabbia un Valsabbia Investimenti/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/39

      Prasība, kas celta 2021. gada 8. jūlijā – Ferriera Valsabbia un Valsabbia Investimenti/Komisija
      (Lieta T-410/21)
      (2021/C 431/47)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ferriera Valsabbia SpA (Odolo, Itālija) un Valsabbia Investimenti SpA (Odolo) (pārstāvji: D. Fosselard, D. Slater un G. Carnazza, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  i. piespriest Savienībai, kuru pārstāv Komisija, samaksāt nokavējuma procentus par summu 10 250 000 EUR atbilstoši Eiropas Centrālas bankas (ECB) likmei, ko tā noteikusi savām galvenajām refinansēšanas operācijām, kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā ir maksājuma termiņš, to palielinot par 3,5 procentpunktiem, par laika posmu no 2010. gada 9. marta līdz 2017. gada 14. novembrim, atskaitot prasītāju jau saņemtos procentus 372 812,31 EUR apmērā, kas kopā veido summu 3 174 389,74 EUR, vai, pakārtoti, piespriest samaksāt nokavējuma procentus, kas aprēķināti pēc likmes, ko Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošu;

                  —

                  ii. piespriest Savienībai, kuru pārstāv Komisija, samaksāt nokavējuma procentus par summu, kas prasīta iepriekšējā i) punktā, par laika posmu no 2017. gada 14. novembra līdz faktiskās samaksas dienai, pēc ECB likmes, ko tā noteikusi savām galvenajām refinansēšanas operācijām, kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā ir maksājuma termiņš, to palielinot par 3,5 procentpunktiem, vai, pakārtoti – pēc likmes, ko Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošu;

                  —

                  iii. pakārtoti iepriekšējam ii) punktam – piespriest Savienībai, kuru pārstāv Komisija, samaksāt nokavējuma procentus par summu, kas minēta iepriekšējā i) punktā, par laika posmu no 2021. gada 2. marta līdz faktiskās samaksas dienai, pēc ECB likmes, ko tā noteikusi savām galvenajām refinansēšanas operācijām, kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā ir maksājuma termiņš, to palielinot par 3,5 procentpunktiem, vai, pakārtoti – pēc likmes, ko Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošu;

                  —

                  iv. papildus vai pakārtoti – atcelt Komisijas 2021. gada 30. aprīļa paziņojumu Ref. Ares(2021) 2904093;

                  —

                  v. piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājas izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats par zaudējumu atlīdzību ir par to, ka Komisija esot kļūdaini izpildījusi 2017. gada 21. septembra spriedumu Ferriera Valsabbia u.c./Komisija (C-86/15 P un C-87/15 P, EU:C:2017:717), tādējādi pārkāpjot LESD 266. panta pirmo daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktu.
                  Šajā ziņā tiek norādīts, ka Komisija neesot pilnībā samaksājusi nokavējuma procentus par sprieduma rezultātā atmaksāto naudas sodu.

                  2.

                  Otrais pamats par atcelšanas prasību ir par LESD 266. un 296. panta pārkāpumu un to nepareizu piemērošanu. Eiropas Savienības Tiesas statūtu 46. panta pārkāpums un nepareiza piemērošana. Komisijas 2021. gada 30. aprīļa vēstules pamatojuma neesamība. Tiesību kļūda un acīmredzama kļūda vērtējumā.
                  Šajā ziņā tiek norādīts, ka vēstule, ar kuru Komisija atteicās maksāt prasītājiem nokavējuma procentus, neesot pienācīgi pamatota un ar to tiekot pārkāpti principi noilguma jomā.

                  3.

                  Trešais pamats par atcelšanas prasību ir par LESD 266. panta un Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 (1) pārkāpumu un nepareizu piemērošanu.
                  Šajā ziņā tiek norādīts, ka Deleģētās regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2) 85. a panta 2. punkts, uz kuru atsaucas Komisija savā 2021. gada 30. aprīļa vēstulē, vairs neesot bijis vairs spēkā naudas sodas atmaksāšanas brīdī, un tādējādi vairs neesot bijis piemērojams.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 (2012. gada 29. oktobris) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV 2012, L 362, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2002. gada 23. decembris), ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 357, 1. lpp.).


title: Lieta T-413/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. jūlijā – Feralpi/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/40

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. jūlijā – Feralpi/Komisija
      (Lieta T-413/21)
      (2021/C 431/48)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Feralpi Holding SpA (Breša, Itālija) (pārstāvji: G. Roberti un I. Perego, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  i) saskaņā ar LESD 266. panta otro daļu, LESD 268. pantu un 340. panta otro daļu piespriest Savienībai, kuru pārstāv Komisija, atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai radušies tādēļ, ka Komisija nav samaksājusi nokavējuma procentus par naudas soda summu, kas bija jāmaksā, atbilstoši LESD 266. pantam izpildot Tiesas 2017. gada 21. septembra atceļošo spriedumu C-85/15 P, kas aprēķināti šādi:

                              a)

                              nokavējuma procenti, kas ir maksājami par prasītājas avansā samaksāto naudas sodu 10 250 000,00 EUR apmērā par laika posmu no 2010. gada 4. marta līdz 2017. gada 26. oktobrim, kas aprēķināti atbilstoši 2010. gada 1. martā spēkā esošai Eiropas Centrālās bankas (ECB) likmei, ko tā noteikusi savām galvenajām refinansēšanas operācijām (1 %), to palielinot par 3,5 procentpunktiem, atskaitot jau saņemtos bankas procentus, kuri veido summu 3 204 301,82 EUR apmērā, vai, pakārtoti, kas ir noteikti atbilstoši procentu likmei, kuru Vispārējā tiesa uzskatītu par atbilstīgu;

                              b)

                              nokavējuma procenti, kas ir maksājami par a) apakšpunktā norādīto summu par laika posmu no 2017. gada 26. oktobra līdz faktiskās samaksas dienai, vai, pakārtoti, no 2021. gada 16. marta līdz faktiskās samaksas dienai, kas noteikti, pamatojoties uz a) apakšpunktā norādīto procentu likmi, vai, pakārtoti, saskaņā ar citu procentu likmi, kuru Vispārējā tiesa uzskatītu par atbilstīgu;

                  —

                  ii) atbilstoši 263. panta ceturtajai daļai atcelt lēmumu, kurš ietverts Komisijas Budžeta ģenerāldirektorāta 2021. gada 30. aprīļa vēstulē (Ref. Ares(2021)2904279), ar kuru ir noraidīts Feralpi Holding S.p.A.2021. gada 16. marta lūgums atmaksāt iepriekš minētos procentus;

                  —

                  iii) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības par zaudējumu atlīdzību pamatošanai prasītāja norāda vienīgo pamatu par to, ka Komisijai atbilstoši tās ārpuslīgumiskajai atbildībai saskaņā ar LESD 266. panta otro daļu, 268. pantu un 340. panta otro daļu esot jāsamaksā prasītājai zaudējumu atlīdzība, kuru veido nokavējuma procenti par naudas sodu, kas ir atmaksāts, atbilstoši LESD 266. pantam izpildot Tiesas 2017. gada 21. septembra atceļošo spriedumu C-85/15 P, un nokavējuma procentus, kuri ir maksājami par šo minēto summu.
      Atcelšanas prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – pamatojuma neesamība.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Budžeta ģenerāldirektorāta paziņojuma pamatojumā iemesli, kas liek tai uzskatīt, ka prasītājas prasībai ir iestājies noilgums, nav skaidri.

                  2.

                  Otrais pamats – LESD 266. panta un Tiesas statūtu 46. panta pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka dies a quo norādīšana, kuru Budžeta ģenerāldirektorāts uzskata par noilguma sākumu, balstās uz kļūdainu LESD 266. panta un Tiesas statūtu 46. panta interpretāciju.

                  3.

                  Trešais pamats – LESD 266. panta, Regulas Nr. 966/2012 (1) un Regulas Nr. 1268/2012 (2) pārkāpums un nepareiza piemērošana.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Budžeta ģenerāldirektorāts esot atsaucies uz vairs spēkā neesošu normu un saistītās normās Regulā Nr. 966/2012 un Regulā Nr. 1268/2012 tomēr esot jāpiemēro saskaņoti ar LESD 266. pantu un tas neatbrīvo Komisiju no pēdējās minētās normas izrietošā pienākuma.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2012 atcelšanu (OV 2012,L 298, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 (2012. gada 29. oktobris) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV 2012, L 362, 1. lpp.).


title: Lieta T-425/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. jūlijā – eSlovensko Bratislava/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/41

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. jūlijā – eSlovensko Bratislava/Komisija
      (Lieta T-425/21)
      (2021/C 431/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: eSlovensko Bratislava (Bratislava-Staré Mesto, Slovākija) (ko pārstāv: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2020)7415 final (2020. gada 21. oktobris), ar ko groza Īstenošanas lēmumu C(2018)6712 par atlasi un dotāciju piešķiršanu saskaņā ar Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu telekomunikāciju nozarē (I pielikums), kas eSlovensko Bratislava tika nosūtīts pa elektronisko pastu 2021. gada 10. maijā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots būtisks procedūras noteikumu pārkāpums, pilnvaru pārsniegšana, Līgumu vai citu saistīto tiesību normu pārkāpums vai pilnvaru nepareiza izmantošana, it īpaši kļūdains faktu un secinājumu juridiskais novērtējums (tiesību uz labu pārvaldību neievērošana, pilnvaru pārsniegšana, samērīguma principa, tiesiskās drošības principa, tiesiskas valsts principa un tiesiskās paļāvības principa pārkāpums un kļūdains faktu un secinājumu juridiskais novērtējums atlases un dotāciju piešķiršanas procesā saskaņā ar Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu 2018-1 CEF Telecom, uzaicinājums iesniegt priekšlikumus CEF-TC-2018-1, it īpaši attiecībā uz Projektu Nr. 2018-SK-IA-0019 Slovak Safer Internet Centre V, ko iesniedza eSlovensko Bratislava).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai esot jāpiespriež atlīdzināt ar tiesvedību saistītās izmaksas un izdevumus saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem pamatiem un ņemot vērā Komisijas lēmuma iespējamo prettiesiskumu.


title: Lieta T-436/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. jūlijā – Veen/Eiropols

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/42

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. jūlijā – Veen/Eiropols
      (Lieta T-436/21)
      (2021/C 431/50)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Leon Leonard Johan Veen (Oss, Nīderlande) (pārstāvis: T. Lysina, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Aģentūra tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropols)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest Eiropas Savienībai, kuru pārstāv Eiropas Savienības Aģentūra tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropols), samaksāt prasītājam summu 50 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu atbilstoši LESD 268. un 340. pantam un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/794 (1) 50. panta 1. punktam celto prasību par ārpuslīgumiska kaitējuma atlīdzināšanu, prasītājs izvirza vienu vienīgu pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka atbildētāja ir prettiesiski apstrādājusi prasītāja personas datus.
      Šajā pamatā prasītājs apgalvo, ka atbildētāja kriminālprocesā, kurš pret prasītāju tiek īstenots Slovākijas Republikā, izmeklēšanas lietai kā pierādījumu ir pievienojusi savu ziņojumu, kas satur nepatiesu, negatīvu un nepamatotu informāciju par prasītāju, kā rezultātā ir iestājies kaitējumu radošais notikums. Viņš apgalvo, ka tādējādi ir tikusi aizskarta viņa cieņa un reputācija, kā arī viņa tiesības uz ģimenes dzīvi. Cēloniskā sakarībā ar kaitējumu radošo notikumu viņam esot nodarīts nemantisks kaitējums, kuru prasītājs ir novērtējis 50 000 EUR apmērā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI (OV 2016, L 135, 53. lpp.).


title: Lieta T-509/21: Prasība, kas celta 2021. gada 18. augustā – IMG/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/43

      Prasība, kas celta 2021. gada 18. augustā – IMG/Komisija
      (Lieta T-509/21)
      (2021/C 431/51)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: International Management Group (IMG) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: L. Levi un J.-Y. de Cara, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;
                  līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 8. jūnija lēmumu, kas pieņemts, pildot Tiesas 2019. gada 31. janvāra spriedumu (lietas C-183/17 P un C-184/17 P), atbilstoši kuram prasītājai nav tiesību īstenot Savienības fondus saskaņā ar netiešo īstenošanas kārtību, kas piemērojama starptautiskām organizācijām Savienībai piemērojamo finanšu normu ietvaros;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz LESD 266. panta pārkāpumu. Prasītāja šajā sakarā norāda, ka esot pārkāpts Tiesas 2019. gada 31. janvāra sprieduma res judicata spēks.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz labas pārvaldības principa un rūpības pienākuma pārkāpumu, jo esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz tiesiskās drošības principa pārkāpumu.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz to, ka pēc prasītājas domām lēmumā esot pieļautas tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  5.

                  Piektais pamats attiecas uz saprātīga termiņa pārkāpumu.


title: Lieta T-514/21: Prasība, kas celta 2021. gada 21. augustā – Associazione “Terra Mia Amici No Tap”/EIB

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/43

      Prasība, kas celta 2021. gada 21. augustā – Associazione “Terra Mia Amici No Tap”/EIB
      (Lieta T-514/21)
      (2021/C 431/52)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Associazione “Terra Mia Amici No Tap” (Melendugno, Itālija) (pārstāvis: A. Calò, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Eiropas Investīciju banka (EIB) ir pieļāvusi kļūdu, neatbildēdama uz prasītājas apvienības iesniegto pieprasījumu veikt pārskatīšanu;

                  —

                  piespriest Eiropas Investīciju bankai pieņemt lēmumu par TAP AG piešķirtā finansējuma atsaukšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Orhūsas konvencijas (1) un Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) (2) (“Orhūsas regula”) pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka saskaņā ar Orhūsas regulas 10. panta 1. punktu “jebkura nevalstiska organizācija, kas atbilst 11. [pantā] noteiktajiem kritērijiem, ir tiesīga Kopienas iestādei vai struktūrai, kas saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā ir pieņēmusi administratīvu aktu vai – ja ir konstatēta iespējama administratīva bezdarbība – kam būtu bijis jāpieņem šāds akts, iesniegt pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu.”. Konkrētajā gadījumā EIB esot bijis jāsniedz atbildi minētās regulas 10. pantā paredzētajos termiņos, ko tā nav izdarījusi.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots 2009. gada EIB Statement of Environmental and Social Principles and Standards 36. punkta pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka minētajā 36. punktā ir paredzēts, ka EIB prasa, lai visi tās finansētie projekti atbilstu vismaz:

                                          —

                                          piemērojamajiem valsts tiesību aktiem vides jomā;

                                          —

                                          piemērojamajiem Eiropas Savienības (ES) tiesību aktiem vides jomā, it īpaši Eiropas Savienības direktīvai par ietekmes uz vidi novērtējumu (IVN) un direktīvai par dabas aizsardzību, kā arī nozaru un “pārnozaru” direktīvām;

                              —

                              Eiropas Savienības tiesībās iekļauto atbilstošo starptautisko konvenciju vides jomā principiem un standartiem.
                              Šajā gadījumā neviens no šiem punktiem nav ievērots.
                              Proti, ir pierādīti šādi pārkāpumi:

                                          a.

                                             Eiropas Savienības tiesību aktu vides jomā, un it īpaši:

                                                      a.I

                                                      Regulas (ES) Nr. 347/2013 (3) 36. apsvēruma un 4. un 14. panta apvienoto noteikumu pārkāpums (izmaksu un ieguvumu analīzes neesamība);

                                                      a.II

                                                      Regulas (ES) Nr. 347/2013 31. apsvēruma un Direktīvas 2011/92/ES (4) 5. panta 1. punkta un IV pielikuma 1. punkta apvienoto noteikumu pārkāpums (ārējā kumulatīvā ietekme);

                                                      a.III

                                                      Regulas (ES) Nr. 347/2013 31. apsvēruma un Direktīvas 2011/92/ES 5. panta 1. punkta un IV pielikuma 1. punkta apvienoto noteikumu pārkāpums (iekšējā kumulatīvā ietekme) – “Salami Slicing” aizliegums;

                                                      a.IV

                                                      Direktīvas 2011/92/ES 2. panta 1. punkta un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. un 4. punkta pārkāpums;

                                                      a.V

                                                      Direktīvas 2009/147 (5), Putnu aizsardzības direktīva, 4. panta 4. punkta pārkāpums;

                                                      a.VI

                                                      Regulas 1367/2006 30. apsvēruma un 9. panta un IVN direktīvas 6. panta apvienoto noteikumu pārkāpums (pārredzamība un līdzdalība);

                                                      a.VII

                                                      Regulas (ES) Nr. 347/2013 28. apsvēruma un 7. panta apvienoto noteikumu pārkāpums (Dzīvotņu tiesiskais regulējums);

                                                      a.VIII

                                                      LESD 191. panta 1. punkta apvienojumā ar Eiropas Investīciju bankas Paziņojumu par vides un sociālajiem principiem un standartiem, ko direktoru padome ir apstiprinājusi 2009. gada 3. februārī, pārkāpums.

                                          b.

                                             Itālijas tiesību aktu, un it īpaši:

                                                      b.I

                                                      Leģislatīvā dekrēta 42/2004 par Ainavu konvencijas piemērošanu 26. panta pārkāpums;

                                                      b.II

                                                      Leģislatīvā dekrēta 42/2004 par Ainavu konvencijas piemērošanu 146. panta pārkāpums;

                                                      b.III

                                                      1990. gada 7. augusta Likuma Nr. 241 par dienestu sanāksmēm 14-ter panta pārkāpums;

                                                      b.IV

                                                      Ministrijas dekrēta par saderību ar vidi 223/14 A57 noteikuma pārkāpums;

                                                      b.V

                                                      Leģislatīvā dekrēta 152/06 pārkāpums (Sankciju neesamība);

                                                      b.VI

                                                      Kriminālkodeksa 452 quater panta pārkāpums (vides katastrofa).

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 347/2013 (2013. gada 17. aprīlis) pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka nekad nav tikusi veikta atbilstoša izmaksu un ieguvumu analīze.

         (1)  Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2005, L 124, 4. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 347/2013 (2013. gada 17. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnes un atceļ Lēmumu Nr. 1364/2006/EK, groza Regulu (EK) Nr. 713/2009, Regulu (EK) Nr. 714/2009 un Regulu (EK) Nr. 715/2009 (OV 2013, L 115, 39. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2012, L 26, 1. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.).


title: Lieta T-518/21: Prasība, kas celta 2021. gada 24. augustā – European Paper Packaging Alliance/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/45

      Prasība, kas celta 2021. gada 24. augustā – European Paper Packaging Alliance/Komisija
      (Lieta T-518/21)
      (2021/C 431/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: European Paper Packaging Alliance (Hāga, Nīderlande) (pārstāvji: F. Di Gianni, A. Scalini un F. Pili, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2.1.2. un 2.2.1. iedaļu, kā arī 4.–2. un 4.–8. tabulu atbildētājas pamatnostādnēs par vienreizlietojamiem plastmasas izstrādājumiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/904 (1) par konkrētu plastmasas izstrādājumu ietekmes uz vidi samazināšanu (2), ciktāl tās attiecas uz izstrādājumiem uz papīra bāzes ar polimēru pārklājumu;

                  —

                  pakārtoti atzīt, ka Direktīvas (ES) 2019/904 3. panta 2. punkts ir prettiesisks, ciktāl tajā termina “vienreizlietojams plastmasas izstrādājums” definīcija ietver izstrādājumus uz papīra bāzes ar polimēru pārklājumu un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus un divas iebildes par prettiesiskumu.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas pamatnostādnes neatbilst Direktīvas (ES) 2019/904 tekstam, ciktāl tajās – un tātad Direktīvas (ES) 2019/904 tvērumā – iekļauti izstrādājumi uz papīra bāzes ar polimēru pārklājumu, jo nepareizi interpretēts Direktīvas (ES) 2019/904 3. panta 1. punktā minētais termins “galvenā strukturālā sastāvdaļa”.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka izstrādājumu uz papīra bāzes ar polimēru pārklājumu iekļaušana Direktīvas (ES) 2019/904 tvērumā ir pretrunā šīs direktīvas mērķiem un samērīguma principam.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, pieņemdama apstrīdētās pamatnostādnes, ir pārsniegusi savu kompetenci un aizskārusi ES likumdevēja prerogatīvas.

                  4.

                  Ar pirmo iebildi par prettiesiskumu tiek apgalvots, ka Direktīvas (ES) 2019/904 3. panta 2. punkts ir prettiesisks, ciktāl uz tā pamata šī direktīva ir piemērojama izstrādājumiem uz papīra bāzes ar polimēru pārklājumu. Tiek arī apgalvots, ka šī norma ir prettiesiska, jo tajā neesot minēts slieksnis, pēc kura būtu iespējams konstatēt, vai izstrādājums ir daļēji izgatavots no plastmasas. Turklāt tiek apgalvots, ka šī norma ir pretrunā vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principiem.

                  5.

                  Ar otro iebildi par prettiesiskumu tiek apgalvots, ka Direktīvas (ES) 2019/904, it īpaši šajā direktīvā paredzēto ierobežojošo pasākumu piemērošana izstrādājumiem uz papīra bāzes ar polimēru pārklājumu ir uzskatāma par attiecīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantā nostiprinātās darījumdarbības brīvības un tiesību uz īpašumu neattaisnojamu ierobežojumu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/904 (2019. gada 5. jūnijs) par konkrētu plastmasas izstrādājumu ietekmes uz vidi samazināšanu (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2019 L 155, 1. lpp.).

         (2)  OV 2021, C 216, 1. lpp.


title: Lieta T-525/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. augustā – E. Breuninger/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/46

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. augustā – E. Breuninger/Komisija
      (Lieta T-525/21)
      (2021/C 431/54)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: E. Breuninger GmbH & Co. (Štutgarte, Vācija) (pārstāvis: M. Vetter, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 264. panta pirmajai daļai atcelt atbildētājas 2021. gada 28. maija lēmumu (Valsts atbalsts Nr. SA.62784);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz diviem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: Acīmredzama kļūda vērtējumā
                  Atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, apstrīdētajā lēmumā nosakot, ka Vācijas valsts atbalsta shēma “Vispārējais federālais zaudējumu atlīdzības regulējums, COVID-19” atbilstoši LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktam nav saderīgs ar kopējo tirgu. Uzņēmumu, kas darbojas vairākās darbības jomās, tiesību iesniegt pieteikumu attiecināšana vienīgi uz tiem, kas vismaz 80 % no apgrozījuma gūst no darbības, kuru tieši skar ierobežojošie pasākumi, notiek patvaļīgi un atbalsta shēmas apstiprināšana esot nesamērīga. 80 % slieksnis bez faktiska pamata atceļot cēloņsakarību starp slēgšanas rīkojumiem un no tiem izrietošajiem zaudējumiem par ļaunu uzņēmumiem, kas ir aktīvi vairākās darbības jomās, jo, lai gan valsts pasākumi tos skar tieši un būtiski un ar tiem ir saistīti ievērojami zaudējumi, tiem tostarp nekāds atlīdzinājums netiek piešķirts. Tas radot konkurences izkropļojumu gan attiecībā uz konkurentiem, kas darbojas COVID-19 skartajās jomās, gan arī attiecībā uz tiem konkurentiem, kas darbojas COVID-19 neskartajās jomās.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: LESD 108. panta otrajā daļā noteikto procesuālo tiesību pārkāpums
                  Atbildētājas lēmums neesot pārbaudīts un pamatots. Atbildētāja neesot devusi iespēju prasītājai iepriekšējas pārbaudes procedūrā paust savas šaubas par valsts atbalsta shēmas saderību ar iekšējo tirgu. Turklāt atbildētāja neesot pietiekami pamatojusi apstiprināšanas lēmumu.


title: Lieta T-534/21: Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – VP/Cedefop

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/47

      Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – VP/Cedefop

      (Lieta T-534/21)
      (2021/C 431/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: VP (ko pārstāv: L. Levi, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētāja lēmumu par Vispārējās tiesas 2020. gada 16. decembra sprieduma T-187/18 VP/Cedefop rezolutīvās daļas 1. un 2. punkta neizpildi;

                  —

                  atcelt saistīto lēmumu par prasītājas darba līguma nepagarināšanu uz nenoteiktu laiku ar atpakaļejošu spēku;

                  —

                  piespriest kompensāciju par prasītājai nodarīto morālo kaitējumu, kas novērtēts ex aequo et bono50 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest kompensāciju par prasītājai nodarītajiem materiālajiem zaudējumiem tāda apjomā, kas sedz nepieciešamās pirmstiesas procedūras izmaksas no sprieduma T-187/18 VP/Cedefop pasludināšanas dienas; un

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots – tā kā atbildētājs nav izpildījis 2020. gada 16. decembra sprieduma T-187/18 VP/Cedefop būtisko 1. un 2. punktu un līdz ar to nav pagarinājis prasītājas darba līgumu, neesot ievērots pienākums norādīt pamatojumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājs neesot ievērojis rūpības pienākumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājs esot pārkāpis vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājs ir ļaunprātīgi izmantojis pilnvaras.


title: Lieta T-535/21: Prasība, kas celta 2021. gada 31. augustā – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/48

      Prasība, kas celta 2021. gada 31. augustā – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-535/21)
      (2021/C 431/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: T. Wuttke, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1 431 829-0009

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2021. gada 16. jūnija lēmums lietā R 1004/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai:

                              —

                              tiktu apmierināta prasītājas apelācijas sūdzība,

                              —

                              tiktu pilnībā noraidīts spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējas pieteikums ICD 10 297 par apstrīdētā dizainparauga atzīšanu par spēkā neesošu,

                              —

                              piespriestu spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt prasītājas izdevumus Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā,

                  —

                  piespriest spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  2021. gada 24. marta spriedumā Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Būvniecības klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta) (T-515/19, nav publicēts, EU:T:2021:155) noteikto principu pārkāpums;

                  —

                  2018. gada 8. marta spriedumā DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172) noteikto principu pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 8. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  patenta pieteikuma EP 3 005 948 A2 un prasītājas kombinētā dizainparauga pieteikuma Nr. 1 431 829-0001-0010 nepareiza interpretācija.


title: Lieta T-538/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – PBL un WA/Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/49

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – PBL un WA/Komisija
      (Lieta T-538/21)
      (2021/C 431/57)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Penya Barça Lyon: Plus que des supporters (PBL) (Bron, Francija) un WA (pārstāvis: J. Branco, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta 2021. gada 1. septembra lēmumu – COMP.C.4/AH/mdr 2021(092342);

                  —

                  uzdot Eiropas Komisijai:

                              —

                              izmantot savas pilnvaras atbilstoši LESD 116.1. pantam, uzdodot Fédération française de Football (Francijas Futbola federācijai) nekavējoties izbeigt visus normatīvos konkurences izkropļojumus un nodrošināt atbilstību UEFA klubu licencēšanas un finanšu godīgas spēles noteikumiem;

                              —

                              atbilstoši LESD 107. un 108. pantam un Padomes Regulas 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs) 12. pantam uzsākt pārkāpuma procedūru pret Franciju par nelikumīgu valsts atbalstu Paris Saint-Germain un līdz ar to – vērsties Eiropas Savienības Tiesā;

                  —

                  kā arī uzdot Komisijai, piemērojot Padomes Regulu 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs) 13. pantu, veikt pagaidu pasākumus pret Franciju, kuru mērķis ir pārtraukt prasītājiem nodarīto kaitējumu, uzdodot tai apturēt turpmāk norādītos normatīvos lēmumus, ar kuriem ir radīts negodīgs konkurences izkropļojums, piešķirot valsts atbalstu, ar kuru tiek radīta selektīva priekšrocība, kas ietekmē konkurenci un Eiropas Savienības iekšējo tirdzniecību Eiropas Savienības vienotajā tirgū:

                              —

                              Profesionālā futbola līgas ģenerālasamblejas un federālās asamblejas 2019. gada 12. un 14. decembra lēmumus, kā arī Profesionālā futbola līgas ģenerālasamblejas 2020. gada 10. decembra lēmumu, kuri pieņemti Fédération française de football vārdā, īstenojot tās publiskās varas prerogatīvas;

                              —

                              2021. gada 25. jūnija lēmumu, ar kuru Profesionālā futbola līgas Valsts pārvaldības kontroles direkcijas Profesionālo klubu kontroles komisija neveica nekādus administratīvos pasākumus attiecībā uz Paris Saint-Germain;

                              —

                              Profesionālā futbola līgas (nepublicēto) lēmumu, kurā tā apstiprināja Lionel Messi ar Paris Saint-Germain noslēgto līgumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot prasību, kas vērsta pret Eiropas Komisijas 2021. gada 1. septembra lēmumu COMP.C.4/AH/mdr 2021(092342), ar kuru prasītājiem ir atteikts atzīt ieinteresēto personu statusu Regulas 2015/1589 (1) 24. panta 2. punkta izpratnē, prasītāji ir izvirzījuši piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz prasītāju interesi celt prasību šajā lietā. Prasītāji pārmet Komisijai, ka tā nav ņēmusi vērā to, ka pirmais prasītājs ir Futbol Club Barcelona (turpmāk tekstā – “FC Barcelone”) dalībnieks (“socio”) un ka šajā statusā tas ir pilnvarots iesniegt sūdzību par iespējamo nelikumīgo atbalstu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz LESD 116. pantā paredzēto apspriešanās procedūru. Prasītāji šajā ziņā it īpaši norāda, ka šajā lietā starp dalībvalstu noteikumiem pastāv atšķirības, kas izkropļo konkurences nosacījumus iekšējā tirgū. Prasītāju ieskatā tas, ka Spānijas Profesionālā futbola līga pretēji Francijas Profesionālā futbola līgai prasa nodrošināt procentuālo īpatsvaru 70 % apmērā starp atalgojumu un pieļaujamajiem ienākumiem, ir šāds izkropļojums, kas praksē nostāda nelabvēlīgākā situācijā FC Barcelone.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz Regulas. 2015/1589 13. pantu. Šajā pamatā prasītāji norāda, ka Francijai ir jāuzdod apturēt atbalstu un pasākumus, kas var tikt uzskatīti par nelikumīgu un nepaziņotu valsts atbalstu profesionālā futbola klubiem, kas darbojas tās teritorijā.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz kritērijiem, ko ir pieņēmusi Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Tiesa, lai definētu valsts atbalstu, kā arī uz LESD 108. panta piemērojamību šajā lietā.

                  5.

                  Piektajā pamatā tiek apgalvots, ka situācijas steidzamība pamato prasītāju iesniegto pieteikumu par paātrinātās tiesvedības piemērošanu un pieteikumu par pagaidu noregulējumu.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-540/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Vivostore/EUIPO – Linda (“VIVO LIFE”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/50

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Vivostore/EUIPO – Linda (“VIVO LIFE”)
      (Lieta T-540/21)
      (2021/C 431/58)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vivostore Ltd (Vinskomba, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: T. Urek, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Linda AG (Ķelne, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: apelācijas sūdzības iesniedzēja procesā Apelācijas padomē

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “VIVO LIFE” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 049 468

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 6. jūlija lēmums lietā R 1587/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt vai grozīt apstrīdēto lēmumu un apstiprināt EUIPO Iebildumu nodaļas 2020. gada 16. jūlija lēmumu lietā B 3 090 390;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-545/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/51

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-545/21)
      (2021/C 431/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: T. Wuttke, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1 431 829-0004

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2021. gada 16. jūnija lēmums lietā R 1011/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai:

                              —

                              tiktu apmierināta prasītājas apelācijas sūdzība,

                              —

                              tiktu pilnībā noraidīts spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējas pieteikums ICD 10 306 par apstrīdētā dizainparauga atzīšanu par spēkā neesošu,

                              —

                              piespriestu spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt prasītājas izdevumus Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā,

                  —

                  piespriest spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  2021. gada 24. marta spriedumā Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Būvniecības klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta) (T-515/19, nav publicēts, EU:T:2021:155) noteikto principu pārkāpums;

                  —

                  2018. gada 8. marta spriedumā DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172) noteikto principu pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 8. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  patenta pieteikuma EP 3 005 948 A2 un prasītājas kombinētā dizainparauga pieteikuma Nr. 1 431 829-0001-0010 nepareiza interpretācija.


title: Lieta T-550/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. septembrī – Kalypso Media Group/EUIPO (“COMMANDOS”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/51

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. septembrī – Kalypso Media Group/EUIPO (“COMMANDOS”)
      (Lieta T-550/21)
      (2021/C 431/60)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kalypso Media Group GmbH (Vormsa, Vācija) (pārstāvis: T. Boddien, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “COMMANDOS” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 062 634

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 6. jūlija lēmums lietā R 1864/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-552/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. septembrī – Worldwide Brands/EUIPO – Guangyu Wan (“CAMEL”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/52

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. septembrī – Worldwide Brands/EUIPO – Guangyu Wan (“CAMEL”)
      (Lieta T-552/21)
      (2021/C 431/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Worldwide Brands, Inc. Zweigniederlassung Deutschland (Ķelne, Vācija) (pārstāvji: R. Ahijón Lana un J. Gracia Albero, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Eric Guangyu Wan (Vankūvera, Britu Kolumbija, Kanāda)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CAMEL” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 1 015 593

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 5. jūlija lēmums lietā R 1548/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā apmierināta personas, kas iestājusies lietā, apelācijas sūdzība un noraidīts pieteikums par tiesību atcelšanas paziņojumu attiecībā uz “krekliem”;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, tostarp izdevumus saistībā ar procesu Anulēšanas nodaļā un procesu Apelācijas pirmajā padomē.

         Pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punkta, skatot to kopsakarā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 27. panta 4. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar tās 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-555/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. septembrī – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/53

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. septembrī – Tinnus Enterprises/EUIPO – Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-555/21)
      (2021/C 431/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: T. Wuttke, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1 431 829-0003

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2021. gada 16. jūnija lēmums lietā R 1007/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai:

                              —

                              tiktu apmierināta prasītājas apelācijas sūdzība,

                              —

                              tiktu pilnībā noraidīts spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējas pieteikums ICD 10 300 par apstrīdētā dizainparauga atzīšanu par spēkā neesošu,

                              —

                              piespriestu spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt prasītājas izdevumus Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā,

                  —

                  piespriest spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  2021. gada 24. marta spriedumā Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Būvniecības klucītis no rotaļu būvēšanas komplekta) (T-515/19, nav publicēts, EU:T:2021:155) noteikto principu pārkāpums;

                  —

                  2018. gada 8. marta spriedumā DOCERAM (C-395/16, EU:C:2018:172) noteikto principu pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 8. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  patenta pieteikuma EP 3 005 948 A2 un prasītājas kombinētā dizainparauga pieteikuma Nr. 1 431 829-0001-0010 nepareiza interpretācija.


title: Lieta T-561/21: Prasība, kas celta 2021. gada 8. septembrī – HSBC Holdings u.c./Komisija

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/54

      Prasība, kas celta 2021. gada 8. septembrī – HSBC Holdings u.c./Komisija
      (Lieta T-561/21)
      (2021/C 431/63)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: HSBC Holdings plc (Londona, Apvienotā Karaliste), HSBC Bank plc (Londona), HSBC Continental Europe (Parīze, Francija) (pārstāvji: M. Demetriou un D. Bailey, Barristers, M. Simpson, Solicitor, C. Angeli, M. Giner Asins un C. Chevreste, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Juridiskais pamatojums

      Prasītājas lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 28. jūnija lēmuma C(2021) 4600 final, kas paziņots 2021. gada 29. jūnijā (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru tiek grozīts Komisijas 2016. gada 7. decembra lēmums C(2016) 8530 final (turpmāk tekstā – “2016. gada lēmums”) (AT.39914 – Euro procentu likmju atvasinātie instrumenti (“EIRD”)), 1. pantu un 2016. gada lēmuma 2. panta b) punktu;

                  —

                  pakārtoti, būtiski samazināt prasītājām uzlikto naudas sodu līdz apmēram, kuru Tiesa uzskata par atbilstošu, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus vai, pakārtoti, samērīgu prasītāju tiesāšanās izdevumu daļu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts pēc 10 gadu noilguma termiņa beigām, kas sākas no pārkāpuma beigām 2007. gada 27. martā. Atbildētājas pilnvaras atkārtoti uzlikt naudas sodu prasītājām attiecīgi bija ierobežotas laikā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai kļūdījusies tās vērtējumā, aprēķinot prasītāju pārdošanu vērtību, pamatojoties uz aktualizētiem naudas ieņēmumiem.. Prasītājas apgalvo, ka aktualizētie naudas ieņēmumi ir patvaļīga un nepiemērota mēraukla, lai aprēķinātu pārdošanu vērtību Euro procentu likmju atvasināto instrumentu jomā. It īpaši aktualizētie naudas ieņēmumi neatspoguļojot ne pārkāpuma ekonomisko nozīmi, ne HSBC ieguldījuma apjomu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot kļūdījusies vērtējumā un/vai norādījusi nepareizu pamatojumu par samazinājuma faktora likmi, ko tā izmantoja, lai aprēķinātu prasītāja aktualizētos naudas ieņēmumus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot kļūdījusies, novērtējot prasītāju pārkāpuma smagumu un papildsummas uzlikšanu un apmēru.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājām uzliktais naudas sods esot nesamērīgi liels. It īpaši prasītājas apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies to atbildību mīkstinošo apstākļu vērtējumā, kas attiecas uz prasītāju pārkāpumu. Turpinājumā prasītājas apgalvo, ka atbildētāja esot piešķīrusi nepietiekamu nozīmi faktam, ka prasītāju piedalīšanās vienkāršā turpinātā pārkāpumā bija gan mazāk plaša, gan mazāk nopietna nekā tika uzskatīts 2016. gada lēmumā, kā Vispārējā tiesa nolēma lietā T-105/17 HSBC/Komisija. (1) Attiecīgi, prasītājas prasa Vispārējai tiesai noteikt daudz mazāku naudas sodu, kas taisnīgi atspoguļotu to, ko prasītājas izdarīja.

         (1)  Spriedums, 2019. gada 24. septembrī, HSBC Holdings u.c./Komisija T-105/17, EU:T:2019:675.


title: Lieta T-568/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. septembrī – Harbaoui/EUIPO – Google (“GC GOOGLE CAR”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/55

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. septembrī – Harbaoui/EUIPO – Google (“GC GOOGLE CAR”)
      (Lieta T-568/21)
      (2021/C 431/64)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Zoubier Harbaoui (Parīze, Francija) (pārstāvis: R. Ciullo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Google LLC (Mountain View, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GC GOOGLE CAR” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 007 095

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 18. jūnija lēmums lietā R 902/2020-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un Google LLC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-569/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. septembrī – Harbaoui/EUIPO – Google (“GOOGLE CAR”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/55

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. septembrī – Harbaoui/EUIPO – Google (“GOOGLE CAR”)
      (Lieta T-569/21)
      (2021/C 431/65)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Zoubier Harbaoui (Parīze, Francija) (pārstāvis: R. Ciullo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Google LLC (Mountain View, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GOOGLE CAR” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 978 453

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 29. jūnija lēmums lietā R 904/2020-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un Google LLC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-573/21: Prasība, kas celta 2021. gada 14. septembrī – Brand Energy Holdings/EUIPO (“RAPIDGUARD”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/56

      Prasība, kas celta 2021. gada 14. septembrī – Brand Energy Holdings/EUIPO (“RAPIDGUARD”)
      (Lieta T-573/21)
      (2021/C 431/66)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brand Energy Holdings BV (Vlaardingen, Nīderlande) (pārstāvji: A. Hönninger un F. Dechent, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “RAPIDGUARD” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 156 550

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 30. jūnija lēmums lietā R 294/2021-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 42. panta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 7. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 42. panta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-670/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 3. septembra rīkojums – SMCK Hair Care Products/EUIPO – Carolina Herrera (“COOL GIRL”)

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/56

      Vispārējās tiesas 2021. gada 3. septembra rīkojums – SMCK Hair Care Products/EUIPO – Carolina Herrera (“COOL GIRL”)
      (Lieta T-670/20) (1)

      (2021/C 431/67)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Otrās palātas priekšsēdētāja ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 19, 18.1.2021.


title: Lieta T-12/21: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. augusta rīkojums – PJ/EIT

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/57

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. augusta rīkojums – PJ/EIT
      (Lieta T-12/21) (1)

      (2021/C 431/68)
      Tiesvedības valoda – franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 79, 8.3.2021.


title: Lieta T-335/21: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. augusta rīkojums – PJ/EIT

text:
               25.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/57

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. augusta rīkojums – PJ/EIT

      (Lieta T-335/21) (1)

      (2021/C 431/69)
      Tiesvedības valoda – franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 310, 2.8.2021.


title: Lieta C-706/20: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 3. septembra rīkojums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Amoena Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Kopējais muitas tarifs – Tarifu klasifikācija – Kombinētā nomenklatūra – Pozīcijas 6212 un 9021 – Mastektomijas krūšturi – Īstenošanas regula (ES) 2017/1167 – Jēdziens “piederumi” – 2019. gada 19. decembra sprieduma Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142) interpretācija)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/13

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 3. septembra rīkojums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Amoena Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      (Lieta C-706/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 6212 un 9021 - Mastektomijas krūšturi - Īstenošanas regula (ES) 2017/1167 - Jēdziens “piederumi” - 2019. gada 19. decembra sprieduma Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142) interpretācija)
      (2021/C 471/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Amoena Ltd

         Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  2019. gada 19. decembra sprieduma Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142) 53. punkts angļu valodas redakcijā ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              šī punkta pirmajā teikumā vārdi “them” un “their” attiecas uz krūšu protēzēm un vārds “they” attiecas uz mastektomijas krūšturiem, un

                              —

                              šī punkta otrajā teikumā vārds “their”, kā arī pirmie divi gadījumi, kuros minēts vārds “they”, attiecas uz mastektomijas krūšturiem, taču pēdējais gadījums, kurā minēts vārds “they”, attiecas uz krūšu protēzēm.

                  2)

                  Tiesa 2019. gada 19. decembra sprieduma Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142) 53. punkta otrajā teikumā, nosakot, vai “mastektomijas krūšturus” var uzskatīt par krūšu protēžu “piederumiem” Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kura grozīta ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2016/1821 (2016. gada 6. oktobris), I pielikumā ietvertās Kombinētas nomenklatūras 90. nodaļas izpratnē, ir piemērojusi tikai šī sprieduma 51. punktā noteikto kritēriju, saskaņā ar kuru par “piederumiem” šīs nodaļas izpratnē ir kvalificējamas savstarpēji aizvietojamas ierīces, kuras var dot ierīcei iespēju sniegt konkrētu pakalpojumu saistībā ar tās pamatfunkciju.

         (1)  OV C 110, 29.3.2021.


title: Lieta C-818/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 22. decembrī YG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-599/20 YG/Eiropas Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 22. decembrī YG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-599/20 YG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-818/21 P)
      (2022/C 191/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: YG (pārstāvji: A. Champetier, advokāte, S. Rodrigues, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu un atzīt prasījumus, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirzījis lietā T-599/20, par pieņemamiem un pamatotiem, un līdz ar to

                  —

                  atcelt pirmajā instancē apstrīdētos lēmumus;

            vai – gadījumā, ja tas nebūtu iespējams, –

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā un – jebkurā gadījumā -

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 20. oktobra spriedumu, ar kuru ir noraidīta prasība, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs bija cēlis lietā T-599/20 YG/Eiropas Komisija.
      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus pamatus:

                  —

                  pierādījumu sagrozīšana;

                  —

                  pamatu sagrozīšana – kļūdas pamatojumā – tiesību uz aizstāvību pārkāpums;

                  —

                  tiesību kļūdas.


title: Lieta C-163/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 3. martā Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas 2021. gada 21. decembra spriedumu lietā T-263/15 RENV Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo/Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 3. martāGmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas 2021. gada 21. decembra spriedumu lietā T-263/15 RENV Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo/Komisija
      (Lieta C-163/22 P)
      (2022/C 191/28)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. (pārstāvji: K. Gruszecka-Spychała un P. K. Rosiak, radcy prawni)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Polijas Republika

         Prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2021. gada 21. decembra spriedumu lietā T-263/15 RENV Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo/Komisija;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu šajā lietā, atzīstot par pamatotiem pirmo, ceturto un sesto prasības pamatu šajā apelācijas sūdzībā noteiktajā apjomā un atceļot apstrīdēto lēmumu atbilstoši prasībā izvirzītajam prasījumam;

                  —

                  iepriekšējā ievilkumā minētajā nolēmumā lemt par tiesāšanās izdevumiem, kas radušies pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībās.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, interpretējot LESD 107. panta 1. punktu saistībā ar pirmā prasības pamata pirmās daļas vērtēšanu attiecībā uz neatbilstošu priekšrocības identificēšanu, kā arī atgūstamās atbalsta summas nepareizu noteikšanu, uz ko norādīts ceturtajā prasības pamatā.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tad, kad, novērtējot sestā prasības pamata otro iebildumu saistībā ar Lēmuma 2014/883/ES (1) atcelšanas un tā aizstāšanas ar apstrīdēto lēmumu prettiesiskumu, tā neesot ņēmusi vērā tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, tiesiskās drošības principu un efektīvas tiesību aizsardzības principu, pieņemot prettiesisku interpretāciju, kas pieļauj to, ka Komisija pēc saviem ieskatiem atceļ savu tiesību aktu, kurš jau ticis apstrīdēts Vispārējā tiesā, un pēc saviem ieskatiem groza tā saturu, neņemot vērā puses, kura ir apstrīdējusi minēto aktu, intereses un paļāvību.
      Trešais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko, novērtējot sestā prasības pamata trešo iebildumu saistībā ar prasītāju procesuālo tiesību, kā arī labas pārvaldības principa, lojālas sadarbības principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, esot pieļāvusi Vispārējā tiesa, jo tā neesot konstatējusi Komisijas pienākumu grozīt lēmumu par procedūras sākšanu vai pieņemt šajā ziņā jaunu lēmumu situācijā, kad ir īstenojušies pārsūdzētajā spriedumā norādītie nosacījumi lēmuma par procedūras sākšanu koriģēšanai vai tā tvēruma paplašināšanai.

         (1)  Komisijas Lēmums 2014/883/ES (2014. gada 11. februāris) par pasākumu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN un ex 12/N) – Polija – Gdynia-Kosakowo lidostas izveide (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 759), OV 2014, L 357, 51. lpp.


title: Lieta T-99/22: Prasība, kas celta 2022. gada 18. februārī – Sberbank Europe/ECB

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/28

      Prasība, kas celta 2022. gada 18. februārī – Sberbank Europe/ECB
      (Lieta T-99/22)
      (2022/C 191/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sberbank Europe AG (Vīne, Austrija) (pārstāvis: M. Fellner, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB 2021. gada 21. decembra lēmumu attiecībā uz Sberbank (Nr. ECB-SSM-2021-ATSBE-12, ESA-2020-00000051), neveicot aizstāšanu, saskaņā ar LESD 263. un 264. pantu, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt atcelšanas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi 14 pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot izņemšanas no apgrozības procentus, ECB ir nepieļaujami īstenojusi dubultu sodīšanu saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 50. pantu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 4. pantu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar ECB 2021. gada 21. decembra lēmumu tiek pārkāpts Hartas 49. pants un ECPAK 7. pants, piemērojot naudas sodu, kas pārsniedz Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (1) 18. panta 1. punktā paredzētās robežvērtības.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar ECB lēmumu, ar kuru Sberbank ir piemēroti izņemšanas no apgrozības procenti, ir pārkāpts Hartas 17. pants un ECPAK 1. papildprotokola 1. pants.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots pamattiesību un pamatbrīvību pārkāpums saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 6. pantu. Res iudicata princips liedz ECB piemērot Sberbank izņemšanas no apgrozības procentus par Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2) 395. pantā paredzēto lielo riska darījumu limitu piemērošanas pārsniegšanu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots labas ticības principa pārkāpums, jo ECB ir pārkāpusi Vadlīnijas par administratīvo naudas sodu atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. un 7. punktam aprēķināšanas metodi.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi ECPAK 6. pantu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav ievērojusi naudas sodu ierobežojumu apmēru atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punktam.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums saskaņā ar Austrijas likuma par banku sistēmu (turpmāk tekstā – “BWG”) 99. panta e) punktu.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka BWG 97. pants nav piemērojams, ja nav gūta nekāda priekšrocība vai nav tikuši novērsti zaudējumi.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz ECB tiesībām piemērot izņemšanas no apgrozības procentus ir iestājies noilgums atbilstoši Regulas (ES) Nr. 468/2014 (3) 130. pantam un Austrijas Finanšu tirgu uzraudzības iestāžu likuma 22. pantam.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Regulas (ES) Nr. 575/2013 395. panta 1. punktā ir noteikts tikai viens lielo riska darījumu limits, un tādēļ BWG 97. panta 1. punkta 2. apakšpunktā ir paredzēts tikai vienreizējs sods par šī limita pārsniegšanu.

                  12.

                  Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Sberbank nav apzināti pārsniegusi lielo riska darījumu limitu.

                  13.

                  Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Sberbank nav guvusi nekādu priekšrocību un nav izvairījusies no zaudējumiem, kuru summa būtu izņemama no apgrozības.

                  14.

                  Ar četrpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka, nepiešķirot atbrīvojumu atbilstoši Regulas (ES) Nr. 575/2013 396. panta 1. punktam, ECB ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras.

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Centrālās bankas Regula (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido Vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (ECB/2014/17) (OV 2014, L 141, 1. lpp.).


title: Lieta C-826/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. decembrī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Uniunea Producătorilor de Fonograme din România (UPFR)/Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători (SNTFC) “CFR Călători” SA

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. decembrī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Uniunea Producătorilor de Fonograme din România (UPFR)/Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători (SNTFC) “CFR Călători” SA

      (Lieta C-826/21)
      (2022/C 191/11)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā: Uniunea Producătorilor de Fonograme din România (UPFR)

         Atbildētāja pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā: Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători (SNTFC) “CFR Călători” SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai dzelzceļa pārvadātājs, kas izmanto vilcienu vagonus, kuri ir aprīkoti ar skaļruņu sistēmām, kas ir paredzētas informācijas paziņošanai pasažieriem, tādā veidā veic izziņošanu sabiedrībai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (1) 3. panta izpratnē?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta izziņošanas sabiedrībai prezumpcija, kas pamatojas uz skaļruņu sistēmu esamību, ja minēto sistēmu esamība ir noteikta citos tiesību aktos, kuri regulē pārvadātāja darbību?

         (1)  OV 2001, L 167, 10. lpp.


title: Lieta C-545/19: Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 17. marta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AllianzGI-Fonds AEVN/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 63. pants – Kapitāla brīva aprite – Kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (KIU) izmaksātu dividenžu aplikšana ar nodokli – KIU rezidenti un nerezidenti – Atšķirīga attieksme – Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā tikai KIU nerezidentiem izmaksātām dividendēm – Situāciju salīdzināmība – Novērtēšana – KIU daļu turētāju nodokļu režīma ņemšana vērā un citu nodokļu uzlikšana uzņēmumiem rezidentiem – Neesamība)

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/2

      Tiesas (otrā palāta) 2022. gada 17. marta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AllianzGI-Fonds AEVN/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-545/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 63. pants - Kapitāla brīva aprite - Kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (KIU) izmaksātu dividenžu aplikšana ar nodokli - KIU rezidenti un nerezidenti - Atšķirīga attieksme - Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā tikai KIU nerezidentiem izmaksātām dividendēm - Situāciju salīdzināmība - Novērtēšana - KIU daļu turētāju nodokļu režīma ņemšana vērā un citu nodokļu uzlikšana uzņēmumiem rezidentiem - Neesamība)
      (2022/C 191/02)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AllianzGI-Fonds AEVN

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

      LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru dividendēm, kuras sabiedrības rezidentes ir izmaksājušas kolektīvo ieguldījumu uzņēmumam (KIU) nerezidentam, piemēro nodokļa ieturējumu ienākumu gūšanas vietā, savukārt KIU rezidentam izmaksātajām dividendēm piemēro atbrīvojumu no šāda ieturējuma.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta T-103/22: Prasība, kas celta 2022. gada 22. februārī – ON/Komisija

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/29

      Prasība, kas celta 2022. gada 22. februārī – ON/Komisija
      (Lieta T-103/22)
      (2022/C 191/38)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ON (pārstāvis: D. Mimrová, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2021/2288 (2021. gada 21. decembris), ar ko attiecībā uz ES digitālā Covid sertifikāta formātā izdoto vakcinācijas sertifikātu, kuri apliecina pirmreizējās vakcinācijas kursa pabeigšanu, akceptēšanas periodu groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2021/953 pielikumu (1), jo esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma princips, kā arī samērīguma princips;

                  —

                  atcelt [Deleģēto] regulu 2021/2288, jo nav izmantots LESD 168. pantā paredzētais juridiskais pamats attiecībā uz sabiedrības veselības aizsardzību, Savienībai atbildot uz pārrobežu veselības apdraudējumu saistībā Covid-19 pandēmiju;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot [Deleģēto] regulu 2021/2288, Komisija esot pārkāpusi šādus Savienības vispārējos principus:

                              —

                              vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principu – ierobežodama digitālā sertifikāta derīguma termiņu līdz 270 dienām no pirmreizējās vakcinācijas kursa pabeigšanas dienas, lai atvieglotu brīvu pārvietošanos personām, kurām ir derīgi digitālie sertifikāti (proti, personām, kuras saņēmušas balstvakcīnu un kurām būtu jābūt lielākai imunitātei pret vīrusa paveidu “Omikron”), vienlaikus no apstrīdētā akta piemērojamības izslēdzot nenoteiktu personu loku, kas noteikts, norādot tikai viņu vecumu, profesiju, dzīvesveidu vai citus kritērijus (neatkarīgi no tā vai šīs personas ir vai pilnībā nav vakcinētas), un tādēļ pieļāvusi diskrimināciju attiecībā pret šīm personām salīdzinājumā ar lielu personu grupu, kas ir pabeigušas pirmreizējās vakcinācijas kursu un ir saslimušas ar Covid, lai gan no zinātniskā viedokļa šādas personas ar tā saukto hibrīdo imunitāti veido salīdzināmu vai mazāku risku sabiedrībai no infekcijas pārnēsājamības aspekta, kā arī no veselības aprūpes sistēmas noslogošanas aspekta nekā personas, kuru digitālo sertifikātu derīgums paliek neierobežots vai kuras citādi ir izslēgtas no apstrīdētā akta piemērojamības un kuras de iure nav inficētas;

                              —

                              samērīguma principu – jo tā nav norādījusi pamatojumu, kas būtu balstīts uz kvalitatīviem, un, iespēju robežās, – kvantitatīviem datiem, proti, nav pienācīgi izvērtējusi pieejamos zinātniskos datus par personu grupām, kuras var radīt inficēšanās ar Covid risku citām personām, un turklāt nav pienācīgi pamatojusi, kādēļ tieši šāds līdzeklis – ierobežot Covid digitālo sertifikātu derīguma termiņu līdz lielākais 270 dienām no pēdējās pirmreizējās vakcinācijas devas saņemšanas dienas, vislabāk ļauj sasniegt Savienības mērķi reakcijas uz Covid-19 pandēmiju un vīrusa SARS-CoV-2 mutāciju ietvaros, jo ar šā līdzekļa palīdzību tiek palielināts ar tā saucamo balstvakcīnu vakcinēto iedzīvotāju rādītājs, turklāt tā nav neizvērtējusi (nav pienācīgi pamatojusi) citas iespējamās alternatīvas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot [Deleģēto] regulu 2021/2288, Komisija ir pārsniegusi pilnvaras, kas tai piešķirtas ar Regulas (ES) 2021/953 (2) 5. panta 2. punktu, jo tā vietā, lai “statiski” nomainītu datu loku, reaģējot uz vīrusa SARS-CoV-2 attīstību un pastāvošo epidemioloģisko situāciju, tā ierobežoja digitālā sertifikāta derīguma termiņu un šajā kontekstā de facto noteica Savienības reakcijas uz Covid-19 pandēmiju – kā pārrobežu veselības apdraudējumu – robežas, turklāt tā nav balstījusi apstrīdēto aktu uz atbilstošu juridisko pamatu, kas Līguma par Eiropas Savienības darbību 168. pantā ir paredzēts attiecībā uz sabiedrības veselības aizsardzību.

         (1)  OV 2021, L 458, 459. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/953 (2021. gada 14. jūnijs) par sadarbspējīgu Covid-19 vakcinācijas, testa un pārslimošanas sertifikātu (ES digitālais Covid sertifikāts) izdošanas, verifikācijas un akceptēšanas satvaru nolūkā atvieglot brīvu pārvietošanos Covid-19 pandēmijas laikā (OV 2021, L 211, 1. lpp.).


title: Lieta C-167/22: Prasība, kas celta 2022. gada 4. martā – Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/23

      Prasība, kas celta 2022. gada 4. martā – Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste
      (Lieta C-167/22)
      (2022/C 191/29)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Grønfeldt un P. Messina)

         Atbildētāja: Dānijas Karaliste

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka, ierobežojot līdz 25 stundām maksimālo laikposmu, kurā ir atļauts novietot transportlīdzekli valsts autostrāžu tīkla atpūtas vietās, Dānijas Karaliste nav izpildījusi savus pienākumus atbilstoši normām par transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1072/2009 (1) 1., 8. un 9. pantā;

                  —

                  piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija apgalvo, ka 25 stundu noteikums, lai arī nebūdams tieša diskriminācija, tomēr esot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, jo šis noteikums nevienādi ietekmējot Dānijas pārvadātājus un ārvalstu pārvadātājus. Autovadītājiem, kas strādā pie ārvalstu pārvadātājiem, būs grūtāk izpildīt pienākumus saistībā ar transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmiem, kas izriet no ES tiesībām, it īpaši no Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2), nekā autovadītājiem, kas strādā pie Dānijas pārvadātājiem, kuriem Dānijā ir darbības centri, kuros autovadītāji var atgriezties un stāvēt atpūtas laikā.
      Komisija uzskata, ka šo noteikumu nevar pamatot ar Dānijas izvirzītajiem mērķiem – (i) nodrošināt lielāku iespēju autovadītājiem izmantot savas pārtraukumus un īsus atpūtas periodus, (ii) novērst nelikumīgu un bīstamu transportlīdzekļa novietošanu autostrāžu stāvlaukumos, (iii) nodrošināt pienācīgus apstākļus atpūtas vietās, novēršot ilgstošas stāvēšanas radīto negatīvo ietekmi un (iv) uzlabot autovadītāju vides un darba apstākļus, jo šis noteikums nav piemērots šo mērķu sasniegšanai un turklāt pārsniedz nepieciešamo to sasniegšanai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1072/2009 (2009. gada 21. oktobris), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum (OV 2009, L 300, 72. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp.).


title: Lieta C-93/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA/Ministero della Transizione Ecologica u.c.

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 9. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Fenice – Qualità per l’ambiente SpA/Ministero della Transizione Ecologica u.c.
      (Lieta C-93/22)
      (2022/C 191/20)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Fenice – Qualità per l’ambiente SpA

         Atbildētājas: Ministero della Transizione Ecologica, Ministero dello Sviluppo Economico un Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Comitato nazionale per la gestione della direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto [Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK (1) ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam] pieņemtais lēmums, ņemot vērā pieņemšanas procedūru un it īpaši Deleģētajā regulā (ES) 2019/331 (2) paredzēto dialoga mehānismu ar Eiropas Komisiju saistībā ar iekārtu iekļaušanu CO2 kvotu sadales sarakstā, var tikt patstāvīgi apstrīdēts Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu, ja apstrīdētais akts rada saistošas juridiskās sekas un tieši skar saimnieciskās darbības subjektu prasītāju?

                  2)

                  Pretējā gadījumā, vai privāts saimnieciskās darbības subjekts – kas ir tieši cietis no izslēgšanas no CO2 kvotu sadales, kas notika pēc Eiropas Komisijas un Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam kopīgi veiktās pārbaudes – var Eiropas Komisijas pieņemto lēmumu atteikt iekārtas iekļaušanu Deleģētās regulas (ES) 2019/331 14. panta 4. punktā minētajā sarakstā apstrīdēt Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu?

                  3)

                  Vai jēdziens “elektroenerģijas ražošanas iekārta” Direktīvas 2003/87/EK 3. panta u) punkta izpratnē, ievērojot Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā C-682/17 ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, kura priekšmets bija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) bija iesniegusi Tiesai ar lēmumu, kurš pieņemts 2017. gada 28. novembrī, ietver arī situācijas, kurās iekārta – kas nav augstas efektivitātes un kuru raksturo vairāki siltumenerģijas avoti, kuri nav koģenerācija un kuru īpašības ļauj atzīt bezmaksas emisijas kvotas – ražo nelielu daļu koģenerācijas elektroenerģijas?

                  4)

                  Vai šāda “elektroenerģijas ražošanas iekārtas” definīcijas interpretācija ir saderīga ar vispārējiem Savienības tiesību principiem par konkurences apstākļu uzņēmumu starpā ievērošanu subsīdiju piešķiršanas gadījumā un pasākuma samērīgumu, ja tas pilnībā izslēdz iekārtu, kuru raksturo vairāki enerģijas avoti, nenodalot emisiju daudzumu, kas attiecas uz siltuma avotiem, kuri nav koģenerācija un kuriem ir visas tiesības saņemt paredzētās priekšrocības?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2019/331 (2018. gada 19. decembris, ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.).


title: Lieta C-13/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 5. janvārī iesniedza Curtea de Apel Piteşti (Rumānija) – EF, GH, IJ/KL

text:
               10.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 5. janvārī iesniedza Curtea de Apel Piteşti (Rumānija) – EF, GH, IJ/KL
      (Lieta C-13/22)
      (2022/C 191/12)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Piteşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: EF, GH, IJ

         Atbildētāja: KL

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to kopsakarā ar LES 2. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, pieļauj tādu valsts tiesību normu kā Rumānijas Konstitūcijas 148. panta 2. punkts, interpretācijā, kādu tam devusi Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) savā nolēmumā Nr. 390/2021, un atbilstoši kurai valsts tiesas nav tiesīgas izvērtēt valsts tiesību normas, kas ar Curtea Constituțională nolēmumu atzīta par atbilstošu Konstitūcijai, saderību ar Eiropas Savienības tiesību normām?

                  2)

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to kopsakarā ar LES 2. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, pieļauj tādu valsts tiesību normu kā Rumānijas Likuma Nr. 303/2004 par tiesnešu un prokuroru statusu 99. panta ș) punkts, kurā ir atļauts ierosināt disciplinārlietu un piemērot disciplinārsodu tiesnesim par kāda Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) sprieduma neievērošanu gadījumā, kad viņam tiek prasīts atzīt Eiropas Savienības tiesību prioritāru piemērošanu pār kāda Curtea Constituțională nolēmuma apsvērumu, – valsts tiesību normu, kas minētajam tiesnesim atņem iespēju piemērot Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ko viņš uzskata par prioritāru?