title: Lieta C-249/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/30

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-249/08)
   (2008/C 209/45)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Banks un C. Cattabriga)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika:

                           —

                           nepieņemot vajadzīgos tiesību aktus, lai savā suverēnajā vai jurisdikcijā ietilpstošajā teritorijā un jūras ūdeņos nodrošinātu atbilstošu zvejas kontroli, inspekciju un uzraudzību, it īpaši, attiecībā uz noteikumiem, ar kuriem tiek regulēta driftertīklu turēšana uz klāja un to izmantošana; un

                           —

                           pietiekamā apmērā nenodrošinot, ka pret personām, kas pārkāpušas Kopienu tiesisko regulējumu attiecībā uz driftertīklu turēšanu uz klāja un to izmantošanu, tiek veikti adekvāti pasākumi, galvenokārt piemērojot sankcijas, ar kurām šīs personas tiktu atturētas no šādu darbību veikšanas,

                     nav izpildījusi 1987. gada 23. jūlija Padomes Regulas (EEK) Nr. 2241/87 (1), kas nosaka konkrētus kontroles pasākumus zvejniecībai, 1. panta 1. punktā un 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2847/93 (2), ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai, 2. panta 1. punktā un 31. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Itālijas zvejas flote, jau no brīža, kad aizliegums turēt uz klāja un izmantot par 2.5 km garākus driftertīklus tika pieņemts 1992. gadā un 2001. gadā aizliegums izmantot jebkāda garuma driftertīklus, sistemātiski un būtiskā apmērā nav ievērojusi šo aizliegumu.

               2.

               Atbilstoši Komisijas uzskatiem, šīs situācijas nozīmīgumu un smagumu var tieši secināt uz Itālijas aizlieguma ievērošanas uzraudzības pārbaudes sistēmas neefektivitāti un Itālijas tiesiskajā regulējumā noteikto sodu par aizlieguma neievērošanu neadekvātumu.

               3.

               Šajā sakarā Komisija norāda, ka driftertīklu lietošanas pārraudzību veic vairākas viena ar otru konkurējošas iestādes, ka visi pārējie tām uzticētie uzdevumi ir svarīgāki par uzraudzību, kura turklāt netiek koordinēta adekvātā veidā. Cilvēkresursu, laika un vajadzīgo līdzekļu trūkums liedz efektīvi veikt uzraudzību.

               4.

               Tāpat iztrūkst adekvāta stratēģiska driftertīklu lietošanas uzraudzības programmēšana un plānošana. Komisija norāda, ka kontroles ir rūpīgi jāplāno, balstoties uz īpašiem riska faktoriem un pilnīgu, integrētu un saprātīgu stratēģiju. Tāpat jāpievērš lielāka uzmanība noteiktiem gada periodiem un atsevišķiem reģioniem, kā arī uzraudzības posteņiem. Diemžēl pašlaik Itālijas valsts iestādes nav veikušas šādas darbības.

               5.

               Valsts iestādēm, kuras ir atbildīgas par driftertīklu lietošanas uzraudzību, nav pieejas informācijai par zvejas kuģu atrašanās vietu, kas saskaņā ar Regulas Nr. 2847/93 3. pantu tiek apkopota, izmantojot “Izvietojuma uzraudzības sistēmu ar satelīta palīdzību”. Komisija veiktajā pārbaudē secināja, ka ievērojams daudzums zvejas kuģu vēl joprojām nav aprīkoti ar satelītnovērošanas iekārtām, kas ir vajadzīgas, lai sistēma varētu atbilstīgi strādāt. Tiktāl, ciktāl tas attiecas uz datu apkopošanu, kuģa žurnālu, deklarāciju par izvešanu krastā un pārdošanas deklarāciju, kuras tiek pieprasītas saskaņā ar Regulu Nr. 2847/93, datorizēšanu un a fortiori šo datu salīdzināšanu ar izvietojuma uzraudzības sistēmu ar satelīta palīdzību apkopoto informāciju, tā ir tālu no tā, lai būtu ieviesta.

               6.

               Tā kā Itālijas valsts iestāžu veiktā driftertīklu lietošanas pārraudzība izskatās pilnībā neapmierinoša, tad šīs iestādes vairs nav spējīgas efektīvi novērst Kopienu tiesību attiecībā uz šādu tīklu turēšanu un lietošanu pārkāpumus.

               7.

               Šajā sakarā Komisija norāda, ka, pirmkārt, pretēji Regulas Nr. 3094/86 (3) 9.a pantam un tiesību normām, ar kurām vēlāk tika atkārtots un paplašināts šī tiesību noteikuma saturs, Itālijas spēkā esošais tiesiskais regulējums sodu jomā būtībā aizliedz tikai driftertīklu lietošanu vai mēģinājumu lietot un nevis to, ka tie vispār atrodas uz klāja.

               8.

               Otrkārt, tad, kad faktiski tiek atklāts, ka ir noticis driftertīklu lietošanas aizlieguma pārkāpums, vietējās uzraudzības iestādes par to atbilstīgā veidā neiformē kompetentās iestādes, galvenokārt tādēļ, ka pastāv saspīlēta sociālā situācija un jebkurā gadījumā driftertīklu lietošanu necenšas efektīvā veidā novērst vai nosodīt. Piespriesto sodu daudzums un apmērs faktiski ir niecīgs.

               9.

               Līdz ar to Komisija uzskata, ka ir pietiekami pierādīts, ka kontroles un sodu sistēma, ko Itālijas iestādes īstenoja ar mērķi nodrošināt Kopienu tiesību noteikumu attiecībā uz driftertīkliem ievērošanu, ir pilnīgi neadekvāta, lai nodrošinātu dalībvalstīm Regulas Nr. 2241 1. panta 1. punktā un 31. panta 1. un 2. punktā paredzēto pienākumu izpildi.

      (1)  OV L 207, 1. lpp.

      (2)  OV L 261, 1. lpp.

      (3)  Padomes 1986. gada 7. oktobra Regula (EEK) Nr. 3094/86, ar kuru paredz dažus tehniskus pasākumus zvejas resursu saglabāšanai (OV L 288, 1. lpp.).


               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/1

         (2007/C 199/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 183, 4.8.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 170, 21.7.2007.

      OV C 155, 7.7.2007.

      OV C 140, 23.6.2007.

      OV C 129, 9.6.2007.

      OV C 117, 26.5.2007.

      OV C 96, 28.4.2007.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-486/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesgericht Innsbruck (Austrija) 2008. gada 12. oktobra rīkojumu — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols / Land Tirol

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesgericht Innsbruck (Austrija) 2008. gada 12. oktobra rīkojumu — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols/Land Tirol

   (Lieta C-486/08)
   (2009/C 44/44)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesgericht Innsbruck
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

      Atbildētājs: Land Tirol

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar 4. klauzulas 1. punktu 1997. gada 6. jūnija Pamatnolīgumā par nepilna darba laika darbu, kas ir īstenots ar 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/81/EK (1), ir saderīgi tas, ka darbiniekiem/-cēm, kas ir privātās darba attiecībās ar teritoriālu korporāciju vai valsts uzņēmumu un nedēļā strādā mazāk kā 12 stundas (30 % no parastā darba laika), ir mazāk labvēlīgi nosacījumi, salīdzinot ar līdzvērtīgiem pilna darba laika darbiniekiem attiecībā uz atalgojumu, tarifikāciju, iepriekšējā darba laika posmu ieskaitīšanu, tiesībām uz atvaļinājumu, īpašiem maksājumiem, piemaksām par virsstundām, u.tml.?

               2)

               Vai šā Pamatnolīguma 4. klauzulas 2. punktā paredzētais pro rata temporis princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kā L-VBG 55. panta 5. punktā, saskaņā ar kuru gadījumā, ja darbinieks maina darba stundu skaitu nedēļā, tad neizmantotā atvaļinājuma ilgums proporcionāli ir jāpiemēro jaunajam [nedēļas] darba stundu skaitam, rezultātā darbiniekam, kas no pilna darba laika darba pāriet uz nepilna darba laika darbu, [tās] tiesības uz atvaļinājumu, kuras viņš ir ieguvis kā pilna darba laika darbinieks, tiek samazinātas, respektīvi, kā nepilna darba laika darbinieks viņš var izmantot šo atvaļinājumu tikai, saņemot mazāku atvaļinājuma naudu un [attiecīgo] piemaksu pie tās?

               3)

               Vai tāda valsts tiesību norma, kā L-VBG 1. panta 1. punkta m) apakšpunkts, saskaņā ar kuru attiecībā uz noteikta laika darbniekiem/-cēm, ko nodarbina maksimāli 6 mēnešus vai gadījuma rakstura darbos, ir mazāk labvēlīgi apstākļi, salīdzinot ar līdzvērtīgiem pastāvīgiem darbiniekiem, attiecībā uz atalgojumu, tarifikāciju, iepriekšēju darba posmu ieskaitīšanu, tiesībām uz atvaļinājumu, īpašiem maksājumiem, piemaksām par virsstundām, u.tml., nav pretrunā Eiropas sociālo partneru pamatnolīgumam, kas īstenots ar 1999. gada 28. jūnija Direktīvu 1999/70/EK (2) par darbu uz nenoteiktu laiku;

               4)

               Vai saskaņā ar 2006. gada 5. jūlija Direktīvu 2006/54/EK (3) par vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm 14. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tā ir netieša diskriminācija dzimuma dēļ, ja darbiniecēm, kas [pēc bērna piedzimšanas] ņem vecākiem paredzēto bērna kopšanas atvaļinājumu likumā paredzētajā 2 gadu apmērā, pēc bērna kopšanas atvaļinājuma beigām likumā paredzētās tiesības uz atvaļinājumu par gadu, kas pagājis pirms bērna dzimšanas, ir jau zudušas un skartie darbinieki/-ces vairākumā (97 %) ir sievietes?

      (1)  OV L 14, 9. lpp.

      (2)  OV L 175, 43. lpp.

      (3)  OV L 204, 23. lpp.


title: Lieta T-73/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. februārī – RS/Komisija

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/41

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. februārī – RS/Komisija
   (Lieta T-73/17)
   (2017/C 112/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: RS (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

   Atzīt un nospriest, ka:

               —

               konkursa atlases komisijas 2016. gada 11. aprīļa lēmums, ar ko ir noraidīta prasītāja kandidatūra iekšējā konkursā COM/02/AST/16, tiek atcelts;

               —

               Eiropas Komisijai tiek piespriests samaksāt prasītājam summu EUR 5 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas viņam ir nodarīts;

               —

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu par Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas pārkāpumu.
   Tādējādi viņš izvirza iebildi par apstrīdētā paziņojuma par iekšējo konkursu prettiesiskumu, jo tajā ir paredzēts pielaišanas nosacījums, kura rezultātā esot liegts šajā konkursā piedalīties pagaidu darbiniekiem, kuri nav bijuši aktīvas nodarbinātības administratīvajā statusā, militārā dienesta atvaļinājumā, bērna kopšanas atvaļinājumā vai atvaļinājumā ģimenes iemeslu dēļ, vai nav bijuši pārcelti 12 mēnešu laikā pirms kandidatūru pieteikšanas termiņa beigām.


title: Lieta C-510/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. oktobrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) — DR un TV2 Danmark A/S/NCB

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/36

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. oktobrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) — DR un TV2 Danmark A/S/NCB

   (Lieta C-510/10)
   ()
   2010/C 346/63
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

               Prasītājas

               :

                           1.

                              DR

                           2.

                              TV2 Danmark A/S

               Atbildētāja

               :

                  NCB

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai izteikums “izmantojot savus līdzekļus”, Direktīvas 2001/29/EK (1) 5. panta 2. punkta d) apakšpunktā un “raidorganizācijas vārdā un par ko tā uzņemas atbildību” šīs pašas direktīvas preambulas 41. apsvērumā ir jāinterpretē, atsaucoties uz valsts tiesībām vai uz Kopienu tiesībām?

               2)

               Vai ir jāpieņem, ka tiesību normas formulējumam ir jābūt tādam, kā, piemēram, Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta d) apakšpunkts dāņu, angļu un franču valodas redakcijā — “raidorganizācijas vārdā un par ko tā uzņemas atbildību”, vai kā vācu valodas redakcijā — “raidorganizācijas vārdā vai par ko tā uzņemas atbildību”?

               3)

               Pieņemot, ka 1. jautājumā citētie termini ir interpretējami saskaņā ar Kopienu tiesībām, tiek jautāts: kāds kritērijs ir jāpiemēro valsts tiesām īpašam novērtējumam attiecībā uz to, vai ieraksts, ko trešā persona (“producents”) veikusi izmantošanai raidorganizācijas pārraidēm ir izgatavots, “izmantojot savus līdzekļus”, tostarp “raidorganizācijas vārdā [un/vai] par ko tā uzņemas atbildību”, lai uz ierakstu attiektos 5. panta 2. punkta d) apakšpunktā noteiktais izņēmums?
               Atbildot uz iepriekš minēto 3. jautājumu, EST tiek īpaši lūgta atbildēt uz šādiem jautājumiem:

                           a)

                           Vai jēdziens “savi līdzekļi” Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta d) apakšpunktā ir jāsaprot tādējādi, ka uz ierakstu, ko veicis producents izmantošanai raidorganizācijas pārraidēs, 5. panta 2. punkta d) apakšpunktā noteiktais izņēmums attiecas tikai tad, ja raidorganizācija ir atbildīga pret trešām personām par producenta darbībām un nolaidību saistībā ar ierakstu tā, it kā raidorganizācija pati būtu veikusi šīs darbības un nolaidību?

                           b)

                           Vai nosacījums, ka ierakstam ir jābūt veiktam “raidorganizācijas vārdā [un/vai] par ko tā uzņemas atbildību”, ir izpildīts, ja raidorganizācija ir pasūtījusi producentam veikt ierakstu, lai raidorganizācija varētu pārraidīt attiecīgo ierakstu, un pieņemot, ka attiecīgajai raidorganizācijai ir tiesības aplūkoto ierakstu pārraidīt?
                           Šī tiesa vēlas noskaidrot, vai, atbildot uz 3 b) jautājumu, ir jāņem vērā un, ja tā, cik lielā mērā, to:

                                       i.

                                       vai galīgo māksliniecisko/redaktora lēmumu par atbilstoši līgumiem starp šīm pusēm pasūtītās programmas saturu pieņem raidorganizācija vai producents;

                                       ii.

                                       vai raidorganizācija ir atbildīga pret trešām personām par producenta pienākumiem saistībā ar ierakstu tā, it kā pati raidorganizācija būtu veikusi šīs darbības vai nolaidību;

                                       iii.

                                       vai producentam līgumā ar raidorganizāciju ir noteiktas līgumiskas saistības nodot attiecīgo programmu raidorganizācijai par noteiktu cenu un segt visus izdevumus, kas var rasties saistībā ar ierakstu, no šīs cenas;

                                       iv.

                                       vai atbildība pret trešām personām attiecībā uz šo ierakstu ir raidorganizācijai vai producentam.

                           c)

                           Vai nosacījums, ka ierakstam ir jābūt veiktam “raidorganizācijas vārdā [un/vai] par ko tā uzņemas atbildību”, ir izpildīts, ja raidorganizācija ir pasūtījusi producentam veikt ierakstu, lai raidorganizācija attiecīgo ierakstu varētu pārraidīt, un pieņemot, ka raidorganizācijai ir tiesības ierakstu pārraidīt, ar nosacījumu, ka producents ar raidorganizāciju attiecībā uz ierakstu noslēgtajā līgumā ir uzņēmies tiesisku un finansiālu atbildību par i) iepriekš noteiktu samaksu segt visus ar ierakstu saistītos izdevumus, ii) tiesību iegādi un iii) neparedzētiem apstākļiem, tostarp ieraksta pazušanu un līguma neizpildi, bet raidorganizācija nav atbildīga pret trešām personām par producenta pienākumiem saistībā ar ierakstu tā, it kā raidorganizācija pati būtu veikusi šīs darbības un nolaidību?

      (1)  OV L 167, 10. lpp.


title: Lieta T-804/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 21. jūlija spriedums – Ogrodnik/EUIPO – Aviário Tropical (“Tropical”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Tropical” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “TROPICAL” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Prasītāja tiesību apjoms atbilstoši valsts tiesībām — Preču zīmju līdzāspastāvēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/23

         Vispārējās tiesas 2016. gada 21. jūlija spriedums – Ogrodnik/EUIPO – Aviário Tropical (“Tropical”)
   (Lieta T-804/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Tropical” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “TROPICAL” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Prasītāja tiesību apjoms atbilstoši valsts tiesībām - Preču zīmju līdzāspastāvēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2016/C 326/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polija) (pārstāvji – A. von. Mühlendahl un H. Hartwig, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – J. Garrido Otaola)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugāle)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 22. septembra lēmumu lietā R 1948/2013-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Aviário Tropical un T. Ogrodnik

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 22. septembra lēmumu lietā R 1948/2013-4;

               2)

               EUIPO sedz savus un atlīdzina T. Ogrodnik tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 23.2.2015.


title: Lieta C-537/14 P: Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums – Debonair Trading Internacional Lda/Groupe Léa Nature SA un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr.°207/2009 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts — Grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “SO’BiO ētic” — Eiropas Savienības un valsts vārdisku un grafisku preču zīmju, kas ietver vārdisku elementu “SO…?”, īpašnieka iebildumi — Reģistrācijas atteikums

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/6

         Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums – Debonair Trading Internacional Lda
      /Groupe Léa Nature SA un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-537/14 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr.o207/2009 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts - Grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “SO’BiO ētic” - Eiropas Savienības un valsts vārdisku un grafisku preču zīmju, kas ietver vārdisku elementu “SO…?”, īpašnieka iebildumi - Reģistrācijas atteikums)
   (2017/C 006/06)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Debonair Trading Internacional Lda
       (pārstāvji – D. Selden, advokāte, T. Alkin, Barrister)

      Pārējie lietas dalībnieki: Groupe Léa Nature SA (pārstāvis – S. Arnaud, advokāts), Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – D. Gája un P. Geroulakos)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedumu Groupe Léa Nature/ITSB – Debonair Trading Internacional (“SO’BiO ētic”) (T-341/13, nav publicēts, EU:T:2014:802);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta T-111/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 21. novembra spriedums — Wesergold Getränkeindustrie /ITSB — Lidl Stiftung ( VITAL FIT ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes VITAL FIT reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme VITAFIT — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Tiesības tikt uzklausītam — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/14

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 21. novembra spriedums — Wesergold Getränkeindustrie/ITSB — Lidl Stiftung (“VITAL FIT”)
   (Lieta T-111/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “VITAL FIT’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “VITAFIT’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2008/C 8/26)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG, Rinteln (Vācija) (pārstāvis — P. Goldenbaum, T. Melchert un I. Rohr, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Lidl Stiftung & Co. KG (pārstāvis — M. Schaeffer, avocat)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 16. februāra lēmumu (lieta R 3/2005-2) attiecībā uz iebildumu procesu starp Lidl Stiftung & Co. KG un Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.


title: Lieta C-182/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Aleksei Petruhhin

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Aleksei Petruhhin
   (Lieta C-182/15)
   (2015/C 205/31)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Aleksei Petruhhin

      Otrs lietas dalībnieks: Latvijas Republikas Ģenerālprokuratūra

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. panta pirmā daļa un 21. panta pirmā daļa ir jāpiemēro tādā veidā, ka jebkuras Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonim, piemērojot dalībvalsts un trešās valsts izdošanas līgumu, izdošanas gadījumā ne-Eiropas Savienības dalībvalstij garantējams tāds pats aizsardzības līmenis kā attiecīgās dalībvalsts pilsonim?

               2)

               Vai izdodošās dalībvalsts tiesai jāpiemēro Eiropas Savienības pilsonības vai pastāvīgās dzīves vietas valsts izdošanas nosacījumi analogā gadījumā?

               3)

               Vai gadījumā, ja izdošanai jānotiek neņemot vērā īpašo aizsardzības līmeni, kas paredzēts izdodošās valsts pilsoņiem, vai izdodošajai dalībvalstij jāveic Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. pantā noteikto garantiju pārbaude, proti, vai personu nedrīkst izdot kādai valstij, ja ir liela iespējamība, ka attiecīgo personu tur sodīs ar nāvi, spīdzinās vai citādi necilvēcīgi vai pazemojoši pret viņu izturēsies vai sodīs? Vai šajā vērtējumā var aprobežoties ar to, ka izdošanu prasošā dalībvalsts ir Konvencijas par spīdzināšanas aizliegumu dalībvalsts vai tomēr ir jāpārbauda faktiskā situācija, ņemot vērā vērtējumu, kāds šai valstij tiek dots Eiropas Padomes institūciju vērtējumos?


title: Lieta T-315/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. aprīlī — Kompas MTS /Parlaments u.c.

text:
               10.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/12

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. aprīlī — Kompas MTS/Parlaments u.c.
   (Lieta T-315/13)
   2013/C 233/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kompas mejni turistični servis d.d. (Kompas MTS d.d.) (Ļubļana, Slovēnija) (pārstāvis — J. Tischler, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest Eiropas Savienībai samaksāt summu EUR 846 000 apmērā un procentus 8 % apmērā, vai konstatēt, ka pastāv pret Eiropas Savienību vērsts prasījums par zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt nepieciešamos tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Reglamenta 87. panta 2. punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja zaudējumu atlīdzību galvenokārt prasa tādēļ, ka ir pieņemts Direktīvas 2001/37/EK (1) 5. panta 6. punkta e) apakšpunkts. Tā uzskata, ka tikai šīs tiesību normas pieņemšana varēja izraisīt to, ka Austrijas likumdevējs ir ierobežojis tādu tabakas izstrādājumu importu, kuriem nav uzrakstu vācu valodā. Prasītāja norāda, ka šis importa kvantitatīvais ierobežojums esot radies tādēļ, ka ir pieņemta Direktīva 2001/37, ar ko atbildētāji esot pārkāpuši samērīguma principu, diskriminācijas aizliegumu un pamattiesības uz īpašumu un uzņēmējdarbības brīvību.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 5. jūnija Direktīva 2001/37/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu (OV L 194, 26. lpp.).


title: Lieta T-405/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 17. maija rīkojums — FH /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Komisijas lēmums atņemt prasītājam caurlaidi iekļūšanai tās ēkās — Prasība atcelt tiesību aktu — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība — Prasība atlīdzināt zaudējumus — Cēloņsakarība — Kaitējums — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/24

         Vispārējās tiesas 2013. gada 17. maija rīkojums — FH/Komisija
   (Lieta T-405/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Komisijas lēmums atņemt prasītājam caurlaidi iekļūšanai tās ēkās - Prasība atcelt tiesību aktu - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība - Prasība atlīdzināt zaudējumus - Cēloņsakarība - Kaitējums - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2013/C 189/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: FH (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — É. Boigelot un R. Murru, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt Komisijas 2012. gada 10. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājam atņemta caurlaide iekļūšanai Komisijas ēkās, kā arī 2012. gada 11. jūlija labojumu, ka arī, otrkārt, piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               FH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 331, 27.10.2012.


title: Lieta C-72/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 11. februārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Gmina Wrocław/Minister Finansów

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 11. februārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Gmina Wrocław/Minister Finansów

   (Lieta C-72/13)
   2013/C 141/23
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gmina Wrocław

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) normās ir paredzēts uzlikt pievienotās vērtības nodokli kopienas darījumiem, kas saistīti ar pēc likuma vai bez atlīdzības, it īpaši mantošanas vai dāvinājuma ceļā, iegūtu īpašumu — tostarp nekustamo īpašumu — pārdošanu vai ar to ieguldīšanu komercsabiedrību kapitālā?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-550/11: Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 4. oktobra spriedums ( Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — PIGI — Pavleta Dimova ET/Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto ” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Nodokļi — PVN — Direktīva 2006/112/EK — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Koriģēšana — Preču zādzība)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/16

         Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — PIGI — Pavleta Dimova ET/Direktor na Direktsia“Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto”— Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-550/11) (1)

   (Nodokļi - PVN - Direktīva 2006/112/EK - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Koriģēšana - Preču zādzība)
   2012/C 366/26
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad — Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: PIGI — Pavleta Dimova ET

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad — Varna — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 185. panta 2. punkta interpretācija — Valsts nodokļu prakse, atbilstoši kurai preču iegādes brīdī atskaitītais priekšnodoklis ir obligāti jākoriģē, ja zādzības dēļ ir radies preču iztrūkums — Pienācīgi pierādītas vai apstiprinātas zādzības jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 185. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādas valsts nodokļu tiesību normas, kādas ir ietvertas likuma “Par pievienotās vērtības nodokli” (Zakon za danak varhu dobavenata stoynost) 79. un 80. pantā, kurās, ja tiek konstatēts ar pievienotās vērtības nodokli apliekamu preču iztrūkums, tiek prasīts koriģēt šo preču iegādes brīdī šī nodokļa priekšnodoklī veikto atskaitīšanu tādā situācijā, kad nodokļu maksātājam šīs preces ir nozagusi nenoskaidrota persona.

      (1)  OV C 13, 14.01.2012.


title: Lieta C-114/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums (Cour d'appel de Pau (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace) u.c. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīva preču aprite — LESD 34. un 36. pants — Kvantitatīvi ierobežojumi — Veterināro zāļu paralēlais imports — Direktīva 2001/82/EK — 65. pants — Valsts iepriekšējas atļaujas saņemšanas kārtība — Lopu audzētāju iespējas izmantot vienkāršoto tirdzniecības atļaujas procedūru neesamība — Pienākums iegūt vairumtirdzniecības atļauju — Pienākums izveidot uzņēmumu importa dalībvalsts teritorijā — Farmakoloģijas uzraudzības pienākumi

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/12

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums (Cour d'appel de Pau (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace) u.c.
   (Lieta C-114/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīva preču aprite - LESD 34. un 36. pants - Kvantitatīvi ierobežojumi - Veterināro zāļu paralēlais imports - Direktīva 2001/82/EK - 65. pants - Valsts iepriekšējas atļaujas saņemšanas kārtība - Lopu audzētāju iespējas izmantot vienkāršoto tirdzniecības atļaujas procedūru neesamība - Pienākums iegūt vairumtirdzniecības atļauju - Pienākums izveidot uzņēmumu importa dalībvalsts teritorijā - Farmakoloģijas uzraudzības pienākumi)
   (2017/C 006/14)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Pau

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace), Association des éleveurs solidaires, Cruzalebes EARL, Des deux rivières EARL, Mounacq EARL, Soulard Max EARL, Francisco Xavier Erneta Azanza, Amestoya GAEC, La Vinardière GAEC reconnu, Lagunarte GAEC, André Jacques Iribarren, Ramuntcho Iribarren, Phyteron 2000 SAS, Cataloune SCL,

      Piedaloties: Conseil national de l’Ordre des vétérinaires, iepriekš – Conseil supérieur de l’Ordre des vétérinaires, Syndicat national des vétérinaires d’exercice libéral, Direction des douanes et des droits indirects

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 34. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar kuru piekļuve veterināro zāļu paralēlajam importam ir piešķirta vienīgi vairumtirgotājiem, kam ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Regulu (EK) Nr. 596/2009, 65. pantā paredzētā atļauja, un tādējādi piekļuve šādam importam ir liegta lopu audzētājiem, kuri vēlas importēt veterinārās zāles savu audzētavu vajadzībām;

               2)

               LESD 34. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā lopu audzētājiem, kuri paralēli importē veterinārās zāles savu audzētavu vajadzībām, ir noteikts pienākums būt reģistrētiem galamērķa dalībvalstī un panākt atbilstību visiem Direktīvas 2001/82, kas grozīta ar Regulu Nr. 596/2009, 72.–79. pantā paredzētajiem farmakoloģijas uzraudzības pienākumiem.

      (1)  OV C 171, 26.5.2015.


title: Lieta F-127/07: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums — Coto Moreno /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Atklāts konkurss — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Rakstveida un mutvārdu pārbaudījumu novērtēšana)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/54

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums — Coto Moreno/Komisija
   (Lieta F-127/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Atklāts konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Rakstveida un mutvārdu pārbaudījumu novērtēšana)
   (2008/C 285/97)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Juana Maria Coto Moreno, Gaborone (Botsvana) (pārstāvji — K. Lemmens un C. Doutrelepont, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Eggers un M. Velardo)
   Priekšmets
   Prasība atcelt konkursa EPSO AD/25/05 atlases komisijas 2007. gada 12. februāra lēmumu neiekļaut prasītāju minētā konkursa rezerves sarakstā — Prasība atlīdzināt zaudējumus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  Coto Moreno prasības pieteikumu noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008., 57. lpp.


title: Lieta T-216/12: Prasība, kas celta 2012. gada 18. maijā — Technion un Technion Research & Development Foundation /Komisija

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 18. maijā — Technion un Technion Research & Development Foundation/Komisija
   (Lieta T-216/12)
   2012/C 243/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Technion — Israel Institute of Technology (Haïfa, Izraēla) un Technion Research & Development Foundation Ltd (Haïfa) (pārstāvis — D. Grisay, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi

               —

               pieņemt izskatīšanai šo prasību par tiesību akta atcelšanu, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu;

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un,

               —

               galvenokārt, atzīt prasību par pamatotu un atcelt Komisijas Informācijas un mediju ģenerāldirektorāta 2012. gada 13. marta vēstulē ietverto lēmumu par ieskaitu, kas pieņemts pret TECHNION;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus, kas ir būtībā identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti lietā T-657/11 Technion un Technion Research & Development Foundation/Komisija (1).

      (1)  OV 2012, C 73, 28. lpp.


title: Lieta C-401/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04 Francija u.c./Komisija 2010. gada 5. augustā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04 Francija u.c./Komisija 2010. gada 5. augustā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-401/10 P)
   ()
   2010/C 317/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Giolito, D. Grespan un S. Thomas)

      Pārējie lietas dalībnieki: Francijas Republika, France Télécom SA, Bouygues SA, Bouygues Télécom SA, Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (trešās palātas paplašinātā sastāvā) 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04, kas Komisijai tika paziņots pa faksu 2010. gada 25. maijā, tiktāl, ciktāl ar to tika:

                           —

                           atcelts Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmuma 2006/621/EK par valsts finansiālo atbalstu, ko piešķīrusi Francija par labu France Télécom
                               (1), 1. pants,

                           —

                           piespriests Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt tos, kas bija radušies Francijas Republikai un France Télécom lietās T-425/04 un T-444/04,

               —

               nodot lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai,

               —

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem šajā tiesvedībā pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza trīs pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējās tiesas spriedumā vairākos punktos ir pretrunīgs pamatojums. Tā tas ir cita starpā tajā pārsūdzētā sprieduma daļā, kur Vispārējā tiesa uzskata, ka paziņojumi, tostarp 2002. gada 4. decembra paziņojums par akcionāra avansu, var tikt vērtēti visi kopā, nosakot, vai France Télécom tika piešķirta priekšrocība, kaut arī attiecībā uz vērtējumu par valsts līdzekļu iesaistīšanu tā uzskata, ka pastāv ievērojama laika starpība starp paziņojumu par akcionāra avansu un dažādiem iepriekš izdarītiem valsts paziņojumiem.
   Ar otro pamatu, kas ietver četras daļas, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa vairākos gadījumos esot pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, skatot to kopā ar EKL 230. pantu. Tā Vispārējā tiesa neesot ievērojusi atbalsta jēdzienu, prasot, ka ir jāpastāv ciešai saiknei starp priekšrocību un valsts līdzekļu iesaistīšanu (pirmā daļa), atsakoties atzīt valsts līdzekļu iesaistīšanu Francijas valsts paziņojumā un piedāvājumā France Télécom noslēgt akcionāra līgumu (otrā daļa) un neizvērtējot saprātīga privātā investora kritēriju, lai noteiktu, vai France Télécom tika vai netika piešķirta priekšrocība (trešā daļa). Turklāt Vispārējā tiesa, veicot apstrīdētā lēmuma lietderības pārbaudi, neesot ievērojusi rīcības brīvību, kāda ir Komisijai, izstrādājot sarežģītas ekonomiskas analīzes (ceturtā daļa).
   Ar savu trešo pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi strīdīgo lēmumu, uzskatot, ka tajā vajadzēja vairāk pamatot, kāpēc no kredītlīnijas 9 miljardu euro apmērā piedāvājuma France Télécom izrietēja atsevišķa priekšrocība, kā arī uzskatot, ka pastāvēja ievērojama laika starpība starp paziņojumiem, kas tika izdarīti kopš 2002. gada jūlija, un 2002. gada 4. decembra paziņojumu par akcionāra avansa līgumu.

      (1)  OV L 257, 11. lpp.


title: Lietas T-311/06 RI, T-311/06 RII, T-312/06 R un T-313/06 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 1. marta rīkojums — FMC Chemical  u.c./ EFSA (Pagaidu noregulējums — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Direktīva 91/414/EEK — Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde — Nepieņemamība)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/42

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 1. marta rīkojums — FMC Chemical u.c./EFSA

   (Lietas T-311/06 RI, T-311/06 RII, T-312/06 R un T-313/06 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Direktīva 91/414/EEK - Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde - Nepieņemamība)
   (2007/C 95/86)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: FMC Chemical SPRL, Brisele (Beļģija), Arysta Lifesciences SAS, Nogueres (Francija) un Otsuka Chemical Co. Ltd, Osaka (Japāna) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji — A. Cuvillier un D. Detken)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Doherty)
   Priekšmets
   Pieteikumi apturēt EFSA2006. gada 28. jūlija un 28. augusta lēmumu piemērošanu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz aktīvo vielu karbofurāna, karbosulfāna un benfurakarba novērtēšanu Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.) izpratnē, un noteikt citus pagaidu pasākumus
   Rezolutīvā daļa

               1)

               lietas T-311/06 RI, T-311/06 RII, T-312/06 R un T-313/06 R apvienot šā rīkojuma pieņemšanai;

               2)

               pieteikumus par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.


title: Lieta C-341/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/6

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-341/10)
   ()
   2010/C 260/08
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Enegren un L. Habiak)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepienācīgi un nepilnīgi transponējot Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (1), 3. panta 1. punkta d)–h) apakšpunktu un 9. pantu, Polijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 16. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2000/43/EK materiālās piemērošanas joma attiecas uz vairākām direktīvas 3. panta 1. punktā minētām jomām. Saskaņā ar direktīvas 16. pantu dalībvalstīm ir jāpieņem tiesību akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības visās šajās jomās (vai jānodrošina, ka darba devēji un darba ņēmēji veic visus šos vajadzīgos pasākumus), un par to jāinformē Eiropas Komisija. Komisija uzskata, ka līdz šim Polijas Republika šo pienākumu ir izpildījusi tikai daļēji. Šīs prasības ietvaros Komisija norāda uz to, ka Polijas Republika nav pienācīgi un pilnīgi transponējusi direktīvu šādās jomās: dalība un iesaistīšanās kādā strādnieku vai darbinieku organizācijā vai jebkurā organizācijā, kuras biedri darbojas konkrētā profesijā, tostarp šādu organizāciju piešķirtie pabalsti; sociālā aizsardzība, to skaitā sociālais nodrošinājums un veselības aprūpe; sociālās priekšrocības; izglītība; piekļuve precēm un pakalpojumiem, kas ir pieejami sabiedrībai, un to piegāde, tostarp dzīvokļu apgāde (direktīvas 3. panta 1. punkta d)–h) apakšpunkts). Komisija noraida Polijas iestāžu izteikumus par to, ka direktīvas transponēšana šajās darbības sfērās ir nodrošināta saskaņā ar Polijas Republikas Konstitūcijas noteikumiem un likumiem, kā arī starptautisko tiesību līgumiem, uz kuriem tika norādīts pirmstiesas procedūras laikā.
   Eiropas Komisija tāpat norāda, ka Polijas Republika nav pienācīgi un pilnīgi transponējusi Direktīvas 2000/43/EK 9. pantu savās valsts tiesībās. Šī norma, saskaņā ar kuru ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai pasargātu personas no nelabvēlīgas attieksmes vai negatīvām sekām, kas ir reakcija uz sūdzību vai tiesas procesiem, kuri vērsti uz to, lai tiktu piemērots vienādas attieksmes princips, attiecas uz visām personām un visām situācijām, kas ietilpst direktīvas piemērošanas jomā. Līdzšinējās Polijas iestāžu pieņemtajās normās šāda veida pasākumi pastāv tikai attiecībā uz darba ņēmējiem un attiecībām, kuras izriet no darba līguma.

      (1)  OV L 180, 22. lpp.


title: Lieta T-203/06: Prasība, kas celta 2006. gada 1. augustā — Eurostrategies pret Komisiju

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/51

         Prasība, kas celta 2006. gada 1. augustā — Eurostrategies pret Komisiju
   (Lieta T-203/06)
   (2006/C 224/106)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurostrategies SPRL, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — S. Crosby, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 28. jūlija lēmumu, ar ko tiek atteikta piekļuve zemāk uzskaitītajiem dokumentiem attiecībā uz projekta EuropeAid/113676/D/SV/PL ar nosaukumu “PHARE — Tehniskā palīdzība JHA projektiem, 2003/S 159–145155 (PL0103.08)” piešķiršanas procedūru, ko finansē no Valsts operatīvās programmas PL0103 — Tieslietas un iekšlietas (Justice and Home Affairs) 2001:

                           —

                           īstenotājiestādes 2004. gada 7. janvāra“Novērtējuma ziņojums”;

                           —

                           visi dokumenti, kas attiecas uz īstenotājiestādes 2004. gada 7. janvāra piedāvājumu piešķirt līgumu Eurostrategies;

                           —

                           EK delegācijas Varšavā 2004. gada 13. janvāra vēstule īstenotājiestādei;

                           —

                           2004. gada 15. janvāra“Pārskatītais novērtējuma ziņojums”

                           —

                           EK delegācijas Varšavā 2004. gada 27. janvārī nosūtītā iekšējā vēstule;

                           —

                           EK delegācijas 2004. gada 27. janvāra vēstule īstenotājiestādei;

                           —

                           2004. gada 10. februāra“Sarunu ziņojums”; un

                           —

                           EK delegācijas 2004. gada 12. februāra vēstule īstenotājiestādei;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja atbilstoši EKL 230. un 231. pantam lūdz atcelt Eiropas Komisijas 2006. gada 28. jūlija lēmumu, ar ko ir noraidīts tās lūgums par piekļuvi atsevišķiem dokumentiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1409/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem. Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka, atsakot piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem un nepamatojot šādu atteikumu, Komisija pārkāpa Regulas (EK) Nr. 1409/2001 8. pantu.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj pienākumu norādīt pamatojumu, kurš ir noteikt EKL 253. pantā, un tādēļ tā uzskata, ka tas nav spēkā.


title: Lieta C-34/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. janvārī iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovākija) — Monika Kušionová/SMART Capital, a.s.

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. janvārī iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovākija) — Monika Kušionová/SMART Capital, a.s.

   (Lieta C-34/13)
   2013/C 141/14
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Prešove

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Monika Kušionová

      Atbildētāja: SMART Capital, a.s.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantu, Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (Negodīgas komercprakses direktīva) (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā Slovākijas Civilkodeksa 151.j panta 1. punkts apvienojumā ar citām pamatlietā piemērojamā tiesiskā regulējuma normām, kas ļauj kreditoram, līguma noteikumus nepārbaudot tiesā, panākt no netaisnīgiem līguma noteikumiem izrietošu saistību izpildi, izlietojot ķīlas tiesību uz patērētājam piederošu nekustamu mantu, lai gan līdzēju starpā ir strīds jautājumā par to, vai šie līguma noteikumi ir netaisnīgi?

               2)

               Vai pirmajā jautājumā norādītie Eiropas Savienības tiesību akti liedz piemērot tādu valsts tiesību normu kā Slovākijas Civilkodeksa 151.j panta 1. punkts apvienojumā ar citām pamatlietā piemērojamā tiesiskā regulējuma normām, kas ļauj kreditoram, līguma noteikumus nepārbaudot tiesā, panākt no netaisnīgiem līguma noteikumiem izrietošu saistību izpildi, izlietojot ķīlas tiesību uz patērētājam piederošu nekustamu mantu, lai gan līdzēju starpā ir strīds jautājumā par to, vai šie līguma noteikumi ir netaisnīgi?

               3)

               Vai, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantu, Eiropas Savienības Tiesas 1978. gada 9. marta spriedums lietā [106/77] Amministrazione delle Finanze dello Stato/Simmenthal
                   (3) ir jāsaprot tādējādi, ka, lai sasniegtu pirmajā jautājumā minēto direktīvu mērķi, valsts tiesai nav jāpiemēro tādas valsts tiesību normas kā Slovākijas Civilkodeksa 151.j panta 1. punkts apvienojumā ar citām pamatlietā piemērojamā tiesiskā regulējuma normām, kas ļauj kreditoram, līguma noteikumus nepārbaudot tiesā, panākt no netaisnīgiem līguma noteikumiem izrietošu saistību izpildi, izlietojot ķīlas tiesību uz patērētājam piederošu nekustamu mantu, šādi izvairoties, ka šos līguma noteikumus pēc savas ierosmes pārbauda tiesa, lai gan līdzēju starpā ir strīds?

               4)

               Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar līgumā, kas noslēgts ar patērētāju ietvertu līguma noteikumu, kuram patērētājs piekritis bez advokāta palīdzības, kas ļauj kreditoram ārpus tiesas izlietot ķīlas tiesību, to nepārbaudot tiesā, tiek apiets Savienības tiesību pamatprincips, ka līguma noteikumus pēc savas ierosmes pārbauda tiesa, un tādēļ šāds līguma noteikums ir netaisnīgs pat tad, ja tā formulējums izriet no kādas valsts tiesību normas?

      (1)  OV L 95, 29. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 2. sēj., 288. lpp.

      (2)  OV 149, 22. lpp.

      (3)  Recueil, 629. lpp.


title: Lieta T-269/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Xeda International /Komisija Augu aizsardzības līdzekļi — Aktīvā viela etoksikvins — Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā — Šo aktīvo vielu saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem piešķirto atļauju atsaukšana — Regula (EK) Nr. 2229/2004 — Regula (EK) Nr. 33/2008 — Paātrinātā novērtēšanas procedūra — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz aizstāvību — Samērīgums — Tiesiskā paļāvība

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/42

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Xeda International/Komisija
   (Lieta T-269/11) (1)

   (Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela etoksikvins - Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā - Šo aktīvo vielu saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem piešķirto atļauju atsaukšana - Regula (EK) Nr. 2229/2004 - Regula (EK) Nr. 33/2008 - Paātrinātā novērtēšanas procedūra - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz aizstāvību - Samērīgums - Tiesiskā paļāvība)
   (2015/C 046/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Xeda International SA (Saint Andiol, Francija) (pārstāvji – C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Bianchi, G. von Rintelen un P. Ondrůšek)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 3. marta Lēmumu 2011/143/ES par etoksikvina neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un par Komisijas Lēmuma 2008/941/EK grozījumiem (OV L 59, 71. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Xeda International SA sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 211, 16.7.2011.


title: Lieta T-364/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. aprīļa spriedums — Grieķija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas izslēgti no Kopienas finansējuma — Augu un dārzeņu pārstrādes produkti — Piemaksas par dzīvniekiem — 24 mēnešu termiņš)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/31

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. aprīļa spriedums — Grieķija/Komisija
   (Lieta T-364/04) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas izslēgti no Kopienas finansējuma - Augu un dārzeņu pārstrādes produkti - Piemaksas par dzīvniekiem - 24 mēnešu termiņš)
   (2008/C 128/67)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias un E. Svolopoulou)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji M. Condou-Durande un L. Visaggio, vēlāk M. Condou-Durande un H. Tserepa-Lacombe, kam palīdz N. Korogiannakis, avocat)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 16. jūlija Lēmumu 2004/561/EK par Kopienas finansējuma atteikšanu noteiktiem izdevumiem, ko dalībvalstis veikušas Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros (OV L 250, 21. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to izslēdz noteiktus Grieķijas Republikas veiktos izdevumus augu un dārzeņu pārstrādes produktu un piemaksu par dzīvniekiem sektorā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 314, 18.12.2004.


title: Lieta T-290/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. jūnijā — Deutsche Bahn u.c./Komisija

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/22

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. jūnijā — Deutsche Bahn u.c./Komisija
   (Lieta T-290/11)
   2011/C 238/41
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Deutsche Bahn AG (Berlīne, Vācija), DB Mobility Logistics AG (DB ML AG) (Berlīne, Vācija), DB Netz AG (Frankfurte pie Mainas, Vācija), Deutsche Umschlagegesellschaft Schiene-Straße mbH (DUSS) (Bodenhaima, Vācija), DB Schenker Rail GmbH (Mainca, Vācija), DB Schenker Rail Deutschland AG (Mainca, Vācija) (pārstāvji — W. Deselaers, J. S. Brückner un O. Mross, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 30. marta lēmumu par pārbaudes veikšanu, kas paziņots 2011. gada 31. martā;

               —

               atcelt visus pasākumus, kas pieņemti, pamatojoties uz pārbaudēm, kas veiktas uz šī prettiesiskā lēmuma pamata;

               —

               it īpaši piespriest Komisijai atgriezt visu dokumentu kopijas, kuras tika sagatavotas pārbaudes gaitā, paredzot sankciju, ka Tiesa atcels Komisijas nākotnē pieņemamo lēmumu;

               —

               Komisijai piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas prasa atcelt Komisijas 2011. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2365 (lietas COMP/39.678 un COMP/39.731) par pārbaužu veikšanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 20. panta 4. punktam Deutsche Bahn AG, kā arī visās tās tieši vai netieši kontrolētajās sabiedrībās saistībā ar iespējamo DB uzņēmumu grupas pārvaldīto infrastruktūru un ar dzelzsceļu saistīto pakalpojumu sniegšanu stratēģiskas izmantošanas pret konkurenci vērsto modeli.
   Savas prasības atbalstam prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats: pamattiesību uz dzīvesvietas neaizskaramību aizskārums, jo iepriekš nav ticis saņemts tiesas izdots orderis.

               2)

               Otrais pamats: pamattiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību aizskārums, jo iepriekš tiesā nav bijis iespējams ne no faktu, nedz arī juridiskā viedokļa pārbaudīt lēmumu.

               3)

               Trešais pamats: pārbaudes lēmuma prettiesiskums, jo tas ir balstīts uz informāciju, ko Komisija ieguvusi, īstenojot pārbaudes lēmumu par atlaižu sistēmu dzelzsceļa elektroenerģijas jomā ļoti plaša pētījuma ietvaros (“fishing expedition”) un tādējādi pārkāpjot prasītājas tiesības uz aizstāvību.

               4)

               Ceturtais pamats: tiesību uz aizstāvību aizskārums, pārmērīgi plaši un vispārīgi aprakstot pārbaudes priekšmetu.

               5)

               Piektais pamats: samērīguma principa pārkāpumus, jo Komisijas kompetencē neietilpstot noteikt pārbaudes priekšmetu, un katrā ziņā tā attiecīgo informāciju būtu varējusi saņemt no kompetentās Bundesnetzagentur (Federālā tīklu aģentūra) vai, vienkārši pieprasot informāciju arī no prasītājām.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.)


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 28. aprīlī lietā C-104/03 (Gerechtshof te Amsterdam lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) St. Paul Dairy Industries NV pret Unibel Exser BVBA (Briseles konvencija — Pagaidu vai drošības pasākumi — Liecinieku nopratināšana)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 28. aprīlī
   lietā C-104/03 (Gerechtshof te Amsterdam lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) St. Paul Dairy Industries NV pret Unibel Exser BVBA
       (1)

   (Briseles konvencija - Pagaidu vai drošības pasākumi - Liecinieku nopratināšana)
   (2005/C 171/03)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-104/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 1971. gada 3. jūnija Protokolam par Tiesas sniegto interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijai par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, ko Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 12. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 6. martā, tiesvedībā St. Paul Dairy Industries NV pret Unibel Exser BVBA, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann] (referents), tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], J. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits, ģenerāladvokāts D. Ruizs-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre M.-F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 28. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   24. pants 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas pievienošanos, ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos un ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, interpretējams tādējādi, ka jēdzienā “pagaidu pasākumi, ietverot drošības pasākumus” neietilpst pasākums, kas nosaka liecinieku nopratināšanu ar mērķi ļaut prasītājam novērtēt prasības celšanas lietderīgumu, izlemt, vai prasība ir pamatota, un novērtēt apstākļu, ar kuriem prasība ir pamatota, nozīmi.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta T-262/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. maijā – Globo Media/EUIPO — Globo Comunicação e Participações (“GLOBO MEDIA”)

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/46

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. maijā – Globo Media/EUIPO — Globo Comunicação e Participações (“GLOBO MEDIA”)
   (Lieta T-262/16)
   (2016/C 260/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Globo Media, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – L. Estropá Navarro un J. Calderón Chavero, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Globo Comunicação e Participações S/A (Riodežaneiro, Brazīlija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GLOBO MEDIA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 8 957 169

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 14. marta lēmums lietā R 561/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               līdz ar to noraidīt celtos iebildumus Nr. B1697179 un atļaut reģistrēt strīdīgo preču zīmi attiecībā uz pieteiktajiem pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 38. un 41. klasē;

               —

               piespriest EUIPO un personām, kas iestājušās lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja tie iebildīs pret šo prasību un to prasījumi netiks apmierināti.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-416/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Grup Maritim TCB /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Grup Maritim TCB/Komisija
   (Lieta T-416/14)
   2014/C 253/72
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grup Maritim TCB, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis – A. López Gómez, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu,

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu, ar kuru viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma (turpmāk tekstā –“SFLS”), tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, pārkāpjot ES vispārējos tiesību principus,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-401/14 Duro Felguera SA/Komisija jau izklāstītie.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 13. jūlijā lietā T-29/03 Comunidad Autónoma de Andalucía pret Eiropas Kopienu Komisiju (Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) — Ziņojums par administratīvo izmeklēšanu attiecībā uz olīveļļas tirdzniecību Andalūzijā (Spānija) — Sūdzība — Nepieņemamība)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/23

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 13. jūlijā
   lietā T-29/03 Comunidad Autónoma de Andalucía pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) - Ziņojums par administratīvo izmeklēšanu attiecībā uz olīveļļas tirdzniecību Andalūzijā (Spānija) - Sūdzība - Nepieņemamība)
   (2005/C 19/51)
   tiesvedības valoda – spāņu
   Lietā T-29/03 Comunidad Autónoma de Andalucía, ko pārstāv advokāts C. Carretero Espinosa de los Monteros, kas norādījis adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv C. Ladenburger un S. Pardo Quintillán, pārstāvji, par prasību atcelt lēmumu, kurš ietverts Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ģenerāldirektora 2002. gada 8. novembra vēstulē, ar ko viņš informēja prasītāju, ka nav iespējams izskatīt tās sūdzību pret OLAF Ziņojumu IO/2000/7057 par administratīvo izmeklēšanu attiecībā uz olīveļļas tirdzniecību Andalūzijā (Spānija), Pirmās instances tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs B. Vesterdorf, tiesnesis P. Mengozzi un tiesnese M. E. Martins Ribeiro, sekretārs H. Jung, 2004. gada 13. jūlijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī Komisijas izdevumus.

      (1)  OV C 70, 22.3.2003.


20150731039616972015/C 270/335732014TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150601262722Lieta T-573/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 1. jūnija rīkojums – Polyelectrolyte Producers Group un SNF/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu – Vide – Savienības ekomarķējuma piešķiršanas kritēriji – Pārveidota papīra izstrādājumi – Aizliegtas vai ierobežotas vielas un maisījumi – Monomēru atlieku robežkoncentrācija – LESD 263. panta ceturtā daļa – Tiešas ietekmes neesamība – Nepieņemamība
 ---documentbreak--- C2702015LV2620120150601LV0033262272Vispārējās tiesas 2015. gada 1. jūnija rīkojums – Polyelectrolyte Producers Group un SNF/Komisija
   (Lieta T-573/14) (
         1
      )
   “Prasība atcelt tiesību aktu — Vide — Savienības ekomarķējuma piešķiršanas kritēriji — Pārveidota papīra izstrādājumi — Aizliegtas vai ierobežotas vielas un maisījumi — Monomēru atlieku robežkoncentrācija — LESD 263. panta ceturtā daļa — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība”2015/C 270/33Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Polyelectrolyte Producers Group (Brisele, Beļģija); un SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Francija) (pārstāvji – R. Cana un A. Patsa, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komsija (pārstāvji – K. Mifsud-Bonnici un G. Zavvos)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 2. maija Lēmumu 2014/256/ES par ekoloģiskajiem kritērijiem ES ekomarķējuma piešķiršanai pārveidota papīra izstrādājumiem (OV L 135, 24. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

            1)

            prasību noraidīt kā nepieņemamu;

            2)

            Polyelectrolyte Producers Group un SNF SAS sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta T-419/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. jūnija rīkojums – LVM/Komisija

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/72

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. jūnija rīkojums – LVM/Komisija
   (Lieta T-419/12) (1)

   2014/C 315/119
   Tiesvedības valoda – vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 373, 1.12.2012.


title: Lieta C-259/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — DTZ Zadelhoff vof/Staatssecretaris van Financiën (Sestā PVN direktīva — 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts un 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts — Sabiedrību akciju nodošanas darījuma starpniecība — Darījums, kas paredz arī šo sabiedrību nekustamā īpašuma nodošanu — Atbrīvojums)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/14

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — DTZ Zadelhoff vof/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-259/11) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 5. panta 3. punkta c) apakšpunkts un 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts - Sabiedrību akciju nodošanas darījuma starpniecība - Darījums, kas paredz arī šo sabiedrību nekustamā īpašuma nodošanu - Atbrīvojums)
   2012/C 287/23
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: DTZ Zadelhoff vof

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 5. panta 3. punkta c) apakšpunkta un 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkta interpretācija — Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa — Ar 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā paredzētajiem vērtspapīriem saistītie darījumi — Sabiedrību akciju nodošana, kas paredz arī attiecīgo sabiedrību īpašumā esošo nekustamo īpašumu nodošanu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šis atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa attiecas uz tādiem darījumiem, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, kuru mērķis ir attiecīgo sabiedrību akciju nodošana un ar kuriem ir panākts šis rezultāts, taču kuri būtībā ir saistīti ar attiecīgajām sabiedrībām piederošu nekustamo īpašumu un tā (netiešu) nodošanu. Izņēmums no šā atbrīvojuma, kurš ir paredzēts tā paša 5. punkta otrajā ievilkumā, nav piemērojams, ja dalībvalsts nav izmantojusi minētās direktīvas 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzēto iespēju par materiālu īpašumu uzskatīt akcijas vai tām līdzvērtīgas daļas, kas to turētājam de jure vai de facto dod nekustamā īpašuma īpašumtiesības vai valdījuma tiesības.

      (1)  OV C 252, 27.8.2011.


title: Lieta C-670/13 P: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 19. jūnija rīkojums – The Cartoon Network , Inc ./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Boomerang TV , SA Apelācija — Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BOOMERANG” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “Boomerang TV”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/31

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 19. jūnija rīkojums – The Cartoon Network, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Boomerang TV, SA

   (Lieta C-670/13 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BOOMERANG” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “Boomerang TV” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja)
   2014/C 315/50
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Cartoon Network, Inc. (pārstāvis – I. Starr, Solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Boomerang TV, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               The Cartoon Network, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-273/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 24. jūnija spriedums – Unister /ITSB ( “Ab in den Urlaub” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Ab in den Urlaub” reģistrācijas pieteikums — Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas pierādījumu neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/25

         Vispārējās tiesas 2014. gada 24. jūnija spriedums – Unister/ITSB (“Ab in den Urlaub”)
   (Lieta T-273/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Ab in den Urlaub” reģistrācijas pieteikums - Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas pierādījumu neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts)
   2014/C 253/35
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unister GmbH (Leipciga, Vācija) (pārstāvji – H. Hug un A. Kessler-Jensch, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – D. Walicka un R. Pethke)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 3. aprīļa lēmumu lietā R 2150/2011-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “Ab in den Urlaub” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Unister GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta T-146/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 1. aprīļa rīkojums – Zhejiang Sunflower Light Energy Science & Technology /Komisija

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/52

         Vispārējās tiesas 2014. gada 1. aprīļa rīkojums – Zhejiang Sunflower Light Energy Science & Technology/Komisija
   (Lieta T-146/13) (1)

   2014/C 175/73
   Tiesvedības valoda – franču
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta C-434/07: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 17. janvāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/24

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 17. janvāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-434/07) (1)

   (2008/C 79/46)

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-218/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 17. februāra rīkojums — Dagher /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas veikti saistībā ar situāciju Kotdivuārā — Attiecīgo personu svītrošana no saraksta — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/25

         Vispārējās tiesas 2012. gada 17. februāra rīkojums — Dagher/Padome
   (Lieta T-218/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas veikti saistībā ar situāciju Kotdivuārā - Attiecīgo personu svītrošana no saraksta - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   2012/C 118/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Habib Roland Dagher (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvji — J. Y. Dupeux un F. Dressen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un E. Dumitriu-Segnana)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bordes un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmumu 2011/71/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 28, 60. lpp.), un Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 85/2011, ar kuru īsteno Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 28, 32. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               izbeigt tiesvedību lietā par prasību atcelt Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmumu 2011/71/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru, un Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 85/2011, ar kuru īsteno Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā;

               2.

               prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt;

               3.

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu;

               4.

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību;

               5.

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 179, 18.06.2011.


title: Lieta T-50/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 25. oktobra  spriedums — Micha/Komisija (Ierēdņi — 1999.-2001. novērtējuma gads — Novērtējuma ziņojums — Prasība atcelt tiesību aktu — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Nokavējums sagatavojot novērtējuma ziņojumu)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/21

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums — Micha/Komisija
   (Lieta T-50/04) (1)

   (Ierēdņi - 1999.-2001. novērtējuma gads - Novērtējuma ziņojums - Prasība atcelt tiesību aktu - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Nokavējums sagatavojot novērtējuma ziņojumu)
   (2005/C 330/51)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Emmanuel Micha (Roeser, Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un L. Lozano Palacios)
   Priekšmets
   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja novērtējuma ziņojuma par laikposmu no 1999. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 30. jūnijam galīgo pieņemšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas no prasītāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta C-270/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/17

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-270/06)
   (2006/C 212/29)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk, pārstāvis, B. Wägenbaur, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               1.

               saskaņā ar EKL 226. pantu atzīt, ka, uzliekot atsevišķām kredītiestādēm, kas ir saistītas ar centrālo institūtu, pienākumu centrālajā iestādē glabāt (atbilstoši nosacījumiem, ko noteikusi centrālā iestāde) maksātnespējas rezervi, kas vienlīdzīga ar noteiktu procentuālo daļu no to noguldījumiem, un tādā veidā tiem liedzot iespēju noguldīt maksātnespējas rezervi citās Eiropas finanšu iestādēs, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek ar EKL 56. panta 1. punkts;

               2.

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar EKL 56. panta 1. punktu ir aizliegti visi kapitāla aprites ierobežojumi dalībvalstu, kā arī dalībvalstu un trešo valstu starpā. Šis aizliegums ir vairāk nekā atšķirīgas attieksmes novēršana starp saimnieciskās darbības subjektiem to izcelsmes dēļ, tas vispārēji sevī iekļauj jebkuru aizliegumu, kas padara mazāk pievilcīgu šīs pamatbrīvības veikšanu. Atbilstoši Tiesas judikatūrai dalībvalsts pasākumi, kas attur tās rezidentus no kredītu un ieguldījumu veikšanas citā dalībvalstī, ir uzskatāmi par ierobežojumiem brīvai kapitāla kustībai.
   Komisija uzskata, ka Austrijas Federālā banku likuma noteikums, kas uzliek par pienākumu noteiktām kredītiestādēm, kuras ir saistītas ar centrālo iestādi, glabāt centrālajā iestādē noteiktu procentuālu daļu no to maksātnespējas rezerves, ir ierobežojums brīvai kapitāla kustībai. Šāds pienākums liedz bankām noguldīt daļu no to maksātnespējas rezerves, kas atbilst obligātā noguldījuma summai, citās Eiropas kredītiestādēs un liedz iegūt citā dalībvalstī, veicot maksātnespējas rezerves pārskaitījumu uz ārvalstīm, lielāku atlīdzību, salīdzinot ar to atlīdzību, ko nodrošina centrālā iestāde.
   Apstrīdētais Austrijas Federālā banku likuma noteikums nevar tikt attaisnots, pamatojoties uz attaisnojošiem iemesliem, kas minēti EKL 58. pantā, ne arī pamatojoties uz patērētāju aizsardzības iemesliem vai citām neatliekamām sabiedrības interesēm.
   Kā to apstiprina Komisija, obligātais noguldījums centrālajā iestādē, kas ir noteikts ar attiecīgo likumu, nav vajadzīgs patērētāju aizsardzībai. Pirmkārt, Austrijā jau pastāv tiesību noteikumi attiecībā uz maksātnespējas garantiju, kas attiecas uz visām bankām, un, otrkārt, pastāv arī citi, mazāk ierobežojoši pasākumi, kas stiprina maksātnespējas garantiju, neierobežojot vai ierobežojot mazākā veidā brīvu kapitāla kustību. Pastāvošais noteikums patērētāju aizsardzībai var radīt pretējas sekas, tā kā tas liedz bankām klientu interesēs, iespējams arī daudz ienesīgākā veidā, ārvalstīs ieguldīt to maksātnespējas rezervi. Turklāt nepastāv jebkāds iemesls uzskatīt, ka atsevišķu banku bankrots varētu izraisīt ķēdes reakciju un radītu krājnoguldījumu bēgšanu uz citām bankām šajā jomā. Tik drūms scenārijs nav pamatots kaut vai vienīgi tāda iemesla dēļ, ka šādas analogas sistēmas, kas darbojas citās dalībvalstīs, šķiet dzīvotspējīgas, pat ar likumu neuzliekot pienākumu veikt noguldījumus, un tās jau vairākas desmitgades patstāvīgi darbojas, nenotiekot banku sērijveida bankrotiem.
   Tā kā šis ar likumu paredzētais attiecīgo kredītiestāžu pienākums tāpat nav vajadzīgs, lai nodrošinātu darījumu godīgumu vai Austrijas sektora finanšu labo slavu, kā arī efektīvu kredītiestāžu uzraudzību, tas ir nesamērīgs ierobežojums brīvai kapitāla kustībai.


title: Atzinums 2/13: Tiesas (Tiesas plēnums) 2014. gada 18. decembra atzinums – Eiropas Komisija Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu — Starptautiska nolīguma projekts — Eiropas Savienības pievienošanās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai — Minētā projekta saderība ar LES un LESD

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/2

         Tiesas (Tiesas plēnums) 2014. gada 18. decembra atzinums – Eiropas Komisija
   (Atzinums 2/13) (1)

   (Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu - Starptautiska nolīguma projekts - Eiropas Savienības pievienošanās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai - Minētā projekta saderība ar LES un LESD)
   (2015/C 065/02)
   Tiesvedības valoda – visas ES oficiālās valodas

      Pieteikuma iesniedzēja

   Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Romero Requena, H. Krämer, C. Ladenburger un B. Smulders)

      Rezolutīvā daļa

   Nolīgums par Eiropas Savienības pievienošanos Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai nav saderīgs ne ar LES 6. panta 2. punktu, ne Protokolu (Nr. 8) par Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punktu, kas attiecas uz Savienības pievienošanos Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta T-206/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 28. septembra rīkojums — Complex /ITSB — Kajometal ( “KX” ) (Kopienas preču zīme — Reģistrācijas atteikums — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/33

         Vispārējās tiesas 2011. gada 28. septembra rīkojums — Complex/ITSB — Kajometal (“KX”)
   (Lieta T-206/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Reģistrācijas atteikums - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 347/56
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Complex S.A. (Łódź, Polija) (pārstāvis — R. Rumpel, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Kajometal s.r.o (Dolný Kubín, Slovākija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 21. janvāra lēmumu lietā R 864/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Complex S.A. un Kajometal s.r.o.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 194, 02.07.2011.


title: Lieta C-529/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 22. novembrī iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) — Andrea Lange/ERGO Lebensversicherung AG

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 22. novembrī iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) — Andrea Lange/ERGO Lebensversicherung AG

   (Lieta C-529/12)
   2013/C 38/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Andrea Lange

      Atbildētāja: ERGO Lebensversicherung AG

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 1990. gada 8. novembra Otrās direktīvas 90/619/EEK (1) 15. panta 1. punkta pirmais teikums, ņemot vērā 1992. gada 10. novembra Direktīvas 92/96/EEK (2) 31. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds regulējums, kā Versicherungsvertragsgesetz [Likums par apdrošināšanas līgumu] (“VVG”) 5.a panta 2. punkta ceturtais apakšpunkts 1994. gada 21. jūlijaDrittes Gesetz zur Durchführung versicherungsrechtlicher Richtlinien des Rates der Europäischen Gemeinschaften [Trešais likums par to, kā īstenot Eiropas Kopienu Padomes direktīvas apdrošināšanas jomā] (Drittes Durchführungsgesetz/EWG zum VAG), redakcijā, saskaņā ar kuru termiņš, kurā subjektam ir atteikuma tiesības vai tiesības iebilst, izbeidzas vēlākais vienu gadu pēc pirmās apdrošināšanas prēmijas samaksas, pat ja apdrošinājuma ņēmējs nav ticis informēts par tiesībām atkāpties vai iebilst?

      (1)  Padomes 1990. gada 8. novembra Direktīvas 90/619/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu (dzīvības apdrošināšanu) un par pasākumiem, kas veicina brīvu pakalpojumu faktisku sniegšanu, kā arī par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK (OV L 330, 50. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīva 92/96/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu (dzīvības apdrošināšanu), kā arī par grozījumiem Direktīvās 79/267/EEK un 90/619/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva; OV L 360, 1. lpp.).


title: Lieta T-401/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. septembrī — Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teosto /Komisija

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. septembrī — Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teosto/Komisija
   (Lieta T-401/08)
   (2008/C 313/69)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teosto ry, Helsinki (Somija) (pārstāvis — H. Pokela, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435 galīgā red. lietā COMP/C2/38.698 — CISAC un

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt Teosto radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435 galīgā red. (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC), kurā noteikts, ka lēmumā norādītie uzņēmumi, piemērojot International Confederation of Societies of Authors and Composers [Starptautiskās Autoru un komponistu sabiedrību konfederācijas] tipveida līgumā (“CISAC tipveida līgums”) noteiktos piederības ierobežojumus savstarpējās pārstāvības līgumos vai arī šos ierobežojumus piemērojot de facto, esot pārkāpuši EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu.
   Komisija savu lēmumu neesot pietiekami pamatojusi. Savā lēmumā Komisija neesot izvērtējusi dažādo kolektīvā pārvaldījuma organizāciju atšķirīgās situācijas un īpatnības. Komisija uzskatīja, ka izveidojušās situācijas pamatā ir nepamatoti konkurences ierobežojumi, lai gan patiesībā tā ir normālas tirgus attīstības rezultāts. Teosto ir Komisijai aprakstījusi savas darbības jomas savdabīgumu un Somijas mūzikas tirgus īpatnības, tomēr savā lēmumā Komisija uz to nav izdarījusi nevienu norādi. Tā kā Komisija nav izvērtējusi Teosto rīcības pamatojumu esošajos apstākļos, Komisijas lēmuma pamatojums neesot skaidrs.
   Jautājumā par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu saistībā ar noteikumiem par piederību, pēc Komisijas domām, kolektīvā pārvaldījuma organizācijas šo tiesību normu esot pārkāpušas, vai nu savos līgumos ietverot noteikumus, kurus Komisija noteikusi par aizliegtiem, vai nu turpinot šādu noteikumu piemērošanu, neskatoties uz to izņemšanu no līgumiem. Komisija nav precizējusi, kuru no šiem abiem pārkāpumiem Teosto, pēc Komisijas domām, esot izdarījusi un tādējādi pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu. Lēmumā nav norādīts pamatojums, balstoties uz kuru, Komisija pieņem, ka Teosto esot faktiski piemērojusi noteikumus par piederību. Lēmums esot nelikumīgs, jo Komisijai esot bijis jāvar konkrēti norādīt kādā pārkāpumā, pēc tās domām, ir vainīgs lēmuma adresāts un uz kāda pamata.
   Komisijas pamatojums jautājumā par teritoriālo ierobežojumu koordinēšanu esot pretrunīgs.
   Komisija kļūdaini piemērojusi EKL 81. panta 1. punktu. Piemērodama CISAC tipveida līguma 11. punkta II daļai atbilstošus noteikumus par piederību, Teosto pretēji tam, ko apgalvo Komisija, nav pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu. Teosto nav piemērojusi tādus noteikumus par piederību, ko Komisija noteikusi par aizliegtiem. Noteikumi par piederību nebija nedz vērsti uz konkurences ierobežošanu, nedz arī to faktiski ierobežoja.
   Koordinējot licenču piešķiršanas tiesību teritoriālos ierobežojumus, Teosto pretēji tam, ko apgalvo Komisija, nav pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu. Teritoriālie ierobežojumi neizriet no koordinēšanas. Teritoriālie ierobežojumi nebija nedz vērsti uz konkurences ierobežošanu, nedz arī to faktiski ierobežoja. Pilnvaru spēkā esamības teritoriāla ierobežošana, pat ja tā noteikta līdzēja valsts robežās, nav aizliegta. Šāda rīcība ir atļauta un, pēc Teosto domām, ievērojot tirgus apstākļus — visatbilstošākā.
   Piemērojot CISAC tipveida līguma 1. punkta I un II daļai atbilstošu izņēmuma tiesību klauzulu, Teosto pretēji tam, ko apgalvo Komisija, nav pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu. Izņēmuma tiesību klauzula konkurenci neietekmē; tā nedz bija vērsta uz konkurences ierobežošanu, nedz arī to faktiski ierobežoja. Izņēmuma tiesību klauzulu Teosto nav piemērojusi; tās darbības un teritoriālā izvēršana un līdzējiem nodoto pilnvaru apjoma paplašināšanās pamatā ir parastai tirgus loģikai atbilstoši iemesli.
   Ja tiktu uzskatīts, ka Teosto EKL 81. panta 1. punktu esot jebkādā veidā pārkāpusi, šā rīcība tomēr būtu atļauta saskaņā ar EKL 81. panta 3. punktu. Pašreizējā sistēma un it īpaši tajā ietilpstošie teritoriālie pilnvaru ierobežojumi ievērojami paaugstina efektivitāti, kas dod labumu patērētājiem, neiznīcinot konkurenci un nepārsniedzot efektivitātes pieauguma nodrošināšanai vajadzīgo.
   Nosakot, ka kolektīvā pārvaldījuma organizācijām no jauna jāpārslēdz līgumi, Komisija esot pārkāpusi savas pilnvaras. Komisija nevarot uzdot veikt iedarbīgus pasākumus, lai mainītu EKL 81. pantam pretrunā neesošu rīcību.


title: Lieta C-52/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – VTB Bank (Austria) AG

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – VTB Bank (Austria) AG

   (Lieta C-52/17)
   (2017/C 144/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: VTB Bank (Austria) AG

      Atbildētāja: Österreichische Finanzmarktaufsicht

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības sekundāro tiesību normas (it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/36/ES par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (1), OV L 176, 338. lpp., 64. pants vai 65. panta 1. punkts) ir piemērojamas iestāžu īstenotai procentu piemērošanai atbilstoši dalībvalsts likumā ietvertam tiesiskajam regulējumam, saskaņā ar kuru kredītiestādei, pārsniedzot lielu riska darījumu limitu atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (2), 395. panta 1. punktam, par 30 dienām tiek piemēroti procenti 2 % apmērā no lielu riska darījumu limita pārsnieguma, aprēķinot to gadā?

               2)

               Vai Savienības tiesībām (it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012, [..], redakcijā, kas ietverta labojumā, OV L 321, 6. lpp., 395. panta 1. un 5. punktam) ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kāds tas bija ietverts Bankwesengesetz [Likuma par banku sistēmu] (BGBl. I Nr. 532/2014 ietvertajā redakcijā) 97. panta 1. punkta 4) apakšpunktā, ja, neraugoties uz 395. panta 5. punktā paredzētā izņēmuma piemērošanas nosacījumu izpildi, 395. panta 1. punkta pārkāpuma gadījumā tiek piemēroti (izņemšanas no apgrozības) procenti?

               3)

               Vai Eiropas Centrālās bankas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) (VUM pamatregula) (3) 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “formāli uzsākta uzraudzības procedūra” var jau tikt saskatīta tajā, ka uzņēmums iesniedz uzraudzības iestādei ziņojumu, vai arī “formāli uzsākta uzraudzības procedūra” var tikt saskatīta tajā, ka paralēlā procedūrā par līdzīgiem pārkāpumiem pirms tam esošos periodos uzraudzības iestāde jau ir pieņēmusi lēmumu?

      (1)  OV L 176, 338. lpp.

      (2)  OV L 176, 1. lpp.

      (3)  Eiropas Centrālās bankas 2014. gada 16. aprīļa Regula (ES) Nr. 468/2014, ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula), OV L 141, 1. lpp.