title: Lieta T-199/06: Prasība, kas celta 2006. gada 17. jūlijā — Akzo Nobel un citi pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/45

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. jūlijā — Akzo Nobel un citi pret Komisiju
   (Lieta T-199/06)
   (2006/C 212/77)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Akzo Nobel NV, Arnhem (Nīderlande), Akzo Nobel Chemicals Holding AB, Nacka (Zviedrija), Eka Chemicals AB, Bohus (Zviedrija) (pārstāvji — C. Swaak, N. Neij, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt naudas sodu, kas uzlikts prasītājiem apstrīdētajā lēmumā, vai pakārtoti palielināt par 10 % naudas soda apmēra samazinājumu par 40 %, kas piešķirts saskaņā ar paziņojumu par sadarbību;

               —

               piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz atcelt naudas sodu, kas uzlikts ar Komisijas 2006. gada 3. maija galīgo Lēmumu C(2006) 1766 lietā COMP/F/38.620 — Ūdeņraža pārskābe un perborāts, kurā Komisija konstatēja, ka prasītāji bija pārkāpuši EKL 81. pantu un Eiropas Ekonomiskās zonas līguma 53. pantu, esot tādas aizliegtas vienošanās dalībnieki, ko galvenokārt veidoja informācijas apmaiņa konkurentu starpā par cenām un tirdzniecības apjomu, vienošanās par cenām, vienošanās par ražošanas kapacitātes samazināšanu EEZ un konkurenci traucējošu pasākumu uzraudzība. Tika atzīts, ka divi prasītāji — Akzo Nobel Chemicals Holding AB un Akzo Nobel NV bija solidāri un katrs atsevišķi atbildīgi par prasītāja Eka Chemicals AB (turpmāk tekstā — “Eka”) izdarīto pārkāpumu.
   Prasītāji apgalvo, ka Komisija nav atbilstoši EKL 253. pantam izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav sniegusi nekādu pamatojumu, kāpēc, lai gan Eka sadarbība lielā mērā atbilda paziņojuma par sadarbību (1) kritērijiem, naudas soda apmērs 30 % —50 % skalā tika samazināts tikai par 40 %.
   Pakārtoti prasītāji lūdz palielināt par 10 % naudas soda apmēra samazinājumu par 40 %, kas piešķirts saskaņā ar paziņojumu par sadarbību, sakarā ar to, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi paziņojumu par sadarbību, nepiešķirot Eka vislielāko attiecīgajā skalā paredzēto samazinājumu, lai gan tā sadarbība pilnībā atbilda paziņojuma par sadarbību 23. punkta 2. daļā noteiktajiem kritērijiem. Saskaņā ar prasītāju teikto Komisija tādējādi aizskāra prasītāju tiesisko paļāvību.
   Prasītāji turklāt apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tā:

               i)

               vienādās situācijās, t.i., situācijās, kādās bija Eka un Arkema, kuru sadarbība pilnībā atbilda paziņojuma par sadarbību 23. punktā noteiktajiem kritērijiem, izturējās atšķirīgi, piešķirot attiecīgajā skalā paredzēto vislielāko samazinājumu tikai Arkema; un

               ii)

               dažādās situācijās, t.i., situācijās, kādās bija Eka un Solvay, izturējās vienādi, abiem piešķirot naudas soda apmēra samazinājumu, kas ir mazāks par attiecīgajā skalā paredzēto vislielāko samazinājumu, lai gan saskaņā ar prasītāju teikto Eka sadarbība bija daudz noderīgāka un ilgāka par Solavay sadarbību.

      (1)  Komisijas paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu un naudas sodu samazināšanu aizliegto vienošanos lietās (OV 2002, C 45, 3. lpp.).


title: Lieta T-417/05 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja  2006. gada 1. februāra  rīkojums —  Endesa  pret Eiropas Kopienu Komisiju (Pagaidu noregulējums — Koncentrāciju kontrole — Steidzamība)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/30

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 1. februāra rīkojums — Endesa pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-417/05 R)
   (Pagaidu noregulējums - Koncentrāciju kontrole - Steidzamība)
   (2006/C 86/60)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Endesa, SA, Madride (Spānija), (pārstāvji — J. Flynn, QC, S. Baxter, solicitor, M. Odriozola, M. Muñoz de Juan, M. Merola un J. García de Enterría Lorenzo-Velázquez, advokāti)
   Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier, A. Whelan un M. Schneider)
   Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad, abogado del Estado) un Gas Natural SDG, SA, Barselona (Spānija), (pārstāvji — F. E. González Díaz un J. Jiménez de la Iglesia, advokāti)
   Priekšmets
   Lūgums, pirmkārt, atlikt Komisijas 2005. gada 15. novembra vēstules izpildi, kurā tā atzina, ka koncentrācija starp Gas Natural SDG, SA un Endesa, SA nav Kopienas mēroga koncentrācija Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.) nozīmē, un, otrkārt, noteikt citus pagaidu pasākumus.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt pagaidu noregulējuma pieteikumu;

               2)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.


title: Lieta C-183/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 30. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 30. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-183/09) (1)

   2010/C 51/50

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta T-462/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. augustā – Portugāle/Komisija

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/43

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. augustā – Portugāle/Komisija
   (Lieta T-462/16)
   (2016/C 392/57)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji – L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão un J. Saraiva de Almeida)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 20. jūnija Lēmumu C(2016) 3753, kas paziņots 2016. gada 21. jūnijā, ar kuru no Eiropas Savienības finansējuma izslēgti konkrēti izdevumi, kas radušies dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl, pamatojoties uz “trūkumiem konsolidācijā”, ar to no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgta summa EUR 29 957 339,70 apmērā saistībā ar izdevumiem, par kuriem Portugāles Republika paziņojusi saistībā ar platībatkarīgo atbalstu, par 2013. un 2014. finanšu gadu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips, Komisijai piekrītot īstenot valsts attīstības programmu, lai pielāgotu maksājumus saskaņā ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.), 41. panta 3. punktu, bet tad a posteriori atsakoties finansēt izdevumus, kas balstīti uz tai piedāvāto maksājumu pielāgojumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 73/2009 34., 36. pants un 41. panta 3. punkts.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 209, 1. lpp.) 31. panta 2. punkts un samērīguma princips.


title: Lieta C-419/08 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 18. marta spriedums — Trubowest Handel GmbH, Viktor Makarov /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Dempings — Regula (EK) Nr. 2320/97, ar ko ievieš antidempinga maksājumus atsevišķu bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam — Ārpuslīgumiskā atbildība — Zaudējumi — Cēloņsakarība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 18. marta spriedums — Trubowest Handel GmbH, Viktor Makarov/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
   (lieta C-419/08 P) (1)

   (Apelācija - Dempings - Regula (EK) Nr. 2320/97, ar ko ievieš antidempinga maksājumus atsevišķu bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam - Ārpuslīgumiskā atbildība - Zaudējumi - Cēloņsakarība)
   2010/C 134/08
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Trubowest Handel GmbH (pārstāvji — K. Adamantopoulos un E. Petritsi, dikigoroi) un Viktor Makarov (pārstāvji — K. Adamantopoulos un E. Petritsi, dikigoroi)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — P. Hix, pārstāvis, G. Berrisch un G. Wolf, Rechtsanwälte) un Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan un H. van Vliet)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-429/04 Trubowest Handel un Makarov/Padome un Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidījusi prasību par zaudējumu atlīdzību, kas tika celta, lai saņemtu kompensāciju par kaitējumu, kas prasītājiem, iespējams, nodarīts, pieņemot Padomes 1997. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 2320/97, ar ko ievieš galīgos antidempinga maksājumus atsevišķu dzelzs vai neleģētā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam, kuru izcelsme ir Ungārijā, Polijā, Krievijā, Čehijas Republikā, Rumānijā un Slovākijas Republikā, ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 1189/93 un pārtrauc procedūru attiecībā uz tādu importu, kura izcelsme ir Horvātijas Republikā (OV L 322, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Trubowest Handel GmbH un Viktor Makarov atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008.


title: Lieta T-402/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. marta spriedums — Kaul/ITSB — Bayer ( ARCOL ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes ARCOL reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme CAPOL — ITSB Apelāciju padomju lēmumu atceļoša sprieduma izpilde, ko veic ITSB — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Tiesības uz aizstāvību — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 61. panta 2. punkts, 63. panta 6. punkts, 73. panta otrais teikums un 74. panta 2. punkts)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/35

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. marta spriedums — Kaul/ITSB — Bayer (“ARCOL”)
   (Lieta T-402/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ARCOL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “CAPOL” - ITSB Apelāciju padomju lēmumu atceļoša sprieduma izpilde, ko veic ITSB - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Tiesības uz aizstāvību - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 61. panta 2. punkts, 63. panta 6. punkts, 73. panta otrais teikums un 74. panta 2. punkts)
   2009/C 113/71
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kaul GmbH, Elmshorna [Elmshorn] (Vācija) (pārstāvis — G. Virtenbergers [G. Würtenberger] un R. Kunce [R. Kunze], advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Šneiders [G. Schneider])

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Bayer AG, Leverkūzena [Leverkusen] (Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 1. augusta lēmumu lietā R 782/2000-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kaul GmbH un Bayer AG.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kaul GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 8, 12.1.2008.


title: Lieta T-460/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 10. oktobra spriedums — Bang & Olufsen /ITSB (Skaļruņa forma) (Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Skaļruņa forma — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/26

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 10. oktobra spriedums — Bang & Olufsen/ITSB (Skaļruņa forma)
   (Lieta T-460/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Skaļruņa forma - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2007/C 283/46)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bang & Olufsen A/S, Strūera [Struer] (Dānija) (pārstāvis — K. Wallberg, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Bullock)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 22. septembra lēmumu lietā R 497/2005-1 attiecībā uz trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido skaļruņa forma, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 22. septembra lēmumu lietā R 497/2005-1;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus pats un atlīdzina Bang & Olufsen A/S tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta F-76/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Torijano Montero /Padome (Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Kandidāti, kuri ir iekļauti konkursa rezerves sarakstā, kurš ir publicēts pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā — Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunus, mazāk labvēlīgus noteikumus — Civildienesta noteikumu 5. pants — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pants — Vienlīdzības princips — Tiesiskās paļāvības princips — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses — Samērīgums)

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/59

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Torijano Montero/Padome
   (Lieta F-76/05) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Kandidāti, kuri ir iekļauti konkursa rezerves sarakstā, kurš ir publicēts pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā - Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunus, mazāk labvēlīgus noteikumus - Civildienesta noteikumu 5. pants - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pants - Vienlīdzības princips - Tiesiskās paļāvības princips - Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses - Samērīgums)
   2010/C 328/94
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Javier Torijano Montero (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji S. Rodrigues un A. Jaume, avocats, pēc tam S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio Santacruz un I. Šulce)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes lēmumu, ar ko prasītāju, kurš bija iekļauts rezerves sarakstā pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā, klasificē, piemērojot mazāk labvēlīgas Civildienesta noteikumu normas (Regulas (EK, Euratom) Nr. 723/2004, ar ko groza Civildienesta noteikumus, XIII pielikuma 12. pants)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005., 23. lpp. (lieta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā sākotnēji reģistrēta ar numuru T-302/05 un ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai).


title: Apvienotās lietas C-443/04 un C-444/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums  2006. gada 27. aprīlī  ( Hoge Raad der Nederlanden  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  H. A. Solleveld  (lieta C-443/04) un  J. E. van den Hout-van Eijnsbergen  (lieta C-444/04) pret  Staatssecretaris van Financiën  (Sestā PVN direktīva — 13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunkts — Atbrīvojumi — Medicīniskās aprūpes sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās — Terapeitiska aprūpe, ko veic fizioterapeits un psihoterapeits — Paramedicīnisko profesiju definīcija, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts — Diskrecionārā vara — Robežas)

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/14

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 27. aprīlī (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — H. A. Solleveld (lieta C-443/04) un J. E. van den Hout-van Eijnsbergen (lieta C-444/04) pret Staatssecretaris van Financiën

   (Apvienotās lietas C-443/04 un C-444/04) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunkts - Atbrīvojumi - Medicīniskās aprūpes sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās - Terapeitiska aprūpe, ko veic fizioterapeits un psihoterapeits - Paramedicīnisko profesiju definīcija, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts - Diskrecionārā vara - Robežas)
   (2006/C 143/25)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: H. A. Solleveld un J. E. van den Hout-van Eijnsbergen

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — 13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Medicīniskās aprūpes sniegšanas, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās, ko definējusi attiecīgā dalībvalsts, atbrīvojums — Darbības, ko fizioterapeits veic ārpus darbības valsts medicīniskajās vai paramedicīniskajās profesijās
   Rezolutīvā daļa:
   13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tādā veidā, ka tas piešķir dalībvalstīm diskrecionāro varu noteikt paramedicīniskās profesijas un medicīniskās aprūpes pakalpojumus, kas saistīti ar šādām profesijām saistībā ar šajā normā paredzēto atbrīvojumu. Tomēr dalībvalstīm, izmantojot šo diskrecionāro varu, ir jāievēro minētās normas mērķis — nodrošināt, ka atbrīvojumu piemēro tikai pakalpojumiem, kurus veic personas, kam ir vajadzīgā profesionālā kvalifikācija, — kā arī nodokļu neitralitātes princips.
   Valsts tiesiskais regulējums, kurā psihoterapeita profesija ir izslēgta no paramedicīnisko profesiju definīcijas, ir pretrunā ar minēto mērķi un principu tikai tad, ja no PVN atbrīvo psihoterapeitisko aprūpi, ko veic psihiatri, psihologi vai jebkādas citas medicīniskās vai paramedicīniskās profesijas pārstāvji, kaut gan par līdzvērtīgu tai var uzskatīt arī psihoterapeitu veikto aprūpi, ņemot vērā viņu profesionālo kvalifikāciju; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
   Valsts tiesiskais regulējums, kurā atsevišķas specifiskas medicīniskās aprūpes darbības, piemēram, aprūpe veicot traucējumu lauku diagnostiku, ko veic fizioterapeiti, ir izslēgtas no šīs paramedicīniskās profesijas definīcijas, ir pretrunā ar šo pašu mērķi un principu tikai tad, ja no PVN atbrīvo minēto aprūpi veicot traucējumu lauku diagnostiku, ko īsteno saistībā ar minētajām darbībām, sniedz ārsti vai zobārsti, kaut gan par līdzvērtīgu tai var uzskatīt arī fizioterapeitu veikto aprūpi, ņemot vērā viņu profesionālo kvalifikāciju; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 6, 08.01.2005.


title: Lieta C-260/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu lietā T-63/09 Volkswagen AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 29. maijā iesniedza Volkswagen AG

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu lietā T-63/09 Volkswagen AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 29. maijā iesniedza Volkswagen AG

   (Lieta C-260/12 P)
   2012/C 227/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Volkswagen AG (pārstāvji — H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījums:

   pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu lietā T-63/09.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta spriedumu lietā T-63/09, ar kuru šī tiesa ir noraidījusi Volkswagen AG prasību par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 9. decembra lēmumu lietā R 749/2007-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Volkswagen AG un Suzuki Motor Corporation.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi šādus apelācijas sūdzības pamatus:

               —

               procesuālie pārkāpumi tiesību uz uzklausīšanu atteikšanas un lietas apstākļu sagrozīšanas dēļ;

               —

               Savienības tiesību pārkāpums, kļūdaini piemērojot Kopienas preču zīmju regulas (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punkta a) apakšpunktu.

         Vispārējā tiesa, neizskatot apelācijas sūdzības iesniedzējas norādīto argumentāciju, esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz uzklausīšanu un sagrozījusi lietas apstākļus. Pretēji Vispārējās tiesas konstatējumiem, apelācijas sūdzības iesniedzēja esot sniegusi detalizētu argumentāciju attiecībā uz apzīmējuma “SWIFT” aprakstošo raksturu angļu valodā. Vispārējā tiesa tāpat neesot ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības pieteikumā norādītos argumentus saistībā ar atšķirībām, kas sabiedrības uztverē atsevišķās valstīs pastāvot attiecībā uz apzīmējumu “GTI”.
   Turpmāk Vispārējā tiesa esot nepamatoti noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju, atbilstoši kurai trīs no burtiem sastāvošie apzīmējumi ar burtu “I”, kas tikuši norādīti kā aprakstošās nozīmes piemēri, esot tikuši ierakstīti reģistrā kā atšķirtspējīgas preču zīmes. Turklāt Vispārējā tiesa esot pārkāpusi taisnīgā procesa principus, jo vienam preču zīmes reģistrācijas faktam tā esot piešķīrusi dažādas pierādīšanas vērtības. Esot tikušas pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz uzklausīšanu, jo Vispārējā tiesa neesot izskatījusi tās argumentus attiecībā uz apzīmējuma “GTI” īpašo raksturu.
   Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lietas apstākļus, jo tā esot kļūdaini pārmetusi apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka tā neesot norādījusi pietiekamus argumentus saistībā ar preču zīmes “GTI” aizsardzību tiesā. Tāpat Vispārējā tiesa neesot izskatījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus attiecībā uz pierādījumu, no kuriem ITSB ir izdarījis secinājumu par to, ka Zviedrijas sabiedrība, kā tiek apgalvots, sapratīs (preču zīmes nozīmi), pierādījuma spēku.
   Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Preču zīmju regulas 8. panta 1. un 2. punktu un tādēļ pārkāpusi Savienības tiesības. Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums esot jānoraida jau tad, ja tikai vienā dalībvalstī pastāv agrākas preču zīmju tiesības, kas attiecas uz līdz sajaukšanas pakāpei līdzīgu preču zīmi. Tomēr Vispārējā tiesa esot pārbaudījusi “ES kopumā” un līdz ar to esot iekļāvusi arī tādu valstu aspektus, kurās šāda preču zīmes aizsardzība nepastāv. Tas esot pretrunā Tiesas judikatūrai spriedumā lietā “Matratzen Concord”. (2)

   Tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības, apzīmējumu “GTI” klasificējot kā tehnisku aprakstošu norādi, lai gan šis apzīmējums vairākās dalībvalstīs ir reģistrēts kā preču zīme. Tikai centrālajām iestādēm esot tiesības lemt par preču zīmes aprakstošu nozīmi to attiecīgajā teritorijā. Tikai tad, ja ir iesniegts pieteikums par anulēšanu, ES iestāde var lemt par valsts preču zīmes spēkā neesamību, pārbaudot sajaukšanas iespēju.
   Turpmāk Vispārējā tiesa esot neatbilstoši noteikusi jaunus kritērijus, lai pārbaudītu apstrīdētajā preču zīmes reģistrācijas pieteikumā iekļautas preču zīmes sastāvdaļas patstāvīgo apzīmējošo stāvokli. Turklāt tā esot pārkāpusi Savienības tiesības, uzskatot, ka ar preču zīmi pašu par sevi patērētājam nepietiekot, lai noteiktu komerciālo preču izcelsmi, bet ka patērētājs centīsies iegūt papildu informāciju ārpus reģistrācijai pieteiktas preču zīmes un it īpaši meklēs ražotāja norādi uz produkta. Visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi sajaukšanas iespējas priekšnosacījumus, ņemot vērā sērijas preču zīmes aspektu, proti, atsakoties iekļaut preču zīmi “SWIFT GTI” apelācijas sūdzības iesniedzējas apzīmējumu “Golf GTI” un “Lupo GTI” sērijā.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) par Kopienas preču zīmi; OV L 78, 1. lpp.

      (2)  2004. gada 28. aprīļa spriedums lietā C-3/03 P Matratzen Concord, Recueil, I-03657. lpp.


title: Lieta T-118/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojums – Slovēnija/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/58

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojums – Slovēnija/Komisija
   (Lieta T-118/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība)
   (2016/C 038/78)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvis – L. Bembič)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Rous Demiri un D. Triantafyllou)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 19. decembra Īstenošanas lēmumu 2014/950/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 369, 71. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Slovēnijas Republikas veiktajiem izdevumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               par Itālijas Republikas, Francijas Republikas un Ungārijas pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               Slovēnijas Republika sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Slovēnijas Republika, Komisija, Itālijas Republika, Francijas Republika un Ungārija sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā pašas.

      (1)  OV C 146, 4.5.2015.


title: Lieta T-640/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojums – Beul/Parlaments un Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Finanšu tirgu darbība — Regula (ES) Nr. 537/2014 — Leģislatīvs akts — Individuāla skāruma neesamība — Nepieņemamība

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/56

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojums – Beul/Parlaments un Padome
   (Lieta T-640/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Finanšu tirgu darbība - Regula (ES) Nr. 537/2014 - Leģislatīvs akts - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
   (2016/C 027/72)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carsten René Beul (Neivīda, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji K.-G. Stümper, vēlāk – H.-M. Pott un T. Eckhold, advokāti)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – P. Schonard un D. Warin) un Eiropas Savienības Padome (pārstāves – R. Wiemann un N. Rouam)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Regulu (ES) Nr. 537/2014 par īpašām prasībām attiecībā uz obligātajām revīzijām sabiedriskas nozīmes struktūrās un ar ko atceļ Komisijas Lēmumu 2005/909/EK (OV L 158, 77. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               par Eiropas Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               Carsten René Beul sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Komisija un Parlaments sedz savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta C-483/06: Prasība, kas celta 2006. gada 24. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/11

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-483/06)
   (2007/C 20/15)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — L. Pignataro)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika, neiekļaujot sponsorizēšanas aizliegumā tādus pasākumus vai darbības, kas norisinās vienīgi Itālijas teritorijā, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 2003/33/EK (1) 5. panta 1. punkts

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas tiesību aktos ir paredzēta atkāpe no 5. panta 1. punktā noteiktā sponsorizēšanas aizlieguma, kura nav paredzēta Direktīvā 2003/33/EK.

      (1)  OV L 152, 16. lpp.


title: Lieta C-135/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. martā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Grieķijas Republika/Grigorios Nikiforidis

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. martā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Grieķijas Republika/Grigorios Nikiforidis

   (Lieta C-135/15)
   (2015/C 198/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Grieķijas Republika

      Atbildētājs: Grigorios Nikiforidis

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regula Roma I (1) atbilstoši tās 28. pantam ir piemērojama darba attiecībām vienīgi tad, ja tiesiskās attiecības ir nodibinātas ar vēlāk kā 2009. gada 16. decembrī noslēgtu darba līgumu, jeb regula ir piemērojama jebkādas vēlākas vienošanās gadījumā starp līgumslēdzējiem darba attiecības turpināt, tās grozot vai negrozot?

               2)

               Vai Regulas Roma I 9. panta 3. punkts izslēdz tikai citas valsts, kurā līgumā paredzētie pienākumi nav jāpilda vai nav pildīti, prevalējošo imperatīvo normu piemērošanu, jeb arī liedz tās netieši piemērot tās valsts tiesībās, kuras piemērojamas līgumam?

               3)

               Vai LES 4. panta 3. punktā nostiprinātajam lojālas sadarbības principam ir juridiska nozīme saistībā ar valsts tiesas lēmumu tieši vai netieši piemērot citas dalībvalsts prevalējošās imperatīvās normas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Regula (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (OV L 177, 6. lpp.).


title: Lieta T-68/12: Prasība, kas celta 2012. gada 10. februārī — Hemmati /Padome

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 10. februārī — Hemmati/Padome
   (Lieta T-68/12)
   2012/C 109/54
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Abdolnaser Hemmati (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — B. Mettetal un C. Wucher-North, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Regulas (ES) 961/2010 grozīto VIII pielikuma A tabulas 7. punktu, kā tas noteikts Padomes Īstenošanas regulas 1245/2011 (1) pielikumā, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP grozīto II pielikuma A tabulas 7. punktu, kā tas noteikts Padomes Lēmuma 2011/783/KĀDP (2) pielikumā, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Regulas (ES) 961/2010, ko īsteno ar Regulu 1245/2011, 16. panta 2. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Lēmuma 2010/413/KĀDP, ko groza ar Lēmumu 783/2011/KĀDP, 19. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Lēmuma 2010/413/KĀDP, ko groza ar Lēmumu 783/2011/KĀDP, 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt 2011. gada 5. decembra vēstuli — lēmumu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi procedūras pārkāpumu, nenorādot atbilstošu pamatojumu prasītāja iekļaušanai apstrīdētās Regulas 1245/2011 un Lēmuma 2011/783/KĀDP sarakstā;

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja Tiesa atzītu, ka Padomes sniegtais pamatojums ir pietiekams, Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, jo prasītājs nav saistīts ar “Daftar” interesēm, kā arī nepiedalās tā saucamā “režīma” stratēģisko interešu finansēšanā, ne arī apgalvotajā kodolprogrammā. Līdz ar to nav ievēroti Lēmumā 2010/413/KĀDP, ko groza ar Lēmumu 2011/783/KĀDP, noteiktie iekļaušanas būtiskie kritēriji attiecībā uz prasītāju, tādējādi Padome, nosakot, vai šie kritēriji bija ievēroti, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Turklāt Padome nav arī pareizi piemērojusi attiecīgo kritēriju.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja iekļaušana ir pretrunā viņa tiesībām uz īpašumu un samērīguma principam.

      (1)  Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas Regula (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 02.12.2011. 11. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmums 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 02.12.2011. 71. lpp.).


title: Lieta T-115/06: Prasība, kas celta  2006. gada 7. aprīlī  —  Fiskeri og Havsbruksnæringens Landsforening  u.c. pret Padomi

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 7. aprīlī — Fiskeri og Havsbruksnæringens Landsforening u.c. pret Padomi
   (Lieta T-115/06)
   (2006/C 143/65)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Fiskeri og Havsbruksnæringens Landsforening u.c., Oslo (Norvēģija), Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Trondheim (Norvēģija), Salmar Farming AS, Frøya (Norvēģija), Hydrotec AS, Kristiansund (Norvēģija), Hallvard Lerøy AS, Bergen (Norvēģija), Lerøy Midnor AS, Hestika (Norvēģija) (pārstāvji — B. Servais un T. S. Paulsen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2006. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 85/2006 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu un uzliktā pagaidu maksājuma galīgu iekasēšanu par saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu importu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji ir Norvēģijas lašu ražotāji, audzētāji un eksportētāji vai pārstāv šādus uzņēmumus un prasa atcelt Padomes 2006. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 85/2006 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu un uzliktā pagaidu maksājuma galīgu iekasēšanu par saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu importu (1) (turpmāk tekstā — “Apstrīdētā regula”), jo tā pārkāpj vairākus Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (2) (turpmāk tekstā — “Pamata regula”) pantus.
   Apstrīdētās regulas izstrādāšanas procedūras laikā Eiropas Kopienu Komisijas dienesti piekrita aizstāt tiesības ad valorem ar minimālu importa cenu. Apstrīdētā regula to apliecina.
   Savas prasības atbalstam prasītāji apgalvo, ka Norvēģijas ražotāju/eksportētāju pārbaude izlases veidā, kas attiecās tikai uz eksportējošiem ražotājiem un neietvēra ne ražotājus, kas neeksportē, ne eksportētājus, kas neražo, neatspoguļoja Norvēģijas lašu industrijas struktūru un ir pretrunā ar iepriekšējiem lēmumiem par pārbaudi izlases veidā Norvēģijas lašu tirgū.
   Prasītāji arī uzsver, ka atbildētāja nav piemērojusi Pamata regulas 9. panta 4. punktā ietverto noteikumu par mazāku nodevu. Tie uzskata, ka vidējā, svērtā dempinga starpība bija mazāka par vidējo, svērto zaudējumu starpību, kā arī minimālā importa cena un fiksētā muitas nodeva tāpēc bija jāaprēķina, balstoties uz vidējo, svērto dempinga starpību un nevis uz vidējo, svērto zaudējumu starpību. Par minimālās importa cenas noteikšanu bez dempinga prasītāji apgalvo, ka trīs gadu vidējā maiņas kursa, vidējā maiņas kursa pārbaudes perioda vietā, izmantošana NOK pārrēķināšanai EUR ir mākslīgi palielinājusi minimālo importa cenu bez dempinga.
   Turklāt prasītāji apgalvo, ka laša filejas minimālā importa cena nav noteikta, pamatojoties uz izlases datiem, un ka tā ir fiksēta, pārkāpjot Pamata regulas 3. panta 5. punktu un 20. pantu un labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības principu, un tiesības tikt uzklausītam tiesā
   Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka zaudējuma un tā cēloņu vērtējums ir kļūdains. Pirmkārt, zaudējuma analīzē atbildētāja balstījās uz to, ka viss importa kopums ir dempings. Otrkārt, tas, ka vidējā pārdošanas cena Kopienu industrijā ir acīmredzami samazinājusies GBP apmaiņas pret EUR, nevis importa rezultātā, jo visi Kopienu ražotāji, kuri tika pārbaudīti izlases veidā, atrodas Apvienotajā Karalistē. Treškārt, atbildētāja nav pietiekami pārbaudījusi, kā pieaugošās ražošanas izmaksas Kopienā varēja ietekmēt Kopienu industriju.

      (1)  OV L 15, 1. lpp.

      (2)  OV L 56, 1. lpp.


title: Lieta C-350/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums ( Sächsisches Landessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kattner Stahlbau GmbH/Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft (Konkurence — EKL 81., 82. un 86. pants — Obligāta dalība apdrošināšanas organizācijā, kas apdrošina pret nelaimes gadījumiem darbā un arodslimībām — Jēdziens uzņēmums — Dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EKL 49. un 50. pants — Ierobežojums — Pamatojums — Būtiska apdraudējuma risks sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālajam līdzsvaram)

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/5

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums (Sächsisches Landessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kattner Stahlbau GmbH/Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft

   (Lieta C-350/07) (1)

   (Konkurence - EKL 81., 82. un 86. pants - Obligāta dalība apdrošināšanas organizācijā, kas apdrošina pret nelaimes gadījumiem darbā un arodslimībām - Jēdziens “uzņēmums” - Dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 49. un 50. pants - Ierobežojums - Pamatojums - Būtiska apdraudējuma risks sociālā nodrošinājuma sistēmas finansiālajam līdzsvaram)
   2009/C 102/07
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Sächsisches Landessozialgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājsa: Kattner Stahlbau GmbH

      Atbildētāja: Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sächsisches Landessozialgericht – EKL 81. un 82. panta, kā arī citu Kopienu tiesību normu interpretācija – Valsts regulējums, kas nosaka obligātās apdrošināšanas pret nelaimes gadījumiem darbā un arodslimībām shēmu, kuru veido vairākas nelaimes gadījumu darbā novēršanas asociācijas (“Berufsgenossenschaft”) un kura paredz uzņēmumu obligātu piesaistīšanu teritoriāli un profesionāli kompetentai asociācijai – Šo nelaimes gadījumu darbā novēršanas asociāciju, kam ir iespējas autonomi noteikt iemaksu likmes, valsts regulējumam neparedzot maksimālo summu, atzīšana par “uzņēmumu” EKL 81. un 82. panta izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 81. un 82. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda iestāde kā darba devēju atbildības apdrošināšanas asociācija, par kuru ir pamata tiesvedība, kurā ir pienākums iestāties noteiktas darbības jomas un ģeogrāfiskās teritorijas uzņēmumiem apdrošināšanas pret nelaimes gadījumiem darbā un arodslimību ietvaros, nav uzņēmums šo noteikumu izpratnē, bet pilda pilnībā sociālu funkciju tiktāl, ciktāl šāda organizācija darbojas sistēmā, ar kuru tiek ieviests solidaritātes princips, un šī sistēma ir pakļauta valsts kontrolei, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               EKL 49. un 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamata tiesvedības pamatā, kurā paredzēts, ka noteiktas darbības jomas un teritorijas uzņēmumiem ir pienākums iestāties tādā organizācijā kā darba devēju atbildības apdrošināšanas asociācija, par ko ir pamata tiesvedība, ar nosacījumu, ka šī sistēma nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu vienas sociālā nodrošinājuma jomas finansiālā līdzsvara mērķi, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-324/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedums — J & F Participações /ITSB — Plusfood Wrexham ( “Friboi” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Friboi” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “FRIBO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/22

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedums — J & F Participações/ITSB — Plusfood Wrexham (“Friboi”)
   (Lieta T-324/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Friboi” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “FRIBO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)
   2011/C 103/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: J & F Participações SA (Sorocaba, Brazīlija) (pārstāvis — A. Fernández Fernández-Pacheco, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Plusfood Wrexham Ltd (Llay, Wrexham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — G. van Roeyen, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 22. aprīļa lēmumu lietā R 824/2008-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Fribo Foods Ltd un Agropecuaria Friboi, Ltda

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               J & F Participações SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta C-277/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Heinz-Gerhard Albrecht/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Heinz-Gerhard Albrecht/TUIfly GmbH

   (Lieta C-277/17)
   (2017/C 239/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Heinz-Gerhard Albrecht

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta T-146/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland u.c./Komisija

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/41

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland u.c./Komisija
   (Lieta T-146/16)
   (2016/C 191/54)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland (‘s-Graveland, Nīderlande), Stichting Het Groninger Landschap (Haren, Nīderlande), It Fryske Gea (Opsterland, Nīderlande), Stichting Het Drentse Landschap (Assen, Nīderlande), Stichting Het Overijssels Landschap (Dalfsen, Nīderlande), Stichting Het Geldersch Landschap (Arnhem, Nīderlande), Stichting Flevo-Landschap (Lelystad, Nīderlande), Stichting Het Utrechts Landschap (De Bilt, Nīderlande), Stichting Landschap Noord-Holland (Heiloo, Nīderlande), Stichting Het Zuid-Hollands Landschap (Roterdama, Nīderlande), Stichting Het Zeeuwse Landschap (Heinkenszand, Nīderlande), Stichting Het Noordbrabants Landschap (‘s-Hertogenbosch, Nīderlande), Stichting Het Limburgs Landschap (Māstrihta, Nīderlande) (pārstāvji – P. Kuypers un M. de Wit, advocaten)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 2. septembra Lēmumu par valsts atbalstu SA.27301 (2015/NN) – Nīderlande, C(2015) 5929 final;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāji norāda, ka dabas aizsardzība Nīderlandē ir sabiedrisks pakalpojums 26. Protokola par sabiedriskiem pakalpojumiem (OV 2012, C 326, 308. lpp.) 2. panta izpratnē, un tādējādi tas nav saistīts ar ekonomiku.

                           —

                           Prasītāji, pretēji LESD 107. panta 1. punktam, esot tikuši kvalificēti kā uzņēmumi. Vispirms tie norāda, ka tie ir bezpeļņas teritoriju apsaimniekošanas organizācijas, kas izveidotas (ar ekonomiku nesaistīta) sabiedriskā mērķa sasniegšanai. Pakārtoti prasītāji norāda, ka tie nav uzņēmumi, kad tie, pamatojoties uz Noteikumiem par maksājumiem privātām teritoriju apsaimniekošanas dabas aizsardzības organizācijām [Regeling bijdragen Particuliere terreinbeherende Natuur Beschermingsorganisaties], saņem subsīdijas dabas teritoriju iegādei.

                           —

                           Subsīdiju regulējums neradot ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ņemot vērā ar subsidēšanu saistītos nosacījumus.

                           —

                           Valsts atbalsta shēmas rezultātā netiekot izkropļota konkurence.

                           —

                           Valsts atbalsta shēma neietekmējot tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.


title: Lieta C-467/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Tribunale di Milano 2005. gada 6. oktobra  rīkojumu kriminālprocesā pret  Giovanni Dell'Orto

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Milano2005. gada 6. oktobra rīkojumu kriminālprocesā pret Giovanni Dell'Orto

   (Lieta C-467/05)
   (2006/C 74/08)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Tribunale di Milano lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 6. oktobra rīkojumu kriminālprocesā pret Giovanni Dell'Orto un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 27. decembrī.

      Tribunale di Milano lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai — saskaņā ar 1. un turpmākajiem pantiem Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/80/EK (1) par kompensāciju noziegumos cietušajiem vai citām Kopienu tiesību normām — Pamatlēmuma 2001/220/TI 2. un 9. pants principā ir piemērojams jebkurā kriminālprocesā jebkurai personai, kuru ir ietekmējis noziedzīgs nodarījums?

               2.

               Vai — saskaņā ar 1. un turpmākajiem pantiem Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem vai citām Kopienu tiesību normām — Pamatlēmuma 2001/220/TI 2. un 9. pants, veicot kriminālprocesuālas darbības galīgā sprieduma izpildei (un līdz ar to arī taisot spriedumu atbilstoši KPK 444. pantam), ir piemērojams jebkurai personai, kuru ir ietekmējis noziedzīgs nodarījums?

      (1)  OV L 261, 6.8.2004., 15. lpp.


title: Lieta F-41/08: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. septembra spriedums — Honnefelder /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Mutvārdu pārbaudījuma norise — Atlases komisijas stabilitāte)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/58

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. septembra spriedums — Honnefelder/Komisija
   (Lieta F-41/08) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Mutvārdu pārbaudījuma norise - Atlases komisijas stabilitāte)
   2011/C 30/108
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stephanie Honnefelder (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — C. Bode, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — Berardis-Kayser un B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu neiekļaut prasītājas vārdu konkursa AD/26/05 rezerves sarakstā nepietiekama novērtējuma saņemšanas mutvārdu pārbaudījumā dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2007. gada 10. maija lēmumu neiekļaut S. Honnefelder konkursa EPSO/AD/26/05 rezerves sarakstā;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 128, 24.05.2008., 38. lpp.


title: Lieta T-238/14: Prasība, kas celta 2014. gada 11. aprīlī  – EGBA un RGA /Komisija

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/35

         Prasība, kas celta 2014. gada 11. aprīlī – EGBA un RGA/Komisija
   (Lieta T-238/14)
   2014/C 212/45
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: European Gaming and Betting Association (EGBA) (Brisele, Beļģija) un The Remote Gambling Association (RGA) (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – S. Brankin, Solicitor, T. De Meese, E. Wijckmans un M. Mudrony, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmumu par valsts atbalstu SA.30753 (C 34/10) (ex N 140/10), ko Francija plāno sniegt zirgu skriešanās sacīkšu sabiedrībām (OV 2014, L 14, 17. lpp.), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pārkāpti būtiski procedūras noteikumi, kas ietverti [LESD] 108. panta 2. punktā vai izriet no tā, labas pārvaldības princips un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 47. pants.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pārkāpti LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts un labas pārvaldības princips, jo

                           —

                           pasākums nav nepieciešams un tāpēc tam nav patiesa vispārējo interešu mērķa;

                           —

                           pasākums ietver izmaksas, kas nav attaisnotas ar vispārējām interesēm;

                           —

                           pasākums nav piemērots līdzeklis, lai sasniegtu vispārējo interešu mērķi;

                           —

                           pasākums kropļo konkurenci un kaitē tirdzniecībai, un

                           —

                           novērtējot pasākumu, Komisija nav ņēmusi vērā vispārējo kontekstu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka dažādos apstrīdētā pasākuma aspektos Komisija nav pienācīgi norādījusi pamatojumu.


title: Lieta C-291/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Helga Jordan-Grompe, Sven Grompe, Yves-Felix Grompe, Justin Joel Grompe/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/40

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Helga Jordan-Grompe, Sven Grompe, Yves-Felix Grompe, Justin Joel Grompe/TUIfly GmbH

   (Lieta C-291/17)
   (2017/C 239/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Helga Jordan-Grompe, Sven Grompe, Yves-Felix Grompe, Justin Joel Grompe

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-507/03: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 13. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija (Publiskais iepirkums — EKL 43. un 49. pants — Direktīva 92/50/EEK — Publiskā iepirkuma piešķiršana Īrijas pasta pakalpojumu sniedzējam An Post, iepriekš nepublicējot paziņojumu par to — Noteiktas pārrobežu intereses — Pārskatāmība)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 13. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-507/03) (1)

   (Publiskais iepirkums - EKL 43. un 49. pants - Direktīva 92/50/EEK - Publiskā iepirkuma piešķiršana Īrijas pasta pakalpojumu sniedzējam An Post, iepriekš nepublicējot paziņojumu par to - Noteiktas pārrobežu intereses - Pārskatāmība)
   (2007/C 315/02)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — K. Lūiss [X. Lewis] un K. Vīdners [K. Wiedner], Dž. Flinns [J. Flynn], QC)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — D. O'Hagans [D. O'Hagan], E. Regans [E. Regan] un B. O'Mūrs [B. O'Moore], SC, K. O'Tūls [C. O'Toole], barrister)

      Lietas dalībnieces, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji — J. Molde [J. Molde] un A. Jakobsens [A. Jacobsen]), Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues], D. Petraušs [D. Petrausch] un S. Ramē [S. Ramet]), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster], K. Viselsa [C. Wissels] un P. van Ginnekens [P. van Ginneken]), Somijas Republika (pārstāve — A. Gimareša-Purokoski [A. Guimaraes-Purokoski])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 49. panta pārkāpums — Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Lēmums par publiskā iepirkuma piešķiršanu, iepriekš nepublicējot paziņojumu par to — Līgums, kas piešķirts Īrijas pasta pakalpojumu sniedzējam (An Post), saskaņā ar kuru personas, kurām ir tiesības uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem, var saņemt minētos pabalstus pasta nodaļās
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 35, 7.2.2004.


title: Apvienotās lietas no C-165/09 līdz C-167/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 26. maija spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting Natuur en Milieu u.c. (C-165/09)/ College van Gedeputeerde Staten van Groningen, Stichting Natuur en Milieu u.c. (C-166/09)/ College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland un Stichting Natuur en Milieu u.c. (C-167/09)/ College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland (Vide — Direktīva 2008/1/EK — Spēkstacijas būvniecības un ekspluatācijas atļauja — Direktīva 2001/81/EK — Valstīm noteiktā maksimāli pieļaujamā emisija dažām atmosfēru piesārņojošām vielām — Dalībvalstu pilnvaras pārejas periodā — Tieša iedarbība)

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 26. maija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting Natuur en Milieu u.c. (C-165/09)/College van Gedeputeerde Staten van Groningen, Stichting Natuur en Milieu u.c. (C-166/09)/College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland un Stichting Natuur en Milieu u.c. (C-167/09)/College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland

   (Apvienotās lietas no C-165/09 līdz C-167/09) (1)

   (Vide - Direktīva 2008/1/EK - Spēkstacijas būvniecības un ekspluatācijas atļauja - Direktīva 2001/81/EK - Valstīm noteiktā maksimāli pieļaujamā emisija dažām atmosfēru piesārņojošām vielām - Dalībvalstu pilnvaras pārejas periodā - Tieša iedarbība)
   2011/C 211/06
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals (C-165/09), Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne (C-166/09), Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne (C-167/09)

      Atbildētājas: College van Gedeputeerde Staten van Groningen (C-165/09), College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland (C-166/09 un C-167/09),

      piedaloties: RWE Eemshaven Holding BV, agrāk — RWE Power AG (C-165/09), Electrabel Nederland NV (C-166/09), College van Burgemeester en Wethouders Rotterdam (C-166/09 un C-167/09), E.On Benelux NV (C-167/09)

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State — Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.), tagad Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (kodificētās versijas) (OV L 24, 8. lpp.), 9. panta interpretācija un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvas 2001/81/EK par valstīm noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju dažām atmosfēru piesārņojošām vielām (OV L 309, 22. lpp.) 4. panta 1. punkta interpretācija — Vides atļaujas pieteikums — Kompetentās iestādes lēmums — Dalībvalstu pienākumi laika posmā no direktīvas transponēšanas termiņa līdz Direktīvas 2001/81 4. panta 1. punktā paredzētajai dienai, kas ir vēlāka par tās transponēšanas termiņu — Spēkstacija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               9. panta 1., 3. un 4. punkts Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvā 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli, sākotnējā redakcijā, kā arī versijā, kas kodificēta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvu 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli, ir jāinterpretē tādējādi, ka, izsniedzot vides atļauju tādu rūpniecības iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai, par kādām ir pamata lietas, dalībvalstīm nav pienākuma šīs atļaujas izsniegšanas nosacījumos ietvert Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvā 2001/81/EK par valstīm noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju dažām atmosfēru piesārņojošām vielām valstīm noteikto maksimāli pieļaujamo SO2 un NOx emisiju, bet tām jāizpilda no minētās Direktīvas 2001/81 izrietošais pienākums saistībā ar valsts programmām īstenot vai plānot atbilstošu un viendabīgu politiku un pasākumus, kas kopumā var konkrēti samazināt šo piesārņojošo vielu emisiju līdz daudzumiem, kuri vēlākais 2010. gada beigās nepārsniedz šīs direktīvas I pielikumā norādīto maksimāli pieļaujamo emisiju;

               2)

               pārejas periodā no 2002. gada 27. novembra līdz 2010. gada 31. decembrim, kas paredzēts Direktīvas 2001/81 4. pantā,

                           —

                           ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 288. panta 3. punktu, kā arī Direktīvu 2001/81 dalībvalstīm ir noteikts pienākums atturēties īstenot pasākumus, kas varētu būtiski apdraudēt šajā direktīvā paredzētā rezultāta sasniegšanu;

                           —

                           pats fakts, ka dalībvalstis īsteno īpašu pasākumu attiecībā uz vienu SO2 un NOx avotu, šķiet, nevar būtiski apdraudēt Direktīvā 2001/81 paredzētā rezultāta sasniegšanu. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai tā tas ir attiecībā uz katru lēmumu izsniegt vides atļauju rūpniecības iekārtas būvniecībai un ekspluatācijai, par kādiem ir pamata lietas;

                           —

                           ar LESD 288. panta 3. punktu un Direktīvas 2001/81 6. pantu, 7. panta 1. un 2. punktu, kā arī 8. panta 1. un 2. punktu dalībvalstīm ir noteikts pienākums, pirmkārt, izstrādāt, atjaunināt un pēc vajadzības pārstrādāt valsts SO2 un NOx emisijas pakāpeniskas samazināšanas programmas, kuras tām ir pienākums darīt pieejamas sabiedrībai un attiecīgajām organizācijām, sniedzot skaidru, saprotamu un viegli pieejamu informāciju, kā arī noteiktajā termiņā paziņot Eiropas Komisijai, un, otrkārt, sagatavot un katru gadu atjaunināt valsts mēroga pārskatus par minēto emisiju un emisijas prognozes 2010. gadam, kuri tām noteiktajā termiņā ir jāpaziņo Eiropas Komisijai un Eiropas Vides aģentūrai;

                           —

                           ar LESD 288. panta 3. punktu un pašu Direktīvu 2001/81 dalībvalstīm nav noteikts pienākums nedz atteikt vai ierobežot vides atļaujas izsniegšanu rūpniecības iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai, par kādām ir pamata lietas, nedz arī īstenot īpašus kompensācijas pasākumus attiecībā uz katru izsniegto šāda veida atļauju, un tā tas ir pat gadījumā, ja tiek pārsniegta valstīm noteiktā maksimāli pieļaujamā SO2 un NOx emisija vai ja ir šādas pārsniegšanas risks;

               3)

               Direktīvas 2001/81 4. pants nav bez nosacījumiem un pietiekami precīzs, lai indivīdi varētu valsts tiesās uz to atsaukties līdz 2010. gada 31. decembrim.

         Ar Direktīvas 2001/81 6. pantu tieši skartajiem indivīdiem ir piešķirtas tiesības, uz kurām var atsaukties valsts tiesās, lai varētu panākt, ka pārejas periodā no 2002. gada 27. novembra līdz 2010. gada 31. decembrim dalībvalstis saistībā ar valsts programmām īsteno vai plāno atbilstošu un viendabīgu politiku un pasākumus, kas kopumā var samazināt minēto piesārņojošo vielu emisiju tādējādi, lai tiktu ievērota minētās direktīvas I pielikumā paredzētā valstīm noteiktā maksimāli pieļaujamā emisija vēlākais 2010. gada beigās, un dara ar šo mērķi izstrādātās programmas pieejamas sabiedrībai un attiecīgajām organizācijām, sniedzot skaidru, saprotamu un viegli pieejamu informāciju.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.


title: Lieta C-12/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. janvārī iesniedza Dublin Metropolitan District Court (Īrija) — Danise McDonagh/Ryanair Ltd

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. janvārī iesniedza Dublin Metropolitan District Court (Īrija) — Danise McDonagh/Ryanair Ltd

   (Lieta C-12/11)
   2011/C 80/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Dublin Metropolitan District Court

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Danise McDonagh

      Atbildētājs: Ryanair Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tādi apstākļi kā Eiropas gaisa telpas slēgšana, ko izraisījis Eijafjadlajegidla vulkāna izvirdums Islandē, kā rezultātā radušies plaši un ilgstoši gaisa satiksmes pārtraukumi, pārsniedz “ārkārtējus apstākļus” Regulas 261/2004 (1) nozīmē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šādos apstākļos atbildība, kas izriet no pienākuma nodrošināt aprūpi, tiek izslēgta saskaņā ar 5. un 9. pantu?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai 5. un 9. pants ir spēkā neesoši tiktāl, ciktāl tie ir pretrunā samērīguma un nediskriminācijas principiem, Monreālas konvencijā iedibinātajam “objektīvu interešu līdzsvara” principam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantam?

               4)

               Vai 5. un 9. pantā paredzētais pienākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir netiešs ierobežojums laika un/vai finansiāls ierobežojums, nodrošinot aprūpi gadījumos, kad lidojumu atcelšanu ir izraisījuši “ārkārtēji apstākļi”?

               5)

               Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir noliedzoša, vai 5. un 9. pants ir spēkā neesoši tiktāl, ciktāl tie ir pretrunā samērīguma un nediskriminācijas principiem, Monreālas konvencijā iedibinātajam “objektīvu interešu līdzsvara” principam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004 ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91


title: Apvienotās lietas C-72/10 un C-77/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Marcello Costa (C-72/10) un Ugo Cifone (C-77/10) (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Derību par sporta pasākumiem rīkošana — Prasība noslēgt koncesiju — Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas — 16300 papildkoncesiju piešķiršana — Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums — Tiesiskās drošības princips — Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība — Valsts tiesiskais regulējums — Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām — Pieļaujamība — Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija — Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums — Pieļaujamība)

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Marcello Costa (C-72/10) un Ugo Cifone (C-77/10)
   (Apvienotās lietas C-72/10 un C-77/10) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Derību par sporta pasākumiem rīkošana - Prasība noslēgt koncesiju - Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas - 16 300 papildkoncesiju piešķiršana - Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums - Tiesiskās drošības princips - Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība - Valsts tiesiskais regulējums - Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām - Pieļaujamība - Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija - Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums - Pieļaujamība)
   2012/C 98/05
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Marcello Costa (C-72/10) un Ugo Cifone (C-77/10)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte suprema di cassazione — Personu brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Derību apkopošanas darbības — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru no tiesībsargājošām iestādēm ir jāsaņem atļauja vai koncesija šīs darbības veikšanai — Aizsardzība, kas ir nodrošināta koncesionāriem, kuri atļaujas un koncesijas ieguva, pamatojoties uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem šajā pašā nozarē — Saderība ar EKL 43. un 49. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               EKL 43. un 49. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka dalībvalsts, kura, pārkāpjot Savienības tiesības, vienai uzņēmumu kategorijai nav piešķīrusi koncesijas saimnieciskās darbības veikšanai un kura vēlas novērst šo pārkāpumu, izsludinot konkursu uz ievērojamu skaitu jaunu koncesiju, aizsargā darbību uzsākušo uzņēmumu iegūto komercstāvokli, tostarp paredzot minimālus attālumus starp jauno koncesionāru un darbību uzsākušo uzņēmumu pārdošanas vietām;

               2.

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka pret personām, kuras ir saistītas ar uzņēmumu, kurš ir ticis izslēgts no publiskā iepirkuma procedūras, pārkāpjot Savienības tiesības, tiek piemēroti sodi par organizētu derību rīkošanu, nesaņemot koncesiju vai policijas atļauju, pat pēc jaunas publiskā iepirkuma procedūras, kuras mērķis ir bijis novērst šo Savienības tiesību pārkāpumu, jo ar šo publiskā iepirkuma procedūru un tās rezultātā īstenoto jaunu koncesiju piešķiršanu faktiski nav tikusi novērsta šāda uzņēmuma prettiesiska izslēgšana no iepriekšējās publiskā iepirkuma procedūras;

               3.

               no EKL 43. un 49. panta, vienlīdzīgas attieksmes principa, pārskatāmības pienākuma, kā arī tiesiskās drošības principa izriet, ka tādas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras kā pamatlietās aplūkotā procedūra nosacījumi un kārtība, it īpaši tādi noteikumi kā vienošanās starp Valsts monopolu autonomo pārvaldi un veiksmīgo konkursa dalībnieku par koncesiju attiecībā uz azartspēlēm par notikumiem, kas nav zirgu skriešanās sacīkstes, projekta 23. punkta 2. apakšpunkta a) punkts un 3. apakšpunkts, kuros paredzēta šādas publiskā iepirkuma procedūras noslēgumā piešķirto koncesiju zaudēšana, ir jāformulē skaidri, precīzi un viennozīmīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 100, 17.4.2010.


title: Lieta C-13/12 P: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Dempings — Regula (EK) Nr. 172/2008 — Ķīnas, Ēģiptes, Kazahstānas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports — Regula (EK) Nr. 384/96 — 2. panta 9. punkts — Eksporta cena — 3. panta 5. un 6. punkts — Zaudējumu noteikšana — 6. panta 7. punkts — Izmeklēšana — 8. panta 4. punkts — Piedāvājums uzņemties saistības — Nekonfidenciālā versija — 20. panta 1. punkts — Informācijas izpaušana pusēm — Stabilizācijas un asociācijas nolīgums starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, no otras puses)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/7

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF)/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
   (Lieta C-13/12 P) (1)

   (Apelācija - Dempings - Regula (EK) Nr. 172/2008 - Ķīnas, Ēģiptes, Kazahstānas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports - Regula (EK) Nr. 384/96 - 2. panta 9. punkts - Eksporta cena - 3. panta 5. un 6. punkts - Zaudējumu noteikšana - 6. panta 7. punkts - Izmeklēšana - 8. panta 4. punkts - Piedāvājums uzņemties saistības - Nekonfidenciālā versija - 20. panta 1. punkts - Informācijas izpaušana pusēm - Stabilizācijas un asociācijas nolīgums starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, no otras puses)
   2014/C 45/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) un Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) (pārstāvji — P. Vander Schueren, advocaat, N. Mizulin, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, pārstāvis, kuram palīdz G. Berrisch, Rechtsanwalt, un N. Chesaites, barrister) un Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un M. França)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-90/08 CHEMK un KF/Padome, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Padomes 2008. gada 25. februāra Regulu (EK) Nr. 172/2008, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas, Ēģiptes, Kazahstānas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija importam (OV L 55, 6. lpp.), un pakārtoti — atcelt Komisijas 2008. gada 28. februāra lēmumu noraidīt apelācijas sūdzību iesniedzēju lūgumu atlikt ar apstrīdēto regulu noteiktos antidempinga maksājumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) un Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) atlīdzina ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012.


title: Lieta C-54/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Wind Telecomunicazioni SpA

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Wind Telecomunicazioni SpA

   (Lieta C-54/17)
   (2017/C 239/26)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Atbildētāja: Wind Telecomunicazioni SpA

      Prejudiciālie jautājumi
       (1)

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK (2) 8. un 9. pants liedz interpretēt atbilstošās valsts normas, ar kurām direktīva transponēta – attiecīgi Codice del consumo [Patērētāju kodeksa] 24. un 25. pantu – tādējādi, ka ir jākvalificē kā “nesamērīga ietekme” un tātad kā “agresīva komercprakse”, kas var “būtiski” ietekmēt [ierobežot] vidusmēra patērētāja izvēles vai rīcības brīvību, tāda telefonsakaru operatora rīcība, ka viņš nesniedz informāciju par noteiktu telefona pakalpojumu (proti, automātisko atbildētāju pakalpojuma vai interneta pārlūkošanas pakalpojuma) priekšiestatīšanu uz SIM [kartēm], konkrēti apstākļos, kuros pašam telefonsakaru operatoram netiek pārmesta nekāda turpmāka un konkrēta faktiska rīcība?

               2)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK [..] I pielikuma 29. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka pastāv “nepasūtītu preču pārdošana”, ja mobilo telefonsakaru operators prasa savam klientam atlīdzību par automātisko atbildētāju pakalpojumiem vai interneta pārlūkošanas pakalpojumiem, apstākļos, ko raksturo šādi elementi:

                           —

                           telefonsakaru operators mobilo telefonsakaru līguma parakstīšanas brīdī neesot pareizi informējis patērētāju par apstākli, ka automātisko atbildētāju pakalpojumi un interneta pārlūkošanas pakalpojumi ir priekšiestatīti uz SIM [kartes], tā, ka pašam patērētājam attiecīgi ir iespēja izmantot minētos pakalpojumus, neveicot ad hoc iestatīšanas (setting) darbību;

                           —

                           lai faktiski izmantotu tādus pakalpojumus, patērētājam vienalga ir jāveic tam nepieciešamās darbības (piemēram, jāievada automātiskā atbildētāja numurs vai jāiedarbina komandas, kas aktivizē interneta pārlūkošanu);

                           —

                           netiek nekas pārmests saistībā ar tehnisko un operatīvo kārtību, kādā patērētājs konkrēti izmanto pakalpojumus, nedz saistībā ar informāciju par šādu kārtību un par pašu pakalpojumu cenu, bet operatoram tiek pārmests tikai tas, ka nav sniegta informācija par pakalpojumu priekšiestatīšanu uz SIM kartes?

               3)

               Vai “vispārējās” Direktīvas 2005/29/EK kā “drošības tīkla” patērētāju aizsardzībai mērķim, kā arī tās pašas Direktīvas 2005/29/EK preambulas 10. apsvērumam un 3. panta 4. punktam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas novirza nozares Direktīvā 2002/22/EK (3) paredzēto specifisko pienākumu ievērošanas vērtējumu uz lietotāju aizsardzību, vispārējās Direktīvas 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi piemērošanas jomā, attiecīgi izslēdzot par nozares direktīvas pārkāpumu sodīt kompetentās iestādes iejaukšanos, ikvienā gadījumā, kas var tikt uzskatīts arī par negodīgu komercpraksi?

               4)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā noteiktais specialitātes princips ir jāsaprot kā princips, kas regulē saistību starp tiesiskajiem regulējumiem (vispārējo regulējumu un nozaru regulējumiem), vai saistību starp tiesību normām (vispārējām normām un speciālajām normām), vai arī sadarbību starp iestādēm, kuru uzdevums ir regulēt un uzraudzīt attiecīgās nozares?

               5)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā minēto “pretrunas” jēdzienu var uzskatīt par izpildītu tikai gadījumā, kad pastāv radikāla nesaderība starp tiesiskā regulējuma par negodīgu komercpraksi noteikumiem un citām no Eiropas tiesībām atvasinātām tiesību normām, kas regulē specifiskus komercprakses aspektus konkrētās nozarēs, vai arī pietiek ar to, ka konkrētās tiesību normas nosaka regulējumu, kas atšķiras no negodīgas komercprakses tiesiskā regulējuma specifiskā nozarē, tā, ka tiek radīta tiesību normu kolīzija (Normenkollision) saistībā ar vienu un to pašu konkrētu gadījumu?

               6)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā minētais Kopienas noteikumu jēdziens attiecas tikai uz Eiropas regulās un direktīvās ietvertajiem noteikumiem, kā arī uz tiesību normām, ar kurām tās tiek tieši transponētas, vai tomēr tas ietver arī leģislatīvus un regulējošus noteikumus, ar kuriem īsteno Eiropas tiesību principus?

               7)

               Vai specialitātes principam, kas noteikts Direktīvas 2005/29/EK preambulas 10. apsvērumā un 3. panta 4. punktā, un Direktīvas 2002/22/EK 20. un 21. pantā, un Direktīvas 2002/21/EK (4) 3. un 4. pantā, ir pretrunā tāda attiecīgo valsts tiesību normu, ar kurām minētās direktīvas tiek transponētas, interpretācija, atbilstīgi kurai tiktu uzskatīts, ka ikreiz, kad regulētā nozarē, kurā pastāv nozares regulējums attiecībā uz patērētājiem un kurā regulēšanas un sodīšanas pilnvaras ir piešķirtas nozares iestādei, tiek konstatēta rīcība, kuru var uzskatīt par “agresīvu [komerc]praksi” saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK 8. un 9. pantu, vai par “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmu” komercpraksi saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK I pielikumu, vienmēr ir jāpiemēro vispārējais tiesiskais regulējums par negodīgu [komerc]praksi – pat tādā gadījumā, ja pastāv patērētāju aizsardzībai pieņemts un uz Savienības tiesību noteikumiem balstīts nozaru tiesiskais regulējums, kas pilnīgi regulē jau minēto “agresīvo [komerc]praksi” un “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmo [komerc]praksi” vai, katrā ziņā, jau minēto “negodīgo [komerc]praksi”?

      (1)  N.B. Šī secīgā prejudiciālo jautājumu numerācija atšķiras no numerācijas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurā bija ietvertas divas jautājumu grupas, kuru numerācija nebija secīga.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (“Universālā pakalpojuma direktīva”) (OV L 108, 51. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (“Pamatdirektīva”) (OV L 108, 33. lpp.).


title: Lieta C-280/09: Prasība, kas celta 2009. gada 22. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/7

         Prasība, kas celta 2009. gada 22. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-280/09)
   2009/C 256/13
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Oliver un G. Braga da Cruz, agentes)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               nospriest, ka, nepieņemdama vajadzīgos valsts pasākumus, lai piemērotu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulu (EK) Nr. 273/2004 par narkotisko vielu prekursoriem (1) 10. un 12. pantu, un neinformēdama Komisiju saskaņā ar minētās regulas 16. pantu, kā arī nepieņemdama vajadzīgos valsts pasākumus, lai piemērotu Padomes 2004. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 111/2005, ar ko paredz noteikumus par uzraudzību attiecībā uz narkotisko vielu prekursoru tirdzniecību starp Kopienu un trešām valstīm (2), 26. panta 3. punktu un 31. pantu, Portugāles Republika nav izpildījusi iepriekš minētajās regulās Nr. 273/2004 un 111/2005 paredzētos pienākumus, un

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Regula Nr. 273/2004 stājās spēkā 2005. gada 18. augustā un Regula Nr. 111/2005 stājās spēkā 2005. gada 15. februārī, un tās bija jāpiemēro sākot no 2005. gada 18. augusta.
   Tā kā Komisija nebija saņēmusi nekādu informāciju par Portugāles Republikas veiktajiem pasākumiem, lai izpildītu divu attiecīgo regulu iepriekš minētās tiesību normas, un tā kā tai nebija citas informācijas, kas tai ļautu secināt, ka vajadzīgie pasākumi ir veikti, tā pieņem, ka Portugāles Republika vēl nav veikusi minētos pasākumus, tādējādi neizpildot iepriekš minētajās regulās paredzētos pienākumus.

      (1)  OV L 47, 1. lpp.

      (2)  OV 2005, L 22, 1. lpp.


title: Lieta T-216/06: Prasība, kas celta 2006. gada 16. augustā — Lucite International un Lucite International UK pret Komisiju

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/12

         Prasība, kas celta 2006. gada 16. augustā — Lucite International un Lucite International UK pret Komisiju
   (Lieta T-216/06)
   (2006/C 237/21)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Lucite International Ltd (Hempšīra, Apvienotā Karaliste) un Lucite International UK Ltd (Lankašīra, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Thompson, QC, un S. Rose, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Lēmuma COMP/F/38.645 2. panta d) apakšpunktu;

               —

               nomainīt naudas sodu, kas uzlikts atbilstoši Lēmuma [COMP/F/38.645] 2. panta d) apakšpunktam, ar naudas sodu EUR 18 268 750 apmērā vai tādā zemākā apmērā, ko Pirmās instances tiesa uzskata par piemērotu; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 31. maija galīgo Lēmumu C(2006) 2098 lietā COMP/F/38.645 — Metakrilāts, ar kuru Komisija atzina, ka prasītājas pārkāpušas EKL 81. pantu un Eiropas Ekonomiskās Zonas līguma 53. pantu, piedaloties aizliegtās vienošanās metakrilāta nozarē noslēgšanā, kas izpaudās kā sarunas par cenām, vienošanās par cenām, šo vienošanos ieviešana un uzraudzība — vai nu cenu paaugstinājuma formā, vai vismaz stabilizējot pastāvošo cenu līmeni, sarunas par papildu pakalpojumu izmaksu pārlikšanu uz klientiem, apmaiņa ar tirdzniecības ziņā svarīgu un konfidenciālu informāciju par tirgu un/vai uzņēmumu un līdzdalība regulārās sanāksmēs un cita veida kontaktos, lai atvieglotu pārkāpuma veikšanu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas apgalvo, ka Komisija nepareizi piemērojusi savas naudas sodu uzlikšanas metodes vadlīnijas, aprēķinot prasītājām uzliekamo naudas sodu.
   Pirmkārt, Komisija, nosakot sākotnējo naudas soda apmēru, nav ņēmusi vērā prasītāju līdzdalības būtību un to lomas aizliegtās vienošanās ietekmes mazināšanā apmēru.
   Otrkārt, Komisija nav pienācīgi izvērtējusi atbildību mīkstinošos apstākļus, kas attiecināmi uz prasītājām.


title: Lieta C-140/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-111/12 Spānija/Komisija 2015. gada 24. martā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-111/12 Spānija/Komisija 2015. gada 24. martā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-140/15 P)
   (2015/C 155/21)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāves – D. Recchia un S. Pardo Quintillán)

      Otra lietas dalībniece: Spānijas Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-111/12 Spānija/Komisija;

               —

               nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisijas iesniegtā apelācijas sūdzība ir par Vispārējās tiesas 2015. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-111/12. Minētajā spriedumā Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2011. gada 22. decembra Lēmumu C(2011) 9990 samazināt Kohēzijas fonda finansēto atbalstu noteiktiem projektiem.
   Apelācijas sūdzības pamatošanai Komisija izklāsta divus pamatus. Komisija galvenokārt uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noteikdama, ka Komisijai lēmums par finanšu korekcijas izdarīšanu esot jāpieņem termiņā, kas noteikts pamataktā, kas ir spēkā dienā, kad Komisija rīko dalībvalsts uzklausīšanu. Pakārtoti Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noteikdama, ka termiņš, kurā Komisijai jāpieņem lēmums par finanšu korekcijas izdarīšanu, esot imperatīvs termiņš, kura neievērošana ir būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, kas ārpus šā termiņa pieņemto lēmumu padara spēkā neesošu.


title: Lieta C-509/06 P: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 8. maija rīkojums — Akzo Nobel NV /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/30

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 8. maija rīkojums — Akzo Nobel NV/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-509/06 P) (1)

   (2007/C 183/58)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Lieta C-209/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. maijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – Korpschef van politie/W. F. de Munk

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. maijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – Korpschef van politie/W. F. de Munk

   (Lieta C-209/15)
   (2015/C 254/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Korpschef van politie

      Atbildētāja: W. F. de Munk

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo pantu nav saderīga tāda valsts tiesību norma kā Barp [Besluit algemene rechtspositie politie; Lēmuma par policijas vispārīgo juridisko statusu] 19. pants, saskaņā ar kuru nepamatoti atlaists ierēdnis laikposmā no atlaišanas dienas līdz civildienesta tiesisko attiecību atjaunošanas dienai vai attiecīgi līdz likumīgas atlaišanas dienai neuzkrāj atvaļinājuma stundas?

               2)

               Ja no 1. jautājuma izriet, ka strīdā aplūkotajā laikposmā atvaļinājuma stundas tomēr ir tikušas uzkrātas: vai šajā gadījumā Direktīvas 2003/88/EK 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo pantu nav saderīgs Barp 23. pants, saskaņā ar kuru uzkrāšanas gada beigās uz nākamo gadu drīkst pārcelt tikai ierobežotu atvaļinājuma stundu skaitu un atlikušās neizmantotās atvaļinājuma stundas tiek zaudētas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-346/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8.jūlijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/31

         Prasība, kas celta 2010. gada 8.jūlijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-346/10)
   ()
   2010/C 246/52
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — G. Zavvos)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nosakot ierobežojumus komerctransporta un privāto cisternautomobiļu braukšanas atļauju izsniegšanai, it īpaši Likuma 383/1976 4. pantā, Likuma 3054/2002 6. un 7. pantā un ministra lēmumos par šo likumu īstenošanu, kā arī nosakot konkrētu samaksu (noteiktu robežu ietvaros) par transporta pakalpojumiem, kurus sniedz ar komerctransportu, Grieķija ir pārkāpusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantu (bijušais EKL 43. pants);

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka apstāklis, ka jaunu braukšanas atļauju izsniegšana komerctransportam ir atkarīga no “valsts transporta vajadzībām”, kuras netiek objektīvi noteiktas, ierobežo sauszemes pārvadātāju brīvību veikt uzņēmējdarbību Grieķijā un, ņemot vērā, ka šis ierobežojums nav pamatots ar sabiedriskās kārtības, drošības vai veselības apsvērumiem, ar Likuma 383/1976 4. panta 3. punkta a) apakšpunktu tiek pārkāptas LESD 49. panta (iepriekš EKL 43. panta) prasības.
   Tālāk Komisija uzskata, ka pienākums piemērot konkrētiem pārvadājumiem augstāko un zemāko robežu, pirmkārt, neveicina ārvalstu uzņēmumu pieeju sauszemes pārvadātāju tirgum un/vai Grieķijas naftas produktu tirdzniecības tirgum, un, otrkārt, neļauj Grieķijā jau nodibinātiem uzņēmumiem attīstīt savu darbību, tiem faktiski liedzot iespēju konkurēt ar uzņēmumiem, kas jau stabili atrodas tirgū, kas ir rezultāts, ar kuru atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai tiek ierobežota brīvība sniegt uzņēmējdarbību. Šāda veida robežu un nosacījumu noteikšana pārvadāšanai ir pretrunā LESD 96. panta 2. punktam (jo Komisija nav piešķīrusi pieprasīto atļauju) un ar to netiek pasargātas vājākās saimniecības nozares un nomaļās teritorijas, jo tas, ka Grieķija nosaka minimālo robežu samaksai par šķidrās degvielas pārvadājumiem, ko veic ar sauszemes komerctransportu, ir pretrunā konkurences brīvības normām un tādēļ to ir uzreiz jāatceļ.
   Turklāt Komisija apgalvo, ka Likums 3054/2002 atļauj Grieķijas valdībai kontrolēt privāto cisternautomobiļu skaitu uz ceļiem un šie noteikumi līdz ar to pārkāpj brīvību veikt uzņēmējdarbību, jo tie iekļaujas tajos Grieķijas tiesību aktos, ar kuriem tiek mēģināts ne tikai saglabāt naftas produktu pārvadātāja profesijas slēgto raksturu, bet arī saglabāt katra šajā tirgū esošā uzņēmuma stāvokli. Administratīvajos nosacījumos vairākiem cisternautomobiļiem, kuri pieder uzņēmumiem, kas tirgo naftas produktus, nav pieprasīts, ka šiem uzņēmumiem būtu jāpielāgojas tirgus apstākļiem, un tie nav pamatoti ar sabiedriskās drošības (ceļu drošības) un sabiedrības veselības apsvērumiem.
   Komisija apgalvo, ka Grieķijas Republika nav sniegusi pietiekamus paskaidrojumus un detalizētu informāciju, lai pamatotu iepriekš minētos ierobežojumus, tādējādi Likuma 383/1976 4. pants un Likuma 3054/2002 6. un 7. pants, kā arī ministra lēmumi par šo likumu piemērošanu un konkrētas samaksas (noteiktu robežu ietvaros) par transporta pakalpojumiem, kurus sniedz ar komerctransportu, noteikšanu, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantu (bijušais EKL 43. pants).