title: Lieta C-274/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/7

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-274/08)
   (2008/C 236/10)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Schima un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu funkcionālu izplatīšanas un ražošanas interešu nodalīšanu vertikāli integrētā uzņēmumā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (1) 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu, un nepilnvarojot pārvaldes iestādes noteikt vai pirms tās stāšanās spēkā apstiprināt metodiku, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu noteikumus pieejai valsts tīkliem, ieskaitot pārvades un sadales tarifus, saskaņā ar tās 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Zviedrijas Karaliste, apgalvojot, ka direktīvas 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts ir transponēti Zviedrijas tiesībās, min vairākas likuma par elektrību tiesību normas, no kurām izriet, ka tīkla pārvaldībai (izplatīšana) ir jābūt atsevišķai grāmatvedībai un tīklu sadales sistēmas operatora auditoriem šie konti ir jāpārbauda atsevišķi. Zviedrijas Karaliste turklāt apgalvo, ka izmaksas, kas sadales sistēmas operatoram ir kopējas ar kādu citu sabiedrību, ir iegrāmatojamas tikai tādā apmērā, ciktāl tās uz to attiecas. Vēl sadales sistēmas operatoram esot pienākums izveidot uzraudzības plānu un raudzīties, lai tas tiktu ievērots.
   Komisija tomēr uzskata, ka 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā pārvaldes organizācijas jomā skaidri noteiktās prasības nevar uzskatīt par izpildītām ar vispārīgiem noteikumiem, piemēram, par izmaksu atsevišķu iegrāmatošanu vai citiem vispārīgiem soda pasākumiem.
   Saskaņā ar Zviedrijas Karalistes viedokli funkcionālās nodalīšanas prasībām atbilst arī likuma par akciju sabiedrībām vispārīgās tiesību normas, kurās noteikts, ka mātes sabiedrības un to meitas sabiedrības ir atsevišķas juridiskas personas un atsevišķi tiesību subjekti.
   Komisija uzskata, ka mātes sabiedrībai galvenā akcionāra statusā ir liela ietekme uz tās meitas sabiedrību vai sabiedrībām, jo zināmi svarīgi jautājumi ir atkarīgi no akcionāru lēmuma. Sadales sistēmas operators un tā valde tāpēc nekad nevar būt neatkarīgi no galvenā akcionāra, tikai pamatojoties uz sabiedrību tiesībām. Tāpat tas, ka integrētais uzņēmums ievēro likuma par akciju sabiedrībām tiesību normas auditēšanas un aktīvu nodošanas ierobežojumu ziņā, pēc Komisijas domām, nenozīmē, ka būtu izpildītas neatkarīgas pārvaldes prasības. Komisija apgalvo, ka, lai pareizi transponētu 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu, ir vajadzīgi saistoši noteikumi, kuros skaidri atspoguļotas šajās tiesību normās noteiktās prasības, proti, garantija, ka izplatīšanas pārvaldītājs izplatīšanas jomā var rīkoties autonomi jeb neatkarīgi no integrētā elektroenerģijas uzņēmuma, kā arī aktīvi, kas vajadzīgi, lai izmantotu, uzturētu un paplašinātu tīklu. Likuma par akciju sabiedrībām tiesību normas šīm prasībām neatbilst.
   Kā teikts 23. panta 2. punkta a) apakšpunktā, direktīvā ir paredzēta iepriekšēja tīklu tarifu vai vismaz to aprēķināšanai vai noteikšanai izmantojamās metodikas apstiprināšanas sistēma. Zviedrijas Karaliste ir skaidri norādījusi, ka šobrīd spēkā esošā Zviedrijas tīkla tarifu aprēķināšanas sistēma, kā arī kritēriji, kuriem tai jāatbilst, tiek kontrolēta a posteriori, bet šobrīd tiek pētīts jautājums par jaunas iepriekšējas apstiprināšanas sistēmas ieviešanu un likumprojektam par to parlamentā ir jābūt iesniegtam 2008. gada jūnijā.
   Ņemot vērā iepriekš minētos apstākļus, Komisija uzskata, ka Zviedrijas Karaliste nav pareizi transponējusi Direktīvu 2003/54, it īpaši tās 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu un 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

      (1)  OV L 176, 37. lpp.


title: Lieta T-121/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 13. jūlija rīkojums — Al Shanfari /Padome un Komisija

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/54

         Vispārējās tiesas 2010. gada 13. jūlija rīkojums — Al Shanfari/Padome un Komisija
   (Lieta T-121/09) (1)

   ()
   2010/C 234/96
   Tiesvedības valoda — angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 16.5.2009.


title: Lieta T-106/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. martā — adp Gauselmann/ITSB — Maclean ( Archer Maclean’s Mercury )

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/40

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. martā — adp Gauselmann/ITSB — Maclean (“Archer Maclean’s Mercury”)
   (Lieta T-106/09)
   2009/C 113/80
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: adp Gauselmann GmbH, Espelkamp (Vācija) (pārstāvis — P. Koch Moreno, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Archer Maclean, Banbury (Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 12. janvāra lēmumu lietā R 1266/2007-1 par neatbilstošu Padomes Regulai Nr. 40/94;

               —

               atzīt, ka uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 4 290 227 attiecībā uz 9. un 28. klasi attiecas Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais aizliegums, un

               —

               piespriest ITSB un, attiecīgā gadījumā, personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Archer Maclean’s Mercury” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 16. un 28. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 290 227

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskas preču zīmes “Merkur” reģistrācija attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 6., 9., 28., 35., 37., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju Padome esot kļūdaini secinājusi, ka starp attiecīgajām preču zīmēm nepastāv vizuāla, fonētiska vai konceptuāla līdzība, ka preces, kas ietilpst 9. un 28. klasē, nav identiskas un ka tādējādi nepastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.


title: Lieta T-210/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Verhuizingen Coppens /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/30

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Verhuizingen Coppens/Komisija
   (Lieta T-210/08)
   (2008/C 197/53)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Verhuizingen Coppens NV, Bierbeek (Beļģija) (pārstāvji — J. Stuyck, Rechtsanwalt un I. Buelens, Rechtsanwältin)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma lietā COMP/38.543 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma lietā COMP/38.543 2. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, būtiski samazināt naudas sodu un noteikt to apmērā, kurš atbilst, augstākais, 10 % no prasītājas apgrozījuma konkrētajā starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgū;

               —

               katrā gadījumā piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ar pirmajiem diviem savas prasības pamatiem lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumu C(2008)926, galīgā red., procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/38.543–Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi).
   Kā pirmo tā norāda EKL 81. panta pārkāpumu. Tā tiekot vainota dalībā sarežģītā vienošanās, kaut arī saskaņā ar Komisijas dokumentiem tā no pārējiem vienošanās dalībniekiem atšķiroties ar to, ka tās dalība ir konstatēta tikai vienā apgalvotās vienošanās daļā. Prasītājai pārmestā dalība pārkāpumā esot bijusi īsāku laiku, nekā to konstatējusi Komisija un Komisija neesot ņēmusi vērā prasītājas relatīvo nozīmi pārkāpumā.
   Otrkārt, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. un 3. punkts, jo Komisija ir kļūdaini konstatējusi pārkāpuma ilgumu un nepārtrauktību.
   Pakārtoti prasītāja lūdz atcelt vai vismaz būtiski samazināt tai uzliktā naudas soda apmēru, jo tā pamatsumma esot noteikta un aprēķināta nepareizi un, nosakot naudas sodu, neesot ievērots samērīguma princips.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-297/10 un C-298/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 8. septembra spriedums ( Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sabine Hennigs/Eisenbahn-Bundesamt (C-297/10) un Land Berlin/Alexander Mai (C-298/10) (Direktīva 2000/78/EK — 2. panta 2. punkts un 6. panta 1. punkts — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 21. un 28. pants — Darba koplīgums par dalībvalsts civildienesta darbinieku darba samaksu — Darba samaksa, kas noteikta atkarībā no vecuma — Darba koplīgums, ar kuru izbeigta darba samaksas noteikšana atkarībā no vecuma — Iegūto tiesību saglabāšana)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/12

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 8. septembra spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sabine Hennigs/Eisenbahn-Bundesamt (C-297/10) un Land Berlin/Alexander Mai (C-298/10)
   (Apvienotās lietas C-297/10 un C-298/10) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - 2. panta 2. punkts un 6. panta 1. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 21. un 28. pants - Darba koplīgums par dalībvalsts civildienesta darbinieku darba samaksu - Darba samaksa, kas noteikta atkarībā no vecuma - Darba koplīgums, ar kuru izbeigta darba samaksas noteikšana atkarībā no vecuma - Iegūto tiesību saglabāšana)
   2011/C 311/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Sabine Hennigs (C-297/10) un Land Berlin (C-298/10)

      Atbildētāji: Eisenbahn-Bundesamt (C-297/10) un Alexander Mai (C-298/10)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesarbeitsgericht — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2010. gada 30. marta OV C 83, 389. lpp.) 21. panta, kā tas tiek īstenots ar Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), interpretācija — Dalībvalsts civildienesta darbinieku darba samaksa — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta atšķirīga alga atkarībā no vecuma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma princips, kas ir nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantā un ir precizēts Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvā 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, konkrētāk, šīs direktīvas 2. pantā un 6. panta 1. punktā, ir interpretējams tādējādi, ka tas liedz veikt tādu darba koplīgumā paredzētu pasākumu kā pamata lietā apstrīdētais, ar kuru tiek paredzēts, ka katrā pakāpē civildienesta darbinieka algas līmenis šī darbinieka pieņemšanas darbā brīdī tiek noteikts atkarībā no viņa vecuma. Šajā ziņā tas, ka Savienības tiesības aizliedz šādu pasākumu un ka tas ir iekļauts darba koplīgumā, neapdraud Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 28. pantā atzītās tiesības iesaistīties sarunās un slēgt darba koplīgumus;

               2)

               Direktīvas 2000/78 2. pants un 6. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 28. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie neliedz veikt tādu darba koplīgumā paredzētu pasākumu kā pamata lietā C-297/10 apstrīdētais, ar kuru darba samaksas režīms, kas ir izraisījis diskrimināciju vecuma dēļ, tiek aizstāts ar uz objektīviem kritērijiem balstītu darba samaksas režīmu, tomēr laikā ierobežotā pārejas posmā atstājot spēkā zināmas pirmā režīma diskriminējošās sekas, lai nodrošinātu, ka darbā pieņemtie darbinieki pārejā uz jauno režīmu nezaudēs ienākumus.

      (1)  OV C 260, 25.09.2010.


title: Lieta C-234/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sky Italia Srl / Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Televīzijas apraide — Direktīva 2010/13/ES — 4. panta 1. punkts un 23. panta 1. punkts — Reklāmas klipi — Valsts tiesiskais regulējums, kurā maksas televīzijas raidorganizācijām raidlaika maksimālā procentuāla daļa, kas var tikt izmantota reklāmai, ir paredzēta zemākā līmenī nekā bezmaksas televīzijas raidorganizācijām — Vienlīdzīga attieksme — Pakalpojumu sniegšanas brīvība)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/16

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sky Italia Srl/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

   (Lieta C-234/12) (1)

   (Televīzijas apraide - Direktīva 2010/13/ES - 4. panta 1. punkts un 23. panta 1. punkts - Reklāmas klipi - Valsts tiesiskais regulējums, kurā maksas televīzijas raidorganizācijām raidlaika maksimālā procentuāla daļa, kas var tikt izmantota reklāmai, ir paredzēta zemākā līmenī nekā bezmaksas televīzijas raidorganizācijām - Vienlīdzīga attieksme - Pakalpojumu sniegšanas brīvība)
   2013/C 260/26
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sky Italia Srl

      Atbildētāja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      piedaloties: Reti Televisive Italiane (RTI) SpA un Maria Iaccarino

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio — Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 10. marta Direktīvas 2010/13/ES par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (OV L 95, 1. lpp.), 4. panta interpretācija — LESD 49., 56. un 63. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. panta, skatot to kopā ar ECPAK 10. pantu, kā to interpretējusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa, interpretācija — Raidlaika maksimālā procentuāla daļa, kas var tikt izmantota reklāmai — Valsts tiesiskais regulējums, kurā maksas televīzijas raidorganizācijām maksimālā procentuāla daļa ir paredzēta zemākā līmenī nekā citām raidorganizācijām

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 10. marta Direktīvas 2010/13/ES par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva), 4. panta 1. punkts, kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips un LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie principā pieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu kā pamatlietā aplūkojamais, saskaņā ar kuru maksimālais televīzijas reklāmas raidlaiks vienā stundā maksas televīzijas raidorganizācijām ir paredzēts zemākā līmenī nekā bezmaksas televīzijas raidorganizācijām, ja vien ir ievērots samērīguma princips, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 217, 21.07.2012.


title: Lieta T-201/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Microsoft Corporation iesniedza 2004. gada 7. jūnijā

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/18

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Microsoft Corporation iesniedza 2004. gada 7. jūnijā
   (Lieta T-201/04)
   (2004/C 179/36)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Microsoft Corporation, Vašingtona (ASV), kuru pārstāv I. S. Forrester, QC un J. F. Bellis, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 24. marta lēmumu vai, pakārtoti, atcelt vai būtiski samazināt uzlikto sodanaudu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisija atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā procesā prasītājs apstrīd Komisijas lēmumu, ar kuru tika konstatēti prasītāja divi tirgus dominējošas pozīcijas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi un prasītājam tika uzlikta soda nauda EUR 497 196 304 apmērā. Savā lēmumā Komisija konstatēja, ka prasītājs atteicās piegādāt ”Interoperability Information” un atteicās atļaut tās izmantošanu ar mērķi izstrādāt un izplatīt darba grupu serveru operētājsistēmu produktus. Otrkārt, Komisija konstatēja, ka prasītājs saistīja pieejas sniegšanu ”Windows Client PC Operating System“ ar nosacījumu, ka vienlaicīgi ir jāiegādājas Windows Media Player.
   Pirmkārt, lai pamatotu savus prasījumus, prasītājs apgalvo, ka Komisija kļūdījās konstatējot, ka prasītājs pārkāpa EKL 82. pantu, atsakoties piegādāt komunikāciju protokolus konkurentiem un atsakoties atļaut to īpašnieka tehnoloģiju lietošanu konkurējošajās darba grupu serveru operētājsistēmās.
   Atbilstoši prasītāja apgalvojumiem, šajā lietā nepastāv tie nosacījumi, kurus ir izvirzījušas Eiropas Tiesas un pie kuriem dominējošam uzņēmumam ir pienākums licenzēt intelektuālā īpašuma tiesības. Atbilstoši prasītājam, tā tehnoloģija, kuru tam lika licenzēt, nav obligāta, lai sasniegtu savietojamību ar Microsoft PC operētājsistēmām; apgalvotais atteikums piegādāt tehnoloģiju nav liedzis sekundārajā tirgū parādīties jauniem produktiem un tā rezultāts nav bijis visas konkurences nepieļaušana sekundārajā tirgū.
   Vēl jo vairāk, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums kļūdaini liedza prasītājam paļauties uz intelektuālā īpašuma tiesībām kā uz objektīvu pamatojumu atteikties piegādāt tehnoloģiju, un tā vietā tika ieviests jauns un juridiski nekorekts samērīguma tests saistībā ar sabiedrības interesi informācijas atklātībā.
   Prasītājs arī apgalvo, ka nekad netika pieprasīta nekāda licence, lai izstrādātu programmatūru Eiropas Ekonomiskajā zonā un prasītājam nav bijis pienākums ievērot SUN prasību, kuras neievērošana radītu atbildību atbilstoši EKL 82. pantam.
   Papildus, prasītājs apgalvo, ka Komisija, piemērojot EKL 82. pantu, neņēma vērā Eiropas Kopienu pienākumus saistībā noslēgto Nolīgumu par tirdzniecības aspektiem intelektuālā īpašuma jautājumos (TRIPS nolīgums) ar Pasaules Tirdzniecības Organizāciju.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija kļūdījās nosakot, ka prasītājs pārkāpa EKL 82. pantu, jo viņš pieeju sniegšanu PC operētājsistēmām saistīja ar nosacījumu, ka vienlaicīgi ir jāiegādājas mēdiju funkcionalitāte ar nosaukumu Windows Media Player.
   Sakarā ar prasītāju, apstrīdētais lēmums ir pamatots uz spekulatīvas [konkurentu] izstumšanas teorijas, pēc kuras Windows vides mediju funkcionalitātes plašā izplatība var kādā nenoteiktā laika punktā nākotnē radīt tādu situāciju, kad visi satura piegādātāji un programmatūras izstrādātāji gandrīz ekskluzīvi kodēs Windows Media formātos. Prasītājs apgalvo, ka šāda teorija nav saskaņā ar Komisijas lēmumu saistībā ar AOL/Time Warner koncentrāciju (1), kā arī ar pierādījumiem šajā lietā, kas parāda, ka satura piegādātāji turpina kodēt dažādos formātos.
   Prasītājs arī apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ignorē prasītāja uzņēmējdarbības modeļa priekšrocības, kas ietver jaunas funkcionalitātes integrēšanu Windows vidē, lai atbilstu tehnoloģiju attīstībai un patērētāju pieprasījuma izmaiņām.
   Atbilstoši prasītāja domām, apstrīdētais lēmums nepierāda tos apstākļus, kas nepieciešami, lai konstatētu EKL 82. panta pārkāpumu, jo īpaši, punkta d) pārkāpumu. Prasītājs apgalvo, ka Windows un tā mēdiju funkcionalitāte nav divi atsevišķi produkti. Vēl jo vairāk, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums nespēj nodemonstrēt, ka saistītie produkti nav dabiski vai komerciālas lietošanas rezultātā saistīti. Papildus, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā, piemērojot šajos apstākļos EKL 82. pantu, nav ņemti vērā TRIPS nolīgums pienākumi, kuri ir saistoši Eiropas Kopienām, un uzliktā sodanauda ir nesamērīga.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka prasība, lai pats prasītājs nozīmētu un atalgotu pilnvaroto, lai tas uzraudzītu pakļaušanos lēmumam, un saņemtu un izmeklētu sūdzības, ir pretlikumīgs kā ultra vires. Prasītājs paziņo, ka izmeklēšanas un tiesību piemērošanas pilnvaras, kas ir deleģētas pilnvarotajam, parasti piemīt Komisijai un nevar tikt deleģētas.
   Nobeigumā prasītājs apgalvo, ka nav nekāda pamata uzlikt soda naudu, ņemot vērā pārkāpuma konstatēšanas juridisko novitāti. Prasītājs arī apgalvo, ka sodanaudas apmērs ir vienkārši pārmērīgs.

      (1)  2001/718/EK: 2000. gada 11. oktobra Komisijas lēmums, kas nosaka, ka koncentrācija ir saderīga ar kopējo tirgu un Eiropas ekonomiskās zonas līgumu (Lieta Nr. COMP/M.1845 - AOL/Time Warner) (OV L 268, 2001., 28. lpp.) [neoficiāls tulkojums]


title: Lieta T-215/17: Prasība, kas celta 2017. gada 7. aprīlī – Pear Technologies/EUIPO – Apple (“PEAR”)

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 7. aprīlī – Pear Technologies/EUIPO – Apple (“PEAR”)
   (Lieta T-215/17)
   (2017/C 168/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pear Technologies Ltd (Makau, Ķīna) (pārstāvji – J. Coldham, Solicitor, un E. Himsworth, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “PEAR” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 115 076

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 18. janvāra lēmums lietā R 860/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu; un/vai

               —

               nodot lietu Apelācijas padomei turpmākai izskatīšanai;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē;

               —

               piespriest otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-456/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 2. oktobrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Spānija) – Manuel Orrego Arias / Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 2. oktobrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Spānija) – Manuel Orrego Arias/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

   (Lieta C-456/14)
   (2014/C 439/31)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Manuel Orrego Arias

      Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

      Prejudiciālais jautājums

   Kā interpretējams Padomes 2001. gada 28. maija Direktīvas 2001/40/EK (1) 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais ievilkums, proti, vai šajā tiesību normā rodamajā formulējumā “nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu uz vismaz vienu gadu” ir domāts vai nu sods, kas par attiecīgo noziedzīgo nodarījumu paredzēts in abstracto, vai turpretim konkrētais notiesātajam piemērotais brīvības atņemšanas sods, un vai līdz ar to dalībvalsts lēmums izraidīt ar brīvības atņemšanu uz astoņiem mēnešiem notiesātu trešās valsts valstspiederīgo ir vai nav atzīstams citās dalībvalstīs?

      (1)  Padomes 2001. gada 28. maija direktīva par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu
   (OV L 149, 34. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 19. nod., 4. sēj., 107. lpp.).


title: Lieta C-421/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Ministre des finances et des comptes publics/Marc Lassus

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Ministre des finances et des comptes publics/Marc Lassus

   (Lieta C-421/16)
   (2016/C 392/12)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ministre des finances et des comptes publics

      Atbildētājs: Marc Lassus

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai iepriekš minētās 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/434/EEK (1) normas ir jāinterpretē tādējādi, ka – direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošās vērtspapīru maiņas gadījumā – ar tām ir pretrunā nodokļa samaksas atlikšanas mehānisms, kurā ir paredzēts, ka, atkāpjoties no principa, saskaņā ar kuru kapitāla pieauguma nodokļa iekasējamības gadījums iestājas tā rašanās gadā, maiņas rezultātā gūtais kapitāla pieaugums tiek konstatēts un aprēķināts vērtspapīru maiņas darījuma laikā un tiek aplikts ar nodokli gadā, kurā ir iestājies notikums, ar kuru izbeidzas nodokļa samaksas atlikšana un kurš cita starpā var būt maiņas laikā saņemto vērtspapīru pārvešana?

               2)

               Vai, pieņemot, ka kapitāla pieaugums var tikt aplikts ar nodokli, to var ieturēt valsts, kuras rīcībā bija nodokļu ieturēšanas kompetence maiņas darījuma brīdī, kaut gan šīs maiņas sakarā saņemto vērtspapīru pārvešana ir citas dalībvalsts nodokļu ieturēšanas kompetencē?

               3)

               Ja uz iepriekšējiem jautājumiem tiktu sniegta atbilde, ka ar direktīvu nav pretrunā tas, ka vērtspapīru apmaiņas rezultātā gūtais kapitāla pieaugums tiek aplikts ar nodokli vēlāk nekā maiņas rezultātā saņemtie vērtspapīri, tostarp arī tad, ja abi darījumi nav vienas un tās pašas dalībvalsts nodokļu ieturēšanas kompetencē, vai dalībvalsts, kurā maiņas rezultātā gūtā kapitāla pieauguma aplikšana ar nodokli ir tikusi atlikta, var ieturēt atlikto nodokli par kapitāla pieaugumu šīs pārvešanas laikā, ievērojot piemērojamos divpusējās nodokļu konvencijas noteikumus un neņemot vērā pārvešanas iznākumu, ja šis iznākums ir bijis kapitāla zaudējumi? Šis jautājums ir uzdots gan saistībā ar 1990. gada 23. jūlija direktīvu, gan saistībā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 43. pantā, kas ir kļuvis par Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantu, garantēto brīvību veikt uzņēmējdarbību situācijā, kad nodokļa maksātājs, kura nodokļu rezidence maiņas darījuma brīdī bija Francijā un kurš vērtspapīru pārvešanas darījuma brīdī saskaņā ar šī nolēmuma 4. punktā atgādinātajiem nosacījumiem, varēja izmantot pārvešanas rezultātā radušos kapitāla zaudējumu pārlikšanu?

               4)

               Ja uz trešo uzdoto jautājumu tiktu sniegta atbilde, ka ir jāņem vērā maiņas rezultātā saņemto vērtspapīru pārvešanā radušies kapitāla zaudējumi, vai dalībvalstij, kurā tika gūts kapitāla pieaugums maiņas rezultātā, kapitāla zaudējumi ir jāpārliek uz kapitāla pieaugumu, vai, tā kā pārvešana nav tās nodokļu ieturēšanas kompetencē, atsacīties no maiņas rezultātā gūtā kapitāla pieauguma aplikšanas ar nodokli?

               5)

               Ja uz ceturto uzdoto jautājumu tiktu sniegta atbilde, ka pārvešanas rezultātā radušies kapitāla zaudējumi ir jāpārliek uz maiņas rezultātā gūto kapitāla pieaugumu, kāda nodoto vērtspapīru iegādes cena ir jāņem par pamatu, lai aprēķinātu šīs pārvešanas rezultātā radušos kapitāla zaudējumus? It īpaši, vai ir jāņem par pamatu tāda vienota nodoto vērtspapīru iegādes cena kā visu vērtspapīru, ko sabiedrība ieguvusi maiņas rezultātā, kopējā vērtība, kāda ir norādīta deklarācijā par kapitāla pieaugumu, kas dalīta ar šo vērtspapīru skaitu maiņas laikā, vai ir jāņem par pamatu vidējā svērtā iegādes cena, ņemot vērā arī tādus darījumus, kas notikuši pēc maiņas, kā citas iegādes vai tās pašas sabiedrības vērtspapīru bezmaksas izplatīšana?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/394 par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai (OV L 225, 1. lpp.).


title: Lieta C-152/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) 2009. gada 4. maija rīkojumu — André Groote/Amt für Landwirtschaft Parchim

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) 2009. gada 4. maija rīkojumu — André Groote/Amt für Landwirtschaft Parchim
   (Lieta C-152/09)
   2009/C 167/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Schwerin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: André Grootes

      Atbildētājs: Amt für Landwirtschaft Parchim

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ārkārtas apstākļu atzīšana Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (1) 40. panta 5. punkta izpratnē attiecībā uz platībatkarīga maksājuma summu ir jāņem vērā arī tad, ja lauksaimniecības un vides pasākums, kas turpinās 2003. gada 15. maijā, ir vienīgi (pastāvīgo) ganību izmantošanas saglabāšana, taču hronoloģiski (vai katrā ziņā “nekavējoties”) tā seko pasākumam, uz kura pamata aramzeme ir pārveidota par pastāvīgajām ganībām?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai ārkārtas apstākļu atzīšana Regulas (EK) Nr. 1782/2003 40. panta 5. punkta izpratnē attiecībā uz platībatkarīga maksājuma summu jāņem vērā tikai tad, ja zemesgabala izmantošanas izmaiņas, pārveidojot aramzemi par pastāvīgajām ganībām, ir veiktas, pamatojoties (tieši) uz dalību lauksaimniecības un vides pasākumā minētās tiesību normas izpratnē?

               3)

               Vai uz ārkārtas apstākļu atzīšanu Regulas (EK) Nr. 1782/2003 40. panta 5. punkta izpratnē attiecas prasība, lai lauksaimnieks, kurš iesniedz pieteikumu, būtu arī persona, kas ir veikusi izmantošanas izmaiņas, vai arī uz ārkārtas apstākļiem šīs tiesību normas izpratnē sekmīgi var atsaukties arī lauksaimnieks, kurš lauksaimniecības un vides pasākumā ir “iestājies” vēlāk?

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).


title: Lieta F-41/09 RENV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 6. novembra spriedums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas — Invaliditāte — Pensionēšanās invaliditātes dēļ — Invaliditātes komisijas sastāvs — Likumība — Nosacījumi)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/28

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 6. novembra spriedums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-41/09 RENV) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas - Invaliditāte - Pensionēšanās invaliditātes dēļ - Invaliditātes komisijas sastāvs - Likumība - Nosacījumi)
   2013/C 38/52
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas — Civildienests — Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar ko prasītāju pensionē invaliditātes dēļ, kā arī virkni aktus, kas saistīti ar šo lēmumu, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanas izdevumus lietās F-41/06, F-41/06 RENV un T-20/09 P.

      (1)  OV C 131, 03.06.2006., 54. lpp.


title: Lieta C-549/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Handelsgericht Wien (Austrija) 2007. gada 11. decembra rīkojumu — Friederike Wallentin-Hermann / Alitalia — Linee Aeree Italiane SpA

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Handelsgericht Wien (Austrija) 2007. gada 11. decembra rīkojumu — Friederike Wallentin-Hermann/Alitalia — Linee Aeree Italiane SpA

   (Lieta C-549/07)
   (2008/C 64/27)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien (Austrija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Friederike Wallentin-Hermann

      Atbildētāja: Alitalia — Linee Aeree Italiane SpA

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tie ir ārkārtas apstākļi Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1), 5. panta 3. punkta izpratnē, ņemot vērā Regulas preambulas 14. apsvērumu, ja sakarā ar lidmašīnas tehnisku kļūmi, jo īpaši, dzinēja bojājumu, lidojums tiek atcelts, un vai 5. panta 3. punktā paredzētie attaisnojuma iemesli ir jāinterpretē Monreālas Konvencijas noteikumu (19. panta) izpratnē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai gaisa pārvadātāji, kuri lidojumu atcelšanu, kas notiek biežāk par vidusmēra rādītāju, pamato ar tehniskām kļūmēm, par iemeslu var norādīt ārkārtas apstākļus Regulas 5. panta 3. punkta izpratnē, ņemot vērā vienīgi šo gadījumu biežumu?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai gaisa pārvadātājs ir veicis visus 5. panta 3. punktā paredzētos “iespējamos pasākumus”, ja viņš pierāda, ka ir izpildījis likumā noteiktās minimālās lidmašīnas tehniskās apkopes prasības, un vai tas ir pietiekami, lai gaisa pārvadātāju atbrīvotu no 5. pantā kontekstā ar 7. pantu paredzētā kompensācijas maksāšanas pienākuma?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai ārkārtas apstākļi Regulas 5. panta 3. punkta izpratnē ir nepārvaramas varas apstākļu vai dabas katastrofu izraisīti gadījumi, kas nav saistīti ar tehniskiem defektiem un tādējādi atrodas ārpus gaisa pārvadātāju darbības lauka?

      (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lietas T-29/10 un T-33/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 2. marta spriedums — Nīderlandes Karaliste un ING Groep /Komisija (Valsts atbalsts — Finanšu nozare — Atbalstu, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā — Kapitāla ieguldījums ar iespēju, kas piešķirta atbalsta saņēmējam, izvēlēties starp vērtspapīru dzēšanu vai konversiju — Dzēšanas nosacījumu grozīšana administratīvās procedūras laikā — Lēmums, ar kuru valsts atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu — Jēdziens “valsts atbalsts” — Priekšrocība — Privātā ieguldītāja kritērijs — Nepieciešamā un samērīgā saikne starp atbalsta summu un pasākumu lielumu, lai varētu atbalstu atzīt par saderīgu)

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 2. marta spriedums — Nīderlandes Karaliste un ING Groep/Komisija
   (Lietas T-29/10 un T-33/10) (1)

   (Valsts atbalsts - Finanšu nozare - Atbalstu, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā - Kapitāla ieguldījums ar iespēju, kas piešķirta atbalsta saņēmējam, izvēlēties starp vērtspapīru dzēšanu vai konversiju - Dzēšanas nosacījumu grozīšana administratīvās procedūras laikā - Lēmums, ar kuru valsts atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu - Jēdziens “valsts atbalsts” - Priekšrocība - Privātā ieguldītāja kritērijs - Nepieciešamā un samērīgā saikne starp atbalsta summu un pasākumu lielumu, lai varētu atbalstu atzīt par saderīgu)
   2012/C 118/38
   Tiesvedības valoda — holandiešu un angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, Y. de Vries un M. de Ree, kuriem palīdz P. Glazener, advokāts) (lieta T-29/10) un ING Groep NV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji O. Brouwer, M. Knapen un J. Blockx, advokāti, pēc tam O. Brouwer, J. Blockx un M. O’Regan, solicitor (lieta T-33/10)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet, L. Flynn un S. Noë)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: De Nederlandsche Bank NV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji B. Nijs un G. van der Klis, pēc tam G. van der Klis, M. Petite un S. Verschuur, un, visbeidzot M. Petite un S. Verschuur, advokāti)

      Priekšmets

   Komisijas 2009. gada 18. novembra Lēmuma C(2009) 9000 galīgā redakcija, ar ko Nīderlandes īstenotais atbalsts ING, restrukturizācijas plāna ietvaros sniedzot atbalstu attiecībā uz nelikvīdiem aktīviem, tiek atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu ar zināmiem nosacījumiem [atbalsts C 10/2009 (ex N 138/2009)], daļēja atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               Lietas T-29/10 un T-33/10 apvienotas šī sprieduma taisīšanai;

               2.

               atcelt Komisijas 2009. gada 18. novembra Lēmuma 2010/608/EK par valsts atbalstu C 10/09 (ex N 138/09), ko īstenoja Nīderlande ING nelikvīdo aktīvu atbalsta mehānismam un pārstrukturēšanas plānam, 2. panta pirmo daļu, kā arī 2. panta otro daļu un minētā lēmuma II pielikumu;

               3.

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta T-60/06: Prasība, kas celta  2006. gada 16. februārī  — Itālijas Republika pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/24

         Prasība, kas celta 2006. gada 16. februārī — Itālijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-60/06)
   (2006/C 96/41)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — Giacomo Aiello, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2005. gada 7. decembra Komisijas Lēmumu C (2005) 4436 def. un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja apstrīd 2005. gada 7. decembra Komisijas Lēmumu C (2005) 4436 def. par minerāleļļu, ko izmanto kā degvielu alumīnija dioksīda ražošanai Gardanne reģionā, Sahannon reģionā un Sardīnijā, atbrīvošanu no akcīzes nodokļa likmes, kuru atbilstīgi ieviesa Francija, Īrija un Itālija.
   Attiecībā uz prasītāju šis lēmums noteica, ka:

               —

               attiecīgos atbrīvojumus nebija paredzēts piemērot vispārīgi un bez atšķirībām visiem, kam tie bija adresēti, bet tie bija paredzēti, lai atbalstītu atsevišķus uzņēmumus speciālā alumīnija tirgus struktūrā;

               —

               attiecīgie valsts atbalsti bija jauni un pretlikumīgi atbalsti, jo par tiem netika laikā sniegti paziņojumi, kurus varēja uzskatīt par daļēji pastāvošiem atbalstiem līdz 1998. gada 29. maijam.

               —

               līdz 2003. gada 31. oktobrim minētie valsts atbalsti nebija atbilstīgi noteikumiem par valsts atbalstu vides aizsardzībai.

         Pamatojot savu prasību prasītāja apgalvo, ka:

               —

               atbrīvojums no akcīzes nodokļa likmes, ko paredzēja Itālijas valsts tiesības, nebija selektīvs, bet tika paredzēts visiem uzņēmumiem, kas alumīnija dioksīda ražošanai izmanto minerāleļļu. Tas, ka Itālijas teritorijā ir tikai viena šāda rūpnīca, kurā šo eļļu izmanto ražošanas ciklā, ir būtiska vienīgi faktisko apstākļu sakarā un tas nepadara mazāk nozīmīgu noteikumu vispārējo raksturu, kurš šeit netiek apspriests.

               —

               apstrīdētie valsts atbalsti ir jāuzskata par atbilstīgiem atbalstiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta ii) apakšpunktu tiktāl, ciktāl Padome likumīgi piešķīra Itālijas valstij tiesības saglabāt apstrīdēto atbrīvojumu;

               —

               kā to var secināt no valsts noteikumiem, kurus īstenoja Itālijas valdība, un no vienošanām, ko Eurallumina noslēdza ar Sardīnijas reģionu un Ministero dell'Ambiente (Vides ministrija), attiecīgais atbrīvojums bija cieši saistīts ar vides aizsardzības mērķiem;

               —

               atbrīvojumu bija jāuzskata par nepieciešamu Sardīnijas reģiona ekonomikas attīstībai;

               —

               pēc Itālijas valdības uzskatiem līdz ar Direktīvas 2003/96/EK stāšanos spēkā nepastāvēja jebkāds pienākums paziņot par attiecīgo nodokļu atvieglojumu, jo šīš direktīvas 18. pants mijiedarbībā ar II pielikumu īpaši paredz, ka apstrīdētais akcīzes nodoklis ir spēkā esošs līdz 2006. gada 31. decembrim. Turklāt minēto noteikumu saturs ir analogs Padomes Lēmuma 2001/224/EK 1. panta 2. punktam.

         Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips un Kopienu tiesību normu likumības prezumpcijas princips.


title: Lieta T-287/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. maijā  – Schaeffler Technologies /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/39

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. maijā – Schaeffler Technologies/Komisija
   (Lieta T-287/14)
   2014/C 223/42
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji – T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme un T. Wielsch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam pret Vācijas Federatīvo Republiku saistībā ar atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un EEG piemaksas samazināšanu energoietilpīgiem lietotājiem lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), ciktāl šis lēmums attiecas uz EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: priekšrocības LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētais EEG piemaksas samazinājums energoietilpīgiem lietotājiem nav atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Šajā ziņā prasītāja norāda, ka energoietilpīgajiem lietotājiem ar šo tiesisko regulējumu neesot piešķirtas nekādas priekšrocības. Īpašais kompensācijas režīms, tieši pretēji, esot kompensācija par ārkārtas izmaksām, kas īpaši ietekmē prasītāju un tai pielīdzināmus uzņēmumus saistībā ar atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, un tā mērķis esot atjaunot to energoietilpīgo uzņēmumu konkurētspēju, kuriem EEG piemaksa sākotnēji esot radījusi būtisku kaitējumu.

               2.

               Otrais pamats: valsts līdzekļu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība

                           —

                           Prasītāja arī norāda, ka īpašais kompensācijas režīms nav pasākums, ko piešķir “valsts vai ko piešķir no valsts līdzekļiem”. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka EEG piemaksa pati par sevi nav uzskatāma par valsts līdzekļiem un ka pat atteikšanās no šiem līdzekļiem, kas ir tikusi īstenota ar īpašo kompensācijas režīmu, tādējādi arī nevar tikt uzskatīta par pasākumu, kas piešķirts no valsts līdzekļiem.

                           —

                              EEG piemaksu neiekasē, nepārvalda un arī nesadala valsts vai publiska vai privāta organizācija, ko ir nozīmējusi vai izveidojusi valsts. Tieši pretēji – EEG piemaksu varot tieši iekasēt pārvades tīkla pārvaldītāji, pamatojoties uz atbilstošām civiltiesiska rakstura tiesībām. EEG piemaksa netiekot iemaksāta valsts budžetā, kā rezultātā īpašais kompensācijas režīms nekādā veidā, nedz tieši, nedz netieši, nesamazinot valsts ienākumus.

                           —

                           No EEG iegūtie līdzekļi netiekot arī atstāti valsts iestāžu rīcībā. Turklāt attiecībā uz līdzekļiem, kas iegūti no EEG, netiekot veikta nekāda valsts kontrole, ko īstenotu, piemēram, Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (Federālais Ekonomikas un eksporta kontroles birojs, BAFA) vai Bundesnetzagentur (Federālā tīkla aģentūra).


title: Lieta T-98/17: Prasība, kas celta 2017. gada 10. februārī – RT/Parlaments

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/21

         Prasība, kas celta 2017. gada 10. februārī – RT/Parlaments
   (Lieta T-98/17)
   (2017/C 129/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: RT (pārstāvis – C. Bernard-Glanz, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt iecēlējiestādes 2016. gada 30. jūnija lēmumu, ar ko noraida ārsta izziņu; kā arī atcelt, ciktāl nepieciešams, iecēlējiestādes 2017. gada 13. janvāra lēmumu, ar ko noraida prasītāja sūdzību; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu 59. panta un Iekšējo noteikumu 2. panta pārkāpums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā un Civildienesta noteikumu 59. panta un Iekšējo noteikumu 2. panta pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu 59. panta un Iekšējo noteikumu 2. panta pārkāpums, atbilstoša pamatojuma nenorādīšana un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums.


title: Lieta T-671/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 12. septembra spriedums – Bayerische Motoren Werke/Komisija Valsts atbalsts — Reģionālais ieguldījumu atbalsts — Vācijas atbalsts par labu lielam BMW ieguldījumu projektam Leipcigā divu modeļu elektroautomobiļu (i3 un i8) ražošanai — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts — LESD 108. panta 2. un 3. punkts — Atbalsta attīstību veicinoša iedarbība — Atbalsta nepieciešamība

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/8

         Vispārējās tiesas 2017. gada 12. septembra spriedums – Bayerische Motoren Werke/Komisija
   (Lieta T-671/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Reģionālais ieguldījumu atbalsts - Vācijas atbalsts par labu lielam BMW ieguldījumu projektam Leipcigā divu modeļu elektroautomobiļu (i3 un i8) ražošanai - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - LESD 108. panta 2. un 3. punkts - Atbalsta attīstību veicinoša iedarbība - Atbalsta nepieciešamība)
   (2017/C 357/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bayerische Motoren Werke AG (Minhene, Vācija) (pārstāvji – M. Rosenthal, G. Drauz un M. Schütte, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji F. Erlbacher, T. Maxian Rusche un R. Sauer, vēlāk – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Freistaat Sachsen (Vācija) (pārstāvji – T. Lübbig un K. Gaßner, advokāti)

      Priekšmets

   Par prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4531 final par valsts atbalstu SA. 32009 (2011/C) (ex 2010/N), ko Vācijas Federatīvā Republika plāno piešķirt BMW par lielu ieguldījumu projektu Leipcigā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bayerische Motoren Werke AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Freistaat Sachsen sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta C-356/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī ( High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elaine Farrell / Alan Whitty , Minister for the Environment , Īrija, Attorney General un Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI) (Mehāniskā transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana — Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK un 90/232/EEK — Transportlīdzekļa pasažieriem nodarīts kaitējums — Transportlīdzekļa daļa, kas nav iekārtota pasažieru pārvadāšanai sēdus stāvoklī)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/10

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elaine Farrell/Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija, Attorney General un Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI)

   (Lieta C-356/05) (1)

   (Mehāniskā transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana - Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK un 90/232/EEK - Transportlīdzekļa pasažieriem nodarīts kaitējums - Transportlīdzekļa daļa, kas nav iekārtota pasažieru pārvadāšanai sēdus stāvoklī)
   (2007/C 96/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   High Court of Ireland
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Elaine Farrell

      Atbildētāji: Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija, Attorney General, Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Ireland — Padomes 1990. gada 14. maija Trešās direktīvas 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.) 1. panta interpretācija — Personu, kas kā pasažieri brauc transportlīdzekļa daļā, kura nav paredzēta pasažieru pārvadāšanai un kura šajā sakarā nav aprīkota ar sēdekļiem — Valsts tiesību akti, kas nenosaka, ka civiltiesiskā atbildība ir obligāti apdrošināma attiecībā uz šādu personu negadījumiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1990. gada 14. maija Trešās direktīvas 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru mehānisko transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana neattiecas uz atbildību par tādām personām nodarītajiem miesas bojājumiem, kas brauc mehāniskā transportlīdzekļa daļā, kuru nav paredzēts aprīkot ar pasažieru sēdekļiem un kura nav aprīkota ar tiem;

               2)

               Trešās direktīvas 90/232 1. pants atbilst visiem nosacījumiem, kas nepieciešami tā tiešai iedarbībai, un tātad piešķir privātpersonām tiesības, uz kurām tās var tieši atsaukties valsts tiesās. Tomēr valsts tiesai ir jāpārbauda, vai uz šo noteikumu var atsaukties attiecībā pret tādu struktūru kā Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI).

      (1)  OV C 315, 10.12.2005.


title: Lieta C-471/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 23. februārī  ( Bundesfinanzhof  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Finanzamt Offenbach am Main-Land  pret  Keller Holding GmbH  (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrību aplikšana ar nodokļiem — Mātes sabiedrības tiesības atskaitīt izdevumus, kas saistīti ar tās dalību citos uzņēmumos — Finansējuma izdevumu, kas ir ekonomiski saistīti ar dividendēm, kas atbrīvotas no nodokļa, atskaitīšanas neiespējamība — Netiešas meitas sabiedrības, kas nodibināta citā dalībvalstī nekā tajā, kurā ir mātes uzņēmuma juridiskā adrese, izmaksātās dividendes)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/20

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 23. februārī (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Offenbach am Main-Land pret Keller Holding GmbH

   (Lieta C-471/04) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Sabiedrību aplikšana ar nodokļiem - Mātes sabiedrības tiesības atskaitīt izdevumus, kas saistīti ar tās dalību citos uzņēmumos - Finansējuma izdevumu, kas ir ekonomiski saistīti ar dividendēm, kas atbrīvotas no nodokļa, atskaitīšanas neiespējamība - Netiešas meitas sabiedrības, kas nodibināta citā dalībvalstī nekā tajā, kurā ir mātes uzņēmuma juridiskā adrese, izmaksātās dividendes)
   (2006/C 131/35)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Finanzamt Offenbach am Main-Land

      Atbildētājs: Keller Holding GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — EK līguma 52. panta (pēc grozījumu pieņemšanas jaunajā redakcijā — EK līguma 43. pants), EK līguma 58. panta un 73. B panta (pēc grozījumu pieņemšanas jaunajā redakcijā — 48. pants un 56. pants) interpretācija — Sabiedrību ienākumu nodoklis — Izdevumu, kas ir tieši ekonomiski saistīti ar ienākumiem, kas atbrīvoti no nodokļa, atskaitīšanas neiespējamība — Dalībvalstī nodibinātas mātes sabiedrības izdevumi, kas radušies sakarā ar līdzdalību tajā pašā dalībvalstī nodibinātā meitas sabiedrībā, attiecībā uz dividendēm, ko izmaksā pakārtota meitas sabiedrība, kas ir atbrīvota no nodokļiem, pamatojoties uz tās nodibināšanas faktu citā dalībvalstī
   Rezolutīvā daļa:
   EK līguma 52. pants (pēc grozījumu pieņemšanas tagad EKL 43. pants) un 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līguma 31. pants ir interpretējami tādā nozīmē, ka tie iestājas pret tādiem dalībvalsts tiesību aktiem, ar kuriem mātes sabiedrībai, kas maksā nodokļus vienīgi šai valstī, neļauj atvilkt finansēšanas izmaksas, kas tai radušās, iegādājoties kādas meitas sabiedrības kapitāla daļas, ja šie izdevumi attiecas uz dividendēm, kas ir atbrīvotas no nodokļa tāpēc, ka tās ir no netiešas meitas sabiedrības, kas reģistrēta citā Kopienas dalībvalstī vai EEZ līguma dalībvalstī, lai gan šīs izmaksas ļauj atvilkt tad, ja tās attiecas uz dividendēm, kuras mātes sabiedrībai ar juridisko adresi vienā dalībvalstī izmaksā tai pašā dalībvalstī reģistrēta netieša meitas sabiedrība un kuras faktiski tiek atbrīvotas arī no nodokļa.

      (1)  OV C 19, 22.01.2005.


title: Lieta C-93/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Korsholms tingsrätt2005. gada 18. februāra lēmumu lietā Teemu Hakala pret Oy L Simons Transport Ab

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Korsholms tingsrätt2005. gada 18. februāra lēmumu lietā Teemu Hakala pret Oy L Simons Transport Ab

   (Lieta C-93/05)
   (2005/C 143/21)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Korsholms tingsrätt (Korsholmas Pirmās instances tiesas, Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 18. februāra lēmumu lietā Teemu Hakala pret Oy L Simons Transport Ab un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 22. februārī.

      Korsholms tingsrätt lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai algas sistēma, kas balstīta uz nobraukto attālumu, šī iemesla dēļ ir pretrunā Padomes Regulai (EEK) Nr. 3820/85 (1) un īpaši tās 10. pantam?

      (1)  Padomes 1985. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3820/85 par sociālās likumdošanas saskaņošanu autotransporta jomā (OV L 370, 31.12.1985., 1. lpp.).


title: Lieta T-167/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 11. oktobra spriedums – Søndagsavisen/Komisija Valsts atbalsts — Atbalsta shēma ražošanai un inovācijām drukātās preses jomā — Lēmums necelt iebildumus — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Ieinteresēto personu procesuālās tiesības — Nopietnu grūtību neesamība — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/14

         Vispārējās tiesas 2016. gada 11. oktobra spriedums – Søndagsavisen/Komisija
   (Lieta T-167/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Atbalsta shēma ražošanai un inovācijām drukātās preses jomā - Lēmums necelt iebildumus - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu - Ieinteresēto personu procesuālās tiesības - Nopietnu grūtību neesamība - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 428/14)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Søndagsavisen A/S (Søborg, Dānija) (pārstāvji – sākotnēji M. Honoré un C. Fornø, vēlāk M. Honoré, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Grønfeldt un B. Stromsky)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji – C. Thorning, pārstāvis, kuram palīdz R. Holdgaard, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 263. pantu, atcelt Komisijas 2013. gada 20. novembra lēmumu C(2013) 7870 final, attiecībā uz Dānijas Karalistes paziņoto valsts atbalsta shēmu SA.36366 (2013/N) ražošanai un inovācijām drukātās preses jomā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Søndagsavisen A/S sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta C-438/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/21

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-438/07)
   (2007/C 283/38)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Parpala, M. Patakia un S. Pardo Quintillán)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka atbildētāja ir pārkāpusi 5. panta 2., 3. un 5. punktu Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvā 91/271/EEK (1) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1998. gada 27. februāra Direktīvu 98/15/EK (2). Valsts pienākumu neizpilde ir tas, ka Zviedrijas Karaliste līdz 1998. gada 31. decembrim nebija veikusi vajadzīgos pasākumus, lai visas ūdens novadīšanas no aglomerāciju, kurās cilvēka ekvivalents pārsniedz 10 000, komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām uz jūtīgajām zonām vai jūtīgo zonu attiecīgajiem ūdens sateces baseiniem atbilstu Direktīvas 91/271/EEK I pielikumā paredzētajām prasībām.

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   1994. gadā Zviedrija visus savus ūdeņus klasificēja par jūtīgajām zonām. 1998. gadā un 2000. gadā Zviedrija apstiprināja šādu klasifikāciju Eiropas Kopienu Komisijai (Komisijai) un norādīja, ka par kritēriju tā izmantoja eitrofikāciju un ka nepieciešamā terciārā apstrāde tika noteikta atkarībā no ūdenstilpnes.
   Zviedrijas iestādes uzskata, ka slāpekļa izvadīšana nav nepieciešama ūdens novadīšanām Baltijas jūrā no aglomerācijām, kurās cilvēka ekvivalents (c.e.) pārsniedz 10 000 un kuras atrodas uz ziemeļiem no Nortaljes [Norrtälje] pašvaldības. Tāpēc slāpekļa novadīšana tiek veikta tikai piekrastes teritorijās, kas atrodas starp Nortaljes pašvaldību un Norvēģijas robežu. Šīs iestādes arī uzskata, ka slāpekļa novadīšana no aglomerācijām, kurās cilvēka ekvivalents (c.e.) pārsniedz 10 000 un kuras atrodas Dienvidzviedrijas centrā, nemazina piekrastes ūdeņu eitrofikāciju, jo tajos pietiekamā mērā notiek slāpekļa novadīšana dabiskā ceļā, ūdenim plūstot caur ūdens, kas nāk no piesārņojuma avota, sateces baseiniem uz jūru.
   Komisija uzskata par zinātniski pierādītu to, ka fosfors un slāpeklis ir galvenais cēlonis Baltijas jūras eitrofikācijai. Fosforu un slāpekli novadot piekrastes ūdeņos, tas nokļūst arī citās vietās Baltijas jūrā, taču tos novadot iekšējos ūdeņos, kas atrodas Baltijas jūras sateces baseinos, tiek mazināta Baltijas jūras eitrofikācija.
   Tāpēc ir jāuzsāk slāpekļa, kas atrodas notekūdeņos, kuri savukārt tiek novadīti no aglomerācijām, kurās cilvēka ekvivalents (c.e.) pārsniedz 10 000, un kuri ieplūst tieši jūtīgajās zonās vai jūtīgo zonu attiecīgajos ūdens sateces baseinos, vispārēja izvadīšana no attiecīgajām attīrīšanas iekārtām.
   Minēto pasākumu neveikšana ir uzskatāma par Direktīvas 91/271/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 98/15/EK, pārkāpumu un, it īpaši pirmās minētās 5. panta 2., 3. un 5. punkta pārkāpumu.

      (1)  OV L 135, 40. lpp.

      (2)  OV L 67, 29. lpp.


title: Lieta T-104/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 9. marta spriedums – Puma/EUIPO (“FOREVER FASTER”) Eiropas Savienības preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “FOREVER FASTER” — Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/19

         Vispārējās tiesas 2017. gada 9. marta spriedums – Puma/EUIPO (“FOREVER FASTER”)
   (Lieta T-104/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “FOREVER FASTER” - Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vienlīdzīga attieksme - Labas pārvaldības princips)
   (2017/C 129/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvis – M. Schunke, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – H. O’Neill un K. Sidat Humphreys)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 7. janvāra lēmumu lietā R 770/2015-1 attiecībā uz vārdiskas preču zīmes “FOREVER FASTER” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Puma ES atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 10.5.2016.


title: Lieta C-189/06: Tiesas 2007. gada 20. aprīļa rīkojums — TEA - CEGOS , SA , Services techniques globaux ( STG ) SA / GHK Consulting Ltd , Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par vairākkārtēju pamatlīguma noslēgšanu par tehnisko atbalstu īstermiņa eksperta pakalpojumu veidā trešām valstīm — Apelācijas iesniedzēju piedāvājuma noraidīšana — Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/23

         Tiesas 2007. gada 20. aprīļa rīkojums — TEA-CEGOS, SA, Services techniques globaux (STG) SA/GHK Consulting Ltd, Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-189/06) (1)

   (Apelācija - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par vairākkārtēju pamatlīguma noslēgšanu par tehnisko atbalstu īstermiņa eksperta pakalpojumu veidā trešām valstīm - Apelācijas iesniedzēju piedāvājuma noraidīšana - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2007/C 96/40)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: TEA-CEGOS, SA, Services techniques globaux (STG) SA (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, avocats)

      Citi procesa dalībnieki: GHK Consulting Ltd, Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Wilderspin un G. Boudot)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-376/05 un T-383/05 TEA-CEGOS u.c./Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt, pirmkārt, Komisijas 2005. gada 12. oktobra lēmumu, ar ko ir noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzēju piedāvājumi publiskajā iepirkuma procedūrā “EuropeAid/119860/C/SV/multi-Lot 7”, un, otrkārt, visus citus šīs pašas publiskā iepirkuma procedūras ietvaros saistībā ar 2005. gada 12. oktobra lēmumu pieņemtos Komisijas lēmumus.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  TEA-CEGOS SA un Services techniques globoux (STG) SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: Lieta T-180/05: Prasība pret Fondation européenne pour la formation, ko Pia Landgren iesniedza 2005. gada 28. aprīlī

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/39

         Prasība pret Fondation européenne pour la formation, ko Pia Landgren iesniedza 2005. gada 28. aprīlī
   (Lieta T-180/05)
   (2005/C 182/73)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Izglītības fondu [Fondation européenne pour la formation], ko cēla Pia Landgrena [Pia Landgren], ar dzīvesvietu Turīnā (Itālija), kuru pārstāv Marks-Albērs Lukass [Marc-Albert Lucas], avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               Atcelt, ja vajadzīgs, Fonda bijušā direktora 2004. gada 25. jūnija lēmumu par prasītājas atlaišanu;

               2)

               atcelt Fonda direktora 2005. gada 19. janvāra lēmumu, ar ko noraida prasītājas 2004. gada 27. septembra sūdzību par minēto lēmumu;

               3)

               piespriest Eiropas Izglītības fondam prasītājai atlīdzināt materiālos zaudējumus, kas radušies apstrīdēto lēmumu prettiesiskuma dēļ, apjomā, kas atbilst darba samaksai un pensijai, ko prasītāja būtu saņēmusi, turpinot darbu fondā līdz 65 gadu vecumam, no kura atskaitīti atlaišanas un bezdarba pabalsti, kā arī pensija, kuru viņa saņēma vai saņems atlaišanas dēļ;

               4)

               piespriest Eiropas Izglītības fondam atlīdzināt prasītājai nodarīto morālo kaitējumu, kas cēlies no apstrīdētā lēmuma prettiesiskuma, apjomā, kādu noteiks Pirmās Instances Tiesa;

               5)

               piespriest atbildētajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka Eiropas Izglītības fonds nav pierādījis, ka lēmums par atlaišanu ir tiesiski pietiekami pamatots, kā arī to, ka šis lēmums ir acīmredzami pretrunā ar prasītājas novērtējuma ziņojumu par 2003. gadu.
   Prasītāja arī apgalvo, ka patiesais atlaišanas iemesls būtu acīmredzami prettiesisks un pretējs dienesta interesēm, tāpēc, ka tas balstīts uz iepriekšēju vienošanos, saskaņā ar kuru prasītājai pēc 2003. gada 31. decembra bija jābeidz darbs Fondā.
   Turklāt prasītāja atsaucas uz apstrīdētā lēmuma motīva prettiesiskumu un patvaļīgumu attiecībā uz departamenta vadītāja atteikumu paturēt viņu darbā, kas pamatots uz negatīvu novērtējumu pagātnē.
   Visbeidzot, prasītāja uzsver pamatojuma trūkumu, pienācīgas rūpības principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kā arī acīmredzamām kļūdām novērtējumā, ja minētais vadītāja atteikums un/vai atlaišana ir motivēta ar profesionālu neatbilstību EECA departamentā vai vispār.


title: lieta F-35/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. aprīlī — Klug /Eiropas Zāļu Aģentūra

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/45

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. aprīlī — Klug/Eiropas Zāļu Aģentūra
   (lieta F-35/07)
   (2007/C 140/72)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bettina Klug, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — W. G. Grupp, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu Aģentūra
   Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai pagarināt prasītājas 2002. gada 7. februāra darba līgumu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai atlīdzību par morālo kaitējumu EUR 200 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atcelt tās novērtējumu par prasītāju par laika posmu no 2004. gada 31. decembra līdz 2006. gada 31. decembrim un pieņemt jaunu lēmumu, ievērojot Civildienesta tiesas norādījumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir pamatota ar Civildienesta noteikumu II sadaļas 12.a pantu (psiholoģiska uzmākšanās). Prasītāja norāda, ka, veicot novērtējumu par prasītāju, atbildētāja nav pareizi izmantojusi rīcības brīvību, ka tā ir pārkāpusi Aģentūras procesuālos noteikumus par novērtējuma veikšanu un tādējādi prettiesiski atteikusies pagarināt prasītājas darba līgumu.
   Prasītāja pamato prasību ar to, ka psiholoģiskās uzmākšanās dēļ un objektivitātes trūkuma dēļ, veicot novērtējumu, prasītājas darbs ir novērtēts negatīvi, un tādējādi nav pagarināts uz pieciem gadiem noslēgtais līgums.


title: Lieta C-318/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 6. oktobra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tecnoedi Costruzioni Srl/Comune di Fossano Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski būvdarbu līgumi — Direktīva 2004/18/EK — 7. panta c) punkts — Robežvērtību summa publiskos līgumos — Nesasniegta robežvērtība — Nesamērīgi lēti piedāvājumi — Automātiska izslēgšana — Līgumslēdzējas iestādes tiesības — Līgumslēdzējas iestādes pienākumi, kas izriet no brīvības veikt uzņēmējdarbību, no pakalpojumu sniegšanas brīvības un no vispārīgā nediskriminācijas principa — Līgumi, kam var būt noteikta pārrobežu interese

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 6. oktobra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tecnoedi Costruzioni Srl/Comune di Fossano

      (Lieta C-318/15) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski būvdarbu līgumi - Direktīva 2004/18/EK - 7. panta c) punkts - Robežvērtību summa publiskos līgumos - Nesasniegta robežvērtība - Nesamērīgi lēti piedāvājumi - Automātiska izslēgšana - Līgumslēdzējas iestādes tiesības - Līgumslēdzējas iestādes pienākumi, kas izriet no brīvības veikt uzņēmējdarbību, no pakalpojumu sniegšanas brīvības un no vispārīgā nediskriminācijas principa - Līgumi, kam var būt noteikta pārrobežu interese)
      (2016/C 441/03)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tecnoedi Costruzioni Srl

         Atbildētāja: Comune di Fossano

         Rezolutīvā daļa:

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte (Pjemontas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) ir iesniegusi ar 2015. gada 29. aprīļa lēmumu, ir nepieņemams.

         (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta C-433/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bayerische Motoren Werke AG/Acacia Srl Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Jurisdikcija civillietās un komerclietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Intelektuālais īpašums — Kopienas dizainparaugi — Regula (EK) Nr. 6/2002 — 81. un 82. pants — Prasība par dizainparauga tiesību pārkāpuma neesamības konstatēšanu — Dalībvalsts dizainparaugu tiesu kompetence teritorijā, kurā ir atbildētāja reģistrācijas vieta

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/11

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bayerische Motoren Werke AG/Acacia Srl

   (Lieta C-433/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Jurisdikcija civillietās un komerclietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Intelektuālais īpašums - Kopienas dizainparaugi - Regula (EK) Nr. 6/2002 - 81. un 82. pants - Prasība par dizainparauga tiesību pārkāpuma neesamības konstatēšanu - Dalībvalsts dizainparaugu tiesu kompetence teritorijā, kurā ir atbildētāja reģistrācijas vieta)
   (2017/C 293/15)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Bayerische Motoren Werke AG

      Atbildētāja: Acacia Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 24. pants ir interpretējams tādējādi, ka iebildums par tiesas, kas izskata lietu, jurisdikciju, kas izvirzīts pirmajā paskaidrojumā pakārtoti citiem tajā ietvertiem procesuāliem iebildumiem, nav uzskatāms par tiesas, kas izskata lietu, jurisdikcijas akceptēšanu un tādējādi nerodas vienošanās par jurisdikciju šī panta izpratnē;

               2)

               Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 82. pants ir interpretējams tādējādi, ka šīs regulas 81. panta b) punktā paredzētās prasības par dizainparaugu tiesību pārkāpuma neesamības konstatēšanu gadījumā, kad atbildētāja reģistrācijas vieta ir kādā Eiropas Savienības dalībvalstī, ja vien nav panākta vienošanās par jurisdikciju Regulas Nr. 44/2001 23. vai 24. panta izpratnē, un neskarot šajās regulās paredzētos lis pendens un saistīto lietu gadījumus, ir jāceļ šīs dalībvalsts Kopienas dizainparaugu tiesās;

               3)

               Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktā ietvertais jurisdikcijas noteikums nav piemērojams Regulas Nr. 6/2002 81. panta b) punktā paredzētajām prasībām par dizainparaugu tiesību pārkāpuma neesamības konstatēšanu;

               4)

               Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktā ietvertais jurisdikcijas noteikums nav piemērojams prasījumiem par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu un negodīgu konkurenci, kas saistīti ar prasību par Kopienas dizainparauga tiesību pārkāpuma neesamības konstatēšanu, ciktāl, lai apmierinātu šos prasījumus, ir jāpieņem arī prasība par dizainparauga tiesību pārkāpuma neesamības konstatāciju.

      (1)  OV C 410, 7.11.2016.


title: Lieta C-623/15 P: Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 18. janvāra spriedums – Toshiba Corp./Eiropas Komisija Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus — Nolīgumi un saskaņotas darbības cenu, tirgus un klientu sadales un ražošanas ierobežojumu jomā — “Ekonomiskas vienības” starp divām sabiedrībām jēdziens — Jēdziens “izšķiroša ietekme” — Divu mātesuzņēmumu kopīga kontrole — Pierādījumu sagrozīšana

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/7

         Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 18. janvāra spriedums – Toshiba Corp./Eiropas Komisija
   (Lieta C-623/15 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus - Nolīgumi un saskaņotas darbības cenu, tirgus un klientu sadales un ražošanas ierobežojumu jomā - “Ekonomiskas vienības” starp divām sabiedrībām jēdziens - Jēdziens “izšķiroša ietekme” - Divu mātesuzņēmumu kopīga kontrole - Pierādījumu sagrozīšana)
   (2017/C 070/10)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Toshiba Corp. (pārstāvji – J. F. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, advokāts, J. Jourdan, advokāts, A. Kadri, Solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Biolan un V. Bottka)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Toshiba Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: lieta C-6/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 9. janvārī  ierosināja  Cofradía de Pescadores  San Pedro  de Bermeo  u.c. par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta palāta)  2005. gada 19. oktobra  spriedumu lietā T-415/03  Cofradía de Pescadores  San Pedro  de Bermeo  u.c pret Eiropas Savienības Padomi, ko atbalsta Eiropas Kopienu Komisija

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/25

         Apelācija, ko 2006. gada 9. janvārī ierosināja Cofradía de Pescadores “San Pedro” de Bermeo u.c. par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta palāta) 2005. gada 19. oktobra spriedumu lietā T-415/03 Cofradía de Pescadores “San Pedro” de Bermeo u.c pret Eiropas Savienības Padomi, ko atbalsta Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-6/06 P)
   (2006/C 60/48)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 9. janvārī izskatīšanai ir iesniegta Cofradía de Pescadores “San Pedro” de Bermeo u.c., ko pārstāv E. Garajars Gutjeress [E. Garayar Gutiérrez], G. Martiness-Viljasenjors [G. Martínez-Villaseñor], A. Garsija Kastiljo [A. García Castillo] un M. Tronkoso Ferers [M. Troncoso Ferrer], advokāti, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 19. oktobra spriedumu lietā T-415/03 Cofradía de Pescadores “San Pedro” de Bermeo u.c. prêt Eiropas Savienības Padomi, ko atbalsta Eiropas Kopienu Komisija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               2)

               tādējādi pilnībā atcelt Pirmās instances tiesas 2005. gada 19. oktobra spriedumu lietā T-415/03;

               3)

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumus pirmajā instancē, proti:

                           —

                           atzīt, ka, Padomei ar Regulu (EK) Nr. 3074/1995 (1), Regulu (EK) Nr. 390/1997 (2), Regulu (EK) Nr. 45/1998 (3), Regulu (EK) Nr. 48/1999 (4) un Regulu (EK) Nr. 2848/2000 (5) daļu no anšovu kvotas, kas piešķirta Portugāles Republikai ICES IX zonā, nododot Francijas Republikai tādējādi, ka šai kvotai atbilstošo zivju daudzumu var nozvejot ICES VIII zonā, Kopiena ir uzņēmusies ārpuslīgumisko atbildību un pārkāpusi Akta par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanās nosacījumiem 161. panta 1. punkta f) apakšpunktu, kā arī relatīvas stabilitātes principu un tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principus;

                           —

                           piespriest Kopienai, kuru pārstāv Padome, atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējiem nodarītos reālos un konkrētos zaudējumus, kas tiem radusies Padomes aktu rezultātā, kas ietver gan jau ciestos zaudējumus, gan atrauto peļņu, kā tie aprakstīti šajā apelācijas szūdzībā un tās pielikumos;

                           —

                           piespriest Kopienai, kuru pārstāv Padome, atlīdzināt nokavējuma procentus;

               4)

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtā apelācijas sūdzība ir iesniegta par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 19. oktobra spriedumu, ar kuru tā noraida apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību par Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, kas iesniegta pret Eiropas Savienības Padomi, lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas tiem nodarīts tāpēc, ka Padome atļāva daļu no anšovu kvotas, kas piešķirta Portugāles Republikai, nodot Francijas Republikai.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesībās vērtējumā par to, vai ir noticis pietiekami nopietns augstāka juridiska spēka normas un tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpums. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēju domām, un pretēji Pirmās instances tiesas atzinumam, Padomei nebija ne rīcības brīvības, ne izvērtēšanas pilnvaru, ko tai atzina Pirmās instances tiesa, un tā atļāva kvotu nodošanu, pārkāpjot procesuālās un kompetences normas, kas noteiktas Aktā par Spānijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem, Regulā (EK) Nr. 685/95 (6) un Regulā (EK) Nr. 3760/92 (7).
   Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir arī pieļāvusi kļūdu tiesībās, noliegdama, ka relatīvas stabilitātes princips var piešķirt privātpersonām subjektīvas tiesības. Tas nozīmētu atņemt kopējai zivsaimniecības politikai tās saturu, pārkāpjot pašas Pirmās instances tiesas iedibinātās prasītāju tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā ir pārkāpusi viņu tiesības uz aizstāvību, jo tā ne tikai neņēma vērā ziņojumus, kas tika iesniegti, novērtējot Padomes aktu rezultātā radušos kaitējumu, bet arī noraidīja kā novēloti iesniegtu pieteikumu par pierādījumu savākšanu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēji pēc definīcijas varēja iesniegt tikai tiesvedības laikā.
   Visu šo iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzēji Eiropas Kopienu Tiesai lūdz atzīt par prettiesisku Pirmās instances tiesas lēmumu tās 2005. gada 19. oktobra spriedumā, atzīt, ka Kopiena ir uzņēmusies ārpuslīgumisko atbildību, laikā no 1995. gada līdz 2000. gadam nododama Francijai Portugāles zvejas kvotas, ko Tiesa jau ir atzinusi par prettiesisku.

      (1)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 3074/95, ar ko nosaka atsevišķiem zivju krājumiem un krājumu grupām TAC 1996. gadam un zināmus nosacījumus, kādos tās var zvejot (OV L 330, 30.12.1995., 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1996. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 390/97, ar ko nosaka atsevišķiem zivju krājumiem un krājumu grupām TAC 1997. gadam un zināmus nosacījumus, kādos tās var zvejot (OV L 66, 06.03.1997., 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1997. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 45/98, ar ko nosaka atsevišķiem zivju krājumiem un krājumu grupām TAC 1998. gadam un zināmus nosacījumus, kādos tās var zvejot (OV L 12, 19.01.1998., 1. lpp.).

      (4)  Padomes 1998. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 48/1999, ar ko nosaka atsevišķiem zivju krājumiem un krājumu grupām TAC 1999. gadam un zināmus nosacījumus, kādos tās var zvejot (OV L 13, 18.01.1999., 1. lpp.).

      (5)  Padomes 2000. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 2848/2000, ar ko 2001. gadam nosaka zvejas iespējas un ar tām saistītos noteikumus konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kas piemērojami Kopienas ūdeņos un Kopienas kuģiem ūdeņos, kur nepieciešami nozvejas ierobežojumi (OV L 334, 30.12.2000., 1. lpp.).

      (6)  Padomes 1995. gada 27. marta Regula (EK) Nr. 685/95 par zvejas intensitātes vadību attiecībā uz dažiem Kopienas zvejas apgabaliem un resursiem (OV L 71, 31.01.1995., 5. lpp.).

      (7)  Padomes 1992. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3760/92, ar ko izveido Kopienas zivsaimniecības un akvakultūras sistēmu (OV L 389, 31.12.1992., 1. lpp.).


title: Lieta C-396/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Korkein oikeus (Somija) 2007. gada 27. augusta rīkojumu — Mirja Juuri / Fazer Amica Oy

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Korkein oikeus (Somija) 2007. gada 27. augusta rīkojumu — Mirja Juuri/Fazer Amica Oy

   (Lieta C-396/07)
   (2007/C 269/53)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa
   Korkein oikeus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mirja Juuri

      Atbildētāja: Fazer Amica Oy

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 2001/23/EK (1) 4. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalsts pienākums ir garantēt darba ņēmējam likumīgas tiesības saņemt no darba devēja kompensāciju tādā pat veidā, kā darba līguma prettiesiskas izbeigšanas gadījumā no darba devēja puses, tādos gadījumos, kad uzņēmuma pārejas rezultātā būtiski pasliktinājušos darba apstākļu dēļ darba ņēmējs pats ir uzteicis darba līgumu, ņemot vērā, ka darba devējs saskaņā ar Uzņēmuma pārejas direktīvas 3. panta 3. punktu nodevējam saistošo koplīgumu, kurš darba ņēmējam nodrošinājis labākus darba apstākļus, ir ievērojis tikai līdz tā termiņa beigām un tas ir bijis par iemeslu darba apstākļu pasliktinājumam?

               2)

               Vai darba devēja atbildība Uzņēmuma pārejas direktīvas izpratnē gadījumā, ja tā nav tik plaši interpretējama kā 1. jautājumā, tomēr ir jāpiemēro tādējādi, ka darba devējam ir jākompensē, piemēram, darba alga un citi pabalsti par darba līguma uzteikuma laiku?

      (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā, OV L 82, 22.3.2001., 16. lpp.


title: Lieta T-725/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. decembrī – Chemtura Netherlands/EFSA

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/33

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. decembrī – Chemtura Netherlands/EFSA

   (Lieta T-725/15)
   (2016/C 068/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chemtura Netherlands (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt tās prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (turpmāk tekstā – “EFSA”) 2015. gada 10. decembra lēmumu attiecībā uz EFSA secinājuma par darbīgās vielas diflubenzurona apstiprinājuma pārskatīšanas profesionālapskati saistībā ar metabolītu PCA noteiktu daļu publicēšanu, kuram prasītāja prasīja piemērot konfidencialitāti atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulai (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regula Nr. 1107/2009 un pamattiesības uz komercnoslēpumu aizsardzību:

                           —

                           prasītāja apšauba juridisko pamatu, balstoties uz kuru, atbildētāja ir secinājusi, ka tai esot pienākums publicēt savus secinājumus. Pat ja uz Regulas Nr. 1107/2009 21. panta pamata izdarīto EFSA secinājumu publicēšana bija likumīga, atbildētāja ir pārkāpusi Regulas Nr. 1107/2009 63. pantu, jo tā ir publicējusi konfidenciālu informāciju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā:

                           —

                           prasītāja apgalvo, ka atbildētāja savu lēmumu ir balstījusi uz faktu un attiecīgās zinātnes nepareizu izpratni, kā rezultātā, izskatot tās prasību piemērot konfidencialitāti, ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti ES tiesību pamatprincipi, proti, tiesības uz aizstāvību un labas pārvaldības princips:

                           —

                           prasītājai netika dota iespēja sniegt komentārus par dokumentiem, uz kuriem balstās EFSA secinājumi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka EFSA nav izpildījusi savus pienākumus:

                           —

                           atbildētāja nav balstījusi savu vērtējumu uz visiem pieejamajiem zinātniskajiem pierādījumiem, kaut arī tai ir pienākums veikt visaugstākās zinātniskās kvalitātes darbu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta tiesiskā paļāvība:

                           —

                           prasītāja turpina sarunas ar Komisiju, un no Komisijas saņemtā korespondence liecina, ka prasītājai Komisijas pārskatīšanas procesā būtu dota iespēja sniegt komentārus par EFSA secinājumiem. Prasītājas komentāri būtu jāņem vērā pirms EFSA secinājuma publicēšanas.


title: Lieta T-721/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. oktobrī – Luxottica Group/EUIPO – Chen (“BeyBeni”)

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/31

      Prasība, kas celta 2016. gada 7. oktobrī – Luxottica Group/EUIPO – Chen (“BeyBeni”)
      (Lieta T-721/16)
      (2016/C 454/53)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Luxottica Group S.p.A. (Milāna, Itālija) (pārstāvji – E. M. Ochoa Santamaría un I. Aparicio Martínez, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Xian Chen (Wenzhou, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “BeyBeni” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 511 317

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 8. jūnija lēmums lietā R 675/2015-5

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  apmierināt prasību, atceļot EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 8. jūnija lēmumu lietā R 675/2015-5 un atsakot Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 12 511 317 “BeyBeni” reģistrāciju atbilstoši Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punktā noteiktajam;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums saistībā ar tā piemērošanas nosacījumu novērtējumu;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 63. panta 2. punkta un 75. panta pārkāpums saistībā ar iespējamo tiesību uz aizstāvību un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu apelācijas procesā.


title: Lieta T-691/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 17. septembra spriedums – Ricoh Belgium/Padome Pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Daudzfunkcionāli melnbaltie printeri un apkopes pakalpojumi — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Pārskatāmība

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/34

         Vispārējās tiesas 2015. gada 17. septembra spriedums – Ricoh Belgium/Padome
   (Lieta T-691/13) (1)

   (Pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Daudzfunkcionāli melnbaltie printeri un apkopes pakalpojumi - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Pārskatāmība)
   (2015/C 363/42)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ricoh Belgium NV (Vilvorde, Beļģija) (pārstāvji – N. Braeckevelt un A. De Visscher, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Vitsentzatos un K. Michoel, pārstāvji, kuriem palīdz B. Van Vooren un J. Weytjens, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2013. gada 29. oktobra lēmumu, ar kuru noraida prasītājas iesniegto piedāvājumu iepirkuma procedūrā UCA 034/13 par melnbalto daudzfunkcionālo printeru (DFP) pirkumu vai nomu un saistītajiem apkopes pakalpojumiem Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāta ēkās (OV 2013/S 83–138901) un piešķir līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2013. gada 29. oktobra lēmumu, ar kuru noraida Ricoh Belgium NV iesniegto piedāvājumu iepirkuma procedūrā UCA 034/13 par melnbalto daudzfunkcionālo printeru (DFP) pirkumu vai nomu un saistītajiem apkopes pakalpojumiem Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāta ēkās un piešķir līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam, attiecībā uz ceturto sadaļu;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-241/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. novembra rīkojums — Reitz un von Gadomski /ITSB ( CMD-CLINIC )

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/43

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. novembra rīkojums — Reitz un von Gadomski/ITSB (“CMD-CLINIC”)
   (Lieta T-241/06) (1)

   (2009/C 6/85)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta F-60/13: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 14. janvāra rīkojums – Lebedef /Komisija Civildienests — Ierēdņi — Prombūtnes slimības dēļ reģistrēšana — Neatļauta prombūtne — Iecēlējinstitūcijas veikta atskaitīšana no ikgadējā atvaļinājuma — Lūguma iesniegšana pa elektronisko pastu — Ieinteresētās personas informētība par lēmuma pastāvēšanu — Elektroniskās pasta ziņas neatvēršana un neiepazīšanās, nospiežot uz hipersaiti, ar šā lēmuma saturu — Pieņemamība — Termiņi — Tā datuma noteikšana, sākot no kura ieinteresētā persona varēja iepazīties ar lēmuma saturu

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/68

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 14. janvāra rīkojums – Lebedef/Komisija
   (Lieta F-60/13) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Prombūtnes slimības dēļ reģistrēšana - Neatļauta prombūtne - Iecēlējinstitūcijas veikta atskaitīšana no ikgadējā atvaļinājuma - Lūguma iesniegšana pa elektronisko pastu - Ieinteresētās personas informētība par lēmuma pastāvēšanu - Elektroniskās pasta ziņas neatvēršana un neiepazīšanās, nospiežot uz hipersaiti, ar šā lēmuma saturu - Pieņemamība - Termiņi - Tā datuma noteikšana, sākot no kura ieinteresētā persona varēja iepazīties ar lēmuma saturu)
   2014/C 223/70
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis – F. Frabetti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Prasība atcelt netieši izteiktu lēmumu noraidīt lūgumu, ko prasītājs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu iesniedzis saistībā ar viņa prombūtnes slimības dēļ reģistrēšanas labojumiem SysPer2 programmā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               M. Lebedef sedz savus tiesāšanās izdevumus pats un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013., 29. lpp.


title: Lieta C-615/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 15. decembra rīkojumu lietā T-168/11 AQ/Parlaments 2014. gada 29. decembrī iesniedza AQ

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 15. decembra rīkojumu lietā T-168/11 AQ/Parlaments 2014. gada 29. decembrī iesniedza AQ

   (Lieta C-615/14 P)
   (2015/C 398/14)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: AQ

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments
   2015. gada 17. septembrī Tiesa (septītā palāta) ir izdevusi rīkojumu lietu izslēgt no reģistra kā acīmredzami nepieļaujamu.