title: Lieta C-382/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 15. maijā Ralph Pethke iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 5. marta spriedumu lietā T-169/17 Ralph Pethke/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 15. maijā Ralph Pethke iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 5. marta spriedumu lietā T-169/17 Ralph Pethke/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-382/19 P)
      (2019/C 337/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ralph Pethke (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedumu lietā T-169/17;

                  —

                  atzīt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) izpilddirektora lēmumu PERS-AFFECT-16–134 par pārcelšanu amatā par spēkā neesošu un atlīdzināt mantisko un nemantisko kaitējumu, kas radies prettiesiskas pārcelšanas amatā dēļ;

                  —

                  pakārtoti – atcelt spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī apelācijas sūdzība ir par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru ir noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēja prasība par Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja izpilddirektora lēmumu PERS-AFFECT-16–134 par pārcelšanu amatā.
      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus trīs pamatus:

                  1.

                  Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “CN”) (1) 7. panta un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta pārkāpums
                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs iebilst, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu CN 7. panta piemērošanā. Pazemināšana amatā no operatīvās nodaļas direktora amata uz administratora amatu bez karjeras iespējām un bez apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības ievērojošas novērtēšanas procedūras vai disciplinārlietas esot nevis leģitīma pārcelšana amatā, bet gan nelikumīga pazemināšana pakāpē. Ar 2014. gada Civildienesta noteikumu grozījumiem nodaļas direktoru paaugstināšanas amatā iespējas augstāk par AD 12 pakāpi ir pārtapušas par izredzēm civildienesta noteikumu izpratnē. Iecēlējinstitūcija nevar vienpusēji atņemt šīs izredzes bez pienācīgas novērtēšanas procedūras vai disciplinārlietas. Kopš 2014. gada de lege vairs nevar pieņemt, ka pastāv līdzvērtība starp nodaļas direktora un administratora amatu bez karjeras iespējām.
                  Vispārējā tiesa citējot arī judikatūru par CN 7. panta piemērošanu un amatu līdzvērtības jēdzienu, bet no tā izdarot nepareizus secinājumus.
                  Visbeidzot, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un procesuālu kļūdu, pilnībā nepieņemot lēmumu par otro pamatu, kas saistīts ar apelācijas sūdzības iesniedzēja prettiesisku pazemināšanu pakāpē 2016. gada 10. oktobrī, vienlaikus nepiešķirot jaunu funkciju, kas notika tikai 2016. gada 17. oktobrī. Šeit runa tieši neesot par pārcelšanu amatā CN 7. panta izpratnē ([Vispārējās tiesas] sprieduma 49.–106. punkts).

                  2.

                  Faktu sagrozīšana
                  Vispārējā tiesa pārsūdzēto spriedumu ne tikai pamatoja ar faktiem, kas neizriet no lietas materiāliem, bet arī savu spriedumu pamatoja ar citiem faktiem kā tie, kas izriet no lietas materiāliem.
                  Izskatāmajā lietā Vispārējā tiesa nav veikusi pierādījumu novērtējumu. Ja Vispārējā tiesa būtu veikusi pierādījumu novērtējumu, tai būtu bijusi jānovērtē atbildētāja apelācijas tiesvedībā izteikumu ticamība.
                  Turklāt Vispārējās tiesas vērtējums par apelācijas sūdzības iesniedzēja rīcību saistībā ar viņa pienākumu ziņot par acīmredzami prettiesiskiem pasākumiem atņemot jebkādu lietderīgo iedarbību CN 21.a panta 1. punktam un 22.a pantam.

                  3.

                  Prettiesisks pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses un apgalvojumu par psiholoģisko vardarbību, kā arī Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta novērtējums
                  Vispārējā tiesa esot noraidījusi apgalvojumu par psiholoģisko vardarbību saistībā ar izpilddirektora veiktajiem pasākumiem no 2016. gada 10. oktobra līdz 2016. gada 17. oktobrim, pārkāpjot spēkā esošās tiesību normas. Pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumam un apgalvojumam par psiholoģisko vardarbību ir nesaraujama saikne ar no 2016. gada 10. oktobra līdz 2016. gada 17. oktobrim pieņemto amatā pazemināšanas un iecelšanas amatā lēmumu. Pretēji Vispārējās tiesas apsvērumiem atbilstoši CN 12.a panta 3. punktam psiholoģiskās vardarbības priekšnosacījums nav “uzvedības kopums”. Vispārējā tiesa turklāt nav lēmusi par pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu, kurš ir saskatāms publiskā apelācijas sūdzības iesniedzēja profesionālā snieguma nomelnošanā, pārceļot viņu amatā.

         (1)  Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi tika pieņemti ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, kā arī paredz īpašus Komisijas ierēdņiem uz laiku piemērojamus pasākumus (OV 1968, L 56, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlaments un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris) (OV 2008, L 287, 15. lpp.).


title: Lieta C-446/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Stephan Fleig par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. aprīļa spriedumu lietā T-492/17 Stephan Fleig/Eiropas Ārējās darbības dienests

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Stephan Fleig par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. aprīļa spriedumu lietā T-492/17 Stephan Fleig/Eiropas Ārējās darbības dienests
      (Lieta C-446/19 P)
      (2019/C 337/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Stephan Fleig (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. aprīļa spriedumu lietā T-492/17;

                  —

                  atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) Cilvēkresursu direktorāta direktora kā iestādes, kam ir piešķirtas pilnvaras noslēgt darba līgumus, 2016. gada 19. septembrī pieņemto lēmumu uzteikt apelācijas sūdzības iesniedzēja uz nenoteiktu laiku noslēgto darba līgumu no 2017. gada 19. jūnija, un piespriest EĀDD atlīdzināt nemantisko kaitējumu, kurš ir nodarīts ar prettiesisko [darba līguma] uzteikšanu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza sešus pamatus.
      Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka esot pārkāptas viņa tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas noteiktas Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktā, un esot pārkāpts pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips. Pretēji viņa lūgumam Vispārējā tiesa neesot pieprasījusi EĀDD iesniegt attiecīgās e-pasta vēstules, tādējādi būtiski ierobežojot viņa iespējas aizstāvēties.
      Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, piemērodama principu par administrācijas rūpības pienākumu. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka jau pirms apelācijas sūdzības iesniedzēja darba līguma uzteikšanas EĀDD rīcības dēļ esot saasinājusies apelācijas sūdzības iesniedzēja psihiskā slimība un tādējādi arī samazinājušās viņa spējas pildīt dienesta pienākumus.
      Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet, ka Vispārējā tiesa esot prettiesiski balstījusies uz to, ka tai nav jāpārbauda, vai un ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējs veselības stāvokļa dēļ nespēja izpildīt no ierēdņa statusa izrietošo pienākumu paziņot par savu uzturēšanās vietu. Tāpat Vispārējā tiesa prettiesiski neesot ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtos ārsta atzinumus, lai gan tai pašai nav specifisko zināšanu un tā nav saņēmusi medicīnisku ziņojumu par apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtajiem ārsta atzinumiem. Turklāt Vispārējā tiesa arī prettiesiski neesot ņēmusi vērā, ka EĀDD esot apelācijas sūdzības iesniedzējam nelabvēlīgā veidā ņēmusi vērā viņa psihiskās slimības sekas.
      Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa prettiesiski esot pārmetusi viņam, ka viņš neesot izpildījis pienākumu, kas izriet no Civildienesta noteikumu II pielikuma 7. panta, kā arī tā pamatā esošo lojalitātes un sadarbības pienākumu, jo viņš “atteicās pats iecelt ārstu invaliditātes komitejā”. Tādējādi Vispārējā tiesa esot prettiesiski pamatojusi savu spriedumu ar apstākli, kuru EĀDD pats nemaz nav pārmetis apelācijas sūdzības iesniedzējam sava lēmuma pamatojumā.
      Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa no vairākiem nesekmīgiem apelācijas sūdzības iesniedzēja ārpustiesas lūgumiem un sūdzībām esot nepamatoti secinājusi, ka EĀDD iecēlējinstitūcija varēja pārmest viņam nesadarbošanos un lojalitātes trūkumu. Rezultātā Vispārējās tiesas skatījumā jebkurš darbinieka lūgums, ko noraida administrācija, tiek uzskatīts par nelikumīgu.
      Ar sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi virkni faktu, uz kuriem balstīts tās spriedums un kuri it īpaši ir saistīti ar viņa pienākumu informēt administrāciju par savu uzturēšanās vietu.


title: Lieta C-495/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polija) – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie/RN

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polija) – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie/RN
      (Lieta C-495/19)
      (2019/C 337/06)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie

         Atbildētājs: RN

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 7. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi procesuāli noteikumi, saskaņā ar kuriem tiesa var taisīt aizmugurisku spriedumu, pamatojoties tikai uz prasītāja apgalvojumiem, kurus tas ir norādījis prasības pieteikumā un kuri tai ir jāpieņem par patiesiem situācijā, kad atbildētājs, kas ir patērētājs un kam tika pienācīgi paziņots par tiesas sēdēs laiku, neierodas tajā pēc aicinājuma un neaizstāv savu nostāju?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nodaļa, 2. sējums, 288.–293. lpp.


title: Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) 2019. gada 28. jūnija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Melissa Colleen Campbell pret Norvēģijas valdību (Lieta E-4/19)2019/C 351/12

text:
               17.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/15

      Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) 2019. gada 28. jūnija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Melissa Colleen Campbell pret Norvēģijas valdību
      (Lieta E-4/19)
      (2019/C 351/12)

         Norges Høyesterett (Norvēģijas Augstākā tiesa) ar 2019. gada 28. jūnija vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 28. jūnijā, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Melissa Colleen Campbell pret Norvēģijas valdību par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Ņemot vērā ES Tiesas neseno judikatūru, kurā ir saglabāts virspalātas 2014. gada 12. marta viedoklis lietā C-456/12 O. un B. par atvasinātajām uzturēšanās tiesībām, un pamatojoties uz viendabīguma principu, – vai Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, to lasot saistībā ar direktīvas 7. panta 2. punktu, ir analoģiski piemērojams situācijā, kurā EEZ pilsonis atgriežas izcelsmes valstī kopā ar ģimenes locekli?

                  2.

                  Ko nozīmē prasība par “nepārtrauktu” uzturēšanos saskaņā ar direktīvu, kā izklāstīts 80. punktā EBTA Tiesas 2016. gada 26. jūlija spriedumā lietā E-28/15 Jabbi? Būtu īpaši lietderīgi, ja EBTA Tiesa varētu sniegt piezīmes par:

                              a)

                              to, vai (un cik lielā mērā) var būt pārtraukumi uzturēšanās periodā; un

                              b)

                              to, vai iespējamā pārtraukuma iemesls (piemēram, ar darbu saistītu iemeslu dēļ) var būt svarīgs, izvērtējot, vai uzturēšanās ir nepārtraukta direktīvas nozīmē.

                  3.

                  Ko paredz nosacījums, ka EEZ pilsoņa uzturēšanās uzņēmējā valstī ir jābūt “faktiskai, lai viņš varētu izveidot ģimenes dzīvi šajā valstī”, kā minēts, inter alia, 80. punktā EBTA Tiesas 2016. gada 26. jūlija spriedumā lietā E-28/15 Jabbi; 51. punktā ES Tiesas 2014. gada 12. marta spriedumā lietā C-456/12 O. un B., to lasot saistībā ar sprieduma 56. un 57. punktu; un 24. un 26. punktā Tiesas 2018. gada 5. jūnija spriedumā lietā C-673/16 Coman, un lasot, arī ņemot vērā direktīvas 35. panta noteikumu par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu?


title: Lieta C-230/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Petr Fryč par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 15. janvāra rīkojumu lietā T-513/18 Fryč/Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/4

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Petr Fryč par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 15. janvāra rīkojumu lietā T-513/18 Fryč/Komisija
      (Lieta C-230/19 P)
      (2019/C 357/05)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Petr Fryč (pārstāve: Š. Oharková, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Ar 2019. gada 5. septembra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) šo apelācijas sūdzību ir atzinusi par acīmredzami nepamatotu.


title: Lieta C-433/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Ellmes Property Services Limited/SP

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Ellmes Property Services Limited/SP
      (Lieta C-433/19)
      (2019/C 357/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ellmes Property Services Limited

         Atbildētājs: SP

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) (turpmāk tekstā – “Regula “Brisele Ia”) 24. panta 1. punkta 1. apakšpunkta pirmā alternatīva ir jāinterpretē tādējādi, ka dzīvokļa īpašnieka prasību, ar kurām ir paredzēts citam dzīvokļa īpašniekam aizliegt vienpusēji, bez pārējo dzīvokļu īpašnieku piekrišanas mainīt sava dzīvokļa īpašuma objektu, it īpaši tā lietošanas veidu, priekšmets ir lietu tiesību īstenošana?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
                  Vai Regulas “Brisele Ia” 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka 1. punktā minēto prasību priekšmets ir līgumi, kas ir jāizpilda lietas atrašanās vietā?

         (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-442/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Stichting Brein/News-Service Europe BV

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Stichting Brein/News-Service Europe BV
      (Lieta C-442/19)
      (2019/C 357/08)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Stichting Brein

         Atbildētāja: News-Service Europe BV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Usenet pakalpojumu platformas operators (kāda bija NSE) situācijās, kādas raksturotas šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu [1.–7.] un [16.] punktā, veic izziņošanu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva 2001/29/EK”) 3. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša (un tādējādi izziņošana ir notikusi):
                  Vai konstatācija, ka Usenet pakalpojumu platformas operators veic izziņošanu Direktīvas 2001/29/EK 3. panta 1. punkta nozīmē, liedz piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (OV 2000, L 178, 1. lpp, turpmāk tekstā – “Direktīva 2000/31/EK”), 14. panta 1. punktu?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir noliedzoša (un tādēļ principā ir iespējams atsaukties uz Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punktā paredzēto atbrīvošanu no atbildības):
                  Vai Usenet pakalpojumu platformas operatoram, kurš piedāvā pakalpojumus šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu [1.–7.] un [16.] punktā minēto apsvērumu nozīmē, ir aktīva loma, kas savādākā veidā liedz atsaukties uz Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punktu?

                  4)

                  Vai Usenet pakalpojumu platformas operatoram, kurš veic izziņošanu un var atsaukties uz Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punktu, var aizliegt turpināt pārkāpumu vai arī izdod viņam adresētu rīkojumu, kas ir plašāks par attiecīgās direktīvas 14. panta 3. punktā paredzētajām iespējām, vai arī to nepieļauj Direktīvas 2000/31/EK 15. panta 1. punkts?


title: Lieta C-479/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate
      (Lieta C-479/19)
      (2019/C 357/13)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Savienības tiesības – un, konkrēti, Līguma normas brīvības veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvas aprites jomā, ņemot vērā Tiesas interpretāciju, – liedz piemērot tādu valsts tiesību normu kā Dekrētlikuma Nr. 223/2006 35. panta 10.-ter punkts, ciktāl ar to hipotekāro un kadastrālo nodevu atvieglojumi piešķirti tikai slēgtiem nekustamo īpašumu ieguldījumu fondiem?


title: Lieta C-561/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA
      (Lieta C-561/19)
      (2019/C 357/27)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA

         Atbildētāja apelācijas instancē: Rete Ferroviaria Italiana SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar LESD 267. pantu valsts tiesai, kuras nolēmumi nav pārsūdzami tiesā, principā ir jāiesniedz prejudiciālais jautājums par Savienības tiesību interpretāciju, pat ja minēto jautājumu tai uzdod viena no pusēm tiesvedībā pēc pirmās tiesvedības stadijas sākšanās vai pēc iestāšanās tajā, vai pēc tam, kad lietā pieņemts pirmais nolēmums, vai pēc tam, kad ir jau bijis iesniegts pirmais lūgums Eiropas Savienības Tiesai sniegt prejudiciālu nolēmumu?

                  2)

                  Vai [..] Eiropas Savienības tiesībām (it īpaši LESD 4. panta 2. punktam, 9. pantam, 101. panta 1. punkta e) apakšpunktam, 106. pantam, 151. pantam – un Eiropas Sociālajai hartai, kura parakstīta Turīnā 1961. gada 18. oktobrī, un tajā pieminētajai 1989. gada Kopienas Hartai par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām, – 152., 153., 156. pantam; LES 2. un 3. pantam, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 28. pantam) atbilst Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/2006 115., 206. un 217. pants, kā tie interpretēti administratīvo tiesu judikatūrā, proti, ka tie nepieļauj cenu pārskatīšanu līgumos, kuri attiecas uz t.s. īpašajām nozarēm, īpaši līgumos nozarēs, kuru priekšmets nav minēts Direktīvā 2004/17 (1), bet ko ar īpašajām nozarēm saista instrumentāla saite?

                  3)

                  Vai [..] Eiropas Savienības tiesībām (it īpaši ES Pamattiesību hartas 28. pantam, LESD 26. un 34. pantā noteiktajam vienlīdzīgas attieksmes principam, kā arī citstarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pantā atzītajam uzņēmējdarbības brīvības principam) atbilst Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/2006 115., 206. un 217. pants, kā tie interpretēti administratīvo tiesu judikatūrā, proti, ka tie nepieļauj cenu pārskatīšanu līgumos, kuri attiecas uz t.s. īpašajām nozarēm, īpaši līgumos nozarēs, kuru priekšmets nav minēts Direktīvā 2004/17, bet ko ar īpašajām nozarēm saista instrumentāla saite?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2004, L 134, 1. lpp.).


title: Lieta C-624/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. augustā iesniedza Watford Employment Tribunal (Apvienotā Karaliste) – K u.c./Tesco Stores Ltd

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. augustā iesniedza Watford Employment Tribunal (Apvienotā Karaliste) – K u.c./Tesco Stores Ltd
      (Lieta C-624/19)
      (2019/C 357/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

      Watford Employment Tribunal

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: K u.c.

         Atbildētājs: Tesco Stores Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 157. pants ir tieši piemērojams prasībās, kas celtas, pamatojoties uz to, ka prasītāji veic vienādi vērtīgu darbu ar viņiem salīdzināmām personām?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai viena avota kritērijs, lai veiktu salīdzināmību atbilstoši LESD 157. pantam, atšķiras no vienādas vērtības jautājuma, un, ja tā, vai šādam kritērijam ir tieša iedarbība?


title: Lieta T-603/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 4. septembra spriedums – Lietuva/Komisija (ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Regula (EK) Nr. 1698/2005 – 4. ass “Leader” – Regula (ES) Nr. 65/2011 – Administratīvās pārbaudes – Pienākums ieviest piemērotu sistēmu, kas ļauj novērtēt izmaksu pamatotību – Ieguldījums natūrā brīvprātīgā darba formā – Ieguldījums natūrā ieguldījuma nekustamajā īpašumā formā – Pārbaudes uz vietas – Dokumentu, kas apliecina maksājuma pieprasījumus, esamība – Darījumu, kas finansēti saskaņā ar noteikumiem par publiskā iepirkuma līgumiem, īstenošana)

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/29

      Vispārējās tiesas 2019. gada 4. septembra spriedums – Lietuva/Komisija
      (Lieta T-603/17) (1)

      (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Regula (EK) Nr. 1698/2005 - 4. ass “Leader” - Regula (ES) Nr. 65/2011 - Administratīvās pārbaudes - Pienākums ieviest piemērotu sistēmu, kas ļauj novērtēt izmaksu pamatotību - Ieguldījums natūrā brīvprātīgā darba formā - Ieguldījums natūrā ieguldījuma nekustamajā īpašumā formā - Pārbaudes uz vietas - Dokumentu, kas apliecina maksājuma pieprasījumus, esamība - Darījumu, kas finansēti saskaņā ar noteikumiem par publiskā iepirkuma līgumiem, īstenošana)
      (2019/C 357/35)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji: sākotnēji D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič un M. Palionis, vēlāk R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė un T. Lozoraitis un visbeidzot R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė un T. Lozoraitis)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Aquilina un J. Jokubauskaitė)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Pavliš un J. Vláčil)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/1144 (2017. gada 26. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 165, 37. lpp.), ciktāl tajā ir izslēgti atsevišķi Lietuvas Republikas izdevumi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Lietuvas Republika sedz pati savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-576/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. augustā – DV u.c./Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. augustā – DV u.c./Komisija
      (Lieta T-576/19)
      (2019/C 357/48)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: DV un 10 citi prasītāji (pārstāvis: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumus, ar ko nosaka ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma dienu skaitu 2019. gadā;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza vienu pamatu par iebildi par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. panta prettiesiskumu tādu iemeslu dēļ, kas ir norādīti Vispārējās tiesas 2018. gada 4. decembra spriedumā Carreras Sequeros u.c./Komisija (T-518/16, EU:T:2018:873). Prasītāji uzskata, ka atbildētāja iestāde esot atteikusies piemērot šo spriedumu, lai gan tā iedarbība nav tikusi apturēta, kas esot prettiesiska Vispārējās tiesas sprieduma izpildes apturēšana.


title: Lieta T-580/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. augustā – Borborudi/Padome

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/40

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. augustā – Borborudi/Padome
      (Lieta T-580/19)
      (2019/C 357/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Sayed Shamsuddin Borborudi (Tehrāna, Irāna) (pārstāvis: L. Vidal, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes 2019. gada 27. maija lēmumu atbilstoši Padomes Īstenošanas regulai (ES) 2019/855 saglabāt prasītāja vārdu Regulas (ES) Nr. 267/2012 IX pielikumā;

                  —

                  likt Padomei svītrot prasītāja vārdu no Regulas (ES) Nr. 267/2012 IX pielikuma;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Pirmajā pamatā ir apgalvots, ka Padome nav ievērojusi pierādījumu standartu, lai sodītu personas un vienības, noteikdama, ka prasītājs ir iekļaujams Savienības sankciju sarakstā un viņu tajā saglabājot, jo apstrīdētie pasākumi neesot no juridiskā viedokļa pamatoti.

                  2.

                  Otrajā pamatā ir apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi faktu kļūdu, jo S. S. Borborudi vairs nestrādājot Atomic Energy Organisation of Iran (turpmāk tekstā – “AEOI”), jo AEOI vairs neesot ANO sodītā vienība un AMAD plāns esot apturēts 2003. gadā.

                  3.

                  Trešajā pamatā ir apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo nav kvalificējusi S. S. Borborudi apgalvotā atbalsta Irānas kodolprogrammai kvantitatīvo vai kvalitatīvo nozīmīgumu.

                  4.

                  Ceturtajā pamatā ir apgalvots, ka Padome nav izpildījusi pienākumu pamatot ierobežojošu pasākumu, ko tā noteikusi attiecībā pret prasītāju, jo tā neesot paziņojusi pierādījumus tam, ka viņa sodīšanai ir bijis pamats.

                  5.

                  Piektajā pamatā ir apgalvots, ka Padome nav ievērojusi pienākumu darīt zināmus pamatojuma dokumentus pat pēc tam, kad prasītājs tos bija lūdzis.

                  6.

                  Sestajā pamatā ir apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi samērīguma principu, kurš ir viens no vispārējiem principiem, kas Eiropas Savienībai ir jāievēro.


title: Lieta T-720/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 23. jūlija rīkojums – AMVAC Netherlands/EFSA

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 23. jūlija rīkojums – AMVAC Netherlands/EFSA
      (Lieta T-720/18) (1)

      (2019/C 357/53)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta T-59/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome (Prasība par zaudējumu atlīdzību – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju – Līdzekļu iesaldēšana – Kompetences neesamība)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/65

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome
      (Lieta T-59/19) (1)

      (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Kompetences neesamība)
      (2019/C 399/81)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ehab Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Jaume un V. Piessevaux)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kāds esot nodarīts prasītājam, pieņemot Lēmumu (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Padomes Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2018, L 131, 16. lpp.), un tam sekojošos īstenošanas aktus, kā arī pēc tam – Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/806 (2019. gada 17. maijs), ar ko groza Padomes Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2019, L 132, 36. lpp.), ciktāl tie skar prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Ehab Makhlouf sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 139, 15.4.2019.


title: Lieta C-274/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu – 4. klauzula – Nediskriminācijas princips – Nelabvēlīgāka attieksme pret nepilna darba laika darba ņēmējiem salīdzinājumā ar pilna darba laika darba ņēmējiem attiecībā uz to nodarbinātības nosacījumiem – Aizliegums – Valsts tiesību akti, kuros darba tiesisko attiecību maksimālais ilgums nepilna darba laika darba ņēmējiem ir paredzēts ilgāks nekā pilna darba laika darba ņēmējiem – Prorata temporis princips – Direktīva 2006/54/EK – Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos – 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Jēdziens “netieša diskriminācija” dzimuma dēļ – 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Nodarbinātības un darba nosacījumi – 19. pants – Pierādīšanas pienākums)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/14

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien
      (Lieta C-274/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu - 4. klauzula - Nediskriminācijas princips - Nelabvēlīgāka attieksme pret nepilna darba laika darba ņēmējiem salīdzinājumā ar pilna darba laika darba ņēmējiem attiecībā uz to nodarbinātības nosacījumiem - Aizliegums - Valsts tiesību akti, kuros darba tiesisko attiecību maksimālais ilgums nepilna darba laika darba ņēmējiem ir paredzēts ilgāks nekā pilna darba laika darba ņēmējiem - Prorata temporis princips - Direktīva 2006/54/EK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos - 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Jēdziens “netieša diskriminācija” dzimuma dēļ - 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Nodarbinātības un darba nosacījumi - 19. pants - Pierādīšanas pienākums)
      (2019/C 413/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Minoo Schuch-Ghannadan

         Atbildētāja: Medizinische Universität Wien

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1997. gada 6. jūnijā noslēgtā Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu, kas iekļauts pielikumā Padomes Direktīvai 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā tajā minēto uz noteiktu laiku nodarbināto darba ņēmēju darba tiesisko attiecību maksimālais ilgums nepilna darba laika darba ņēmēju gadījumā ir paredzēts ilgāks nekā salīdzināmo pilna darba laika darba ņēmēju gadījumā, ja vien šāda atšķirīga attieksme nav pamatota ar objektīviem iemesliem un nav samērīga ar šiem iemesliem, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu 4. klauzulas 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais prorata temporis princips nav piemērojams šādam tiesiskajam regulējumam.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā tajā minētajiem uz noteiktu laiku nodarbinātiem darba ņēmējiem darba tiesisko attiecību maksimālais ilgums nepilna darba laika darba ņēmēju gadījumā ir paredzēts ilgāks nekā salīdzināmu pilna darba laika darba ņēmēju gadījumā, ja ir pierādīts, ka šis tiesiskais regulējums negatīvi ietekmē daudz lielāku daļu darba ņēmējas sievietes nekā darba ņēmējus vīriešus, un ja minētais tiesiskais regulējums nav objektīvi pamatots ar likumīgu mērķi vai ja līdzekļi šī mērķa sasniegšanai nav atbilstoši un vajadzīgi. Šīs direktīvas 19. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā nav pieprasīts, ka pusei, kas sevi uzskata par cietušu no šādas diskriminācijas, lai pierādītu prima facie diskrimināciju, ir jāiesniedz precīzi statistikas dati vai fakti par darba ņēmējiem, kurus skar attiecīgais valsts tiesiskais regulējums, ja šai pusei šādi statistikas dati vai fakti nav pieejami vai ir grūti pieejami.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta C-285/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) tiesvedībā, ko ierosinājušas Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 12. panta 1. punkts – Piemērošana laikā – Dalībvalstu rīcībā esošā brīvība izvēlēties pakalpojumu sniegšanas veidu – Ierobežojumi – Publiskie līgumi, kuri ir tā sauktās “in house” piešķiršanas priekšmets – Iekšējais darījums – Publiska līguma un iekšējā darījuma pārklāšanās)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/15

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) tiesvedībā, ko ierosinājušas Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija
      (Lieta C-285/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2014/24/ES - 12. panta 1. punkts - Piemērošana laikā - Dalībvalstu rīcībā esošā brīvība izvēlēties pakalpojumu sniegšanas veidu - Ierobežojumi - Publiskie līgumi, kuri ir tā sauktās “in house” piešķiršanas priekšmets - Iekšējais darījums - Publiska līguma un iekšējā darījuma pārklāšanās)
      (2019/C 413/16)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija

         Piedaloties: UAB “Irgita”, UAB “Kauno švara”

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Tāda situācija kā pamatlietā aplūkotā, kurā līgumslēdzēja iestāde ir piešķīrusi publiska līguma slēgšanas tiesības juridiskai personai – pār kuru tā īsteno pār savām struktūrvienībām īstenotajai kontrolei līdzīgu kontroli – procedūrā, kas tika uzsākta brīdī, kad Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, vēl bija spēkā, bet šīs procedūras rezultātā līgums tika parakstīts pēc šīs direktīvas atcelšanas 2016. gada 18. aprīlī, ietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK piemērošanas jomā, jo jautājumu, vai ir pienākums iepriekš izsludināt iepirkumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, līgumslēdzēja iestāde bija galīgi izlēmusi pēc šā datuma.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā dalībvalsts ir noteikusi, ka iekšējie darījumi var tikt noslēgti, it īpaši izpildoties nosacījumam, ka ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu nevar tikt nodrošināta sniegto pakalpojumu kvalitāte, pieejamība vai to nepārtrauktība, kamēr vien izvēle, kas tiek veikta stadijā pirms publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas, dot priekšroku kādam konkrētam pakalpojumu sniegšanas veidam atbilst vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas, savstarpējās atzīšanas, samērīguma un pārskatāmības principiem.

                  3)

                  Direktīvas 2014/24 12. panta 1. punkts, aplūkojot to kopā ar pārskatāmības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai novērstu jebkādu patvaļas risku, dalībvalstu izvirzītajiem priekšnosacījumiem iekšējo darījumu noslēgšanai ir jābūt noteiktiem ar konkrētām un skaidrām publiskos līgumus regulējošām pozitīvo tiesību normām, kas ir pietiekami pieejamas un kuru piemērošana ir pietiekami paredzama, un tas šajā gadījumā būs jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  4)

                  Iekšējā darījuma, kas atbilst Direktīvas 2014/24 12. panta 1. punkta a)–c) apakšpunktā izvirzītajiem nosacījumiem, noslēgšana pati par sevi vien nenozīmē, ka ir ievērota atbilstība Savienības tiesībām.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-302/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Belgische Staat (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Imigrācijas politika – Trešo valstu pilsoņu statuss, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji – Direktīva 2003/109/EK – Nosacījumi pastāvīgā iedzīvotāja statusa iegūšanai – 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Stabili, regulāri un pietiekami ienākumi)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/16

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Belgische Staat
      (Lieta C-302/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Imigrācijas politika - Trešo valstu pilsoņu statuss, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji - Direktīva 2003/109/EK - Nosacījumi pastāvīgā iedzīvotāja statusa iegūšanai - 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Stabili, regulāri un pietiekami ienākumi)
      (2019/C 413/17)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “ienākumi” attiecas ne tikai uz pieteikuma par pastāvīgā iedzīvotāja statusa iegūšanu iesniedzēja “paša ienākumiem”, bet tas var aptvert arī ienākumus, kurus trešā persona ir nodevusi pieteikuma iesniedzējam, ja, ņemot vērā attiecīgā pieteikuma iesniedzēja individuālo situāciju, tie tiek uzskatīti par stabiliem, regulāriem un pietiekamiem.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-329/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valsts ieņēmumu dienests/SIA “Altic” (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – Pārtikas produktu iegāde – Priekšnodokļa atskaitīšana – Atskaitīšanas atteikums – Iespējami fiktīvs piegādātājs – Krāpšana PVN jomā – Prasības attiecībā uz pircēja zināšanām – Regula (EK) Nr. 178/2002 – Pārtikas izsekojamības un piegādātāja identificēšanas pienākumi – Regulas (EK) Nr. 852/2004 un (EK) Nr. 882/2004 – Pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju reģistrācijas pienākumi – Ietekme uz tiesībām uz PVN atskaitīšanu)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/16

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valsts ieņēmumu dienests/SIA “Altic”
      (Lieta C-329/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Pārtikas produktu iegāde - Priekšnodokļa atskaitīšana - Atskaitīšanas atteikums - Iespējami fiktīvs piegādātājs - Krāpšana PVN jomā - Prasības attiecībā uz pircēja zināšanām - Regula (EK) Nr. 178/2002 - Pārtikas izsekojamības un piegādātāja identificēšanas pienākumi - Regulas (EK) Nr. 852/2004 un (EK) Nr. 882/2004 - Pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju reģistrācijas pienākumi - Ietekme uz tiesībām uz PVN atskaitīšanu)
      (2019/C 413/18)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Valsts ieņēmumu dienests

         Atbildētāja: SIA “Altic”

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2010/45/ES (2010. gada 13. jūlijs), 168. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka nodokļu maksātājam, kas iesaistīts pārtikas apritē, tiek liegtas tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli (PVN), pamatojoties tikai uz to – pieņemot, ka tas ir pienācīgi konstatēts, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ka minētais nodokļu maksātājs pārtikas izsekojamības nolūkā nav izpildījis ar savu piegādātāju identificēšanu saistītos pienākumus, kuri paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, 18. panta 2. punktā. Šo pienākumu neizpilde tomēr varētu būt viena no norādēm, kas kopā konsekventi apliecina, ka nodokļu maksātājs zināja vai tam bija jāzina, ka tas piedalās ar krāpšanu PVN jomā saistītā darījumā, un tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2010/45, 168. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam, ka nodokļu maksātājs, kas iesaistīts pārtikas apritē, nav pārliecinājies par savu piegādātāju reģistrāciju kompetentajās iestādēs saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 852/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par pārtikas produktu higiēnu 6. panta 2. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 882/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem, 31. panta 1. punktu, nav nozīmes, novērtējot to, vai nodokļu maksātājs zināja vai tam bija jāzina, ka tas piedalās ar krāpšanu PVN jomā saistītā darījumā.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-378/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – 3. panta 1. punkts – Noilguma termiņš – Regulas (EEK) Nr. 3887/92 un (EK) Nr. 2419/2001 – Integrētā administrācijas un kontroles sistēma konkrētām Kopienas atbalsta shēmām – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Saudzīgāka noilguma noteikuma piemērošana)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/17

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal
      (Lieta C-378/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - 3. panta 1. punkts - Noilguma termiņš - Regulas (EEK) Nr. 3887/92 un (EK) Nr. 2419/2001 - Integrētā administrācijas un kontroles sistēma konkrētām Kopienas atbalsta shēmām - Nepamatotu maksājumu atgūšana - Saudzīgāka noilguma noteikuma piemērošana)
      (2019/C 413/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Atbildētājs: Reinhard Westphal

         Rezolutīvā daļa

      Komisijas Regulas (EK) Nr. 2419/2001 (2001. gada 11. decembris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 118/2004 (2004. gada 23. janvāris), 49. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētā noilguma termiņa sākumpunkts tiek noteikts atbilstoši Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punktam un attiecībā uz nepārtrauktiem vai vairākkārtējiem pārkāpumiem atbilst dienai, kad ir beidzies pārkāpums.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta C-632/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL/Institut des Comptes nationaux (ICN) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Ekonomikas un monetārā politika – Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma Eiropas Savienībā – Regula (ES) Nr. 549/2013 – Vispārējās valdības sektors – Piesaistoša finanšu iestāde – Jēdziens – Sabiedrība, kura mājsaimniecībām ar vidējiem ienākumiem un maznodrošinātām mājsaimniecībām pārvaldes iestādes kontrolē piedāvā hipotekāros kredītus)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/18

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 3. oktobra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL/Institut des Comptes nationaux (ICN)
      (Lieta C-632/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Ekonomikas un monetārā politika - Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma Eiropas Savienībā - Regula (ES) Nr. 549/2013 - Vispārējās valdības sektors - Piesaistoša finanšu iestāde - Jēdziens - Sabiedrība, kura mājsaimniecībām ar vidējiem ienākumiem un maznodrošinātām mājsaimniecībām pārvaldes iestādes kontrolē piedāvā hipotekāros kredītus)
      (2019/C 413/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL

         Atbildētāja: Institut des Comptes nationaux (ICN)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā A pielikuma normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai atsevišķa institucionāla vienība, kas atrodas pārvaldes iestādes kontrolē, ietilpst vispārējās valdības sektorā ar šo regulu izveidotās pārskatītās nacionālo kontu sistēmas izpratnē, ja tai ir piesaistošas finanšu iestādes iezīmes, ir jāpārbauda, vai tā savas darbības ietvaros ir pakļauta saimnieciskajam riskam.

                  2)

                  Tāda institucionāla vienība kā pamatlietā, kuras neatkarības pakāpe attiecībā pret pārvaldes iestādi ir ierobežota ar valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram minētā institucionālā vienība pilnībā nepārvalda tās aktīvus un pasīvus, jo minētā pārvaldes iestāde, pirmkārt, kontrolē tās aktīvus un, otrkārt, uzņemas daļu riska saistībā ar tās pasīviem, var tikt kvalificēta par “piesaistošu finanšu iestādi” Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.21.–2.23. punkta izpratnē, ja vien šajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētos kontroles pasākumus valsts tiesa var interpretēt tādējādi, ka to rezultātā attiecīgā institucionālā vienība nevar rīkoties neatkarīgi no minētās pārvaldes iestādes, jo šī iestāde institucionālajai vienībai izvirza darbības nosacījumus un pēdējai minētajai nav iespējas tos pēc savas ierosmes būtiski grozīt.

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Atzinums 1/19: Lūgums sniegt atzinumu, ko iesniedzis Eiropas Parlaments saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/19

      Lūgums sniegt atzinumu, ko iesniedzis Eiropas Parlaments saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu
      (Atzinums 1/19)
      (2019/C 413/21)
      Tiesvedības valoda – visas ES oficiālās valodas

         Lūguma iesniedzējs

      Eiropas Parlaments (pārstāvji: D. Warin, O. Hrstková Šolcová, A. Neergaard)

         Tiesai uzdotie jautājumi

                  —

                  Vai LESD 82. panta 2. punkts un 84. pants ir piemērots juridiskais pamats Padomes aktam, ar ko Savienības vārdā noslēdz Stambulas konvenciju, vai arī minētajam aktam vajadzētu būt balstītam uz LESD 78. panta 2. punktu, 82. panta 2. punktu un 83. panta 1. punktu, un vai ir nepieciešams vai iespējams šīs juridiskā pamata izvēles rezultātā lēmumus par konvencijas parakstīšanu un noslēgšanu sadalīt?

                  —

                  Vai tas, ka Savienība noslēdz Stambulas konvenciju saskaņā ar LESD 218. panta 6. punktu, ir saderīgi ar Līgumiem, ja nav visu dalībvalstu kopīgas vienošanās, ar ko tās sniedz savu piekrišanu tam, ka minētā konvencija tām ir saistoša.


title: Ebta tiesa tiesas Spriedums (2019. gada 13. novembris) Lietā E-2/19

text:
               6.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 40/33

      EBTA TIESA TIESAS SPRIEDUMS
      (2019. gada 13. novembris)
      Lietā E-2/19
      D un E

         (personu brīva pārvietošanās – nozaru pielāgojumi attiecībā uz Lihtenšteinu – uzturēšanās tiesības – ģimenes locekļu atvasinātās uzturēšanās tiesības – Direktīva 2004/38/EK)

      (2020/C 40/04)
      Lietā E-2/19, D un E – PIEPRASĪJUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu, ko iesniedz Lihtenšteinas Firstistes Administratīvā tiesa (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) sakarā ar to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar pielāgojumiem Līgumam par Eiropas Ekonomikas zonu – Tiesa šādā sastāvā: Páll Hreinsson (Tiesas priekšsēdētājs, tiesnesis–referents), tiesneši Bernd Hammermann un Ola Mestad (ad hoc tiesnesis), 2019. gada 13. novembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
      EEZ līguma V un VIII pielikuma nozaru pielāgojumi, jo īpaši to III punkts, neliedz EEZ valstspiederīgā ģimenes loceklim, kam ir derīga uzturēšanās atļauja un kas uzturas Lihtenšteinā, tiesības pavadīt EEZ pilsoni vai pievienoties tam Lihtenšteinā, pamatojoties uz Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 1. punkta d) apakšpunktu, kaut arī uzturēšanās atļauja, ko EEZ valstspiederīgais Lihtenšteinā tur, nav piešķirta, pamatojoties uz nozaru pielāgojumos paredzēto sistēmu.


title: Lieta C-167/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Volkmar Klohn/An Bord Pleanála (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Tiesības celt prasību par saskaņošanas lēmumu – Prasība par tiesvedību, kas nebūtu pārmērīgi dārga – Jēdziens – Piemērošana laikā – Tieša iedarbība – Ietekme uz valsts lēmumu par tiesāšanās izdevumiem, kas kļuvis galīgs)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/11

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Volkmar Klohn/An Bord Pleanála

      (Lieta C-167/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Tiesības celt prasību par saskaņošanas lēmumu - Prasība par tiesvedību, kas nebūtu pārmērīgi dārga - Jēdziens - Piemērošana laikā - Tieša iedarbība - Ietekme uz valsts lēmumu par tiesāšanās izdevumiem, kas kļuvis galīgs))
      (2018/C 455/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Volkmar Klohn

         Atbildētāja: An Bord Pleanála

         piedaloties: Sligo County Council, Maloney and Matthews Animal Collections Ltd

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 85/337/EEK (1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/35/EK (2003. gada 26. maijs), 10.a panta piektā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktā prasība, saskaņā ar kuru konkrētas tiesvedības vides jomā nedrīkst būt pārmērīgi dārgas, ir zaudējusi tiešu iedarbību. Tā kā dalībvalsts šo pantu nav transponējusi, šīs dalībvalsts tiesām tik un tā, cik vien iespējams, valsts tiesības, sākot no minētā panta transponēšanai paredzētā termiņa beigām, ir jāinterpretē tādējādi, ka personas nedrīkst tikt kavētas uzsākt vai turpināt šī paša panta piemērošanas jomā ietilpstošas procedūras tiesu iestādēs ar tām saistītā iespējamā finansiālā sloga dēļ.

                  2)

                  Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 10.a panta piektā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums dalībvalstu tiesām veikt saderīgu interpretāciju, kad tās spriež par tiesāšanās izdevumu sadali tiesvedībās, kuras nav bijušas pabeigtas brīdī, kad ir beidzies prasībai, saskaņā ar kuru konkrētas tiesvedības vides jomā nedrīkst būt pārmērīgi dārgas, transponēšanai noteiktais termiņš, un kura ir paredzēta šī 10.a panta piektajā daļā, ir spēkā, neņemot vērā brīdi, kurā šie tiesāšanās izdevumi attiecīgās tiesvedības laikā ir radušies.

                  3)

                  Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 10.a panta piektā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā kā pamatlietā saderīgas interpretācijas pienākums ir noteikts valsts tiesai, kura ir aicināta spriest par tiesāšanās izdevumu apmēru, ja vien tas nav pretrunā ar lēmuma, kas kļuvis galīgs, par tiesāšanās izdevumu sadali res judicata spēku, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-627/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. oktobrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) – Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. oktobrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) – Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

      (Lieta C-627/18)
      (2018/C 455/33)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Atbildētājs: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (1), 17. panta 1. punktā paredzētais noilguma termiņš, kādā var izmantot tiesības atgūt atbalstu, ir piemērojams vai nu tikai attiecībās starp Eiropas Savienību un dalībvalsti, kurai ir adresēts lēmums par atbalsta atgūšanu, vai arīdzan attiecībās starp šo dalībvalsti un iebilduma iesniedzēju, kura ir saņēmusi atbalstu, kas ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu?

                  2)

                  Vai – gadījumā, ja tiks secināts, ka šis noilguma termiņš ir piemērojams attiecībās starp dalībvalsti, kurai ir adresēts lēmums par atbalsta atgūšanu, un personu, kura ir saņēmusi atbalstu, kas ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, – šis termiņš ir uzskatāms par piemērojamu vai nu tikai attiecībā uz pašu atgūšanas lēmuma pieņemšanas procedūru, vai arīdzan attiecībā uz šā lēmuma izpildi?

                  3)

                  Vai – gadījumā, ja tiks secināts, ka šis noilguma termiņš ir piemērojams attiecībās starp dalībvalsti, kurai ir adresēts lēmums par atbalsta atgūšanu, un personu, kura ir saņēmusi atbalstu, kas ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, – šis termiņš ir uzskatāms par pārtrauktu ar kādu pasākumu, ko saistībā ar nelikumīgo atbalstu veic Komisija vai dalībvalsts, pat tad, ja atgūstamā atbalsta saņēmējam šie pasākumi nav paziņoti?

                  4)

                  Vai Padomes 2015. gada 13. jūlija Regulas (ES) 2015/1589 16. panta 2. punktam, kā arī Savienības tiesību principiem, konkrēti, efektivitātes principam un principam par valsts atbalsta nesaderīgumu ar vienoto tirgu, ir pretrunā tas, ka procentiem par atgūstamo atbalstu tiek piemērots tāds par minētās regulas 17. pantā noteikto termiņu īsāks noilguma termiņš kā, piemēram, Portugāles Civilkodeksa 310. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētais?

         (1)  OV 2015, L 248, 9. lpp.


title: Lieta C-629/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. oktobrī iesniedza Sofiyski gradski sad (Bulgārija) – EN, FM, GL/Ryanair Designated Activity Company

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. oktobrī iesniedza Sofiyski gradski sad (Bulgārija) – EN, FM, GL/Ryanair Designated Activity Company

      (Lieta C-629/18)
      (2018/C 455/34)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski gradski sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: EN, FM, GL

         Atbildētāja: Ryanair Designated Activity Company

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) 25. pantu ir saderīgi, ka izvēles jurisdikciju prasībām, kuras ir celtas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (2), pamato ar vienošanos, kas tika panākta pirms strīda rašanās?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).

         (2)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-207/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā tirdzniecības politika – Galīgais antidempinga maksājums par noteiktām Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes precēm – Antidempinga maksājums, kuru par nesaderīgu ar Vispārējo vienošanos par tarifiem un tirdzniecību ir atzinusi Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Strīdu izšķiršanas institūcija)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      (Lieta C-207/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā tirdzniecības politika - Galīgais antidempinga maksājums par noteiktām Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes precēm - Antidempinga maksājums, kuru par nesaderīgu ar Vispārējo vienošanos par tarifiem un tirdzniecību ir atzinusi Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Strīdu izšķiršanas institūcija))
      (2018/C 455/18)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rotho Blaas Srl

         Atbildētāja: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Rezolutīvā daļa

      Izskatot pirmo jautājumu, nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes Regulas (EK) Nr. 91/2009 (2009. gada 26. janvāris), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 924/2012 (2012. gada 4. oktobris), ar kuru groza Regulu Nr. 91/2009, vai Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/519 (2015. gada 26. marts), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta, ievērojot Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktu, konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam nosaka galīgo antidempinga maksājumu, kuru attiecina arī uz konkrētu no Malaizijas nosūtītu dzelzs vai tērauda savienotājelementu importu neatkarīgi no tā, vai tiem deklarēta Malaizijas izcelsme, spēkā esamību.

         (1)  OV C 277, 21.8.2017.


title: Lieta C-249/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ryanair Ltd /The Revenue Commissioners (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Nodokļa maksātāja jēdziens – Holdinga sabiedrība – Priekšnodokļa atskaitīšana – Izdevumi, kas saistīti ar konsultāciju pakalpojumu sniegšanu citas sabiedrības akciju iegādes nolūkā – Sabiedrības, kas veic iegādi, nodoms sniegt pārvaldības pakalpojumus mērķsabiedrībai – Šādu pakalpojumu nesniegšana – Tiesības uz PVN, ar kuru tikuši aplikti sniegtie pakalpojumi, atskaitīšanu)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/13

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ryanair Ltd /The Revenue Commissioners

      (Lieta C-249/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Nodokļa maksātāja jēdziens - Holdinga sabiedrība - Priekšnodokļa atskaitīšana - Izdevumi, kas saistīti ar konsultāciju pakalpojumu sniegšanu citas sabiedrības akciju iegādes nolūkā - Sabiedrības, kas veic iegādi, nodoms sniegt pārvaldības pakalpojumus mērķsabiedrībai - Šādu pakalpojumu nesniegšana - Tiesības uz PVN, ar kuru tikuši aplikti sniegtie pakalpojumi, atskaitīšanu))
      (2018/C 455/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ryanair Ltd

         Atbildētājs: The Revenue Commissioners

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 4. un 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tādai sabiedrībai kā pamatlietā, kurai ir nodoms iegādāties visas citas sabiedrības akcijas nolūkā veikt saimniecisko darbību, kas izpaužas kā ar pievienotās vērtības nodokli (PVN) apliekamu pārvaldības pakalpojumu sniegšana pēdējai minētajai sabiedrībai, ir piešķirtas tiesības pilnībā atskaitīt PVN, kas samaksāts priekšnodoklī sakarā ar izdevumiem, kuri saistīti ar konsultāciju pakalpojumiem publiska iegādes piedāvājuma ietvaros, pat tad, ja izrādās, ka šī saimnieciskā darbība nav tikusi veikta, ar nosacījumu, ka šo izdevumu ekskluzīvais pamatojums ir paredzētā saimnieciskā darbība.

         (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta C-393/18 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums (High Court of Justice, Family Division (England and Wales), Apvienotā Karaliste, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UD/XB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (EK) Nr. 2201/2003 – 8. panta 1. punkts – Jurisdikcija lietās par vecāku atbildību – Jēdziens “bērna pastāvīgā dzīvesvieta” – Prasība attiecībā uz fizisku klātbūtni – Mātes un bērna aizturēšana trešajā valstī pretēji mātes gribai – Mātes un bērna pamattiesību pārkāpums

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/18

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums (High Court of Justice, Family Division (England and Wales), Apvienotā Karaliste, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UD/XB
      (Lieta C-393/18 PPU) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - 8. panta 1. punkts - Jurisdikcija lietās par vecāku atbildību - Jēdziens “bērna pastāvīgā dzīvesvieta” - Prasība attiecībā uz fizisku klātbūtni - Mātes un bērna aizturēšana trešajā valstī pretēji mātes gribai - Mātes un bērna pamattiesību pārkāpums)
      (2018/C 455/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UD

         Atbildētājs: XB

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu uzskatīt, ka šīs tiesību normas izpratnē bērna pastāvīgā dzīvesvieta ir kādā dalībvalstī, ir jābūt izpildītam nosacījumam, ka bērns fiziski ir bijis šajā dalībvalstī. Tādiem apstākļiem, kādi ir aplūkoti pamatlietā – ja tiktu pieņemts, ka tie ir pierādīti, – proti, pirmkārt, apstāklim, ka tēvs ir īstenojis piespiedu darbības pret māti, kā rezultātā māte viņu abu bērnu ir dzemdējusi trešajā valstī, kurā māte pēc bērna dzimšanas turpina dzīvot kopā ar šo bērnu, un, otrkārt, apstāklim, ka ir pārkāptas mātes vai bērna pamattiesības, šajā ziņā nav nozīmes.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta C-301/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Rumānija (Valsts pienākumu neizpilde – 2005. gada Pievienošanās akts – Pievienojošos valstu pienākumi – Vide – Direktīva 1999/31/EK – 14. panta b) punkts – Atkritumu apglabāšana poligonos – Teritoriju, attiecībā uz kurām nav saņemta atļauja izmantot poligonu, slēgšana – Slēgšanas un apsaimniekošanas pēc slēgšanas procedūras)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/13

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Rumānija
      (Lieta C-301/17) (1)

      ((Valsts pienākumu neizpilde - 2005. gada Pievienošanās akts - Pievienojošos valstu pienākumi - Vide - Direktīva 1999/31/EK - 14. panta b) punkts - Atkritumu apglabāšana poligonos - Teritoriju, attiecībā uz kurām nav saņemta atļauja izmantot poligonu, slēgšana - Slēgšanas un apsaimniekošanas pēc slēgšanas procedūras))
      (2018/C 455/20)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Nicolae un E. Sanfrutos Cano)

         Atbildētāja: Rumānija (pārstāvji: R.-H. Radu, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim un M. Chicu, vēlāk – C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim un M. Chicu)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Saistībā ar 68 attiecīgiem poligoniem neizpildot pienākumu veikt visus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai cik vien iespējams drīz saskaņā ar Padomes Direktīvas 1999/31/EK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem 7. panta g) punktu un 13. pantu tiktu slēgti poligoni, attiecībā uz kuriem saskaņā ar šīs direktīvas 8. pantu nav saņemta atļauja turpināt to darbību, Rumānija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti Direktīvas 1999/31 14. panta b) punktā, kurš aplūkots kopā ar tās 13. pantu.

                  2)

                  Rumānija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-566/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. septembrī iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) – Austrian Airlines AG/MG, NF

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. septembrī iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) – Austrian Airlines AG/MG, NF
      (Lieta C-566/18)
      (2018/C 455/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Handelsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Austrian Airlines AG

         Atbildētāji: MG, NF

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) (1) 5. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka aviosabiedrību pasažieriem var būt tiesības saņemt kompensāciju atbilstoši minētajai regulai vairāk nekā vienu reizi uz vienas un tās pašas rezervācijas pamata, ja lidojums, uz kuru apkalpojošais gaisa pārvadātājs ir pārreģistrējis pasažieri, ir ticis atcelts vai kavējas vairāk nekā trīs stundas, kas nozīmētu, ka kompensācija saskaņā ar attiecīgās regulas 7. pantu nav noteiktas likmes, bet gan ir atkarīga no atcelto lidojumu skaita vai no atcelto lidojumu apmēra un ar to saistītā kavējuma?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kā tā ir savietojama ar principu, kas noteikts Tiesas spriedumā, 2009. gada 19. novembris, Sturgeon u.c., C-402/07 un C-432/07 (2), saskaņā ar ko attiecīgās regulas 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikumu par kompensāciju ietvaros pret pasažieriem, kuru lidojums kavējas, ir jāattiecas kā pret pasažieriem, kuru lidojums ir atcelts, pēc tam, kad Tiesa spriedumā, 2012. gada 23. oktobris, Nelson u.c., C-581/10 un C-629/10 (3), ir nospriedusi, ka kavējums, kas pārsniedz trīs stundas, netiek ņemts vērā, aprēķinot noteiktās likmes kompensāciju?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).

         (2)  ECLI:EU:C:2009:716.

         (3)  ECLI:EU:C:2012:657.


title: Lieta C-100/17 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums – Gul Ahmed Textile Mills Ltd/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija – Dempings – Regula (EK) Nr. 397/2004 – Pakistānas izcelsmes kokvilnas gultas veļas imports – Intereses celt prasību saglabāšanās)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums – Gul Ahmed Textile Mills Ltd/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
      (Lieta C-100/17 P) (1)

      ((Apelācija - Dempings - Regula (EK) Nr. 397/2004 - Pakistānas izcelsmes kokvilnas gultas veļas imports - Intereses celt prasību saglabāšanās))
      (2018/C 455/13)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (pārstāvji: L. Ruessmann, advokāts, J. Beck, Solicitor)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix, pārstāvis, kam palīdz R. Bierwagen un C. Hipp, Rechtsanwälte), Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland un N. Kuplewatzky)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Gul Ahmed Textile Mills Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Lieta C-145/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums – Internacional de Productos Metálicos, SA/Eiropas Komisija (Apelācija – Dempings – Dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Malaizijas nosūtītu dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports – Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) ietvaros noslēgtā Antidempinga nolīguma pārkāpums – Jau iekasēto galīgo antidempinga maksājumu atcelšana – Atpakaļejoša spēka neesamība – LESD 263. panta ceturtā daļa – Individuāli skarta persona – Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/9

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums – Internacional de Productos Metálicos, SA/Eiropas Komisija
      (Lieta C-145/17 P) (1)

      ((Apelācija - Dempings - Dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Malaizijas nosūtītu dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports - Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) ietvaros noslēgtā Antidempinga nolīguma pārkāpums - Jau iekasēto galīgo antidempinga maksājumu atcelšana - Atpakaļejoša spēka neesamība - LESD 263. panta ceturtā daļa - Individuāli skarta persona - Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem))
      (2018/C 455/14)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Internacional de Productos Metálicos, SA (pārstāvji: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente un A. Monreal Lasheras, abogados)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland, M. França un G. Luengo)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Internacional de Productos Metálicos SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 195, 19.6.2017.


title: Lieta C-149/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Landgericht München I (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG/Michael Strotzer (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana – Direktīva 2004/48/EK – Atlīdzība par datņu apmaiņu, kas ir veikta, pārkāpjot autortiesības – Interneta pieslēgums, kas ir pieejams tā īpašnieka ģimenes locekļiem – Interneta pieslēguma īpašnieka atbrīvošana no atbildības, nepastāvot vajadzībai precizēt, kā ģimenes loceklis izmantoja šo pieslēgumu – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 7. pants)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/10

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Landgericht München I (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG/Michael Strotzer

      (Lieta C-149/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana - Direktīva 2004/48/EK - Atlīdzība par datņu apmaiņu, kas ir veikta, pārkāpjot autortiesības - Interneta pieslēgums, kas ir pieejams tā īpašnieka ģimenes locekļiem - Interneta pieslēguma īpašnieka atbrīvošana no atbildības, nepastāvot vajadzībai precizēt, kā ģimenes loceklis izmantoja šo pieslēgumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7. pants))
      (2018/C 455/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht München I

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bastei Lübbe GmbH & Co. KG

         Atbildētājs: Michael Strotzer

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 8. panta 1. un 2. punkts, lasot kopsakarā ar tās 3. panta 1. punktu, no vienas puses, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 3. panta 2. punkts, no otras puses, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauti tādi valsts tiesību akti kā tie, kas tiek aplūkoti pamatlietā, kurus ir interpretējusi kompetentā valsts tiesa, saskaņā ar kuriem interneta pieslēguma, kuru izmantojot ir izdarīti autortiesību pārkāpumi datņu apmaiņas rezultātā, īpašnieks nav atzīstams par atbildīgu, ja tas nosauc vismaz vienu savas ģimenes locekli, kuram ir bijusi iespēja piekļūt šim pieslēgumam, turklāt nesniedzot precizējumus par laiku, kad šis ģimenes loceklis ir izmantojis minēto pieslēgumu, un veidu, kādā pēdējais minētais ir izmantojis šo pieslēgumu.

         (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta C-153/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 168. un 173. pants – Priekšnodokļa atskaitīšana – Transportlīdzekļu izpirkumnomas darījumi – Ar nodokli apliekamiem darījumiem un no nodokļa atbrīvotiem darījumiem vienlaicīgi izmantotas preces un pakalpojumi – Atskaitīšanas tiesību rašanās un apjoms – Atskaitāmā daļa)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/10

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

      (Lieta C-153/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 168. un 173. pants - Priekšnodokļa atskaitīšana - Transportlīdzekļu izpirkumnomas darījumi - Ar nodokli apliekamiem darījumiem un no nodokļa atbrīvotiem darījumiem vienlaicīgi izmantotas preces un pakalpojumi - Atskaitīšanas tiesību rašanās un apjoms - Atskaitāmā daļa))
      (2018/C 455/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court of the United Kingdom

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Atbildētāja: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. pants un 173. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, pat ja vispārējās pieskaitāmās izmaksas, kas atbilst tādiem kustamo īpašumu izpirkumnomas darījumiem, kādi ir pamatlietā, ir ietvertas nevis summā, kas klientam jāmaksā par attiecīgās preces nodošanu izmantošanā, tas ir, ar nodokli apliekamajā darījuma daļā, bet gan procentu summā, kas jāmaksā saskaņā ar darījuma “finansēšanas” daļu, tas ir, no nodokļa atbrīvotajā darījuma daļā, šādas vispārējās pieskaitāmās izmaksas pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nolūkā tomēr ir jāuzskata par elementu, kas veido šī nodošanas izmantošanā darījuma cenu, un, otrkārt, dalībvalstis nevar piemērot sadalījuma metodi, kurā netiek ņemta vērā attiecīgās preces sākotnējā vērtība piegādes brīdī, jo šī metode nenodrošina precīzāku sadalījumu par to, kāds tas būtu tad, ja tiktu piemērots sadales kritērijs, kura pamatā ir apgrozījums.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-570/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 10. septembrī HF iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 29. jūnija spriedumu lietā T-218/17 HF/Parlaments

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 10. septembrī HF iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 29. jūnija spriedumu lietā T-218/17 HF/Parlaments
      (Lieta C-570/18 P)
      (2018/C 455/29)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: HF (pārstāve: A. Tymen, advokāte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 29. jūnija spriedumu lietā T-218/17,
                  līdz ar to:

                  —

                  apmierināt prasītājas prasījumus pirmajā instance un tādēļ,

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 30. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīts viņas lūgums sniegt palīdzību,

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir novērtēts 90 000 EUR apmērā,

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

                  —

                  Tiesību tikt uzklausītam pārkāpums – Hartas 41. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Hartas 41. panta 1. punkta pārkāpums – Prasītājas argumentu sagrozīšana – Pirmās instances tiesas pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums;

                  —

                  Hartas 31. panta 1. punkta pārkāpums – Civildienesta noteikumu 12.a panta 1. un 3. punkta un 24. panta pārkāpums.

            Turklāt prasītāja apstrīd pirmās instances tiesas lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņas prasība par zaudējumu atlīdzību tādēļ, ka neesot atcelts apstrīdētais lēmums.


title: Lieta C-504/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde – Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai – Direktīva 2003/96/EK – 4. un 7. punkts – Minimālo nodokļu līmeņu piemērošana degvielai – Direktīva 95/60/EK – Dīzeļdegvielas un petrolejas fiskāla marķēšana – Privāto izpriecu kuģu degvielas uzpildīšana)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/15

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Īrija
      (Lieta C-504/17) (1)

      ((Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - Direktīva 2003/96/EK - 4. un 7. punkts - Minimālo nodokļu līmeņu piemērošana degvielai - Direktīva 95/60/EK - Dīzeļdegvielas un petrolejas fiskāla marķēšana - Privāto izpriecu kuģu degvielas uzpildīšana))
      (2018/C 455/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Tomat un J. Tomkin)

         Atbildētāja: Īrija (pārstāvji: M. Browne, G. Hodge, J. Quaney un A. Joyce, kam palīdz F. Callanan, SC, un B. Doherty, BL)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Neuzraugot Padomes Direktīvā 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, paredzēto minimālo nodokļu līmeņu piemērošanu dīzeļdegvielai, kura kā degviela izmantota izpriecu kuģu dzinējspēkam, un atļaujot izmantot marķētu degvielu privāto izpriecu kuģu dzinējspēkam, pat ja uz šo degvielu neattiecas nekāds atbrīvojums no akcīzes nodokļa vai tā samazinājums, Īrija nav izpildījusi attiecīgi Direktīvas 2003/96/EK 4. un 7. pantā un Padomes Direktīvā 95/60/EK (1995. gada 27. novembris) par vieglās dīzeļdegvielas un petrolejas fiskālu marķēšanu paredzētos pienākumus.

                  2.

                  Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-610/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – ZR/EUIPO

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/28

      Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – ZR/EUIPO

      (Lieta T-610/18)
      (2018/C 455/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZR (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt atlases komisijas 2017. gada 1. decembra lēmumu neievietot prasītāju rezerves sarakstā, proti, atklātā konkursa EUIPO/AD/01/17 – AD 6 “Administratori intelektuālā īpašuma jomā” piemērotāko kandidātu datubāzē;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt atlases komisijas 2018. gada 7. marta lēmumu atteikt prasītājas lūgumu par pārskatīšanu;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt EUIPO izpilddirektora 2018. gada 27. jūnija lēmumu, paziņots 2018. gada 29. jūnijā, noraidot prasītājas sūdzību;

                  —

                  piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu 27. un 29. panta un šo Noteikumu III pielikuma 1. panta a) un c) punkta pārkāpums.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu 30. panta un o Noteikumu III pielikuma 3. panta, un “Paziņojuma par konkursu” (“Atklātām konkursam piemērojamie vispārīgie noteikumi”) III pielikuma 3. panta pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja norāda uz atlases komisijas locekļu neatbilstošu iecelšanu.

                              —

                              Turpmāk prasītāja norāda uz lēmumu par atlases komisijas nozīmēšanu, ka arī visu atlases komisijas locekļu vārdu nepublicēšanu.

                              —

                              Prasītāja atsaucas uz nevienlīdzīgu pārstāvību attiecībā uz Personāla komiteju/iecēlējinstitūcijas pārstāvību atlases komisijā.

                              —

                              Prasītāja atsaucas arī uz nevienlīdzīgu pārstāvību komisijā no dzimumu līdzsvara skatpunkta.

                              —

                              Visbeidzot, saistībā ar šo pamatu, prasītāja apgalvo, ka esot pārkāpts atlases komisijas stabilitātes nepārtrauktības principa pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde un pārredzamības trūkums.

                              —

                              Prasītāja sūdzas, ka atlases komisija neesot ņēmusi vērā dažus faktus, norādot šajā ziņā uz komisijas veikto kompetenču vērtēšanu, kā norādīts “Paziņojumā par konkursu”.

                              —

                              Prasītāja sūdzas, ka daži kompetenču apliecībā norādītie rezultāti neesot atbilstoši “Paziņojumam par konkursu”, ka arī sūdzas par pārredzamības trūkumu šajā aspektā.

                              —

                              Prasītāja arī sūdzas par to, ka kompetenču apliecībā esot ietverti pretrunīgi noteikumi.


title: Lieta C-606/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski piegādes līgumi – Direktīva 2004/18/EK – 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts – Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, nepiemērojot publiskā iepirkuma procedūru – Jēdziens “līgumi par atlīdzību” – Jēdziens “publisko tiesību subjekts”)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/16

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 u.c.
      (Lieta C-606/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski piegādes līgumi - Direktīva 2004/18/EK - 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, nepiemērojot publiskā iepirkuma procedūru - Jēdziens “līgumi par atlīdzību” - Jēdziens “publisko tiesību subjekts”))
      (2018/C 455/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: IBA Molecular Italy Srl

         Atbildētāji: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute, Ospedale dell’Angelo di Mestre

         Piedaloties: Istituto Sacro Cuore Don Calabria di Negrar, Azienda ULSS no 22

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “atlīdzības līgumi” ietver lēmumu, ar kuru līgumslēdzēja iestāde tieši, tātad bez publiskā iepirkuma procedūras organizēšanas, piešķir konkrētam saimnieciskās darbības subjektam finansējumu, kas pilnībā paredzēts to izstrādājumu ražošanai, kuri tam bez maksas ir jāpiegādā dažādām iestādēm, kuras ir atbrīvotas no jebkādas atlīdzības samaksas minētajam piegādātājam, izņemot transportēšanas izmaksu vienotas summas 180 EUR apmērā par katru sūtījumu samaksu.

                  2)

                  Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram, “klasificētas”privātas slimnīcas pielīdzinot valsts slimnīcām, ņemot vērā to integrāciju valsts veselības aprūpes plānošanas sistēmā, ko reglamentē ad hoc vienošanās, kas atšķiras no parastajām akreditācijas attiecībām ar citiem privātajiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuri piedalās veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas sistēmā, tās tiek izslēgtas no valsts un Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā, tostarp gadījumā, ja tām ir bez maksas jāizgatavo un jāpiegādā valsts veselības aprūpes struktūrām īpaši izstrādājumi, kas vajadzīgi veselības aprūpes pakalpojuma sniegšanai, kā atlīdzību par to saņemot šo izstrādājumu izgatavošanai un piegādei paredzētu valsts finansējumu.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.