title: Lieta C-102/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Lieta C-102/19)
      (2019/C 172/12)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2001/83/EK (1) 69. pantā ir ietvertas galīgas prasības par 14. panta 1. punktā minēto zāļu lietošanas instrukcijas atļauto saturu vai arī drīkst norādīt papildu informāciju Direktīvas 2001/83/EK 62. panta izpratnē?

                  2)

                  Vai ziņas par Direktīvas 2001/83/EK 14. panta 1. punktā minēto zāļu devām var būt informācija, kas ir lietderīga pacientam Direktīvas 2001/83/EK 62. panta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.), redakcijā, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2012/26/ES (2012. gada 25. oktobris) (OV 2012, L 299, 1. lpp.).


title: Lieta C-118/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. februārī iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) — ZS/PVA Landesstelle Salzburg

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. februārī iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) — ZS/PVA Landesstelle Salzburg
      (Lieta C-118/19)
      (2019/C 172/15)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Salzburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: ZS

         Atbildētāja: PVA Landesstelle Salzburg
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 22. marta rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-134/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. februārī Bank Refah Kargaran iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 10. decembra spriedumu lietā T-552/15 Bank Refah Kargaran/Padome

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. februārī Bank Refah Kargaran iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 10. decembra spriedumu lietā T-552/15 Bank Refah Kargaran/Padome
      (Lieta C-134/19 P)
      (2019/C 172/16)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bank Refah Kargaran (pārstāvis: J.-M. Thouvenin, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas otrās palātas 2018. gada 10. decembra spriedumu lietā T-552/15;

                  —

                  galvenokārt, apmierināt prasījumus, kurus prasītāja bija izvirzījusi Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, proti, piešķirt atlīdzību par materiālo kaitējumu 68 651 319 EUR apmērā un nemateriālo kaitējumu 52 547 415 EUR apmērā;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā
                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka atceltā lēmuma nepietiekams pamatojums nav pietiekami būtisks Eiropas Savienības tiesību normas pārkāpums.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā
                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka tādēļ, ka prasītāja, kas cietusi dēļ Eiropas Savienības Padomes prettiesiski noteiktas sankcijas, ir cēlusi prasību un panākusi šīs sankcijas atcelšanu, vairs nav jēgas atsaukties uz pietiekami būtisku tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā
                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidot pamatu, ko prasītāja ir precizējusi replikā, atbilstoši judikatūras prasībām nepārbaudot, vai tas, ka šis pamats ir izvirzīts replikā, izriet no prasītājas tiesvedībā uzsāktās diskusijas normālas gaitas.

                  4.

                  Ceturtais un piektais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā
                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kļūdaini interpretējot spriedumu lietā T-24/11 (1) un uzskatot, ka konstatējums, ka Padome nav izpildījusi pienākumu paziņot prasītājai pret to vērstos elementus saistībā ar līdzekļu iesaldēšanas pasākumu pamatojumu, nepierāda pietiekami būtisku Eiropas Savienības tiesību pārkāpumu, kā rezultātā iestājas Savienības atbildība.

                  5.

                  Sestais pamats ir saistīts ar prasības pieteikuma sagrozīšanu
                  Vispārējā tiesa esot sagrozījusi prasības pieteikumu, lai prasītājai norādītu uz tās argumentu nepieņemamību, uzskatot, ka prasītāja prasības pieteikuma iesniegšanas posmā nav atsaukusies uz apgalvotu prettiesiskumu, kas izriet no tā, ka pamats tās nosaukuma ietveršanai to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, neatbilst Padomes piemērotajam kritērijam.

                  6.

                  Septītais pamats ir saistīts ar prasības pieteikuma sagrozīšanu
                  Prasītājas izvirzītos pamatus saistībā ar prettiesiskumu reducējot līdz tikai vienai pienākuma norādīt pamatojumu neizpildei, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi prasības pieteikumu.

         (1)  Spriedums, 2013. gada 6. septembris, Bank Refah Kargaran/Padome (T-24/11, EU:T:2013:403).


title: Lieta C-135/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Pensionsversicherungsanstalt/CW

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Pensionsversicherungsanstalt/CW
      (Lieta C-135/19)
      (2019/C 172/17)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Obersten Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pensionsversicherungsanstalt

         Atbildētājs: CW

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu (1) koordinēšanu Austrijas rehabilitācijas pabalsts ir kvalificējams kā

                              —

                              slimības pabalsts Regulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vai

                              —

                              invaliditātes pabalsts Regulas 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, vai

                              —

                              bezdarbnieka pabalsts Regulas 3. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē?

                  2.

                  Vai primāro tiesību gaismā Regula (EK) Nr. 883/2004 ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij kā kādreizējai dzīvesvietas un nodarbinātības valstij ir pienākums izmaksāt pabalstus — kā Austrijas rehabilitācijas pabalsts — personai, kuras dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, ja šī persona lielāko slimības un pensijas apdrošināšanas stāža daļu ir ieguvusi kā šajā citā dalībvalstī nodarbinātā (laika posmā pēc vairākus gadus agrāk notikušās dzīves vietas pārcelšanas uz turieni) un kopš tā laika nav saņēmusi kādreizējās dzīvesvietas un nodarbinātības valsts slimības un pensijas apdrošināšanas pabalstus?

         (1)  OV 2004, L 166, 1. lpp.


title: Lieta C-157/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Ehab Makhlouf iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-409/16 Makhlouf/Padome

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Ehab Makhlouf iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-409/16 Makhlouf/Padome
      (Lieta C-157/19 P)
      (2019/C 172/18)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ehab Makhlouf (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā, atcelt 2018. gada 12. decembra spriedumu, ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir taisījusi lietā T-409/16 Ehab Makhlouf/Eiropas Savienības Padome;

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (1) un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības tikt uzklausītam pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas, kas nostiprinātas Pamattiesību hartas 41. pantā.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un esot sagrozīti fakti, ignorējot rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs esot iesniedzis savas prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka viņš neatbalsta Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Lēmuma 2013/255/KĀDP (2) 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Makhlouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, netika atzītas par nelikumīgām, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2011/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 141, 125. lpp.).

         (2)  Padomes Lēmums 2013/255/KĀDP (2013. gada 31. maijs) par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 147, 14. lpp.).


title: Lieta C-158/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Razan Othman iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-416/16 Othman/Padome

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Razan Othman iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-416/16 Othman/Padome
      (Lieta C-158/19 P)
      (2019/C 172/19)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Razan Othman (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā, atcelt 2018. gada 12. decembra spriedumu, ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir taisījusi lietā T-416/16 Razan Othman/Eiropas Savienības Padome;

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (1) un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas, kas nostiprinātas Pamattiesību hartas 41. pantā.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un esot sagrozīti fakti, ignorējot rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja esot iesniegusi savas prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka viņa neatbalsta Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Lēmuma 2013/255/KĀDP (2) 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Makhlouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, netika atzītas par nelikumīgām, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2011/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 141, 125. lpp.).

         (2)  Padomes Lēmums 2013/255/KĀDP (2013. gada 31. maijs) par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 147, 14. lpp.).


title: Lieta C-159/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-411/16 Syriatel Mobile Telecom/Padome

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-411/16 Syriatel Mobile Telecom/Padome
      (Lieta C-159/19 P)
      (2019/C 172/20)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā, atcelt 2018. gada 12. decembra spriedumu, ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir taisījusi lietā T-411/16 Syriatel Mobile Telecom/Eiropas Savienības Padome

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (1) un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas, kas nostiprinātas Pamattiesību hartas 41. pantā.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un esot sagrozīti fakti, ignorējot rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja ir iesniegusi savas prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka tā neatbalsta Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Lēmuma 2013/255/KĀDP (2) 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Makhlouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, netika atzītas par nelikumīgām, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2011/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 141, 125. lpp.).

         (2)  Padomes Lēmums 2013/255/KĀDP (2013. gada 31. maijs) par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 147, 14. lpp.).


title: Lieta C-182/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Lieta C-182/19)
      (2019/C 172/21)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 2016/1140 (1) (2016. gada 8. jūlijs) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā nav spēkā tiktāl, ciktāl tajā ar KN kodu 3824, konkrēti 38249096, tiek klasificēti produkti, kuri:

                  i.

                  sastāv no pārsējam līdzīga materiāla, kas satur “siltumšūnas”, ieskaitot ķīmiskās vielas,

                  ii.

                  darbojas līdzīgā veidā kā sautējošas kompreses, tomēr nodrošinot papildu priekšrocības,

                  iii.

                  caur eksotermisku ķīmisku reakciju atbrīvo no sāpēm, samazina stīvumu un veicina audu atjaunošanos (kā pārbaudīts vairākos klīniskos izmeklējumos),

                  iv.

                  tiek safasēti vai iepakoti pārdošanai mazumtirdzniecībā, un

                  v.

                  tiek skaidri piedāvāti un tirgoti medicīniskiem mērķiem un kā tādi, kas nodrošina iepriekš (iii) iedaļā minēto iedarbību,
                  pamatojoties uz ķīmiskām vielām, kas ir materiāls vai sastāvdaļa, kas tiem piešķir pamatīpašību, un nevis pozīcijā 3005 (pamatojoties uz attiecīgo pozīciju redakciju, sadaļu un nodaļu piezīmēm un paskaidrojošām piezīmēm pie 1. Vispārīgā interpretācijas noteikuma, 3. a) Vispārīgā interpretācijas noteikuma darbības, paredzot klasifikāciju saskaņā ar konkrētāko preces aprakstu vai savādāk)?

         (1)  OV 2016, L 189, 1. lpp.


title: Lieta C-208/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. martā iesniedza Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Austrija) — NK/MS un AS

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. martā iesniedza Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Austrija) — NK/MS un AS
      (Lieta C-208/19)
      (2019/C 172/22)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: NK

         Atbildētāji: MS, AS

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai līgums starp arhitektu un patērētāju, saskaņā ar kuru arhitekts (tikai) nodrošina jaunas vienas ģimenes dzīvojamās mājas projektēšanu, ieskaitot projekta izstrādi, ir līgums “par jaunu ēku būvēšanu” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (1) 3. panta 3. punkta f) apakšpunkta izpratnē.

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai līgums starp arhitektu un patērētāju, saskaņā ar kuru arhitekts ir atbildīgs par jaunas vienas ģimenes dzīvojamās mājas projektēšanu atbilstoši klientu specifikācijām un vēlmēm un attiecīga projekta izstrādi šajā sakarā, ir līgums par “tādu preču piegādi, kas izgatavotas pēc patērētāja specifikācijām vai ir nepārprotami personalizētas,” Direktīvas 2011/83 16. panta c) punkta un 2. panta 3) un 4) punkta izpratnē?

         (1)  OV 2011, L 304, 64. lpp.


title: Lieta C-217/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Eiropas Komisija/Somijas Republika

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/20

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Eiropas Komisija/Somijas Republika
      (Lieta C-217/19)
      (2019/C 172/23)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Hermes, E. Ljung Rasmussen)

         Atbildētāja: Somijas Republika

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atzīt, ka, kopš 2011. gada vairākkārt piešķirdama atļaujas lielo pūkpīļu (Somateria mollissima) tēviņu pavasara medībām Ālandes [Åland] provincē, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (1) (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību 7. panta 4. punktā un 9. panta l. punkta c) apakšpunktā;

                  —

                  piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopš 2011. gada Ālandu [Åland] salu reģionālā valdība — autonoms Somijas apgabals — atkārtoti ik gadus atļāvusi lielo pūkpīļu tēviņu “pavasara medības saskaņā ar atkāpi” ar kopējo kvotu 2000 līdz 3800 putnu divu līdz triju nedēļu laikā maijā. Šis laikposms sakrīt ar lielo pūkpīļu vairošanās laiku.
      Direktīvas 2009/147/EK 7. panta 4. punktā ir aizliegtas medības vairošanās laikā.
      Somija apgalvo, ka lielo pūkpīļu pavasara medības Ālandu salās ir pamatotas ar atkāpi no Direktīvas 2009/147/EK 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta. Saskaņā ar Tiesas judikatūru dalībvalstīm ir pienākums pierādīt, ka šīs tiesību normas nosacījumi ir ievēroti.
      Komisija uzskata, ka Somija, pirmkārt, nav pierādījusi, ka atkāpes noteikumi būtu “saprātīg[a] izmanto[šana]” Direktīvas 2009/147/EK 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē. It īpaši, Somija nav ar pamatotiem zinātniskiem pierādījumiem pierādījusi, ka tā būtu nodrošinājusi, ka attiecīgā lielo pūkpīļu populācija tiek uzturēta pietiekamā skaitliskā līmenī.
      Otrkārt, Somija nav pierādījusi, ka atļautās pavasara medības attiektos vienīgi uz putnu izmantošanu “nelielā skaitā” atbilstoši Direktīvas 2009/147/EK 9. panta 1. punkta c) apakšpunktam.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.).


title: Lieta C-231/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. martā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. martā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Lieta C-231/19)
      (2019/C 172/24)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Blackrock Investment Management (UK) Limited

         Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gadījumā, ja trešā persona sniedz fonda pārvaldītājam vienotu pārvaldīšanas pakalpojumu Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) 135. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē un minētais fonda pārvaldītājs to izmanto, lai pārvaldītu gan īpašo ieguldījumu fondus (turpmāk tekstā –“ĪIEF”), gan fondus, kas nav īpašo ieguldījumu fondi (turpmāk tekstā –“fondi, kas nav ĪIEF”), šis pants ir jāinterpretē tādējādi:

                  a)

                  ka uz šo vienoto pakalpojumu ir jāattiecina vienota nodokļa likme? Ja tas tā ir, kā ir jānosaka šī likme? vai arī

                  b)

                  ka atlīdzība par šī vienotā pakalpojuma sniegšanu ir jāsadala, pamatojoties uz pārvaldīšanas pakalpojumu izmantošanu (piemēram, pamatojoties uz līdzekļu summām, kas attiecīgi tiek pārvaldītas ĪIEF un fondos, kas nav ĪIEF), no nodokļa atbrīvojot vienu daļu no vienotā pakalpojuma, bet otru tā daļu, apliekot ar nodokli?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-235/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. martā iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. martā iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Lieta C-235/19)
      (2019/C 172/25)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

         Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tādu pensiju fondu pārvaldīšanas pakalpojumu sniegšana, kādus pilnvarotajiem ir snieguši a) apdrošinātāji un/vai b) uzņēmumi, kas nav apdrošinātāji, ir “apdrošināšanas darījumi” PVN direktīvas (1) 135. panta 1. punkta a) apakšpunkta (iepriekš Sestās direktīvas 13. panta B daļas a) apakšpunkts) izpratnē?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-239/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Eli Lilly and Company/Genentech Inc.

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Eli Lilly and Company/Genentech Inc.
      (Lieta C-239/19)
      (2019/C 172/26)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Eli Lilly and Company

         Atbildētāja: Genentech Inc.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai PAS regula (1) liedz piešķirt pamatpatenta īpašniekam PAS attiecībā uz produktu, uz ko attiecas trešajai personai piederošā tirdzniecības atļauja, bez šīs personas piekrišanas?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV 2009, L 152, 1. lpp.).


title: Lieta C-564/17: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 4. februāra rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste, ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika, Īrija, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Ungārija

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/23

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 4. februāra rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste, ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika, Īrija, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Ungārija
      (Lieta C-564/17) (1)

      (2019/C 172/28)
      Tiesvedības valoda — franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 328, 13.11.2017.


title: Lieta C-399/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 18. janvāra rīkojums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt, piedaloties: Gas Transport Services BV

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/25

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 18. janvāra rīkojums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt, piedaloties: Gas Transport Services BV
      (Lieta C-399/18) (1)

      (2019/C 172/33)
      Tiesvedības valoda — holandiešu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-48/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — X-GmbH/Finanzamt Z

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — X-GmbH/Finanzamt Z
      (Lieta C-48/19)
      (2019/C 148/14)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: X-GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt Z

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādos apstākļos kā pamatlietā, kad slimokasu uzdevumā nodokļa maksātājs pa tālruni konsultē apdrošinātās personas dažādos veselības aprūpes jautājumos, notiek darbība, kas ietilpst Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 132. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas jomā?

                  2)

                  Vai tādos apstākļos kā pamatlietā attiecībā uz pirmajā jautājumā minētajiem pakalpojumiem, kā arī darījumiem saistībā ar “pacientu konsultēšanas programmām”, lai apliecinātu vajadzīgo profesionālo kvalifikāciju, pietiek ar to, ka konsultācijas pa tālruni sniedz “veselības aprūpes atbalsta personas” (medicīnas profesionāļi, medicīnas māsas) un aptuveni trešdaļā gadījumu tiek iesaistīts ārsts?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-56/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. janvārī RFA International, LP iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 15. novembra spriedumu lietā T-113/15 RFA International/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. janvārī RFA International, LP iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 15. novembra spriedumu lietā T-113/15 RFA International/Komisija
      (Lieta C-56/19 P)
      (2019/C 148/15)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: RFA International, LP (pārstāvji: B. Evtimov, advokāts, M. Krestiyanova, advokāte, D. O'Keeffe, solicitor, N. Tuominen, E. Borovikov, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  taisīt galīgo spriedumu šajā lietā, ja tiesvedības statuss to pieļauj;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gan šajā tiesvedībā, gan tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī apelācijas sūdzība ietver tikai iebildumus pret Vispārējās tiesas konstatējumiem par pirmajā instancē izvirzīto apelācijas sūdzības iesniedzējas otro pamatu.
      Vispārējā tiesa, novērtējot Pamatregulas (1) 11. panta 9. un 10. punktā izklāstītās sarežģītās situācijas, savos konstatējumos esot pieļāvusi kļūdu attiecībā uz šo normu juridisko interpretāciju un pārāk plaši noteikusi Komisijas diskrecionāras izvēles iespēju pieļaujamo tvērumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja ar turpmāk izklāstīto pamatojumu lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu.
      Vispārējā tiesa, interpretējot Pamatregulu, esot pieļāvusi divas kļūdas tiesību normu piemērošanā.

                  a)

                  Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Pamatregulas 11. panta 9. punktu. Saskaņā ar Pamatregulas 11. panta 9. punktu, ja vien nav mainījušies apstākļi, Komisijai ikvienā pārskata izmeklēšanā ir jāizmanto tā pati metodika, kas tika izmantota izmeklēšanā, kuras rezultātā tika ieviesti antidempinga maksājumi, pienācīgu uzmanību pievēršot minētās regulas 2. pantam. Tomēr, novērtējot, vai antidempinga maksājumi bija atspoguļoti tālākpārdošanas cenās, Komisija tā nerīkojās: tā balstījās nevis uz tālākpārdošanas cenām, kas bija apzinātas izmeklēšanā, kuras rezultātā tika pieņemta sākotnējā regula, bet gan uz pašreizējām ražošanas izmaksām Krievijā. Tas ir uzskatāms par izmaiņām metodikā Pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē. Komisija konstatēja, ka laikā kopš sākotnējās izmeklēšanas bija ievērojami mainījušies apstākļi, konkrētāk, ka Krievijas eksportētāju ražošanas izmaksas bija pieaugušas par apmēram 100 %. Tomēr izmaksu palielinājumi notika — un tie bija zināmi — jau izmeklēšanas par atmaksāšanu laikposmos no 2008. līdz 2010. gadam.

                  b)

                  Otrkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Pamatregulas 11. panta 10. punktu, izmantodama kļūdainu juridisko pārbaudi. Vispārējās tiesas veiktā juridiskā pārbaude paredz, ka pierādījumus par to, ka antidempinga maksājumi ir iekļauti eksporta cenās, var nodrošināt vienīgi ar DDP (2) cenu datiem, kā arī atspoguļojot to, ka jaunajās cenās iekļauti ne tikai antidempinga maksājumi, bet arī visas attiecīgās ražošanas izmaksas. Šādu prasību neietver nedz Pamatregulas 11. panta 10. punkts, nedz Komisijas Paziņojums par antidempinga maksājumu atmaksu (3).

            Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pēc būtības kļūdaini konstatējusi vairākus faktus, secinot, ka:

                  a)

                  Ražošanas izmaksu pieaugums tika konstatēts tikai pirmajā un otrajā izmeklēšanas par atmaksāšanu laikposmā, un tādēļ tas ir uzskatāms par izmaiņām apstākļos, kuras attaisno izmaiņas metodikā. Īstenībā Komisija par izmaksu pieaugumu zināja jau sākotnējā izmeklēšanas laikposmā un 2008.–2010. gada izmeklēšanā par atmaksāšanu.

                  b)

                  Izmaiņas metodikā bija pamatotas, jo bija nepieciešams nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus un izvairīties no diskriminācijas attieksmē pret dažādiem tirgus dalībniekiem, uz kuriem attiektos tie paši pasākumi. Īstenībā tāds pats izmaksu pieaugums esot bijis visiem Krievijas ražotājiem.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp.).

         (2)  Delivery duty paid (piegāde ar nodokļu samaksu).

         (3)  OV 2014, C 164, 9. lpp.


title: Lieta C-57/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 15. novembra spriedumu lietā T-793/14 Tempus Energy un Tempus Energy Technology/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 15. novembra spriedumu lietā T-793/14 Tempus Energy un Tempus Energy Technology/Komisija
      (Lieta C-57/19 P)
      (2019/C 148/16)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: É. Gippini Fournier, P. Němečková)

         Pārējie lietas dalībnieki: Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 15. novembra spriedumu, kas Komisijai ir paziņots nākamajā dienā, lietā T–793/14 Tempus Energy Ltd un Tempus Energy Technology Ltd/Eiropas Komisija;
                  un

                  —

                  noraidīt prasību atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 5083 final (1) (2014. gada 23. jūlijs) necelt iebildumus par atbalsta shēmu attiecībā uz jaudas tirgu Apvienotajā Karalistē;

            pakārtoti:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 15. novembra spriedumu, kas Komisijai ir paziņots nākamajā dienā, lietā T–793/14 Tempus Energy Ltd un Tempus Energy Technology Ltd/Eiropas Komisija;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai kā pirmās instances tiesai otrā pamata izskatīšanai;

            abos gadījumos piespriest prasītājām pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība balstās uz vienu pamatu, kurā ir apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai, 4. panta 2. un 3. punktu, uzskatīdama, ka paziņotais atbalsta pasākums ir radījis šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu.
      Ņemot vērā, ka Vispārējā tiesa ir balstījusies uz vairākiem pierādījumiem, kas liecina par nopietnām grūtībām, vienīgajam pamatam ir šādas divas daļas attiecībā uz apstrīdētajā spriedumā analizētajiem divu veidu pierādījumiem:

                  —

                  pirmā daļa — Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, kā būtiskāko pierādījumu, kas liecina par šaubām, ņemot vērā pirmspaziņošanas posma ilgumu un apstākļus, kā arī to, ka pasākums ir sarežģīts un jauns.

                  —

                  Otrā daļa — Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriezdama, ka Komisija nav pienācīgi izmeklējusi atsevišķus Apvienotās Karalistes jaudas tirgus aspektus.

         (1)  Valsts atbalsts ir atļauts saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu — Gadījumi, pret kuriem Komisijai nav iebildumu (OV 2014, C 348, 5. lpp.)

         (2)  OV 2015, L 248, 9. lpp.


title: Lieta C-74/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18 (Portugāle) — LE/Transportes Aéreos Portugueses, SA

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18 (Portugāle) — LE/Transportes Aéreos Portugueses, SA
      (Lieta C-74/19)
      (2019/C 148/17)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LE

         Atbildētāja: Transportes Aéreos Portugueses, SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 14. apsvērumā minētais jēdziens “ārkārtēji apstākļi” ir attiecināms uz apstākli, kad pasažieris lidojuma laikā iekož citiem pasažieriem un uzbrūk apkalpes locekļiem, kuri cenšas viņu nomierināt, un gaisa kuģa kapteinis uzskata, ka tas pamato nosēšanos tuvākajā lidostā, lai izsēdinātu minēto pasažieri un izkrautu viņa bagāžu, kas izraisīja lidmašīnas ielidošanu galamērķī ar kavēšanos?

                  2)

                  Vai aviosabiedrība var tikt atbrīvota no atbildības par lidojuma, kuru izmantoja pasažieris, kas iesniedza sūdzību (šajā lietā — prasītājs), kavēšanos tāda “ārkārtēja apstākļa” dēļ, kas rodas šīs pašas lidmašīnas turpceļa lidojuma laikā, tieši pirms attiecīgā reisa?

                  3)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta noteikumu izpratnē lidsabiedrība (šajā lietā — atbildētāja) veica visus iespējamos pasākumus, lai arī tā nevarēja novērst kavēšanos pēc tam, kad bija izvērtējusi un secinājusi, ka, nosūtot citu lidmašīnu, tā nespētu novērst jau radušos kavēšanos un nodrošināt pasažierim (šajā lietā — prasītājam) pārsēšanos lidojumam nākamajā dienā, jo minētā sabiedrība uz pasažiera galamērķi veic tikai vienu lidojumu dienā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-105/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. februārī iesniedza Monomeles Protodikeio Serron (Grieķija) — WP/Trapeza Peiraios AE

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. februārī iesniedza Monomeles Protodikeio Serron (Grieķija) — WP/Trapeza Peiraios AE
      (Lieta C-105/19)
      (2019/C 148/19)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Monomeles Protodikeio Serron (Grieķija)

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: WP
      Atbildētāja: Trapeza Peiraios AE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13 (1) 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek paredzēta absolūta rakstura procesuāla norma, ar kuru valsts tiesām tiek pieprasīts pēc savas ierosmes, tostarp pieteikuma par maksājuma rīkojuma izdošanu stadijā, ņemt vērā klauzulas, par kuru vienojušies piegādātājs un patērētājs, negodīgo raksturu, ņemot vērā it īpaši to, ka: Grieķijas tiesību sistēmā saskaņā ar Civilprocesa kodeksa (kodikas politikis dikonomias) 623., 624., 628. un 629. pantu ne vien nepastāv šāds pienākums, bet turklāt maksājuma rīkojums tiek izdots ex parte procedūrā pēc dokumentu, tostarp kredītlīguma formālas pārbaudes; kompetence izdot maksājuma rīkojumu ir Grieķijas valsts tiesai; maksājuma rīkojums ir nekavējoties izpildāms, un, pamatojoties uz to, piegādātājs pēc trīs (3) dienām var ierosināt piespiedu izpildes procedūru, kura nevar tikt apturēta?

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek paredzēta absolūta rakstura procesuāla norma, ar kuru valsts tiesām tiek pieprasīts neizdot maksājuma rīkojumu, ja tiesā, kas izdod maksājuma rīkojumu, ar dokumentāriem pierādījumiem tiek pierādīts, ka prasījums izriet no līguma vispārējiem noteikumiem (LVN), kuri jau ir tikuši atzīti par spēkā neesošiem to negodīguma dēļ ar spriedumiem, kuriem ir res judicata spēks un kas pasludināti prasībās par noteikuma izmantošanas pārtraukšanu, kuras pret piegādātājiem cēlušas patērētāju organizācijas, un kuri ir uzskaitīti ministra lēmumā Z1-798/25-06-2008 (FEK B 1353/11-07-2008), kurā ietverts negodīgo noteikumu valsts reģistrs (ar grozījumiem un papildinājumiem, kas izdarīti ar ministra lēmumu Z1-21/17-01-2011, kuru Valsts padome (Symvoulio tis Epikrateias) ir atzinusi par likumīgu ar spriedumu Nr. 1210/2010 pēc tam, kad tā ņēma vērā, pirmkārt, Kasācijas tiesas (Areios Pagos) spriedumus Nr. 1219/2001 un 430/2005, Atēnu apelācijas tiesas (Efeteio Athinon) spriedumus Nr. 5253/2003 un Nr. 6291/2000, Atēnu pirmās instances tiesas vairāku tiesnešu sastāvā (Polymeles Protodikeio Athinon) spriedumus Nr. 1119/2002 un Nr. 1208/1998, kuriem jau ir res judicata spēks, kā arī šīs pašas Atēnu pirmās instances tiesas vairāku tiesnešu sastāvā (Polymeles Protodikeio Athinon) spriedumu Nr. 961/2007 daļā, kurai ir res judicata spēks, un, otrkārt, to, ka šo tiesu nolēmumu res judicata spēks ir sevišķās sabiedrības interesēs attiecībā uz pienācīgu tirgus darbību un patērētāju aizsardzību (Likuma 2251/1994 10. panta 2. punkts); ar šo ministra lēmumu tika pasludināts “aizliegums līgumos starp kredītiestādēm un patērētājiem iekļaut līguma vispārējos noteikumus, kas jau ir tikuši atzīti par negodīgiem ar galīgiem tiesu nolēmumiem prasībās, kuras cēlušas patērētāju organizācijas”, un tajā ir uzskaitīti LVN, kas jau ir atzīti par spēkā neesošiem to negodīguma dēļ kolektīvajās prasībās, kuras patērētāju organizācijas ir cēlušas pret bankām kā pret piegādātājiem), ņemot vērā, ka Grieķijā kompetence izdot maksājuma rīkojumu ir tiesām — precīzāk, Eirinodikeia (miertiesas) un Protodikeia (pirmās instances tiesas) — un ka maksājuma rīkojums ir nekavējoties izpildāms un, pamatojoties uz to, piegādātājs pēc trīs (3) dienām var ierosināt piespiedu izpildes procedūru, kura nevar tikt apturēta.

                  3)

                  Vai Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts, 7. panta 1. punkts un 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka spriedumu, ar kuriem apmierinātas tādas prasības par noteikuma izmantošanas pārtraukšanu, ko pret piegādātājiem cēlušas patērētāju organizācijas, res judicata spēks kā papildu nosacījumu tam, lai tā sekas būtu spēkā erga omnes, prasa (atbilstoši Likuma 2251/1994 10. panta 20. punktam) to, lai puses, faktiskie un tiesiskie apstākļi būtu identiski — kā valsts procesuālajās tiesībās prasīts atbilstoši Civilprocesa kodeksa (kodikas politikis dikonomias) 324. pantam — un tādējādi spriedumu, ar kuriem apmierinātas kolektīvas prasības par noteikuma izmantošanas pārtraukšanu, res judicata spēks varētu nebūt attiecināms un piemērojams visiem gadījumiem, kuros valsts tiesā ir celta patērētāja prasība pret piegādātāju?

         (1)  1Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-113/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. feruārī iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — Luxaviation SA/Ministre de l'Environnement

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. feruārī iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — Luxaviation SA/Ministre de l'Environnement
      (Lieta C-113/19)
      (2019/C 148/20)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour administrative

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Luxaviation SA

         Atbildētājs: Ministre de l'Environnement

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/87/EK (1) 12. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina to operatoriem izdoto kvotu nodošana, skatot to kopsakarā ar Hartas 41. pantu, kurā ir nostiprināts labas pārvaldības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir noteikts, ka kompetentajai valsts iestādei ir pienākums īstenot nodošanas pienākumu individuālu uzraudzību līdz attiecīgā gada 30. aprīļa termiņam, ja šai pašai iestādei ir kompetence uzraudzīt ierobežotu skaitu operatoru, šajā gadījumā — 25 operatorus valsts līmenī?

                  2)

                              a.

                              Vai nepabeigtu kvotu nodošanas darbību, kā tas ir šajā gadījumā, kur operators paļāvās uz elektroniska apstiprinājuma saņemšanu, ar kuru apstiprināta pārsūtīšanas procesa pabeigšana, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to labticīgam operatoram varēja saprātīgi tikt radīta tiesiskā paļāvība attiecībā uz faktu, ka tas ir pabeidzis Direktīvas 2003/87/EK 6. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzēto nodošanas darbību?

                              b.

                              Ņemot vērā uz otro jautājumu sniegto atbildi, vai var uzskatīt, ka šīs labticīgā operatora paļāvības pamatotība radās jau agrāk, kad iepriekšējās nodošanas gada laikā ar to bija spontāni sazinājusies valsts iestāde, lai dažas dienas pirms Direktīvas 2003/87/EK 6. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētā termiņa beigām tam atgādinātu, ka kvotu nodošanas process vēl nav pabeigts, tādējādi tam ļaujot saprātīgi uzskatīt, ka attiecīgajā gadā tas ir izpildījis savas nodošanas saistības, jo šī pati iestāde ar to tieši nesazinājās nākamajā gadā?

                              c.

                              Ņemot vērā atbildes uz abiem iepriekš minētajiem jautājumiem, neatkarīgi no tā, vai tie tiktu analizēti atsevišķi vai kopā, vai tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka nepārvaramas varas gadījumā tas ļauj pilnībā vai daļēji atbrīvot labticīgu operatoru no Direktīvas 2003/87/EK 16. panta 3. punktā paredzētā naudas soda?

                  3)

                              a.

                              Vai Hartas 49. panta 3. punktam, kurā ietverts samērīguma princips, ir pretrunā vienotas likmes naudas soda noteikšana, sodot par Direktīvas 2003/87/EK 16. panta 3. punktā paredzētās emisijas kvotu nodošanas neievērošanu, ja šī tiesību norma neļauj noteikt sodu, kas būtu samērīgs ar operatora pieļauto pārkāpumu?

                              b.

                              Ja uz iepriekšējo jautājumu būtu jāatbild noliedzoši, vai Hartas 20. pantā paredzētais vienlīdzības princips, [kā arī] vispārējais labas ticības princips un “fraus omnia corrumpit” princips ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz vienotas likmes naudas sodu, kas nosakāms, piemērojot Direktīvas 2003/87/EK 16. panta 3. punktu, un kam automātiski pievienojama [2004. gada 23. decembra likuma] 20. panta 7. punktā paredzētā publicēšana, tam ir pretrunā tas, ka attieksme pret labticīgu operatoru, kurš vienkārši ir bijis neuzmanīgs un kurš turklāt ir uzskatījis, ka ir izpildījis savas saistības nodot emisijas kvotas attiecīgajā termiņā — 30. aprīlī, attieksme ir tāda pati kā pret operatoru, kurš ir veicis krāpnieciskas darbības?

                              c.

                              Ja uz iepriekšējo jautājumu būtu jāatbild noliedzoši, vai vienotas likmes naudas soda noteikšana, bez iespējas valsts tiesai veikt modulāciju, nepastāvot nepārvaramas varas gadījumam, [kā arī] automātiskas publicēšanas sods atbilst Hartas 47. pantam, kas garantē efektīvu tiesību aizsardzību?

                              d.

                              Ja uz iepriekšējo jautājumu būtu jāatbild noliedzoši, vai noteikta naudas soda apstiprināšana, pamatojoties uz Eiropas likumdevēja tādējādi noteiktu gribu, [kā arī] automātiska publicēšanas soda noteikšana, nepiemērojot samērīguma principu, izņemot stingri paredzētus nepārvaramas varas gadījumus, neizraisa atteikšanos no valsts tiesas uzdevuma, ievērojot iespējamu Eiropas likumdevēja gribu, un nepamatotu tiesas pārbaudes neesamību, raugoties no Hartas 47. pantu un 49. panta 3. punkta perspektīvas?

                              e.

                              Ņemot vērā atbildi, kas sniegta uz iepriekšējo jautājumu, vai pārbaudes valsts tiesā neesamība attiecībā uz Direktīvas 2003/87/EK 16. panta 3. punktā paredzēto naudas sodu, [kā arī] [2004. gada 23. decembra likuma] 20. panta 7. punktā paredzēto automātisko publicēšanas sodu, nepārtrauc būtībā auglīgo dialogu starp EST un valsts augstākajām tiesām, izmantojot EST iepriekš apstiprinātu risinājumu, izņemot stingri paredzētus nepārvaramas varas gadījumus, kas ir pielīdzināms efektīva dialoga neiespējamībai no valsts augstākās tiesas puses, kurai atliek vienīgi apstiprināt sodu, ja tiek pierādīts, ka attiecīgajā gadījumā nav nepārvaramas varas?

                  4)

                  Vai, ņemot vērā uz iepriekšējiem jautājumiem sniegtās atbildes, nepārvaramas varas jēdzienu var interpretēt kā tādu, kurā tiek ņemta vērā subjektīvā bardzība attiecībā uz labticīgu uzņēmēju, ja vienotas likmes naudas soda, kas minēts Direktīvas 2003/87/EK 16. panta 3. punktā, samaksa, [kā arī] [2004. gada 23. decembra likuma] 20. panta 7. punktā paredzētais automātiskais publicēšanas sods rada finanšu risku un ievērojamu līdzekļu zudumu, kas var izraisīt tā darbinieku atlaišanu vai pat tā bankrotu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.)


title: Lieta C-117/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. februārī iesniedza Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Lietuva) — AB “Linas Agro”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. februārī iesniedza Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Lietuva) — AB “Linas Agro”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Lieta C-117/19)
      (2019/C 148/21)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AB “Linas Agro”

         Atbildētājs: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Regulas Nr. 945/2005 (1) preambulā, it īpaši tās 20.-23. apsvērumā, ietvertie paziņojumi, ka, “ja attiecīgā ražojuma slāpekļa saturs pārsniedz 28 % no svara, tad amonija nitrāta saturs vienmēr pārsniedz 80 % no svara”, ir jāuzskata par iedibinātu pieņēmumu, kas ļauj secināt, ka, ja attiecīgajā ražojumā (amonija nitrāta mēslošanas līdzeklis) slāpekļa (N) saturs ir 28 % vai vairāk, tā amonija nitrāta (AN) saturs vienmēr pārsniedz 80 %?

                  2.

                  Vai šis pieņēmums ir piemērojams jaunajiem attiecīgā ražojuma veidiem, kas norādīti Regulā Nr. 945/2005, proti, NPK mēslošanas līdzekļiem, kuru slāpekļa (N) saturs pēc svara ir 28 % vai vairāk, attiecība starp amonija slāpekli un nitrātu slāpekli ir aptuveni 1:1 un fosfora (P) un/vai kālija (K) saturs nepārsniedz 12 % pēc svara, piemēram, šajā lietā aplūkotajam mēslošanas līdzeklim NPK 30-4-4?

                  3.

                  Ja atbilde uz iepriekš izklāstītajiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai iepriekš minētajam Regulā Nr. 945/2005 ietvertajam pieņēmumam ir saistošs juridisks spēks, proti, vai uz to var atsaukties, klasificējot Nodokļu strīdu komisijas lēmuma 17. punktā norādītos NPK mēslošanas līdzekļus ar TARIC kodiem un attiecīgi arī piemērojot spēkā esošus pasākumus (antidempinga maksājums), lai gan Regulas Nr. 945/2005 1. panta 1. punkts un 1. panta 3. punkts (un attiecīgi Regulas Nr. 999/2014 (2) 1. panta 1. punkts un 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts, kas bija spēkā laikā, kad tika pabeigtas attiecīgās importa procedūras) galīgā antidempinga maksājuma noteikšanu saista nevis ar ķīmiskā elementa slāpekļa (N) saturu ražojumā, bet gan ar ķīmiskā savienojuma amonija nitrāta (AN) un fosfora un kālija saturu ražojumā?

                  4.

                  Lai klasificētu Nodokļu strīdu komisijas lēmuma 17. punktā minētos NPK mēslošanas līdzekļus ar TARIC kodiem un attiecīgi piemērotu spēkā esošus pasākumus (antidempinga maksājums) — ņemot vērā Regulas Nr. 945/2005 35. un 36. apsvērumā izklāstītos mērķus piemērot spēkā esošus pasākumus jauniem ražojuma veidiem proporcionāli, vienkāršot muitas procedūras un piemērot atbilstošas maksājumu likmes atbilstoši attiecīgā ražojuma daudzumam, kas iekļauts mēslošanas līdzekļos, — vai ir iespējams paļauties uz Nodokļu strīdu komisijas lēmuma 16. punktā minēto pieņēmumu, aprēķinot (nosakot) amonija nitrāta saturu šādos mēslošanas līdzekļos? Citiem vārdiem sakot, pēc slāpekļa (N) satura noteikšanas Nodokļu strīdu komisijas lēmuma 17. punktā minētajos NPK mēslošanas līdzekļos (pamatojoties uz dokumentiem, ko iesniedzis importētājs muitošanas laikā, vai laboratorijas pārbaužu rezultātā), vai amonija nitrāta saturu aprēķina (nosaka), ņemot vērā attiecību starp amonija nitrāta (AN) saturu un slāpekļa (N) saturu, kā noteikts Regulas Nr. 945/2005 20. apsvērumā, kas ir atkarīga no elementu atomsvara un kas ir 2,86, bez papildu laboratorijas analīžu veikšanas precīza amonija nitrāta satura noteikšanai?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 945/2005 (2005. gada 21. jūnijs), ar kuru pēc starpposma pārskatīšanas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 3. punktu groza Regulu (EK) Nr. 658/2002, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importu, un Regulu (EK) Nr. 132/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz, inter alia, Ukrainas izcelsmes amonija nitrāta importu (OV 2005, L 160, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 999/2014 (2014. gada 23. septembris), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas atbilstoši 11. panta 2. punktam Padomes Regulā (EK) Nr. 1225/2009 nosaka galīgo antidempinga maksājumu Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam (OV 2014, L 280, 19. lpp.).


title: Lieta C-130/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. februārī — Eiropas Revīzijas palāta/Karel Pinxten

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/24

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. februārī — Eiropas Revīzijas palāta/Karel Pinxten
      (Lieta C-130/19)
      (2019/C 148/22)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Revīzijas palāta (pārstāvji: C. Lesauvage, E. von Bardeleben, J. Vermer)

         Atbildētājs: Karel Pinxten

         Prasījumi

                  —

                  Atzīt, ka K. Pinxten ir beidzis pildīt savus amata pienākumus atbilstoši LESD 285. un 286. pantam un saskaņā ar tiem pieņemtajām tiesību normām;

                  —

                  Līdz ar to piemērot LESD 286. panta 6. punktā paredzēto sankciju, atstājot Tiesas ziņā lēmumu par tās apjoma noteikšanu;

                  —

                  Piespriest K. Pinxten atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Revīzijas palāta K. Pinxten pārmet, ka viņš:

                  —

                  pirmkārt, ir ļaunprātīgi izmantojis Revīzijas palātas resursus, lai finansētu savas darbības, kurām nav nekāda sakara ar viņa kā Revīzijas palātas locekļa darbību vai kas ar to nav saderīgas;

                  —

                  otrkārt, ir ļaunprātīgi un prettiesiski izmantojis nodokļu privilēģijas;

                  —

                  treškārt, sniedzis nepatiesus paziņojumus apdrošināšanas sabiedrībai par kaitējumu saistībā ar it kā notikušajiem negadījumiem, kuros iesaistīts viņa rīcībā nodotais dienesta transportlīdzeklis;

                  —

                  ceturtkārt, savas atrašanās amatā Revīzijas palātā laikā ir vadījis komercsabiedrību un veicis intensīvu politisko darbību politiskajā partijā;

                  —

                  piektkārt, ir izraisījis interešu konfliktu, piedāvājot revidētās vienības vadītājam sniegt pakalpojumu.


title: Lieta C-144/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. februārī Lupin Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-680/14 Lupin/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/24

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. februārī Lupin Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-680/14 Lupin/Komisija
      (Lieta C-144/19 P)
      (2019/C 148/23)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lupin Ltd (pārstāvji: S. Smith, A. White, Solicitors, M. Hoskins QC, V. Wakefield, Barrister)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas atzinumu par atšķirīgu attieksmi starp Lupin un Krka un

                  —

                  atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. pantam taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, atceļot vai samazinot Komisijas uzlikto naudas sodu.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Pirmais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad tā nosprieda, ka izlīgums saistībā ar patentiem, ko 2007. gada 30. janvārī noslēgušas Lupin un Servier, ir ierobežojums mērķa dēļ atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam. Konkrētāk:

                              a.

                              Vispārējā tiesa esot izmantojusi nepareizus juridiskos kritērijus, lai konstatētu pārkāpumu mērķa dēļ, it īpaši, ņemot vērā juridiskos principus, kas noteikti lietā C-67/13 P Cartes Bancaire.

                              b.

                              Vispārējā tiesa neesot atzinusi, ka konkurēšanu un apstrīdēšanu aizliedzošu noteikumu izlīgumā sekas konkurencei ir tādas pašas neatkarīgi no jebkādu pamudinājumu pastāvēšanas.

                              c.

                              Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi vai paskaidrojusi atšķirību starp pamatotiem un nepamatotiem apgrieztiem maksājumiem, un tas ir pretēji tiesiskās drošības principam.

                              d.

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, atzīdama, ka atzinuma par ierobežojuma mērķa dēļ pastāvēšanu pamatā ir tas, ka pastāv “pamudinājums” ģenēriskos produktus ražojošai sabiedrībai. Šāds atzinums nevarot tikt pamatots arī ar to, ka ģenēriskos produktus ražojošai sabiedrībai rodas “priekšrocība”.

                              e.

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka līgumā iekļauto ierobežojumu neviennozīmīgais formulējums ir jāuzskata par tādu, kurš attiecas uz precēm, kuras neietilpst tā patenta piemērošanas jomā, par kuru pušu starpā pastāv strīds.
                              Ierobežojuma seku dēļ neesamība

                  2.

                  Vispārējā tiesa nosprieda, ka Lupin pārsūdzība par Komisijas konstatējumu par ierobežojuma seku dēļ pastāvēšanu bija neiedarbīga, ciktāl tā bija apstiprinājusi Komisijas konstatējumu par ierobežojuma mērķa dēļ pastāvēšanu. Lupin otrais pamats ir par to, ka, ja Tiesa noraidītu šo konstatējumu attiecībā uz mērķi, tai būtu jātaisa galīgais spriedums par Lupin apelācijas sūdzību, atceļot Komisijas konstatējumu par ierobežojuma seku dēļ pastāvēšanu. Konkrētāk:

                              a.

                              Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pamatodamās uz apgrieztiem maksājumiem un/vai būtisku pamudinājumu.

                              b.

                              Komisijai esot bijis jāizvērtē jautājums par ierobežojumu seku dēļ, atsaucoties uz papildu ierobežojumu teoriju un/vai principiem, kas konstatēti lietā C-309/99 Wouters, un/vai uz LESD 102. pantu.

                              c.

                              Komisijas vērtējumā par Servier stāvokli tirgū LESD 101. panta 1. punkta vajadzībām esot tieši pārņemti tās atzinumi par dominējošo stāvokli atbilstoši LESD 102. pantam, kuri tikuši atcelti (lieta T-691/14, Servier/Komisija).
                              Naudas sods

                  3.

                  Trešais pamats ir par to, ka saistībā ar naudas sodu Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā par apgalvotā pārkāpuma jauno raksturu.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu saistībā ar pienākumu, nosakot naudas soda apmēru, ņemt vērā gan apgalvotā pārkāpuma smagumu, gan ilgumu.

                  5.

                  Piektais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa, nosakot naudas soda apmēru, kļūdaini neesot ņēmusi vērā patenta pieteikumu, ko Servier bija nodevusi Lupin, vērtību.

                  6.

                  Sestais pamats, kas ir pakārtots Komisijas iesniegtās apelācijas sūdzības par spriedumu lietā T-684/14 Krka veiksmīgam iznākumam, ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka Komisijas attieksme pret Lupin salīdzinājumā ar attieksmi pret Krka nepārkāpa vienlīdzīgas attieksmes principu.


title: Lieta C-145/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. februārī Mohamed Hosni Elsayed Mubarak iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-358/17 Mubarak/Padome

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. februārī Mohamed Hosni Elsayed Mubarak iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-358/17 Mubarak/Padome
      (Lieta C-145/19 P)
      (2019/C 148/24)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (pārstāvis: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  2.

                  pieņemt galīgo spriedumu šajā lietā, atceļot apstrīdētos aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  3.

                  alternatīvi, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā par to lemtu atbilstoši Tiesas izskatītajiem tiesību jautājumiem, un

                  4.

                  piespriest Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus, kas radušies Tiesā un Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka Padomei nebija jāpārbauda tas, vai Ēģiptes iestādes bija ievērojušas apelācijas sūdzības iesniedzēja ES pamattiesības.
      Ar otro apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka Padomei nebija jāpārbauda tas, vai tiesu un izmeklēšanas procesi, kuros iesaistīts apelācijas sūdzības iesniedzējs, attiecas uz aktiem, kuri ir tādi, kas var graut tiesiskumu Ēģiptē.
      Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka Padome nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz lietu Nr. 8897 (lieta par privātās savrupmājas renovāciju).
      Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka Padomei nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz lietu Nr. 756 (par Al-Ahram apsūdzību dāvanu saņemšanā) un lietu Nr. 53 (par Dar El Tahrir apsūdzību dāvanu saņemšanā).


title: Lieta C-146/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. februārī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) — SCT, d.d., bankrota administrēšanas procesā/Slovēnijas Republika

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. februārī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) — SCT, d.d., bankrota administrēšanas procesā/Slovēnijas Republika
      (Lieta C-146/19)
      (2019/C 148/25)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SCT, d.d., bankrota administrēšanas procesā

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai PVN direktīvas 90. panta 2. punktu var interpretēt tādējādi, ka tas pieļauj atkāpi no PVN nodokļa bāzes samazināšanas tiesībām arī galīgas nesamaksāšanas gadījumā, ja šī galīgā nesamaksāšana ir sekas tam, ka nodokļa maksātājs nav pienācīgi rīkojies, piemēram, nav izvirzījis savu prasījumu bankrota procedūrā, kas uzsākta pret minētā nodokļa maksātāja parādnieku, kā izskatāmajā lietā?

                  2)

                  Vai arī gadījumā, kad ir pieļaujama šāda atkāpe no PVN nodokļa bāzes samazināšanas tiesībām, tāpat pastāv šādas nodokļa bāzes samazināšanas tiesības galīgas nesamaksāšanas gadījumā, ja nodokļa maksātājs pierāda, ka, pat ja tas būtu izvirzījis savus prasījumus bankrota procedūrā, tie nebūtu tikuši samaksāti, vai arī pierāda, ka ir pastāvējuši saprātīgi iemesli, lai tas prasījumu neizvirzītu?

                  3)

                  Vai PVN direktīvas 90. panta 1. punktam ir tieša iedarbība arī gadījumā, kad dalībvalsts likumdevējs ir pārkāpis pieļaujamo tā paša 90. panta 2. punktā noteikto atkāpju regulējumu?


title: Lieta C-149/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Okresný súd Bratislava V (Slovēnija) — Kriminālprocess pret R.B.

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Okresný súd Bratislava V (Slovēnija) — Kriminālprocess pret R.B.
      (Lieta C-149/19)
      (2019/C 148/26)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Bratislava V

         Apsūdzētais kriminālprocesā:

      R.B.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (1) (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (turpmāk tekstā — “Direktīva 2012/13/ES”) 4. pantam un 8. panta 2. punktam, tiesībām uz brīvību un drošību, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 6. pantā, tiesībām uz aizstāvību, kas noteiktas Hartas 48. panta 2. punktā, kā arī tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas noteiktas Hartas 47. pantā, atbilst tas, ka valsts iestādes apcietinātajai personai apcietinājuma laikposmā nepaziņo rakstveidā visu (pilnīgu) informāciju, kas noteikta Direktīvas 2012/13/ES 4. panta 2. punktā (it īpaši par tiesībām uz piekļuvi visiem lietas materiāliem), nedz ļauj tai apstrīdēt šādu informācijas nesniegšanu Direktīvas 2012/13/ES 8. panta 2. punkta izpratnē? Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, vai šāds Eiropas Savienības tiesību pārkāpums jebkurā kriminālprocesa stadijā ietekmē personas brīvības atņemšanas tiesiskumu aizturēšanas vai apcietinājuma laikā, kā arī ja apcietinājuma laiks tiek pagarināts?

                  2)

                  Vai Padomes Pamatlēmuma 2004/757/TI (2) (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā, 4. pantam, lojālas sadarbības principam, kurš noteikts Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā, un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantam, Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. un 83. pantam, tiesībām uz taisnīgu uz tiesu, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, sodu samērīguma principam, kurš noteikts Hartas 49. panta 3. punktā, kā arī samērīguma, vienotības, efektivitātes un Savienības tiesību pārākuma principam atbilst tāda valsts tiesību norma kā Slovākijas Kriminālkodeksa 172. panta 4. punkts, kurā noteikts sods par narkotisko vielu nelikumīgu tirdzniecību un kurā tiesai nav ļauts piemērot brīvības atņemšanas sodu, kas ir īsāks par 20 gadiem, nesniedzot iespēju ņemt vērā sodu individualizācijas principu? Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nozīme tam, ka narkotisko vielu nelikumīgu tirdzniecību ir veikusi noziedzīga organizācija Eiropas Savienības tiesību izpratnē?

         (1)  OV 2012, L 142, 1. lpp.

         (2)  OV 2004, L 335, 8. lpp.


title: Lieta C-420/16 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 7. marta spriedums — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis/Eiropas Komisija, Ungārija, Grieķijas Republika, Rumānija, Slovākijas Republika (Apelācija — Institucionālās tiesības — Pilsoņu iniciatīva — Regula (ES) Nr. 211/2011 — Pilsoņu iniciatīvas priekšlikuma reģistrācija — 4. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Nosacījums, ka pilsoņu iniciatīvas priekšlikums nevar būt acīmredzami ārpus Eiropas Komisijas pilnvarām iesniegt tiesību akta priekšlikumu, lai īstenotu Līgumus — Pierādīšanas pienākums — Ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija — LESD 174. pants — Pilsoņu iniciatīva “Kohēzijas politika reģionu vienlīdzībai un reģionālo kultūru ilgtspējai” — Reģistrācijas pieteikums — Komisijas atteikums)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/2

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 7. marta spriedums — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis/Eiropas Komisija, Ungārija, Grieķijas Republika, Rumānija, Slovākijas Republika
      (Lieta C-420/16 P) (1)

      (Apelācija - Institucionālās tiesības - Pilsoņu iniciatīva - Regula (ES) Nr. 211/2011 - Pilsoņu iniciatīvas priekšlikuma reģistrācija - 4. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Nosacījums, ka pilsoņu iniciatīvas priekšlikums nevar būt acīmredzami ārpus Eiropas Komisijas pilnvarām iesniegt tiesību akta priekšlikumu, lai īstenotu Līgumus - Pierādīšanas pienākums - Ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija - LESD 174. pants - Pilsoņu iniciatīva “Kohēzijas politika reģionu vienlīdzībai un reģionālo kultūru ilgtspējai” - Reģistrācijas pieteikums - Komisijas atteikums)
      (2019/C 148/02)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis (pārstāvis: D. Sobor, ügyvéd)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Banks, K. Talabér-Ritz, H. Krämer un B.-R. Killmann), Ungārija (pārstāvis: M. Z. Fehér), Grieķijas Republika, Rumānija (pārstāvji: R. H. Radu, C. R. Canțăr, C.-M. Florescu, L. Lițu un E. Gane), Slovākijas Republika (pārstāve: B. Ricziová)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 10. maija spriedumu Izsák un Dabis/Komisija (T-529/13, EU:T:2016:282).

                  2)

                  Atcelt Komisijas Lēmumu C(2013) 4975 final (2013. gada 25. jūlijs) par pieteikumu reģistrēt pilsoņu iniciatīvu “Kohēzijas politika reģionu vienlīdzībai un reģionālo kultūru ilgtspējai”.

                  3)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

                  4)

                  Ungārija, Rumānija un Slovākijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta C-728/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 7. marta spriedums — Eiropas Komisija/Alain Laurent Brouillard (Apelācija — Civildienests — Pieņemšana darbā — Konkurss — Nosacījumi par pielaišanu dalībai konkursā — Nepieciešamie diplomi un izglītības līmenis — Atklāts konkurss EPSO/AD/306/15 — Kandidātu priekšatlase, balstoties uz dokumentāciju — Izglītības līmenis, kas atbilst pabeigtai juridiskajai izglītībai, kas iegūta augstākās izglītības iestādē Beļģijā, Francijā vai Luksemburgā — Diploms Master 2 (maģistra grāds) tiesību zinātnē, ekonomikā un vadības zinībās, privāttiesību novirzienā, specialitātē jurists lingvists — Izsniegšana pēc “iegūtās pieredzes apliecināšanas” — Kandidatūras noraidīšana)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 7. marta spriedums — Eiropas Komisija/Alain Laurent Brouillard
      (Lieta C-728/17 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Pieņemšana darbā - Konkurss - Nosacījumi par pielaišanu dalībai konkursā - Nepieciešamie diplomi un izglītības līmenis - Atklāts konkurss EPSO/AD/306/15 - Kandidātu priekšatlase, balstoties uz dokumentāciju - Izglītības līmenis, kas atbilst pabeigtai juridiskajai izglītībai, kas iegūta augstākās izglītības iestādē Beļģijā, Francijā vai Luksemburgā - Diploms Master 2 (maģistra grāds) tiesību zinātnē, ekonomikā un vadības zinībās, privāttiesību novirzienā, specialitātē jurists lingvists - Izsniegšana pēc “iegūtās pieredzes apliecināšanas” - Kandidatūras noraidīšana)
      (2019/C 148/06)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Mihaylova un G. Gattinara)

         Otrs lietas dalībnieks: Alain Laurent Brouillard (pārstāvis: H. Brouillard, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-392/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. jūnijā Mauro Bettani iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 24. aprīļa rīkojumu lietā T-80/18 Bettani/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. jūnijā Mauro Bettani iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 24. aprīļa rīkojumu lietā T-80/18 Bettani/Komisija
      (Lieta C-392/18 P)
      (2019/C 148/07)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mauro Bettani (pārstāvis: M. Bettani, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Ar 2019. gada 7. marta rīkojumu Tiesa (sestā palāta) apelācijas sūdzību noraidīja un noteica, ka Mauro Bettani sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta C-757/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. decembrī iesniedza M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. septembra rīkojumu lietā T-709/17 M-Sansz/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. decembrī iesniedza M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. septembra rīkojumu lietā T-709/17 M-Sansz/Komisija
      (Lieta C-757/18 P)
      (2019/C 148/08)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) (pārstāvis: L. Ravasz, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzībā M-Sansz Kft. lūdz Tiesu:

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. septembra rīkojumu lietā T-709/17, M-Sansz/Komisija, spriedumā noraidīt atbildētājas izvirzīto iebildi par nepieņemamību un apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē celto prasību, attiecībā uz Komisijas Lēmumiem SA.29432 [CP 290/2009] un SA.45498 [FC/2016] nospriežot, galvenokārt, ka šie lēmumi, atzīstot valsts atbalstu par saderīgu, nav balstīti uz LESD 107. panta 1. punktu, un, pakārtoti, — ka apstrīdētie lēmumi nav akti, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai būtu juridiski saistoši saistībā ar prasību, kura ar numuru 23.P.25.843/2016 tiek izskatīta Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), un ka šī iemesla dēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja netiek skarta tieši un individuāli, jo tā savu prasību par zaudējumu atlīdzību balsta uz apstākli, ka ar valsts atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, nevis LESD 107. panta 3. punkts. Gadījumā, ja, gluži pretēji, apstrīdētie lēmumi ir apelācijas sūdzības iesniedzējai juridiski saistoši akti saistībā ar procedūru, kas ir pamatota ar LESD 107. panta 1. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu apmierināt tās prasību pirmajā instancē, atzīstot, ka apstrīdētie lēmumi nav spēkā tāpēc, ka ar Ungārijas iestāžu piešķirto atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts (atcelšana).

                  —

                  Gadījumā, ja Tiesa neuzskatītu par iespējamu lemt par lietas būtību, atcelt iepriekš minēto Vispārējās tiesas rīkojumu un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā pirmajā instancē.

                  —

                  Gadījumā, ja Tiesa pieņemtu lēmumu attiecībā uz pirmajā rindkopā minētajiem prasījumiem, piespriest atbildētājai segt pašai savus tiesāšanās izdevumus pirmajā un otrajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

         LESD 263. panta un treknrakstā minētās judikatūras pārkāpums atbilstoši turpmāk norādītajam:
      Ungārijas sabiedrības — apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegto sūdzību rezultātā tika ierosinātas procedūras saistībā ar Lēmumiem SA.29432 un SA.45498. Sūdzībās tika apgalvots, ka valsts atbalsts ir prettiesisks un ka ar to tiek īstenota diskriminējoša attieksme pret struktūrām — pie kurām pieder apelācijas sūdzības iesniedzēja —, jo gan uzņēmumi, kas guva priekšrocības, gan tie, kuri tika diskriminēti, Ungārijā darbojas tajā pašā jomā, atrodas tajā pašā Ungārijas rajonā un nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti. Tāpat tajās apgalvots, ka prettiesiskā valsts atbalsta apjoms ir acīmredzami un nelikumīgi augsts. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šajās procedūrās Komisija nepieņēma lēmumus un katra ziņā — lēmumus, kuriem būtu kādas tiesiskās sekas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju. Prasības pieteikumā minētajā Ungārijā notiekošajā tiesvedībā (tiesvedība 23.P.25.843/2016, kas norisinās Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa)), apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza atlīdzināt zaudējumus, ko radījis prettiesiskais valsts atbalsts, un tāpēc šīs lietas iznākums nepārprotami ietekmēs tiesvedībā valsts tiesā pieņemamo nolēmumu. Ir būtiski, ka aktiem, kas juridiski nav Komisijas lēmumi, nav izšķirošas nozīmes saistībā ar tiesvedību valsts tiesā. Ar šiem lēmumiem netika atzīta valsts atbalsta saderība atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam, un tie nav uzskatāmi par juridiskiem aktiem, kas būtu domāti, lai radītu tiesiskās sekas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja netiek skarta tieši un individuāli, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja savu prasību par zaudējumu atlīdzību balsta uz to, ka ar valsts atbalstu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, nevis uz apgalvojumu, ka ar to ir pārkāpts LESD 107. panta 3. punkts.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šajā lietā tā atbilst kritērijam, kas noteikts 1963. gada 15. jūlija spriedumā Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17). Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tā ir pierādījusi, ka tā ir “ieinteresētā persona”LESD 263. panta ceturtās daļas, LESD 108. panta 2. punkta un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (1)
         1. panta h) punkta nozīmē, un ka Tiesa 2011. gada 24. maija spriedumā Komisija/Kronoply un Kronotex (C-83/09 P, EU:C:2011:341) ir atzinusi, ka, lai uzņēmumi tiktu uzskatīti par konkurentiem, nav nepieciešams, lai to darbības jomas būtu identiskas.

         Procesuālo tiesību pārkāpums (treknrakstā minēto tiesību normu pārkāpums) atbilstoši turpmāk norādītajam:

      Tāpat, ja pielikumā pievienotā tabula un pārējie paskaidrojumi, kas bija vērsti uz to, lai pierādītu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir skarta, Vispārējās tiesas ieskatā nebija pietiekami, tai būtu bijis jāpiemēro Vispārējās tiesas Reglamenta 83. panta 1.–3. punkts, 88. panta 1. punkts, 89. panta 1. punkts, 2. punkta a)–c) apakšpunkts, 3. punkta a) un d) apakšpunkts un 4. punkts un 92. panta 1. punkts, un jāpieprasa apelācijas sūdzības iesniedzējai informācija vai jāvēršas pie tās ar aicinājumu saistībā ar to. Pārkāpums notika tāpēc, ka Vispārējā tiesa nerīkojās pēc savas ierosmes. Tāpat
            Sargentini ziņojumā, kurā arī aplūkots attiecīgais laikposms, ir izteikti pārmetumi Ungārijai saistībā ar tiesiskas valsts vērtību ievērošanu, tostarp tiesiskas valsts ekonomiskajā aspektā (skat. 12., 13., 22. un 23. punktu).

         (1)  Padomes Regula (Es) Nr. 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta C-809/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 20. decembrī Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-7/17 John Mills/EUIPO

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 20. decembrī Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-7/17 John Mills/EUIPO
      (Lieta C-809/18 P)
      (2019/C 148/09)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė)

         Pārējās lietas dalībnieces: John Mills Ltd, Jerome Alexander Consulting Corp.

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest John Mills Ltd atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Regulas Nr. 207/2009 (1)
         8. panta 3. punkta pārkāpums

                  —

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, ierobežojot tā tvērumu ar apzīmējumu “identiskuma” jēdzienu un piešķirot tam Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apakšpunktam piemītošo nozīmi.

                  —

                  Vispārējā tiesa, dodot priekšroku apstrīdamai gramatiskajai interpretācijai, pietiekami neesot ņēmusi vērā Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta mērķi, proti, novērst to, ka preču zīmes īpašnieka pārstāvis neatbilstoši izmanto preču zīmi, jo pārstāvis varētu izmantot zināšanas un pieredzi, kas gūtas viņa darījuma attiecību laikā ar īpašnieku un tādējādi netaisni gūt labumu no paša preču zīmes īpašnieka ieguldītajiem centieniem un investīcijām. Savukārt Eiropas Savienības judikatūrā, interpretējot Eiropas Savienības preču zīmes tiesības, konsekventi tiekot izmantota teleoloģiskā interpretācija.

                  —

                  Arī gramatiskā interpretācija neļaujot nonākt pie secinājuma, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts attiecas vienīgi uz identiskām preču zīmēm. Tādējādi esot pietiekami, ja apzīmējumu sakritība attiecas uz elementiem, kuros galvenokārt izpaužas agrākās preču zīmes atšķirtspēja. Balstoties uz minēto, pareiza pārbaude, vērtējot konfliktējošās preču zīmes atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktam, ietver to, vai Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumā ir atveidoti būtiskie agrākās preču zīmes elementi tādējādi, ka ir acīmredzams, ka pieteikuma iesniedzējs piesavinās likumīgā īpašnieka tiesības uz viņa preču zīmi. Faktiski nelojāls pārstāvis varētu nepieļaut ne vien to, ka īstais agrākās preču zīmes īpašnieks secīgi reģistrē preču zīmi Eiropas Savienībā, bet patiešām to, ka īpašnieks jebkādi to izmanto Eiropas Savienībā.

         Tiesas Statūtu 36. panta pārkāpums

                  —

                  Spriedumā, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, esot pieļauta pretrunīga argumentācija, ciktāl, no vienas puses ir akceptēts, ka apzīmējumi ir identiski tad, kad ar vienu no tiem, to nekādi negrozot vai nepapildinot, tiek attēlots otrs un, no otras puses, ka tie ir identiski arī tad, kad grozījumi ir veikti, nemainot atšķirtspēju (skat. pārsūdzētā sprieduma 38.–40. punktu). Šāda argumentācija esot pretrunīga, jo viens un tas pats “identiskuma” jēdziens tiek piemērots atšķirīgās tiesiskajās un faktiskajās situācijās un tas kļūdaini tiek piepildīts ar diviem dažādiem saturiem.

                  —

                  Vispārējā tiesa neesot sniegusi nekādu pamatojumu, kāpēc, balstoties uz tās izmantoto testu apstrīdētā sprieduma 39. punktā, konfliktējošās preču zīmes neietilpst Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta tvērumā.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-818/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrīThe Yokohama Rubber Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-447/16 Pirelli Tyre/EUIPO

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrīThe Yokohama Rubber Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-447/16 Pirelli Tyre/EUIPO

      (Lieta C-818/18 P)
      (2019/C 148/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Yokohama Rubber Co. Ltd (pārstāvji: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, avvocati)

         piedaloties: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Pirelli Tyre SpA

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  ja nepieciešams, nodot lietas atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest Pirelli Tyre S.p.A. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un procesā Apelācijas padomē.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmā pamata pirmā daļa: vai preču zīme sastāv no preču formas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta izpratnē? (1)
         ?

      Vispārējā tiesa apstiprināja, ka, lai gan grafiskajam attēlojumam, kas veido apstrīdēto apzīmējumu, nav kontūru un ka tam nav pievienots nekāds papildu apraksts, Pirelli neapstrīdēja, ka uz dažām tās riepu modeļiem uz riepas virsmas ir tādas formas grope, ko attēlo apstrīdētais apzīmējums. Turklāt kompetentai iestādei piešķirtā iespēja ņemt vērā materiālu, kas attiecas uz apstrīdētā trīsdimensiju apzīmējuma galveno īpašību identificēšanā esot bijusi paplašināti attiecināma uz divdimensiju apzīmējumu pārbaudi. Vispārējā savā analīzē secināja: “Jāatzīmē, ka analizējot objektīvi un konkrēti, apstrīdētā preču zīme neattēlo protektora raksta apzīmējumu. Tā attēlo riepas protektora atsevišķu gropi. Tiesa ir atkārtojusi, ka judikatūra, kas izstrādāta attiecībā uz trīsdimensiju preču zīmēm, kas sastāv no pašas preces vai tās daļas formas, ir piemērojama arī, ja, kā tas ir šajā gadījumā, pieteiktā preču zīme ir grafiska preču zīme, kas sastāv no šis preces vai tās daļas divdimensiju attēlojuma. Šādā gadījumā preču zīme tāpat neveido apzīmējums, kas nav saistīts ar tās aptverto preces izskatu. Apstrīdētās preču zīmes grafiskais attēlojums precīzi atveido preces formu (proti, rakstu), ko tas apzīmē, vai preci, uz kuru tas attiecas tehnisku iemeslu dēļ. Vispārējās tiesas sniegtais skaidrojums, saskaņā ar kuru apzīmējums nav nozīmīga preces daļa, esot patvaļīgs un pretrunā Tiesas un tās pašas Vispārējās tiesas judikatūrai. Jautājums nav par to, vai apzīmējums ir nozīmīga preces daļa, bet par to, vai apzīmējums ir preces daļa.

         Pirmā pamata otrā daļa: vai Apelāciju padome esot papildinājusi formas elementus, kas neesot bijuši daļa no apzīmējuma un kas tādējādi bija ārēji un sveši?

      Vispārējā tiesa apstiprina, ka Apelāciju padome ir atkāpusies no apstrīdētajā apzīmējumā attēlotās formas un to grozījusi. Citiem vārdiem sakot, Apelācijas padome ir mainījusi apzīmējuma raksturu, apgalvojot, ka tam piemīt ārējas un svešas pazīmes vai īpašības. Patiesībā Apelācijas padome nav pievienojusi apzīmējumam elementus, bet izvērtējusi faktisko preču formu, nevis abstraktu formu. Ja apzīmējums, kā esot apgalvojusi Vispārējā tiesa, ir patiesa ar apzīmējumu aptvertā preču daļa, ir jāanalizē no grafiskā attēlojuma izrietošās formas īpašības, ņemot vērā attiecīgo preču funkciju. Pēc mūsu domām, Vispārējā tiesa, šķiet, apstiprina, ka EUIPO mēģināja atrast slēptas īpašības, kas nav redzamas attēlotajā formā. Kaut arī šis novērtējums neapšaubāmi būtu jāaprobežo prima facie ar pieteikuma formas analīzi, starp šo formu (gropi) un preču (riepas) funkciju ir nepieciešams ņemt vērā papildu informāciju. Pēc mūsu domām, pieteiktā apzīmējuma analīze ir diezgan vienkārša, jo preču zīme uz precēm parādās kā apzīmējuma sērijas reprodukcija. Līdz ar to jautājums ir šāds: “Vai attēlojums neapšaubāmi norāda uz preces daļas funkcionālā elementa attēlojumu?”un, pretēji tam, ko apgalvo Vispārējā tiesa, “Vai attēlojums neapšaubāmi norāda uz būtiskas vai mazas preces daļas attēlojumu?”

         Otrais pamats: par faktu sagrozīšanu

      Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, vērtējot visus Yokohama norādītos visus faktus un iesniegtos dokumentus. Mūsu gadījumā mēs precīzi norādījām pierādījumus, kurus, kā apgalvojam, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi, un esot pieļāvusi kļūdas vērtējumā, kas, mūsuprāt, noveda pie šādas sagrozīšanas. Šāda sagrozīšana esot acīmredzama no Tiesas lietas materiāliem, un nav nepieciešams veikt jaunu faktu un pierādījumu novērtējumu.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-825/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 28. decembrī Mamas and Papas Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 23. oktobra spriedumu lietā T-672/17 Mamas and Papas/EUIPO

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 28. decembrī Mamas and Papas Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 23. oktobra spriedumu lietā T-672/17 Mamas and Papas/EUIPO
      (Lieta C-825/18 P)
      (2019/C 148/11)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mamas and Papas Ltd (pārstāvji: S. Malynicz QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-672/17 Mamas and Papas Ltd/EUIPO;

                  —

                  spriest par iepriekšējo nodošanu atklātībā;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējā tiesā pārējo apelācijas sūdzības pamatu, kas tika izvirzīti Vispārējā tiesā, bet par kuriem nebija lēmusi šī Tiesa, izskatīšanai;

                  —

                  piespriest Birojam un personai, kas iestājusies lietā, segt savus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz EUIPO pilnvarām izvērtēt faktus atbilstoši Regulas par Eiropas Kopienas dizainparaugiem 63. panta 1. punktam (1) attiecībā uz agrākā dizainparauga nodošanu atklātībā. Ja dizainparauga īpašnieks tieši norāda uz to, ka šāda iepriekšēja nodošana atklātībā ir notikusi, EUIPO nav tiesību nonākt pie cita secinājuma šajā jautājumā.
      Otrkārt, katrā ziņā, attiecībā uz tās veikto pierādījuma par iepriekšējo nodošanu atklātībā vērtējumu, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi pierādījumus un nepareizi novērtējusi faktus, un tās nolēmumā ir pieļautas saturiskas neprecizitātes konstatējumos, kas izdarīti par tai iesniegtajiem dokumentiem, kā tas ir acīmredzams no lietas materiāliem.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).