title: Vispārējās tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2011. gada 14.jūnijā. # Sphere Time pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots aukliņai piestiprināts pulkstenis - Agrāks dizainparaugs - Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā - Individuāls raksturs - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Regulas (EK) Nr. 6/2002 4., 6., 7. un 61.-63. pants. # Lieta T-68/10.

text:
      Lieta T‑68/10
      Sphere Time
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
      Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots kakla lentei piestiprināts pulkstenis – Agrāks dizainparaugs – Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā – Individuāls raksturs – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Regulas (EK) Nr. 6/2002 4., 6., 7. un 61.–63. pants
      Sprieduma kopsavilkums
      1.      Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – Nodošana atklātībā, ko veic modelētājs
            vai viņa tiesību pārņēmējs
      (Padomes Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts)
      2.      Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – Informēts lietotājs – Jēdziens
      (Padomes Regulas Nr. 6/2022 6. panta 1. punkts)
      3.      Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – Dizainparaugs, kas informētam lietotājam
            nerada no agrāka dizainparauga atšķirīgu vispārējo iespaidu
      (Padomes Regulas Nr. 6/2022 6. panta 1. punkts)
      4.      Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – Dizainparaugs, kas informētam lietotājam
            nerada no agrāka dizainparauga atšķirīgu vispārējo iespaidu – Agrākajā dizainparaugā redzamo elementu visaptverošs vērtējums
      (Padomes Regulas Nr. 6/2022 6. panta 1. punkts)
      1.      Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 7. panta 2. punkta mērķis ir sniegt modelētājam vai viņa tiesību pārņēmējam
         iespēju demonstrēt dizainparaugu tirgū divpadsmit mēnešus ilgā laika posmā, pirms viņš ir nokārtojis formalitātes saistībā
         ar pieteikšanu.

      Tādējādi šajā laika posmā modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs, pirms uzņemties ar reģistrāciju saistītās izmaksas, var pārliecināties
         par to, ka attiecīgais dizainparaugs ir komerciāli veiksmīgs, nebaidoties, ka uz nodošanu atklātībā, kas šajā sakarā notiek,
         varētu sekmīgi norādīt spēkā neesamības atzīšanas procesā, kurš sākts pēc attiecīgā dizainparauga iespējamās reģistrācijas.

      Tādējādi, lai minētais pants būtu piemērojams saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu, tā dizainparauga, uz kuru attiecas
         pieteikums par atzīšanu par spēkā neesošu, tiesību īpašniekam ir jāpierāda, ka tas ir vai nu minētā pieteikuma pamatojumam
         norādītā dizainparauga modelētājs, vai arī šī modelētāja tiesību pārņēmējs.

      (sal. ar 24.–26. punktu)
      2.      “Lietotāja” statuss Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 6. panta 1. punkta izpratnē nozīmē, ka attiecīgā persona
         lieto izstrādājumu, kurā iekļauts dizainparaugs, atbilstoši šā ražojuma mērķim. Savukārt īpašības vārds “informēts” norāda
         uz to, ka lietotājam, kas nav projektētājs vai tehnisks eksperts, ir pazīstami dažādi attiecīgajā nozarē esošie dizainparaugi,
         ka viņam ir noteiktas zināšanas par elementiem, kas parasti ietverti šajos dizainparaugos, un ka viņš, ņemot vērā viņa ieinteresētību
         attiecīgajos ražojumos, to lietošanas laikā izrāda pietiekami augstu uzmanības līmeni.

      Attiecībā uz reklāmas izstrādājumiem informēta lietotāja jēdziens ietver, pirmkārt, profesionāli, kas tos iegādājas izplatīšanai
         galalietotājiem, un, otrkārt, pašus galalietotājus. Ar faktu, ka viena no abām informēto lietotāju grupām uztver attiecīgos
         dizainparaugus kā tādus, kuri rada tādu pašu vispārējo iespaidu, pietiek, lai konstatētu, ka apstrīdētajam dizainparaugam
         nav individuāla rakstura.

      (sal. ar 51., 53. un 56. punktu)
      3.      Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 6. panta izpratnē nav individuāla rakstura dizainparaugam, kas ir kakla lente,
         kuras abi gali savienojas, pēc tam pārklājas un otrā galā veido cilpu, ar apaļu pulksteni, kas piestiprināts kakla lentei
         vietā, kur abi lentes gali attālinās viens no otra un ar diviem koncentriskiem gredzeniem, kas novietoti apkārt pulksteņa
         malai, no kuriem ārējam gredzenam ir grope, kas vērsta uz augšu un kurā ievietota pulksteņa noregulēšanas poga.

      Informētam lietotājam vienu un to pašu vispārējo iespaidu rada minētais dizainparaugs un dizainparaugs “SYMBICORT”, kas arī
         ir kakla lente, kurai ir būtībā tādas pašas proporcijas un kurai tajā pašā vietā ir piestiprināts analogs apaļš pulkstenis,
         kura malai apkārt ir divi koncentriski gredzeni, no kuriem ārējo gredzenu pārtrauc uz to pašu pusi vērsta grope, kurā ievietota
         pulksteņa noregulēšanas poga.

      Faktiski nevar konstatēt nevienu būtisku atšķirību saistībā ar attiecīgo dizainparaugu kakla lenšu atbilstošo garumu un platumu.
      Turklāt fakts, ka “SYMBICORT” dizainparauga kakla lente ir attēlota melnā krāsā, nav būtisks, jo uz apstrīdēto dizainparaugu
         netika attiecināta neviena krāsa. Tāpat, tā kā minētajā dizainparaugā ir attēlots reklāmas izstrādājums, ir pamatoti uzskatīt,
         ka, to izmantojot, tam būs kāda preču zīme. Tādēļ preču zīmes “SYMBICORT” esamība “SYMBICORT” dizainparaugā arī neveido būtisku
         atšķirību.

      Visbeidzot, abu dizainparaugu pulksteņu korpusu un ciparnīcu struktūras detaļas nav pietiekami zīmīgas, lai ietekmētu vispārējo
         iespaidu, kādu rada minētie dizainparaugi. Vēl jo vairāk tā ir gadījumā, kad pulksteņa rādītāji un taisnstūra elements, kas
         piestiprināts uz pulksteņa ciparnīcas, neietilpst elementos, kuri tiek aizsargāti ar apstrīdēto dizainparaugu.

      (sal. ar 70., 79. un 81.–84. punktu)
      4.      Spēkā neesamības atzīšanas procesā izvērtējot agrākus dizainparaugus, nav atsevišķi un ekskluzīvi jāpārbauda to grafiskie
         attēlojumi, bet drīzāk vispārēji jāizvērtē esošo elementu kopums, kuri ļauj pietiekami precīzi un skaidri noteikt vispārējo
         iespaidu, kādu rada attiecīgais dizainparaugs. Konkrēti, attiecībā uz dizainparaugiem, kas tirdzniecībā ir izmantoti tieši,
         tos nereģistrējot, var pieļaut, ka nav tāda grafiska attēlojuma, kurā būtu parādītas visas to atbilstošās detaļas, kas būtu
         salīdzināms ar attēlojumu, kāds tiek ietverts reģistrācijas pieteikumā. Šajos apstākļos būtu pārmērīgi prasīt pieteikuma par
         spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam, lai tas iesniegtu šādu attēlojumu visos gadījumos.

      (sal. ar 73. un 74. punktu)
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2011. gada 14. jūnijā (*)

      Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots kakla lentei piestiprināts pulkstenis – Agrāks dizainparaugs – Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā – Individuāls raksturs – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Regulas (EK) Nr. 6/2002 4., 6., 7. un 61.–63. pants
      Lieta T‑68/10
      Sphere Time, Vindhofa [Windhof] (Luksemburga), ko pārstāv K. Jēgere [C. Jäger], N. Gelsena [N. Gehlsen] un M. K. Simona [M.‑C. Simon], avocats,

      prasītāja,
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv D. Botis [D. Botis], pārstāvis,

      atbildētājs,
      otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece –
      Punch SAS, Nica [Nice] (Francija),

      par prasību par ITSB Apelāciju trešās padomes 2009. gada 2. decembra lēmumu lietā R 1130/2008‑3 attiecībā uz spēkā neesamības
         atzīšanas procesu starp Punch SAS un Sphere Time.

      VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētāja I. Pelikānova [I. Pelikánová] (referente), tiesneši K. Jirimēe [K. Jürimäe] un M. van der Vaude [M. van der Woude],

      sekretāre S. Spiropula [S. Spyropoulos], administratore,

      ņemot vērā prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2010. gada 15. februārī,
      ņemot vērā atbildes rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2010. gada 1. jūnijā,
      ņemot vērā Vispārējās tiesas rakstveida jautājumu prasītājai,
      pēc 2011. gada 18. janvāra tiesas sēdes
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Tiesvedības priekšvēsture
      1        Prasītājai Sphere Time pieder Kopienas dizainparaugs, kas reģistrēts ar numuru 325949‑0002 un iesniegts 2005. gada 14. aprīlī (turpmāk tekstā – “apstrīdētais
         dizainparaugs”). Apstrīdētais dizainparaugs, kuru paredzēts piemērot pulksteņiem, ir attēlots šādi:

      2        2007. gada 26. martā otra procesa Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju padomē
         dalībniece Punch SAS iesniedza ITSB pieteikumu par apstrīdētā dizainparauga atzīšanu par spēkā neesošu, pamatojoties uz Padomes 2001. gada 12. decembra
         Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.) 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Pieteikumā
         par spēkā neesamības atzīšanu otra procesa Apelāciju padomē dalībniece apgalvoja, ka apstrīdētais dizainparaugs neesot jauns
         un tam neesot individuāla rakstura Regulas Nr. 6/2002 4. panta nozīmē, kopsakarā ar šīs pašas regulas 5. un 6. pantu.

      3        Pamatojot prasību atcelt tiesību aktu, otra procesa Apelāciju padomē dalībniece ir norādījusi vairākus, iespējams, agrākus
         dizainparaugus.

      4        Pirmkārt, otra procesa Apelāciju padomē dalībniece ir iesniegusi katalogu, kurā attēloti divi Fuzhou Eagle Electronic Co. Ltd ražotu pulksteņu dizainparaugi (turpmāk tekstā – “C un F dizainparaugi”), kā arī pēdējās minētās sabiedrības izdotu izziņu,
         kurā teikts, ka C un F dizainparaugi tika tirgoti Eiropā 2001. gadā.

      5        Otrkārt, otra procesa Apelāciju padomē dalībniece ir iesniegusi katalogu, kurā attēloti divi Great Sun Technology Corp. ražotu pulksteņu dizainparaugi, kā arī pēdējās minētās sabiedrības izdotu izziņu, kurā teikts, ka šie dizainparaugi tiek
         tirgoti Eiropā kopš 2004. gada. Šiem dokumentiem bija pievienots pavadrēķins un izcelsmes sertifikāts par viena no abiem dizainparaugiem
         2000 eksemplāru – uz kuriem bija preču zīme “SYMBICORT” – piegādi, kas veikta 2004. gada aprīlī klientam, kurš atrodas Nīderlandē
         (pēdējais minētais dizainparaugs turpmāk tekstā dēvēts – ““SYMBICORT” dizainparaugs”). “SYMBICORT” dizainparaugs bija attēlots
         šādi:

      6        Ar 2008. gada 31. marta lēmumu Anulēšanas nodaļa atzina apstrīdēto dizainparaugu par spēkā neesošu. Tā uzskatīja, ka apstrīdētajam
         dizainparaugam nav individuāla rakstura, jo tas radot tādu pašu kopiespaidu kā C un F dizainparaugi. Šis lēmums ir prasītājas
         2008. gada 13. maijā iesniegtās apelācijas sūdzības priekšmets.

      7        Ar 2009. gada 2. decembra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju trešā padome šo apelācijas sūdzību
         noraidīja. Vispirms Apelāciju padome atzina, ka pavadrēķins un izcelsmes sertifikāts attiecībā uz “SYMBICORT” dizainparauga
         piegādi ir pierādījumi, ar kuriem no tiesību viedokļa pietiekami tiek pamatots tas, ka pēdējais minētais [dizainparaugs] bija
         nodots atklātībā pirms apstrīdētā dizainparauga reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienas. Pamatodamās uz salīdzinājumu
         starp apstrīdēto dizainparaugu un “SYMBICORT” dizainparaugu, kā tos uztver parasts patērētājs, kurš ir pieradis pie kakla
         lentei piestiprinātiem pulksteņiem, Apelāciju padome vispirms uzskatīja, ka tie ir ļoti līdzīgi; tad – ka atšķirības ir niecīgas,
         un, visbeidzot, – ka tiktāl, ciktāl modelētājs var brīvi radīt dizainparaugu, it īpaši attiecībā uz pulksteņa ciparnīcu, šī
         radošā brīvība nebija izmantota. Visbeidzot Apelāciju padome uzskatīja, ka, tā kā apstrīdētais dizainparaugs rada informētam
         lietotājam tādu pašu vispārējo iespaidu kā “SYMBICORT” dizainparaugs, tam nav individuāla rakstura.

       Lietas dalībnieku prasījumi
      8        Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        atcelt apstrīdēto lēmumu;
      –        pirmkārt, piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un, otrkārt, piespriest otrai procesa Apelāciju
         padomē dalībniecei atlīdzināt izdevumus procesā ITSB Apelāciju padomē.

      9        ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        prasību noraidīt;
      –        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
       Juridiskais pamatojums
      10      Prasītāja izvirza trīs pamatus. Pirmais pamats saskaņā ar prasības pieteikuma formulējumu ir Regulas Nr. 6/2002 4. un 5. panta
         pārkāpums attiecībā uz apstrīdētā dizainparauga novitāti. Otrais pamats ir Regulas Nr. 6/2002 4. un 6. panta pārkāpums attiecībā
         uz apstrīdētā dizainparauga individuālā rakstura vērtējumu. Trešais pamats ir pilnvaru nepareiza izmantošana. Prasītāja turklāt
         uzskata, ka, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma saturu, C un F dizainparaugu vērtējums nav Vispārējā tiesā izskatāmās lietas priekšmeta
         daļa. Šajā ziņā Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini atkāpusies no Anulēšanas nodaļas lēmuma, jo Apelāciju padome
         esot vienīgi salīdzinājusi apstrīdēto dizainparaugu ar “SYMBICORT” dizainparaugu un šo izvēli neesot pamatojusi.

      11      ITSB apstrīd šo triju pamatu pamatotību. Turklāt ITSB apgalvo, ka Vispārējā tiesā izskatāmās lietas priekšmets ietver apstrīdētā
         dizainparauga līdzību gan C un F dizainparaugiem, gan “SYMBICORT” dizainparaugam, jo Apelāciju padome esot vienīgi pievienojusi
         Anulēšanas nodaļas lēmumam papildu pamatojumu.

      12      Vispirms ir jānorāda, ka Apelāciju padome bija tiesīga pamatot savu lēmumu ar salīdzinājumu starp apstrīdēto dizainparaugu
         un “SYMBICORT” dizainparaugu.

      13      No Regulas Nr. 6/2002 60. panta 1. punkta izriet, ka sakarā ar iesniegto apelācijas sūdzību Apelāciju padomei ir jāveic jauna
         un pilna pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu izvērtēšana pēc būtības gan attiecībā uz tiesību jautājumiem, gan faktiem
         (pēc analoģijas skat. Tiesas 2007. gada 13. marta spriedumu lietā C‑29/05 P ITSB/Kaul, Krājums, I‑2213. lpp., 57. punkts). Šis konstatējums nozīmē, ka Apelāciju padome var pamatoties uz jebkuru no agrākajiem
         dizainparaugiem, uz kuriem norādījis pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs; Anulēšanas nodaļas lēmuma saturs
         Apelāciju padomei nav saistošs, un šajā ziņā tai nav jāsniedz īpašs pamatojums.

      14      Šajā lietā nav apstrīdēts tas, ka otra procesa Apelāciju padomē dalībniece procesa gaitā Anulēšanas nodaļā ir norādījusi uz
         “SYMBICORT” dizainparaugu.

      15      Šādos apstākļos šajā posmā nav jānosaka, vai C un F dizainparaugu novērtēšana ir Vispārējā tiesā izskatāmās lietas priekšmeta
         daļa. Toties vispirms ir jāpārbauda prasības iespējamā pamatotība tiktāl, ciktāl tā attiecas uz apstrīdētajā lēmumā veikto
         “SYMBICORT” dizainparauga vērtējumu. Tikai tad, ja Vispārējā tiesa konstatēs, ka šis vērtējums ir prettiesisks, attiecīgā
         gadījumā C un F dizainparaugu vērtējums varēs izrādīties nozīmīgs Vispārējā tiesā izskatāmās lietas atrisinājuma noteikšanai.

       Par pirmo pamatu – Regulas Nr. 6/2002 4. un 5. panta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      16      Prasītāja apgalvo, ka attiecībā uz “SYMBICORT” dizainparauga nodošanas atklātībā dienu ir jāņem vērā Regulas Nr. 6/2002 7. panta
         2. punkta b) apakšpunkta noteikumi. Tādējādi šajā lietā diena, ko vajadzētu ņemt vērā, esot nevis apstrīdētā dizainparauga
         reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas diena, proti, 2005. gada 14. aprīlis, bet gan 2004. gada 14. aprīlis.

      17      Pavadrēķins attiecoties uz preču, kas atbilst “SYMBICORT” dizainparaugam, nosūtīšanu, kura notikusi 2004. gada aprīlī, dienā,
         kas nav precizēta. Tā kā šis dokuments esot sagatavots 2004. gada 3. aprīlī Honkongā (Ķīna), tad – ņemot vērā attālumu no
         Honkongas līdz Nīderlandei – esot ļoti iespējams, ka “SYMBICORT” dizainparauga eksemplāri esot nonākuši Eiropas tirgū un tātad
         šis dizainparaugs esot izpausts sabiedrībai pēc 2004. gada 14. aprīļa.

      18      Prasītāja piebilst, ka pavadrēķinu otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei izsniedza pulksteņu, kas atbilst “SYMBICORT”
         dizainparaugam, ražotājs, kurš esot ieinteresēts pierādīt, ka minētais dizainparaugs ir agrāks. Tāpat neesot droši tas, ka
         ITSB būtu uzrādīts minētā rēķina oriģināls. Tātad saskaņā ar prasītājas viedokli šo dokumentu nevar ņemt vērā.

      19      Šādos apstākļos prasītāja uzskata, ka “SYMBICORT” dizainparauga agrāka nodošana atklātībā nav pierādīta. Prasītāja no tā secina,
         ka apstrīdētais dizainparaugs ir jāuzskata par jaunu [dizainparaugu].

      20      ITSB apstrīd prasītājas argumentu pamatotību.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      21      Saskaņā ar prasības pieteikuma formulējumu pirmais pamats attiecas uz Regulas Nr. 6/2002 4. un 5. panta saistībā ar Kopienas
         dizainparauga novitāti pārkāpumu. Kā norāda ITSB, apstrīdētais lēmums nav pamatots ar to, ka apstrīdētais dizainparaugs nebūtu
         jauns.

      22      Pirmais pamats attiecas uz jautājumu par “SYMBICORT” dizainparauga agrāku nodošanu atklātībā. Tādējādi tas faktiski ir par
         Regulas Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta, kopsakarā ar tās 7. pantu, varbūtēju pārkāpumu.

      23      Šajās normās ir paredzēts:

      “6. pants
      Individuālā būtība [individuālais raksturs]
      1.      Uzskata, ka dizainparaugam ir individuāla būtība [individuāls raksturs], ja vispārējais iespaids, ko tas rada informētam lietotājam,
         atšķiras no vispārējā iespaida, ko šādam lietotājam rada jebkurš dizainparaugs, kas ir darīts pieejams sabiedrībai, šādos
         gadījumos:

      [..]
      b)      attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad ir aizpildīts reģistrācijas pieteikums, vai, ja attiecina
         prioritāti, pirms prioritātes datuma.

      [..]
      7. pants
      Nodošana atklātībā
      1.      Lai piemērotu regulas 5. un 6. pantu, uzskata, ka dizainparaugs ir darīts pieejams sabiedrībai, ja tas ir publicēts pēc reģistrācijas
         vai citādi, vai izstādīts, izmantots tirdzniecībā vai citādi nodots atklātībai līdz [..] 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā
         minētajam datumam, izņemot, ja par šiem notikumiem parastā uzņēmējdarbības gaitā praktiski nav varējis uzzināt to personu
         loks, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē un darbojas Kopienā. [..]

      2.      Piemērojot regulas 5. un 6. pantu, nodošanu atklātībai neņem vērā, ja dizainparaugu, kura aizsardzību pieprasa atbilstīgi
         reģistrēta Kopienas dizainparauga tiesībām, sabiedrībai pieejamu ir darījis:

      a)      modelētājs, viņa tiesību pārņēmējs vai trešā persona modelētāja vai viņa tiesību pārņēmēja sniegtas informācijas vai veiktas
         darbības dēļ un

      b)      divpadsmit mēnešu laikā pirms [reģistrācijas] pieteikuma iesniegšanas dienas vai, ja attiecina prioritāti, pirms prioritātes
         datuma.

      [..].”
      24      Pirmkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkta piemērojamību šajā lietā ir jānorāda, ka šīs normas mērķis ir
         sniegt modelētājam vai viņa tiesību pārņēmējam iespēju demonstrēt dizainparaugu tirgū divpadsmit mēnešus ilgā laika posmā,
         pirms viņš ir nokārtojis formalitātes saistībā ar pieteikšanu.

      25      Tādējādi šajā laika posmā modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs, pirms uzņemties ar reģistrāciju saistītās izmaksas, var pārliecināties
         par to, ka attiecīgais dizainparaugs ir komerciāli veiksmīgs, nebaidoties, ka uz nodošanu atklātībā, kas šajā sakarā notiek,
         varētu sekmīgi norādīt spēkā neesamības atzīšanas procesā, kurš sākts pēc attiecīgā dizainparauga iespējamās reģistrācijas.

      26      No iepriekš izklāstītā izriet, ka, lai Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts būtu piemērojams saistībā ar spēkā neesamības
         atzīšanas procesu, tā dizainparauga, uz kuru attiecas pieteikums par atzīšanu par spēkā neesošu, tiesību īpašniekam ir jāpierāda,
         ka tas ir vai nu minētā pieteikuma pamatojumam norādītā dizainparauga modelētājs, vai arī šī modelētāja tiesību pārņēmējs.

      27      Tādējādi šajā lietā prasītājai ir jāpierāda, ka tā ir “SYMBICORT” dizainparauga modelētāja vai viņa tiesību pārņēmēja.

      28      Prasītāja pat neapgalvo, ka tā būtu.

      29      Tādēļ Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts nav piemērojams attiecībā uz minētā dizainparauga nodošanu atklātībā.

      30      Otrkārt, šādos apstākļos, ņemot vērā, ka prasītāja nav pieprasījusi apstrīdētā dizainparauga prioritāti, ir jāpārbauda, vai
         no dokumentiem, kas iesniegti ITSB, izriet, ka “SYMBICORT” dizainparaugs ir izpausts sabiedrībai pirms 2005. gada 14. aprīļa
         – apstrīdētā dizainparauga [pieteikuma] iesniegšanas dienas.

      31      Šajā ziņā otra procesa Apelāciju padomē dalībniece ir uzrādījusi pavadrēķinu par 2000 pulksteņu, kas atbilst “SYMBICORT” dizainparaugam,
         piegādi klientam, kurš atrodas Nīderlandē. Saskaņā ar šo rēķinu attiecīgie izstrādājumi no Honkongas tika nosūtīti 2004. gada
         3. aprīlī.

      32      Tādējādi, ņemot vērā parastos pārvadājumu termiņus, pavadrēķins, šķiet, pierāda, ka attiecīgie pulksteņi ir piegādāti Nīderlandē,
         un tātad, ka “SYMBICORT” dizainparaugs ir nodots atklātībā to personu lokā, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē un
         darbojas Kopienā, pirms 2005. gada 14. aprīļa – apstrīdētā dizainparauga [pieteikuma] iesniegšanas dienas. Turklāt prasītāja
         nav iesniegusi nekādus pierādījumus tam, ka šī nodošana atklātībā nebūtu notikusi vai arī ka tā būtu notikusi pirms minētās
         [pieteikuma] iesniegšanas dienas.

      33      Treškārt, attiecībā uz pavadrēķina pierādījuma spēku ir jāatzīst, ka Great Sun Technology, kas ražo pulksteņus, kuri atbilst “SYMBICORT” dizainparaugam, un kas ir izsniegusi attiecīgo dokumentu otrai procesa Apelāciju
         padomē dalībniecei, ir ieinteresēta tajā, lai apstrīdētais dizainparaugs tiktu atzīts par spēkā neesošu. Šis iznākums tai
         ļautu turpināt tirgot savus ražojumus Eiropas Savienībā.

      34      Ja šis apstāklis var radīt šaubas par to, cik ticams ir Great Sun Technology direktora paziņojums, kas arī sniegts ITSB, tad šādu secinājumu nevar attiecināt uz pavadrēķinu.

      35      Pēdējais minētais dokuments nav sagatavots īpaši tam, lai tiktu izmantots kā pierādījums spēkā neesamības atzīšanas procesā,
         bet gan konkrēti saistībā ar ikdienas tirdzniecības darījumiem, lai apstiprinātu to, ka ir sniegts pakalpojums, un aicinātu
         parādnieku samaksāt cenu, par kādu notikusi vienošanās.

      36      Turklāt pavadrēķins nav adresēts otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei, bet gan trešajai sabiedrībai un ir izdots 2004. gada
         aprīlī, proti, gandrīz trīs gadus pirms pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas 2007. gada 26. martā.

      37      Šajos apstākļos nevar uzskatīt, ka pavadrēķina pierādījuma raksturu ietekmētu fakts, ka to otrai procesa Apelāciju padomē
         dalībniecei ir izsniedzis pulksteņu, kas atbilst “SYMBICORT” dizainparaugam, ražotājs.

      38      Attiecībā uz faktu, ka tika iesniegta pavadrēķina kopija, nevis oriģināls, pats šis apstāklis nav šķērslis tam, lai attiecīgais
         dokuments tiktu ņemts vērā.

      39      Šī dokumenta oriģināla uzrādīšana attiecīgā gadījumā varētu būt vajadzīga, ja kopija būtu nesalasāma vai arī ja tajā būtu
         norādes par to, ka dokuments ir falsificēts, lai grozītu tā saturu. Prasītāja šajā ziņā neizvirza nekādus argumentus, un,
         pārbaudot ITSB iesniegto pavadrēķinu, šajā ziņā arī nerodas nekādi jautājumi.

      40      Tādējādi arī fakts, ka ir uzrādīta pavadrēķina kopija, nevis oriģināls, neietekmē paziņotā dokumenta pierādījuma raksturu.

      41      Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, ir jāsecina, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka ir pierādīts tas,
         ka “SYMBICORT” dizainparaugs ir izpausts sabiedrībai pirms apstrīdētā dizainparauga [pieteikuma] iesniegšanas dienas. Tātad
         pirmais pamats ir jānoraida.

       Par otro pamatu – Regulas Nr. 6/2002 4. un 6. panta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      42      Prasītāja apgalvo – konstatējot, ka apstrīdētais dizainparaugs rada tādu pašu vispārējo iespaidu kā “SYMBICORT” dizainparaugs,
         Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā.

      43      Vispirms prasītāja norāda, ka, tā kā “SYMBICORT” dizainparaugu ir paredzēts izmantot reklāmas nolūkos, informētais lietotājs
         ir profesionālis, kas vēlas iegādāties reklāmas izstrādājumus. Tā precizē, ka, tā kā tirgū tiek piedāvātas daudzas kakla lentes,
         informēts lietotājs pievērsīs uzmanību konkrētas kakla lentes īpatnībām.

      44      Tad prasītāja pārmet Apelāciju padomei, pirmkārt, ka tā neesot ņēmusi vērā visus abu attiecīgo dizainparaugu atbilstošos elementus,
         proti, kakla lenti, pulksteņa korpusu, pašu pulksteni un stiprinājuma elementu. Apelāciju padome esot vienīgi salīdzinājusi
         abu dizainparaugu pulksteņa ekrānu, pulksteņa novietojumu un krāsu. Veicot salīdzinājumu, tā turklāt neesot ņēmusi vērā apstākli,
         ka analoga pulksteņa modelētāja brīvība ir ierobežota. Toties modelētājam esot liela brīvība attiecībā uz kakla lenti un stiprinājuma
         elementu.

      45      Otrkārt, attēlojumā, kas paziņots ITSB, “SYMBICORT” dizainparaugs neesot atveidots pilnībā – esot attēlotas tikai divas katra
         savā virzienā vērstas lentes, bet neesot attēlota tās savienojoša cilpa. Tā kā dizainparaugu salīdzinājums ir jāveic, ņemot
         vērā to attēlojumu, Apelāciju padomei neesot bijis jāpieņem, ka “SYMBICORT” modelim ir kakla lente, kas ļauj nēsāt pulksteni
         ap kaklu.

      46      Treškārt, prasītāja iebilst pret Apelāciju padomes konstatējumu, ka apstrīdētā dizainparauga stiprinājuma elements esot attēlots
         ar punktētām līnijām. Attiecīgais elements esot attēlots ar pilnām līnijām un tādējādi to esot vajadzējis ņemt vērā, jo vairāk
         tāpēc, ka tas ir apstrīdētā dizainparauga svarīga sastāvdaļa. Šis elements piesaistot informēta lietotāja uzmanību, jo, pirmkārt,
         modelētāja brīvība attiecībā uz to neesot ierobežota un, otrkārt, tā forma nosakot to, kādus priekšmetus var piekārt pie kakla
         lentes.

      47      Šajā lietā, pirmkārt, “SYMBICORT” dizainparauga stiprinājuma elements attēlojumā, kas paziņots ITSB, neesot redzams, tāpēc
         tā esamību un iespējamās īpašības nevarot apstiprināt. Otrkārt, apstrīdētā dizainparauga stiprinājuma elements nepārprotami
         atšķiroties no “SYMBICORT” dizainparauga beigu elementa.

      48      ITSB apstrīd prasītājas argumentu pamatotību.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      49      Regulas Nr. 6/2002 4. un 6. pantā ir noteikts:

      “4. pants
      Aizsardzības iegūšanas nosacījumi
      1.      Dizainparaugs ir aizsargāts kā Kopienas dizainparaugs, ja tas ir jauns un tam ir individuāla būtība [individuāls raksturs].
      [..]
      6. pants
      Individuālā būtība [individuālais raksturs]
      1.      Uzskata, ka dizainparaugam ir individuāla būtība [individuāls raksturs], ja vispārējais iespaids, ko tas rada informētam lietotājam,
         atšķiras no vispārējā iespaida, ko šādam lietotājam rada jebkurš dizainparaugs, kas ir darīts pieejams sabiedrībai, šādos
         gadījumos:

      [..]
      b)      attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad ir aizpildīts reģistrācijas pieteikums, vai, ja attiecina
         prioritāti, pirms prioritātes datuma.

      2.      Novērtējot individuālo būtību [individuālo raksturu], ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju [modelētāja radošās brīvības
         pakāpi], izveidojot dizainparaugu.”

      50      Tātad ir jāpārbauda, vai no informēta lietotāja viedokļa un ņemot vērā kakla lentei piestiprināta pulksteņa modelētāja radošās
         brīvības pakāpi, vispārējais iespaids, ko rada apstrīdētais dizainparaugs, atšķiras no vispārējā iespaida, ko rada “SYMBICORT”
         dizainparaugs.

      –       Par informētu lietotāju
      51      Saistībā ar informēta lietotāja jēdziena interpretāciju ir jāuzskata, ka “lietotāja” statuss nozīmē, ka attiecīgā persona
         lieto izstrādājumu, kurā iekļauts dizainparaugs, atbilstoši šā ražojuma mērķim. Savukārt īpašības vārds “informēts” norāda
         uz to, ka lietotājam, kas nav projektētājs vai tehnisks eksperts, ir pazīstami dažādi attiecīgajā nozarē esošie dizainparaugi,
         ka viņam ir noteiktas zināšanas par elementiem, kas parasti ietverti šajos dizainparaugos, un ka viņš, ņemot vērā viņa ieinteresētību
         attiecīgajos ražojumos, to lietošanas laikā izrāda pietiekami augstu uzmanības līmeni (Vispārējās tiesas 2010. gada 22. jūnija
         spriedums lietā T‑153/08 Shenzhen Taiden/ITSB – Bosch Security Systems (Sakaru iekārta), Krājums, I‑2517. lpp., 46. un 47. punkts).

      52      Šajā lietā apstrīdētā lēmuma 21. punktā Apelāciju padome ir paudusi uzskatu, ka informēts lietotājs ir parasts patērētājs,
         kurš ir pieradis pie pulksteņiem, kas ir piestiprināti pie kakla lentes un pakarināti kaklā.

      53      Netiek apstrīdēts tas, ka “SYMBICORT” dizainparaugs, tāpat kā apstrīdētais dizainparaugs, ir reklāmas izstrādājums. Attiecībā
         uz šādiem izstrādājumiem informēta lietotāja jēdziens, kāds definēts šī sprieduma 51. punktā, ietver, pirmkārt, profesionāli,
         kas tos iegādājas izplatīšanai galalietotājiem, un, otrkārt, pašus galalietotājus.

      54      Līdz ar to šajā lietā ir jāuzskata, ka informēts lietotājs ir gan vidusmēra patērētājs, kas pieminēts apstrīdētajā lēmumā,
         gan profesionāls pircējs, kādu minējusi prasītāja.

      55      Tādējādi prasītāja nesniedz argumentus, kuri liecinātu, ka uztvere, kāda par attiecīgajiem dizainparaugiem ir abām lietotāju
         grupām, būtu atšķirīga.

      56      Turklāt katrā ziņā ar faktu, ka viena no abām iepriekš minēto informēto lietotāju grupām uztver attiecīgos dizainparaugus
         kā tādus, kuri rada tādu pašu vispārējo iespaidu, pietiek, lai konstatētu, ka apstrīdētajam dizainparaugam nav individuāla
         rakstura.

      57      Šajos apstākļos fakts, ka apstrīdētajā lēmumā informētu lietotāju vidū, kas izmanto kakla lentei piestiprinātus pulksteņus,
         nav minēti profesionāļi, neietekmē minētā lēmuma tiesiskumu.

      –       Par modelētāja radošās brīvības pakāpi
      58      Pirms aplūkot modelētāja radošās brīvības pakāpi, kas, pēc prasītājas uzskatiem, ir ierobežota attiecībā uz pulksteni un plaša
         attiecībā uz kakla lenti un stiprinājuma elementu, ir jānosaka, kādi elementi faktiski ir aizsargāti ar apstrīdēto dizainparaugu
         un kam tādējādi ir nozīme saistībā ar pēdējā minētā dizainparauga salīdzinājumu ar “SYMBICORT” dizainparaugu.

      59      Šajā ziņā pārbaudes vadlīnijās par Kopienas dizainparaugiem, kas pieņemtas ar ITSB priekšsēdētāja 2003. gada 9. decembra Lēmumu EX‑03‑9,
         11.4. punktā ar nosaukumu “Dizainparauga attēlojuma formālās prasības” ir noteikts:

      “[..]
      Dizainparauga attēlojumā ir jābūt tikai tām īpašībām, attiecībā uz kurām tiek lūgta aizsardzība. Tomēr attēlojums var ietvert
         citus elementus, kuri palīdz raksturot dizainparauga, attiecībā uz kuru tiek lūgta aizsardzība, īpašības. Kopienas dizainparauga
         reģistrācijas pieteikumā ir atļauti šādi identifikatori:

      1.      Punktētu līniju skatā var izmantot, vai nu lai norādītu tos elementus, attiecībā uz kuriem netiek pieprasīta aizsardzība,
         vai arī lai norādītu tās dizainparauga daļas, kas attiecīgajā skatā nav redzamas. Tādējādi punktētā līnija raksturo elementus,
         kas neietilpst skatā, kurā šie elementi ir attēloti.

      [..]” [Neoficiāls tulkojums]
      60      Prasītāja šo noteikumu neapstrīd. Tomēr, pamatodamās uz apstrīdētā dizainparauga attēlojumu apstrīdētajā lēmumā, Bulletin des dessins ou modèles communautaires [Kopienu Dizainparaugu Biļetenā] un Kopienas dizainparaugu datubāzē, kas pieejama ITSB interneta vietnē, prasītāja norāda,
         ka, pretēji Apelāciju padomes uzskatam, kas pausts apstrīdētā lēmuma 20. punktā, apstrīdētā dizainparauga stiprinājuma elements
         nebija attēlots ar punktētām līnijām.

      61      Šajā ziņā, pirmkārt, ir jānorāda, ka apstrīdētā dizainparauga attēlojumam apstrīdētajā lēmumā nav nozīmes attiecībā uz minētā
         dizainparauga aizsardzības apjomu.

      62      Otrkārt, apstrīdētā dizainparauga koncentrēts skats, kas atveidots Bulletin des dessins ou modèles communautaires, kā arī Kopienas dizainparaugu datubāzē, ļauj konstatēt, ka atsevišķi minētā dizainparauga elementi un it īpaši tā stiprinājuma
         elements ir attēloti ar mazāk izteiktām līnijām nekā tās, ar kādām attēloti citi elementi, piemēram, kakla lente un pulksteņa
         korpuss. Tomēr, tā kā koncentrētā skata izmērs ir samazināts, nav iespējams pārliecinoši noteikt, vai attiecīgie elementi
         ir attēloti ar punktētām līnijām.

      63      Treškārt, iespējamo nenoteiktību šajā ziņā kliedē apstrīdētā dizainparauga pilns skats, kas pieejams no koncentrētā skata
         Bulletin des dessins ou modèles communautaires elektroniskajā versijā, kā arī Kopienas dizainparaugu datubāzē, un kas, starp citu, ir identisks ar apstrīdētā dizainparauga
         attēlojumu, kurš ietverts reģistrācijas pieteikumā, ko prasītāja iesniegusi ITSB. Šis skats ļauj skaidri uztvert to, ka apstrīdētā
         dizainparauga stiprinājuma elements ir attēlots ar punktētām līnijām, tāpat kā pulksteņa rādītāji un taisnstūra elements,
         kas piestiprināts uz pulksteņa ciparnīcas.

      64      Šajos apstākļos ir jāuzskata, ka apstrīdētā dizainparauga stiprinājuma elements, pulksteņa rādītāji un taisnstūra elements,
         kas piestiprināts uz pulksteņa ciparnīcas, neietilpst elementos, kuri tiek aizsargāti ar apstrīdēto dizainparaugu. Šis konstatējums
         nozīmē, ka modelētāja radošās brīvības pakāpei attiecībā uz minētajiem elementiem šajā lietā nav nozīmes.

      65      Saistībā ar pārējiem prasītājas minētajiem elementiem, pirmkārt, ir jānorāda, ka prasītāja pārspīlē modelētāja radošās brīvības
         pakāpi attiecībā uz kakla lenti.

      66      Lai gan šī elementa garums un platums var būt visai dažāds, tomēr šīs īpašības nedrīkst ietekmēt iespējamību lenti ērti nēsāt
         ap kaklu. Šis pats secinājums ir piemērojams attiecībā uz pulksteņa novietojumu uz kakla lentes.

      67      Tādējādi konstatējumos, ko Apelāciju padome šajā ziņā paudusi apstrīdētā lēmuma 21. punktā, nav pieļauta kļūda.

      68      Otrkārt, attiecībā uz modelētāja radošās brīvības pakāpi saistībā ar pulksteni ir jāatzīst, ka analogā pulkstenī, protams,
         jābūt atsevišķiem elementiem, lai tas pildītu savu funkciju, piemēram, ciparnīcai, rādītājiem, kas novietoti apmēram ciparnīcas
         vidū, vai pulksteņa noregulēšanas pogai.

      69      Tomēr šie ierobežojumi attiecas uz atsevišķu elementu esamību pulkstenī, bet būtiski neietekmē tā formu un vispārējo izskatu.
         Tādējādi konkrēti pulksteņa ciparnīcai un korpusam var būt dažādas formas, un tie var būt dažādi strukturēti, kā Apelāciju
         padome būtībā ir konstatējusi apstrīdētā lēmuma 21. punktā.

      –       Par abu attiecīgo dizainparaugu radītā vispārējā iespaida salīdzinājumu
      70      Ņemot vērā tikko izklāstīto par elementiem, kuri ir aizsargāti ar apstrīdēto dizainparaugu, un par kakla lentei piestiprināta
         pulksteņa modelētāja radošās brīvības pakāpi, ir uzskatāms, ka apstrīdētā dizainparauga radīto vispārējo iespaidu nosaka šādi
         elementi:

      –        kakla lente, kuras abi gali savienojas, pēc tam pārklājas un otrā galā veido cilpu;
      –        apaļš pulkstenis, kas piestiprināts kakla lentei vietā, kur abi lentes gali attālinās viens no otra;
      –        divi koncentriski gredzeni, kas novietoti apkārt pulksteņa malai, no kuriem ārējam gredzenam ir grope, kas vērsta uz augšu
         un kurā ievietota pulksteņa noregulēšanas poga.

      71      Attiecībā uz “SYMBICORT” dizainparauga radīto vispārējo iespaidu vispirms ir jāizskata prasītājas arguments, saskaņā ar kuru
         Apelāciju padome neesot drīkstējusi prezumēt, ka “SYMBICORT” dizainparaugam ir kakla lente, kura ļauj nēsāt šo pulksteni ap
         kaklu.

      72      Šajā ziņā “SYMBICORT” dizainparauga attēlojumā, kas paziņots ITSB, patiešām ir parādīti tikai divi katrs savā virzienā vērsti
         lentes gali, bet nav attēlota cilpa, kuru izmantojot to domāts nēsāt ap kaklu.

      73      Tomēr, izvērtējot agrākus dizainparaugus, nav atsevišķi un ekskluzīvi jāpārbauda to grafiskie attēlojumi, bet drīzāk vispārēji
         jāizvērtē esošo elementu kopums, kuri ļauj pietiekami precīzi un skaidri noteikt  vispārējo iespaidu, kādu rada attiecīgais
         dizainparaugs.

      74      Konkrēti attiecībā uz dizainparaugiem, kas tirdzniecībā ir izmantoti tieši, tos nereģistrējot, var pieļaut, ka nav tāda grafiska
         attēlojuma, kurā būtu parādītas visas to atbilstošās detaļas, kas būtu salīdzināms ar attēlojumu, kāds tiek ietverts reģistrācijas
         pieteikumā. Šajos apstākļos būtu pārmērīgi prasīt pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam, lai tas iesniegtu
         šādu attēlojumu visos gadījumos.

      75      Šajā lietā, pirmkārt, “SYMBICORT” dizainparauga attēlojumā, ko iesniegusi otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, abi kakla
         lentes gali ir pēkšņi pārtraukti un uz viena no tiem ir tikai daļēji attēlots vārds “symbicort”. Šis apstāklis mudina domāt,
         ka cilpas neesamība ir saistīta ar attēlojuma nepilnīgumu, nevis ar attiecīgā dizainparauga reālo izskatu.

      76      Otrkārt, gan no pavadrēķina, gan izcelsmes sertifikāta izriet, ka piegādē, ko Great Sun Technology veica uz Nīderlandi 2004. gada 3. aprīlī, bija 2000 eksemplāri “kakla lenšu ar pulksteni “SYMBICORT””.

      77      Nav apstrīdams, ka tādas kakla lentes, kāda tiek aplūkota šajā lietā, funkcija ir ļaut nēsāt priekšmetu ap kaklu.

      78      Šajos apstākļos, ņemot vērā, ka vispārējais iespaids, kādu dizainparaugs rada informētam lietotājam, obligāti ir jānosaka,
         ņemot vērā arī attiecīgā ražojuma izmantošanas veidu (iepriekš minētais spriedums Sakaru iekārtas lietā, 66. punkts), Apelāciju
         padome apstrīdētā lēmuma 20. punktā ir pamatoti uzskatījusi, ka “SYMBICORT” dizainparaugs faktiski ietver kakla lenti, kas
         ļaujot pulksteni pakarināt ap kaklu, lai gan grafiskais attēlojums, kas iesniegts ITSB, ir nepilnīgs.

      79      Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jānospriež, ka “SYMBICORT” dizainparauga radīto vispārējo iespaidu nosaka šī sprieduma
         70. punktā uzskaitītie elementi. Kā Apelāciju padome pareizi konstatējusi apstrīdētā lēmuma 19. punktā, “SYMBICORT” dizainparaugs
         arī ir kakla lente, kurai ir būtībā tādas pašas proporcijas un kurai tajā pašā vietā ir piestiprināts analogs apaļš pulkstenis.
         Tāpat pulksteņa malai apkārt ir divi koncentriski gredzeni, no kuriem ārējo gredzenu pārtrauc uz to pašu pusi vērsta grope,
         kurā ievietota pulksteņa noregulēšanas poga.

      80      Turklāt Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 20. punktā ir pamatoti konstatējusi, ka starp attiecīgajiem dizainparaugiem esošās
         atšķirības, uz ko norādījusi prasītāja, ir niecīgas.

      81      Tādējādi pirmām kārtām nevar konstatēt nevienu būtisku atšķirību saistībā ar attiecīgo dizainparaugu kakla lenšu atbilstošo
         garumu un platumu.

      82      Tāpat fakts, ka “SYMBICORT” dizainparauga kakla lente ir attēlota melnā krāsā, nav būtisks, jo uz apstrīdēto dizainparaugu
         netika attiecināta neviena krāsa. Tāpat, tā kā pēdējā minētajā dizainparaugā ir attēlots reklāmas izstrādājums, ir pamatoti
         uzskatīt, ka, to izmantojot, tam būs kāda preču zīme. Tādēļ preču zīmes “SYMBICORT” esamība “SYMBICORT” dizainparaugā arī
         neveido būtisku atšķirību.

      83      Visbeidzot, abu dizainparaugu pulksteņu korpusu un ciparnīcu struktūras detaļas nav pietiekami zīmīgas, lai ietekmētu vispārējo
         iespaidu, kādu rada minētie dizainparaugi. Vēl jo vairāk tā ir gadījumā, kas izriet no šī sprieduma 58.–64. punkta, kad pulksteņa
         rādītāji un taisnstūra elements, kas piestiprināts uz pulksteņa ciparnīcas, neietilpst elementos, kuri tiek aizsargāti ar
         apstrīdēto dizainparaugu.

      84      Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, ir jāuzskata, ka apstrīdētais dizainparaugs un “SYMBICORT” dizainparaugs rada informētam
         lietotājam vienādu vispārējo iespaidu. Tātad Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 22. punktā ir pamatoti izdarījusi šo pašu
         secinājumu un no tā secinājusi, ka apstrīdētajam dizainparaugam nav individuāla rakstura Regulas Nr. 6/2002 6. panta nozīmē
         un tādējādi tas jāatzīst par spēkā neesošu.

      85      Šajos apstākļos otrais pamats ir jānoraida.

       Par trešo pamatu – pilnvaru nepareizu izmantošanu Regulas Nr. 6/2002 61. panta 2. punkta nozīmē
       Lietas dalībnieku argumenti
      86      Prasītāja norāda, ka Apelāciju padome ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, pirmkārt, tādā ziņā, ka no tiesību viedokļa nav
         pietiekami izvērtējusi visus prasītājas izvirzītos argumentus un iesniegtos pierādījumus, it īpaši pavadrēķinu; otrkārt, tādā
         ziņā, ka nav ņēmusi vērā modelētāja radošo brīvību attiecībā uz kakla lenti un stiprinājuma elementu, un, treškārt, tādā ziņā,
         ka ir pamatojusi apstrīdēto lēmumu ar kļūdainu vērtējumu par apstrīdētā dizainparauga stiprinājuma elementu. Šajā ziņā prasītāja
         uzskata, ka Apelāciju padome nav veikusi īstu pārbaudi, bet vienīgi sniegusi konstatējumus, kas nav pamatoti ar argumentiem
         vai norādēm uz pierādījumiem, tādējādi pārkāpdama prasītājas tiesības uz aizstāvību. Turklāt esot iespējams, ka, atsaucoties
         uz faktu, ka stiprinājuma elements ir attēlots ar punktētām līnijām, Apelāciju padome esot norādījusi uz nezināmu dizainparaugu.

      87      ITSB apstrīd prasītājas argumentu pamatotību.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      88      Jāatgādina, ka pilnvaru nepareizas izmantošanas jēdzienam Savienības tiesībās ir precīzs apjoms un tas attiecas uz situāciju,
         kurā administratīva iestāde izmanto savas pilnvaras citam mērķim, nevis tam, kuram pilnvaras tai tikušas piešķirtas. Šajā
         ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka lēmumā ir nepareizi izmantotas pilnvaras, ja uz objektīvu, atbilstošu un saskanīgu
         norāžu pamata ir redzams, ka tas ir pieņemts citu, nevis noteikto mērķu sasniegšanai (Vispārējās tiesas 1996. gada 24. aprīļa
         spriedums apvienotajās lietās T‑551/93 un no T‑231/94 līdz T‑234/94 Industrias Pesqueras Campos u.c./Komisija, Recueil, II‑247. lpp., 168. punkts, un 2000. gada 12. janvāra spriedums lietā T‑19/99 DKV/ITSB (“COMPANYLINE”), Recueil, II‑1. lpp., 33. punkts).

      89      Šajā lietā prasītāja nav pierādījusi šādu norāžu esamību un pat nav apgalvojusi, ka tādas pastāvētu. Vēl jo vairāk, varbūtējie
         pilnvaru nepareizas izmantošanas gadījumi, uz ko tā norāda, veido iespējamas kļūdas vērtējumā, kas var izpausties kā Regulas
         Nr. 6/2002 4., 6. un 7. panta normu pārkāpums. No pirmā un otrā pamata pārbaudes izriet, ka prasītājas apgalvojumi šajā jautājumā
         katrā ziņā nav pamatoti.

      90      Attiecībā uz varbūtējo prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu no Regulas Nr. 6/2002 62. panta izriet, ka ITSB lēmumu pamatā
         ir tikai tādi iemesli vai pierādījumi, par kuriem lietas dalībniekiem ir bijusi iespēja paust nostāju. Šajā lietā instancēs
         ITSB prasītāja ir paudusi viedokli par pavadrēķina pierādījuma spēku, par modelētāja radošo brīvību, par “SYMBICORT” dizainparauga
         attēlojuma nepilnīgumu un par stiprinājuma elementa svarīgumu vispārējā iespaidā, ko rada kakla lentei piestiprināts pulkstenis.
         Pats apstāklis, ka stiprinājuma elements neietilpst elementos, kuri tiek aizsargāti ar apstrīdēto dizainparaugu, ir skaidri
         minēts Anulēšanas nodaļas lēmuma 21. punktā, tāpēc prasītāja varēja sniegt par to apsvērumus apelācijas procesā. Tātad arī
         iebildums par prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu ir jānoraida.

      91      Tā kā argumenti, kas izvirzīti saistībā ar trešo pamatu, varētu tikt interpretēti arī tādējādi, ka tie attiecas uz Regulas
         Nr. 6/2002 62. pantā precizētā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu vai uz minētās regulas 63. panta 1. punktā paredzētā
         pienākuma pārbaudīt lietas dalībnieku izvirzītos pamatus un iesniegtās prasības pārkāpumu, ir jākonstatē, ka apstrīdētajā
         lēmumā ir saskanīgi un pietiekami sīki izklāstīti iemesli, kuru dēļ Apelāciju padome ir uzskatījusi, pirmkārt, ka pierādījumi
         par “SYMBICORT” dizainparaugu, it īpaši pavadrēķins, ir ticami un tiem ir pierādījumu [spēks] (apstrīdētā lēmuma 7. un 15.–17. punkts)
         un, otrkārt, ka informēta lietotāja uztverē apstrīdētais dizainparaugs rada tādu pašu vispārējo iespaidu kā “SYMBICORT” dizainparaugs,
         ņemot vērā modelētāja radošo brīvību (apstrīdētā lēmuma 18.–22. punkts). Tādējādi apstrīdētais lēmums šajā ziņā nav prettiesisks.

      92      Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, trešais pamats ir jānoraida.

      93      Tā kā neviens no prasītājas izvirzītajiem pamatiem nav pamatots tiktāl, ciktāl tie attiecas uz pierādījumiem par “SYMBICORT”
         dizainparauga nodošanu atklātībā un minētā dizainparauga salīdzinājumu ar apstrīdēto dizainparaugu, tad šie pamati vairs nav
         jāizskata attiecībā uz C un F dizainparaugiem atbilstoši izklāstam šī sprieduma 12.–15. punktā. Šajos apstākļos Apelāciju
         padomes veiktais apstrīdēto dizainparaugu salīdzinājums ar “SYMBICORT” dizainparaugu ir pietiekams apstrīdētā lēmuma pamats.

      94      Tādējādi prasība ir pilnībā jānoraida.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      95      Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai
         jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ITSB prasījumiem.

      Ar šādu pamatojumu
      VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
      nospriež:
      1)      prasību noraidīt;
      2)      Sphere Time atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               Pelikánová

               Jürimäe

               Van der Woude

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2011. gada 14. jūnijā.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – angļu.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2015. gada 25. jūnijā.#Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH pret Gerhard und Jürgen Vogel GbR u.c.#Landgericht Mannheim lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopienas augu šķirņu aizsardzība – Regula (ES) Nr. 2100/94 – 14. pantā paredzētā atkāpe – Ievāktā produkta izmantošana, ko lauksaimnieki veic pavairošanas mērķiem bez īpašnieka atļaujas – Lauksaimnieku pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību par šo izmantošanu – Termiņš, kādā ir jāsamaksā šī atlīdzība, lai varētu tikt piemērota atkāpe – Īpašnieka iespēja izmantot 94. pantu – Pārkāpums.#Lieta C-242/14.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2015. gada 25. jūnijā (
            *1
         )
      “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopienas augu šķirņu aizsardzība — Regula (ES) Nr. 2100/94 — 14. pantā paredzētā atkāpe — Ievāktā produkta izmantošana, ko lauksaimnieki veic pavairošanas mērķiem bez īpašnieka atļaujas — Lauksaimnieku pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību par šo izmantošanu — Termiņš, kādā ir jāsamaksā šī atlīdzība, lai varētu tikt piemērota atkāpe — Īpašnieka iespēja izmantot 94. pantu — Pārkāpums”
      Lieta C‑242/14
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Landgericht Mannheim (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2014. gada 9. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2014. gada 19. maijā, tiesvedībā

            Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      pret

            Gerhard und Jürgen Vogel GbR ,

            Jürgen Vogel ,

            Gerhard Vogel .

      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot], A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev], Ž. L. da Krušs Vilasa [J. L. da Cruz Vilaça] un K. Likurgs [C. Lycourgos] (referents),
      ģenerāladvokāts N. Jēskinens [N. Jääskinen],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

                  Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH vārdā – K. von Gierke un E. Trauernicht, Rechtsanwälte,

               —

                  Gerhard und Jürgen Vogel GbR, kā arī G. un J. Vogel vārdā – J. Beismann un M. Miersch, Rechtsanwälte,

               —

               Spānijas valdības vārdā – A. Gavela Llopis, pārstāvis,

               —

               Nīderlandes valdības vārdā – M. Bulterman un C. Schillemans, kā J. Langer, pārstāvji,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – G. von Rintelen un I. Galindo Martín, pārstāvji,

         noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2015. gada 5. marta tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.) un Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 173, 14. lpp.), noteiktas tiesību normas.

               2

               Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (turpmāk tekstā – “STV”), kas pārstāv Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieka intereses attiecībā uz ziemas miežu šķirni ‘Finita’, un Gerhard und Jürgen Vogel GbR, lauksaimniecības sabiedrību, kā arī G. un J. Vogel, kuri ir personiski atbildīgi šīs sabiedrības dalībnieki, par to, ka pēdējie minētie audzēja šo šķirni.

         Atbilstošās tiesību normas

         Regula Nr. 2100/94

               3

               Regulas Nr. 2100/94 13. pantā “Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieka tiesības un aizliegtās darbības” ir noteikts:
               “1.   Kopienas augu šķirņu aizsardzības nolūks ir panākt, ka Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieks vai īpašnieki, kas šeit turpmāk saukti par “īpašnieku”, ir tiesīgi veikt darbības, kas izklāstītas 2. punktā.
               2.   Neierobežojot 15. un 16. pantu, attiecībā uz šķirnes komponentiem vai no aizsargājamās šķirnes ievākto materiālu, šeit turpmāk abi saukti “materiāls”, vajadzīga īpašnieka atļauja šādām darbībām:

                        a)

                        ražošanai vai atjaunošanai (pavairošanai);

                  [..].
               Īpašnieks var dot atļauju, ievērojot nosacījumus un ierobežojumus.
               [..]”

               4

               Šīs regulas 14. pantā “Atkāpe no Kopienas augu šķirņu aizsardzības” ir paredzēts:
               “1.   Neatkarīgi no 13. panta 2. punkta un lauksaimniecības produkcijas aizsardzības nolūkā lauksaimnieki pavairošanai laukā paši savā īpašumā drīkst lietot ievākto produktu, ko viņi ieguvuši, savā saimniecībā stādot tās šķirnes pavairojamo materiālu, kura nav šķirnes hibrīds vai sintētiska šķirne, uz ko attiecas Kopienas augu šķirņu aizsardzība.
               2.   1. punktu piemēro vienīgi šādām lauksaimniecības augu sugām:
               [..]

                        b)

                        graudaugiem:

                  [..]

                  Hordeum vulgare L – miežiem
               [..].
               3.   Nosacījumus 1. punktā paredzētās atkāpes īstenošanai un selekcionāra un lauksaimnieka likumīgo interešu aizstāvībai pirms šīs regulas stāšanās spēkā nosaka īstenošanas noteikumos, ievērojot 114. pantu, pamatojoties uz šādiem kritērijiem:
               [..]

                        —

                        sīkzemniekiem nav jāmaksā nekāda atlīdzība īpašniekam; par sīkzemniekiem uzskata; [..]
                        [..]

                        —

                        citiem lauksaimniekiem jāmaksā īpašniekam taisnīga atlīdzība, kas ir ievērojami zemāka nekā summa, ko iekasē par tās pašas šķirnes pavairojamā materiāla licencētu ražošanu tādā pašā platībā; attiecīgās taisnīgās atlīdzības faktiskais apjoms laika gaitā var mainīties, ievērojot to, kādā mērā izmanto 1. punktā paredzēto atkāpšanos attiecībā uz attiecīgo šķirni,

                        —

                        par uzraudzību atbilstībai šā panta noteikumiem vai tiem noteikumiem, kas pieņemti, ievērojot šo pantu, atbild vienīgi īpašnieki; organizējot šo uzraudzību, viņi nedrīkst paredzēt palīdzību no oficiālām iestādēm,

                        —

                        lauksaimnieki vai pārstrādātāji sniedz īpašniekiem pēc viņu pieprasījuma attiecīgu informāciju; attiecīgu informāciju var sniegt arī oficiālas iestādes, kas saistītas ar lauksaimnieciskās ražošanas uzraudzību, ja šādu informāciju gūst, veicot ierastus uzdevumus bez papildu apgrūtinājuma vai izmaksām. [..]”

               5

               Minētās regulas 94. pantā, kas attiecas uz civilprasībām, kuras var tikt celtas saistībā ar tādu augu šķirnes izmantošanu, kas veido pārkāpumu, ir noteikts:
               “1.   Lai kurš:

                        a)

                        nebūdams tiesīgs to darīt, veiktu vienu no 13. panta 2. punktā izklāstītajām darbībām attiecībā uz šķirni, kam ir piešķirta Kopienas augu šķirņu aizsardzība
                        [..]

                  īpašnieks viņu var iesūdzēt tiesā, lai viņš novērstu šādu pārkāpumu vai samaksātu saprātīgu kompensāciju, vai veiktu kā vienu, tā otru.
               2.   Lai kurš tā rīkotos apzināti vai nolaidības dēļ, viņš turklāt atlīdzina īpašniekam jebkādus papildu zaudējumus, kas radušies no attiecīgās darbības. Nenozīmīgas nolaidības gadījumā šīs prasības var samazināt atbilstīgi šādas nenozīmīgas nolaidības pakāpei, tomēr ne tādā mērā, lai tās būtu mazākas nekā labums, ko tādējādi ieguvusi persona, kura izdarījusi attiecīgo pārkāpumu.”

         Regula Nr. 1768/95

               6

               Regulas Nr. 1768/95 1. panta 1. punktā ir paredzēts, ka šī regula iedibina īstenošanas noteikumus nosacījumiem, kas ļauj piemērot Regulas Nr. 2100/94 14. panta 1. punktā paredzēto izņēmumu.

               7

               Šīs regulas 2. pants ir izteikts šādi:
               “1.   Šīs regulas 1. pantā minētos nosacījumus īsteno gan selekcionāru pārstāvošais īpašnieks, gan lauksaimnieks, rīkojoties tā, lai aizsargātu viens otra likumīgās intereses.
               2.   Likumīgās intereses netiek uzskatītas par aizsargātām, ja uz viena vai vairākas no šīm interesēm tiek nelabvēlīgi ietekmētas, neņemot vērā vajadzību saglabāt saprātīgu līdzsvaru starp tām vai vajadzību pēc samērības starp attiecīgā nosacījuma mērķi un tā īstenošanas faktiskajām sekām.”

               8

               Minētās regulas 6. panta “Individuāls maksāšanas pienākums” 1. punktā ir noteikts:
               “Neskarot 2. punktā paredzēto, lauksaimnieka individuālais pienākums maksāt taisnīgu atlīdzību rodas tad, kad viņš faktiski izmanto ievākto produktu pavairošanas mērķiem savā laukā.
               Īpašnieks var noteikt maksāšanas termiņu un veidu. Tomēr viņš nevar noteikt agrāku maksāšanas termiņu par dienu, kad rodas pienākums.”

               9

               Šīs pašas regulas 7. panta “Sīkzemnieki” 2. punktā ir noteikts:
               “Lauksaimnieka saimniecības platības, kurās augi ir audzēti, bet kas uz laiku vai pastāvīgi ir pārvērsta atmatā tirgū laišanas gadā, kas sākas 1. jūlijā un beidzas nākamā kalendārā gada 30. jūnijā (“tirgū laišanas gads”), kurā būtu jāmaksā atlīdzība, ir uzskatāmas par platībām, kurās joprojām audzē augus, ja par šo atmatu subsīdijas vai kompensējošos maksājumus ir piešķīrusi Kopiena vai attiecīgā dalībvalsts.”

               10

               Regulas Nr. 1768/95 17. pantā “Pārkāpums” ir noteikts:
               “Īpašnieks var atsaukties uz tiesībām, ko dod Kopienas augu šķirņu aizsardzība, attiecībā pret personu, kas apstrīd jebkuru no nosacījumiem vai ierobežojumiem, kas saistīti ar izņēmumu, kā paredzēts pamatregulas 14. pantā, kas precizēts šajā regulā.”

         Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

               11

                  STV ir aizsargāto augu šķirņu īpašnieku apvienība, kas tostarp pārvalda saskaņā ar Regulu Nr. 2100/94 aizsargātās ziemas miežu šķirnes ‘Finita’ īpašnieka tiesības. STV savā interneta vietnē publicē sarakstu ar visām tām aizsargātajām augu šķirnēm, attiecībā uz kurām piešķirto tiesību administrēšana tai ir piešķirta dažādos tirdzniecības gados, kā arī summas, kas maksājamas par šo šķirņu audzēšanu. Turklāt katru gadu STV, nenorādot konkrētu šķirni, pieprasa lauksaimniekiem sniegt informāciju par kādas no aizsargātajām augu šķirnēm, attiecībā uz kurām piešķirtās tiesības tā administrē, iespējamo audzēšanu, šim nolūkam nosūtot lauksaimniekiem paziņojuma par audzēšanu veidlapas kopā ar rokasgrāmatu, kurā ir iekļautas visas šķirnes, attiecībā uz kurām piešķirtās tiesības tā pārvalda attiecīgajā tirdzniecības gadā, kā arī attiecīgo šķirņu īpašnieku un lietošanas tiesību īpašnieku vārdi. G. un J. Vogel, kuriem nav nekādu līgumattiecību ar STV, uz šo informācijas pieprasījumu neatbildēja.

               12

               2011. gada 16. decembrīSTV no apstrādātāja uzzināja, ka 2010./2011. tirdzniecības gadā G. un J. Vogel tostarp bija nodevuši apstrādei 35 centnerus ziemas miežu šķirnes ‘Finita’ sēklas.

               13

               Ar 2012. gada 31. maija vēstuli STV lūdza G. un J. Vogel pārbaudīt informāciju par ziemas miežu šķirnes ‘Finita’ audzēšanu, ko STV bija izpaudis minētais apstrādātājs, un nosūtīt STV informāciju par šo audzēšanu, aicinot atbildēt līdz 2012. gada 20. jūnijam. G. un J. Vogel uz šo vēstuli neatbildēja.

               14

               Ar 2012. gada 27. jūlija vēstuli STV pieprasīja G. un J. Vogel samaksāt summu EUR 262,50 apmērā, kas atbilst pilnam nodevas par ziemas miežu šķirnes ‘Finita’ audzēšanu ar licenci, tā saukto “C licenci”, apmēram, kā atlīdzību par kaitējumu, kas radies slēptas aizsargātās šķirnes audzēšanas dēļ. Tā kā maksājums netika veikts, STV2013. gada 18. martā cēla prasību, lai saņemtu minēto zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz Regulas Nr. 2100/94 94. panta 1. un 2. punktu.

               15

               Savas prasības pamatojumam STV apgalvo, ka G. un J. Vogel ir jāsamaksā taisnīga atlīdzība, kas atbilst pilnam nodevas par audzēšanu ar C licenci apmēram saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 94. panta 1. punktu, jo viņi esot veikuši “neatļautu” audzēšanu šīs tiesību normas izpratnē, un ka viņiem nevar tikt piemērota šīs regulas 14. panta 1. punktā paredzētā atkāpe, jo viņi nebija izpildījuši pienākumu samaksāt minētās regulas 14. panta 3. punkta ceturtajā ievilkumā paredzēto atlīdzību. STV turklāt apgalvo, ka šis pienākums veikt maksājumu pastāv neatkarīgi no attiecīgās šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieka lūguma sniegt informāciju un ka lauksaimniekam šis maksājums ir jāveic pirms sēšanas un katrā ziņā pirms tā tirdzniecības gada beigām, kurā audzēšana tika veikta. Katrā ziņā STV vēl arī uzskata, ka tās interneta vietnē publicētā informācija un rokasgrāmata, kurā minētas visas aizsargātās šķirnes, attiecībā uz kurām piešķirto tiesību pārvaldīšana tai ir uzticēta un kura katru gadu tiek nosūtīta lauksaimniekiem, ļauj viņiem pašiem aprēķināt un līdz ar to veikt vajadzīgo maksājumu saistībā ar šo šķirņu audzēšanu.

               16

                  G. un J. Vogel nepiekrīt, ka tiem kā zaudējumu atlīdzība būtu jāmaksā summa, kas atbilst pilnam nodevas par attiecīgās šķirnes audzēšanu ar C licenci apjomam. Viņi turklāt uzskata, ka viņiem ir jāmaksā samazināta summa, jo tā esot “atļauta” audzēšana saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 14. panta 1. punktu. Viņi vēl apgalvo, ka viņiem neesot bijis jāatbild uz 2012. gada 31. maija informācijas pieprasījumu, jo tas neattiecās uz esošo tirdzniecības gadu. Saskaņā ar G. un J. Vogel viedokli, lai varētu uzskatīt, ka ir izpildīti nosacījumi attiecībā uz tiesībām saņemt atlīdzību, esot bijis jābūt pienākuma sniegt informāciju neizpildei.

               17

               Iesniedzējtiesa norāda, ka STV apgalvojums, saskaņā ar kuru lauksaimniekam pēc paša iniciatīvas ir pienākums samaksāt Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta ceturtajā ievilkumā paredzēto atlīdzību pirms sēšanas, rada šaubas it īpaši, ņemot vērā Regulas Nr. 1768/95 6. panta 1. punktu. Tā norāda, ka šai pēdējai tiesību normai, šķiet, ir pretrunā uzskatīt, ka lauksaimniekam šāda atlīdzība būtu jāsamaksā iepriekš pirms sēšanas. Turklāt šī tiesa norāda, ka, ja minētā atlīdzība varētu tikt maksāta pēc aizsargātās šķirnes audzēšanas, rastos jautājums par to, līdz kurai dienai lauksaimniekam šī atlīdzība būtu jāsamaksā, lai viņam varētu tikt piemērota Regulas Nr. 2100/94 14. pantā paredzētā atkāpe un lai tādējādi attiecībā uz viņu nevarētu piemērot šīs regulas 94. pantā paredzētās tiesību normas attiecībā uz pārkāpumu. Pēc minētās tiesas domām, Regulu Nr. 2100/94 un 1768/95 tiesību normās nav skaidras un precīzas atbildes uz šo jautājumu, un Tiesai turklāt nav bijusi iespēja uz to atbildēt.

               18

               Šādos apstākļos Landgericht Mannheim [Manheimas reģionālā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

                        “1)

                        Vai lauksaimniekam, kurš, līgumiski nevienojies ar augu šķirņu īpašnieku, ir izmantojis audzēšanā ievākto aizsargātās augu šķirnes pavairojamo materiālu, ir pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 94. panta 1. punktam un, ja tas izdarīts ar nodomu vai aiz nolaidības, jebkādus papildu zaudējumus augu šķirņu aizsardzības pārkāpuma dēļ šīs regulas 94. panta 2. punkta izpratnē arī tad, ja viņš vēl nav izpildījis savu pienākumu, kas tam uzlikts saskaņā ar šīs regulas 14. panta 3. punkta ceturto ievilkumu kopsakarā ar Regulas Nr. 1768/95 5. un nākamajiem pantiem, samaksāt taisnīgu atlīdzību (nodeva par audzēšanu) brīdī, kad viņš faktiski izmanto ievākto produktu pavairošanas mērķiem savā laukā?

                        2)

                        Ja uz pirmo jautājumu būtu jāatbild tādējādi, ka lauksaimnieks tam uzlikto pienākumu samaksāt taisnīgu atlīdzību par audzēšanu var izpildīt arī pēc tam, kad viņš faktiski ir izmantojis ievākto produktu pavairošanas mērķiem savā laukā, vai minētās tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tajās ir noteikti termiņi, kuros lauksaimniekam, kurš audzēšanā ir izmantojis no aizsargātās augu šķirnes ievākto produktu, ir jāizpilda tam uzliktais pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību par audzēšanu, lai audzēšanu Regulas Nr. 2100/94 94. panta 1. punkta izpratnē kopsakarā ar šīs regulas 14. pantu varētu atzīt par “likumīgu?”

         Par prejudiciālajiem jautājumiem

               19

               Ar saviem jautājumiem, kuri ir jāapskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, kurā brīdī lauksaimniekam, kurš, līgumiski nevienojoties ar attiecīgās augu šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieku, ir izmantojis audzēšanā ievākto aizsargātās augu šķirnes pavairojamo materiālu (saimniecībā ievāktās sēklas), ir jāizpilda pienākums samaksāt Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punktā ceturtajā ievilkumā paredzēto taisnīgo atlīdzību (turpmāk tekstā – “taisnīgā atlīdzība, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu”), lai viņam varētu tikt piemērota šajā 14. pantā paredzētā atkāpe attiecībā uz īpašnieka atļaujas saņemšanu.

               20

               Vispirms ir jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 13. panta 2. punktam attiecībā uz šķirnes komponentiem vai no aizsargājamās šķirnes ievākto materiālu ir vajadzīga augu šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieka atļauja, tostarp audzēšanai vai atjaunošanai (pavairošanai). Šajā kontekstā šīs regulas 14. panta 1. punktā ir paredzēta atkāpe no šī principa, jo ievāktā produkta izmantošanai, ko lauksaimnieki savā īpašumā veic pavairošanas laukā vajadzībām, nav vajadzīga aizsardzības tiesību īpašnieka atļauja, ja tie izpilda noteiktus minētās regulas 14. panta 3. punktā tieši norādītos nosacījumus (skat. spriedumu Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, 21. un 22. punkts).

               21

               Viens no šiem nosacījumiem, kas paredzēts Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta ceturtajā daļā, ir taisnīgas atlīdzības, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, samaksa attiecīgās augu šķirnes aizsardzības īpašniekam saistībā ar minēto izmantošanu.

               22

               Ja lauksaimnieks, kurš izmanto produktu, kas ievākts, audzējot aizsargātas augu šķirnes pavairojamo materiālu, nesamaksā šim īpašniekam minēto atlīdzību, viņš nevar atsaukties uz Regulas Nr. 2100/94 14. panta 1. punktu un tādējādi ir uzskatāms par tādu, kurš bez atļaujas ir izdarījis vienu no šīs regulas 13. panta 2. punktā minētajām darbībām. Līdz ar to no šīs pašas regulas 94. panta izriet, ka minētais īpašnieks šo lauksaimnieku var iesūdzēt tiesā, lai tiku novērsts šāds pārkāpums vai samaksāta taisnīga atlīdzība vai arī lai veiktu kā vienu, tā otru. Ja runa ir par apzinātu rīcību vai nolaidību, lauksaimnieks turklāt atlīdzina īpašniekam radušos papildu zaudējumus (spriedums Schulin, C‑305/00, EU:C:2003:218, 71. punkts).

               23

               Iesniedzējtiesai vispirms rodas jautājums, vai attiecīgajam lauksaimniekam taisnīgā atlīdzība, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, ir jāsamaksā, pirms ievāktais produkts tiek faktiski izmantots pavairošanai laukā.

               24

               Šajā ziņā Regulas Nr. 1768/95, ar ko ievieš noteikumus par pienākuma samaksāt taisnīgo atlīdzību, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, īstenošanu, 6. panta 1. punkta otrajā daļā ir noteikts, ka, ja attiecīgās augu šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieks var noteikt maksāšanas termiņu un veidu, šo maksājumu nevar pieprasīt agrāk par dienu, kurā rodas pienākums samaksāt taisnīgo atlīdzību. Saskaņā ar šīs regulas 6. panta 1. punkta pirmo daļu šis pienākums rodas tad, kad lauksaimnieks faktiski izmanto no aizsargātās šķirnes ievākto produktu pavairošanas mērķiem savā laukā. No tā izriet, ka lauksaimnieks minēto pienākumu joprojām var izpildīt arī pēc tam, kad viņš ir iesējis no aizsargātās šķirnes ievākto produktu, jo šī diena, kurā šis produkts pavairošanas mērķiem faktiski tiek izmantos laukā, ir nevis termiņš, līdz kuram ir jāsamaksā taisnīgā atlīdzība, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, bet gan brīdis, no kura rodas pienākums maksāt šo atlīdzību.

               25

               Lai arī minētā tiesību norma ļauj apgalvot, ka lauksaimnieks pienākumu samaksāt taisnīgo atlīdzību, kas rada tiesības uz atkāpi, vēl var izpildīt arī pēc tam, kad viņš jau faktiski ir iesējis no aizsargātās šķirnes ievākto produktu, šajā pašā tiesību normā nekādi nav norādīts termiņš, kādā šim lauksaimniekam minētā atlīdzība ir jāsamaksā, ja īpašnieks viņam nav noteicis nekādu termiņu saskaņā ar Regulas Nr. 1768/95 6. panta 1. punkta pirmo daļu.

               26

               Šajā ziņā J. un G. Vogel un Spānijas valdība būtībā apgalvo, ka minētais termiņš var sākties nenoteiktā brīdī. Tie, pamatojoties it īpaši uz Regulas Nr. 1768/95 6. panta 1. punktu, šajā ziņā norāda, ka, lai arī šajā tiesību normā ir paredzēta pienākuma veikt maksājumu rašanās, tajā nekādi nav atrunāts termiņš, līdz kuram maksājums jāveic.

               27

               Tomēr šāda interpretācija nevar tikt atbalstīta.

               28

               Faktiski, pirmkārt, kā arī norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 39. punktā, atļaujot lauksaimniekam, kurš ir izmantojis audzēšanā ievākto aizsargātās augu šķirnes pavairojamo materiālu (saimniecībā ievāktās sēklas), bez jebkāda ierobežojuma laikā izpildīt pienākumu samaksāt taisnīgo atlīdzību, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, un līdz ar to ļaujot viņam uz nenoteiktu laiku atsaukties uz Regulas Nr. 2100/94 14. pantā paredzēto atkāpi, atņemtu šīs regulas 94. pantā paredzētajai iespējai celt prasību tiesā lietderīgo iedarbību. Turklāt, paredzot šādu prasību celšanu pret jebkuru pārkāpēju, kurš nav izpildījis minēto pienākumu, 94. pantā nav pieļauts tas, ka šis pārkāpējs varētu koriģēt savu situāciju pēc tam, kad aizsardzības īpašnieks ir uzzinājis par aizsargātās augu šķirnes neatļautu izmantošanu. No tā izriet, ka, tikai nosakot termiņu, kādā veicams šis maksājums, varētu garantēt minēto prasību faktisku celšanu.

               29

               Otrkārt, ir jāatgādina, ka vienīgi augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieki ir atbildīgi par aizsargāto šķirņu izmantošanas atļautās audzēšanas kontekstā kontroli un uzraudzību un tādējādi tie ir atkarīgi no attiecīgo lauksaimnieku labticības un sadarbības (spriedums Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, 42. punkts). Tādējādi tas, ka precīzi nav noteikts termiņš, kas lauksaimniekiem būtu jāievēro, lai izpildītu pienākumu samaksāt taisnīgo atlīdzību, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, varētu iedrošināt lauksaimniekus kavēt šo maksājumu uz nenoteiktu laiku ar cerību no tā izvairīties vispār. Atļaut lauksaimniekiem neizpildīt savus pašu pienākumus attiecībā pret īpašniekiem būtu pretrunā Regulas Nr. 1768/95 2. pantā paredzētajam mērķim saglabāt saprātīgu līdzsvaru starp lauksaimnieku un attiecīgo īpašnieku savstarpējām likumīgajām interesēm.

               30

               Izvērtējot, vai attiecīgajās tiesību normās faktiski ir paredzēts maksājuma termiņš, ir jānorāda, ka no Regulas Nr. 1768/95 7. panta 2. punkta izriet, ka tirdzniecības gads, kurā būtu jāsamaksā atlīdzība, sākas 1. jūlijā un beidzas nākamā kalendārā gada 30. jūnijā. Lai arī šī tiesību norma attiecas uz “sīkzemnieku” platību, kurās audzē augus, noteikšanu, no tās skaidri izriet, ka iestāde, kas ir šīs regulas autore, nosakot Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta piemērošanas noteikumus, uzskatīja, ka tirdzniecības gads, kurā tika izmantots audzēšanā ievāktais aizsargātās augu šķirnes pavairojamais materiāls (saimniecībā ievāktās sēklas), ir attiecīgais laikposms, kura laikā ir jāsamaksā taisnīgā atlīdzība, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu.

               31

               Līdz ar to ir jāuzskata, ka lauksaimnieks, kurš nav samaksājis taisnīgo atlīdzību, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, termiņā, kas beidzas tā tirdzniecības gada beigās, kurā ir notikusi audzēšanā ievāktās aizsargātās augu šķirnes pavairojamā materiāla izmantošana, nenoslēdzot šajā ziņā līgumu ar aizsardzības tiesību īpašnieku, bez atļaujas ir veicis kādu no Regulas Nr. 2100/94 13. panta 2. punktā paredzētajām darbībām, kas ļauj īpašniekam celt šīs regulas 94. panta paredzēto prasību.

               32

               Ņemot vērā visus apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka, lai varētu tikt piemērota Regulas Nr. 2100/94 14. pantā paredzētā atkāpe no pienākuma saņemt attiecīgās augu šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieka atļauju, lauksaimniekam, kurš, līgumiski nevienojoties ar īpašnieku, ir izmantojis audzēšanā ievākto aizsargātās augu šķirnes pavairojamo materiālu (saimniecībā ievāktās sēklas), ir jāizpilda pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību, kas rada tiesības uz atkāpes piemērošanu, termiņā, kas beidzas tā tirdzniecības gada beigās, kurā šī izmantošana ir notikusi, proti, vēlākais līdz nākamajam 30. jūnijam pēc atkārtotās apsēšanas.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               33

               Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

                     Lai varētu tikt piemērota Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 14. pantā paredzētā atkāpe no pienākuma saņemt attiecīgās augu šķirnes aizsardzības tiesību īpašnieka atļauju, lauksaimniekam, kurš, līgumiski nevienojoties ar īpašnieku, ir izmantojis audzēšanā ievākto aizsargātās augu šķirnes pavairojamo materiālu (saimniecībā ievāktās sēklas), ir jāizpilda pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību, kas maksājama saskaņā ar minētā 14. panta 3. punkta ceturto ievilkumu, termiņā, kas beidzas tā tirdzniecības gada beigās, kurā šī izmantošana ir notikusi, proti, vēlākais līdz nākamajam 30. jūnijam pēc atkārtotās apsēšanas.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – vācu.