title: Apvienotās lietas T-225/07 un T-364/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. septembra spriedums — Thomson Sales Europe/Komisija (Muitas savienība — Taizemē ražotu krāsu televizoru imports — Ievedmuitas nodokļu atlaišana — Rupja neuzmanība — Ievedmuitas nodokļa vēlāka nepiedzīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Nelabvēlīgs akts — Nepieņemamība)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/58

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. septembra spriedums — Thomson Sales Europe/Komisija
   (apvienotās lietas T-225/07 un T-364/07) (1)

   (Muitas savienība - Taizemē ražotu krāsu televizoru imports - Ievedmuitas nodokļu atlaišana - Rupja neuzmanība - Ievedmuitas nodokļa vēlāka nepiedzīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Nelabvēlīgs akts - Nepieņemamība)
   2009/C 267/101
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Thomson Sales Europe, Boulogne-Billancourt (Francija) (pārstāvji — F. Goguel un F. Foucault, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — lietā T-225/07 X. Lewis, H. van Vliet un S. Schønberg, lietā T-364/07 X. Lewis un M. Patakia)

      Priekšmets

   Lietā T-225/07 — lūgums atcelt Komisijas 2007. gada 7. maija Lēmumu REM Nr. 03/05, kurā Francijas iestādēm ir norādīts, ka nav pamata atlaist ievedmuitas nodokli par Taizemē ražotiem krāsu televizoriem, kas minēti to 2005. gada 14. septembra lūgumā, kā arī lietā T-364/07 — lūgums atcelt Komisijas 2007. gada 20. jūlija vēstuli, ar ko netiek apstiprinātas tiesības vēlāk nepiedzīt ievedmuitas nodokli par minētajiem televizoriem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Thomson Sales Europe sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.


title: Lieta C-170/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/30

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (lieta C-170/09)
   2009/C 153/57
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Peere un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (1), prasības, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2005/60/EK transponēšanai valsts tiesībās noteiktais termiņš beidzās 2007. gada 15. decembrī. Taču prasības celšanas dienā atbildētāja joprojām nav veikusi visus direktīvas transponēšanai vajadzīgos pasākumus vai katrā ziņā nav tos darījusi zināmus Komisijai.

      (1)  OV L 309, 15. lpp.


title: Lieta T-341/10: Prasība, kas celta 2010. gada 20. augustā — F91 Diddeléng u.c./Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/32

         Prasība, kas celta 2010. gada 20. augustā — F91 Diddeléng u.c./Komisija
   (Lieta T-341/10)
   ()
   2010/C 301/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: F91 Diddeléng (Dudelanža, Luksemburga), Julien Bonnetaud (Yutz, Francija), Thomas Gruszczynski (Amnéville, Francija), Rainer Hauck (Maxdorf, Vācija), Stéphane Martine (Esch-sur-Alzette, Luksemburga), Grégory Molnar (Moyeuvre-Grande, Francija) un Yann Thibout (Algrange, Francija) (pārstāvji — L. Misson, C. Delrée un G. Ernes, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Eiropas Komisijas 2010. gada 3. jūnija lēmumu;

               —

               atcelt reglamentus, ar kuriem ir pārkāpts LESD 45. un 101. pants;

               —

               noteikt atbilstošus sodus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji (Dudelanžas futbola klubs un minētajā klubā nodarbinātie spēlētāji, kuriem nav Luksemburgas pilsonības) lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 3. jūnija lēmumu, kas paziņots ar 2010. gada 21. jūnija vēstuli un ar ko Komisija prasītājus informēja par to, ka bez virzības ir atstāta viņu sūdzība pret Fédération Luxembourgeoise de Football [Luksemburgas Futbola federāciju] (turpmāk tekstā — “FLF”), kura iesniegta, pamatojoties uz LESD 45. un 101. pantu, un kuras priekšmets ir FLF reglaments, ar ko prasītājiem ir aizliegts piedalīties vairākās futbola spēlēs, ja spēles protokolā norādīto ārvalstu spēlētāju skaits pārsniedz noteiktu FLF reglamentā paredzētu spēlētāju skaitu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji norāda uz diviem pamatiem par:

               —

               LESD 45. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl pašlaik FLF reglamentā ietvertais pienākums oficiālajā spēļu protokolā uzskaitīt septiņus spēlētājus ar Luksemburgā apstiprinātu pirmo licenci, kā arī aizliegums šajā pašā spēļu protokolā uzskaitīt vairāk par četriem spēlētājiem, kuri uz klubu ir pārgājuši spēļu sezonas laikā, esot jāuzskata par tiešu diskrimināciju, kas dalībvalsts pilsonim traucējot veikt saimniecisko darbību Luksemburgas teritorijā. Prasītāji turklāt norāda, ka, ja vien FLF reglamentā ir ietverta nevis tieša, bet netieša diskriminācija, FLF norādītie mērķi, proti, ka tās darbības mērķis ir veicināt futbolu kā amatieru sporta veidu, ir nepamatoti un tādējādi nevar tikt uzskatīti par leģitīmiem mērķiem. Tādējādi ierobežojumi esot nesamērīgi ar vēlamo mērķi;

               —

               LESD 101. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl FLF esot jāuzskata par uzņēmumu apvienību, kura pārkāpj konkurences tiesības un īpaši LESD 101. pantu tiktāl, ciktāl ierobežojumi attiecībā uz ārvalstu spēlētāju skaitu radot ekonomiskas sekas profesionāliem sportiskiem un apdraudot Luksemburgas futbola klubu brīvu konkurenci.


title: Lieta T-220/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. jūlija spriedums — Ergo Versicherungsgruppe /ITSB — Société de développement et de recherche industrielle ( “ERGO“ ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ERGO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “URGO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/47

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. jūlija spriedums — Ergo Versicherungsgruppe/ITSB — Société de développement et de recherche industrielle (“ERGO“)
   (Lieta T-220/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ERGO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “URGO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 269/103
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ergo Versicherungsgruppe AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — V. von Bomhard, A. W. Renck, T. Dolde, J. Pause, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — B. Schmidt)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Société de développement et de recherche industrielle (Chenôve, Francija) (pārstāvis — K. Dröge, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 20. marta lēmumu lietā R 515/2008-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Société de développement et de recherche industrielle un Ergo Versicherungsgruppe AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ergo Versicherungsgruppe AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta T-416/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. jūlijā – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Papouis Dairies (“fino”)

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/53

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. jūlijā – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Papouis Dairies (“fino”)
   (Lieta T-416/17)
   (2017/C 277/77)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosija, Kipra) (pārstāvji – S. Malynicz, QC, un V. Marsland, Solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Papouis Dairies LTD (Nikosija, Kipra)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības krāsainā grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “fino” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 180 791

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 2759/2014-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-153/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. martā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. martā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

   (Lieta C-153/17)
   (2017/C 178/11)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Atbildētāja: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja vispārējās pieskaitāmās izmaksas, kas ir attiecinātas uz līzinga darījumiem (kurus veido finanšu darījumi, kas ir atbrīvoti no nodokļiem, un darījumi ar automašīnām, kuri ir apliekami ar nodokļiem), ir iekļautas tikai tajos nodokļa maksātāja finanšu darījumos, kas ir atbrīvoti no nodokļiem, vai nodokļa maksātājam ir tiesības atskaitīt jebkādu priekšnodokli par šīm izmaksām?

               2)

               Kā pareizi interpretēt sprieduma lietā C-98/98 Midland Bank 31. punktu un it īpaši apgalvojumu, ka pieskaitāmās izmaksas “ir daļa no nodokļu maksātāja vispārējiem izdevumiem un tādēļ tās kā tādas veido daļu no šī uzņēmuma produktu cenas”?
               It īpaši:

                           a)

                           Vai šī frāze ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstij vienmēr zināms priekšnodoklis ir jāattiecina uz katru darījumu atbilstoši jebkurai īpašai metodei, kas ir pieņemta atbilstoši Direktīvas (1) 173. panta 2. punkta c) apakšpunktam?

                           b)

                           Vai tas tā ir arī gadījumā, ja faktiski pieskaitāmās izmaksas nav iekļautas uzņēmuma ar nodokli apliekamo darbību cenā?

               3)

               Vai tas, ka pieskaitāmās izmaksas faktiski, vismaz zināmā mērā, ir izlietotas, lai veiktu ar nodokli apliekamus darījumus ar automašīnām,

                           a)

                           nozīmē, ka ir jāatskaita zināma priekšnodokļa daļa par šīm izmaksām?

                           b)

                           Vai tas tā ir, pat ja faktiski pieskaitāmās izmaksas nav iekļautas ar nodokli apliekamo darījumu ar automašīnām cenā?

               4)

               Vai būtībā ir tiesiski neņemt vērā ar nodokli apliekamos darījumus ar automašīnām (vai to vērtību), lai izmantotu īpašu metodi saskaņā ar Direktīvas 173. panta 2. punkta c) apakšpunktu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-182/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 4. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-604/11 un T-292/12 Mega Brands International , Luxembourg , Zweigniederlassung Zug /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 11. aprīlī iesniedza Mega Brands International , Luxembourg , Zweigniederlassung Zug

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 4. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-604/11 un T-292/12 Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 11. aprīlī iesniedza Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug

   (Lieta C-182/14 P)
   2014/C 223/03
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug (pārstāvji – A. Nordemann, M. C. Maier, Rechtsanwälte)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas 2014. gada 4. februāra spriedumu daļā, kas attiecas uz lietu T-292/12;

               —

               nepieciešamības gadījumā nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja balsta savu apelācijas sūdzību uz vienu pamatu, apgalvojot, ka ir pārkāpts Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
   It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo:

               1)

               veicot visaptverošu vērtējumu, nav ņēmusi vērā vai pat pieminējusi, ka agrākā preču zīme “MAGNET 4” ietver ciparu “4”;

               2)

               sprieduma 22. un 25. punktā elementu “MAGNET” ir uzskatījusi par agrākās preču zīmes “MAGNET 4” dominējošo elementu;

               3)

               25. punktā ir piemērojusi atšķirīgus standartus, lai novērtētu apzīmējumu “MAGNET 4” un “MAGNEXT” fonētisko un vizuālo līdzību;

               4)

               35. punktā, visaptveroši novērtējot sajaukšanas iespēju, nav ņēmusi vērā nozīmīgu faktoru savstarpējo saistību, it īpaši agrākās preču zīmes “MAGNET 4” zemo atšķirtspējas pakāpi, apzīmējumu “MAGNET 4” un “MAGNEXT” konceptuālās līdzības neesamību un apzīmējumu niecīgo fonētisko un vizuālo līdzību;

               5)

               35. punktā nav norādījusi pamatotus iemeslus attiecībā uz apzīmējumu “MAGNET 4” un “MAGNEXT” sajaukšanas iespējas esamību.

      (1)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-337/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums ( Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ibrahim Altun / Stadt Böblingen (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmā daļa — Turcijas izcelsmes darba ņēmēja bērna uzturēšanās tiesības — Darba ņēmēja piederība legālajam darba tirgum — Piespiedu bezdarbs — Minētā līguma piemērojamība bēgļiem no Turcijas — Iegūto tiesību zaudēšanas nosacījumi)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/15

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums (Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ibrahim Altun/Stadt Böblingen

   (Lieta C-337/07) (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmā daļa - Turcijas izcelsmes darba ņēmēja bērna uzturēšanās tiesības - Darba ņēmēja piederība legālajam darba tirgum - Piespiedu bezdarbs - Minētā līguma piemērojamība bēgļiem no Turcijas - Iegūto tiesību zaudēšanas nosacījumi)
   (2009/C 44/24)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Stuttgart
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ibrahim Altun

      Atbildētāja: Stadt Böblingen

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Stuttgart — EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmās daļas interpretācija — Turcijas pilsoņa, kurš, būdams nepilngadīgs, ģimenes apvienošanās ietvaros ieceļojis valsts teritorijā, uzturēšanās tiesības — Kriminālsodāmība — Ietekme uz uzturēšanās tiesībām — Piemērojamība Turcijas izcelsmes patvēruma meklētājiem — Tiesības uz patvērumu, kas piešķirtas tēvam, pamatojoties uz nepatiesu informāciju — Tiesību uz patvērumu zaudēšana kā nosacījums no tām izrietošo uzturēšanās tiesību atcelšanai — Atvasinātas tiesības, kas atkarīgas no piederības dalībvalsts likumīgajam darba tirgum trīs gadu laikposmā, kura laikā pastāv ģimenes dzīve kopā ar nepilngadīgo personu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas izveidi, ko pieņēmusi Asociācijas padome, kura nodibināta ar nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, 7. panta pirmās daļas pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka Turcijas izcelsmes darba ņēmēja bērns var izmantot tiesības saskaņā ar šo tiesību normu, ja trīs šī bērna un šī darba ņēmēja kopdzīves gadu laikā šis darba ņēmējs divarpus gadus ir veicis profesionālo darbību un tikai pēc tam nākamos sešus mēnešus bijis bezdarbnieka statusā;

               2)

               tas, ka Turcijas izcelsmes darba ņēmējs ir ieguvis tiesības uzturēties kādā dalībvalstī un līdz ar to tiesības kā politiskajam bēglim piekļūt šīs valsts darba tirgum, nav šķērslis tam, lai kāds viņa ģimenes loceklis varētu izmantot tiesības, kas paredzētas atbilstoši Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmajai daļai;

               3)

               Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja Turcijas izcelsmes darba ņēmējs politiskā bēgļa statusu ir ieguvis, pamatojoties uz nepareizu informāciju, tiesības, ko viņa ģimenes loceklim piešķir šī norma, nevar tikt apšaubītas, ja dienā, kad tika atsaukta šim darba ņēmējam izdotā uzturēšanās atļauja, šis ģimenes loceklis atbilst minētajā normā paredzētajiem nosacījumiem.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-547/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. novembrī — Omya /ITSB — Alpha Calcit ( CALCIMATT )

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/51

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. novembrī — Omya/ITSB — Alpha Calcit (“CALCIMATT”)
   (Lieta T-547/10)
   ()
   2011/C 30/91
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Omya AG (Oftringen, Šveice) (pārstāve — F. Kuschmirek, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH (Ķelne, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 16. septembra lēmumu lietā R 1370/2009-1 un uzdot atbildētājam reģistrēt Kopienas preču zīmes “CALCIMATT” pieteikumu Nr. 5 200 654 attiecībā uz visām pieteikumā minētajām precēm;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti, apturēt tiesvedību līdz tiek pieņemts galīgs nolēmums par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja veicamo iebildumu preču zīmes EU 003513488 “CALCILAN” atvelšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CALCIMATT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 2. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdisko preču zīmju “CALCIPLAST”, “CALCILIT” un “CALCICELL” starptautiskas reģistrācijas attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 19. klasē, Kopienas vārdiskas preču zīmes “Calcilit” un “CALCILAN” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 19. klasē, kā arī valsts vārdiskas preču zīmes “CALCICELL” un “CALCIPLAST” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo konfliktējošās preču zīmes saistībā ar attiecīgi pieteikumā minētajām precēm neesot tik līdzīgas, lai pastāvētu sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-210/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. aprīlī — Versalis /Komisija

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/52

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. aprīlī — Versalis/Komisija
   (Lieta T-210/13)
   2013/C 156/98
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Versalis SpA (San Donato Milanese, Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa, F. Moretti un L. Nascimbene, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētos tiesību aktus un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī lieta ir par lūgumu atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 26. februāra [Lēmumu] [C(2013) 1200, galīgā redakcija] un kopā ar to — Paziņojumu par iebildumiem [C(2013) 1199, galīgā redakcija], ar kuriem Komisija ir formāli sākusi procedūru AT. 40032 — BR/ESBR — Recidīvs, kuras mērķis ir grozīt 2006. gada 29. novembra Lēmumu C(2006) 5700, galīgā redakcija, lietā COMP/F.38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks, ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir daļēji atcēlusi un grozījusi ar 2011. gada 13. jūlija spriedumiem lietā T-39/07 Eni/Komisija un lietā T-59/07 Polimeri Europa/Komisija.
   Ar pirmo un vienīgo prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot pilnvarota atsākt pret prasītāju represīvu procedūru, lai pieņemtu jaunu lēmumu par pārkāpumu. It īpaši, prasītāja uzskata, ka Komisijas sankcionēšanas pilnvaras attiecībā uz Versalis S.p.A. saistībā ar tiem faktiskajiem apstākļiem, uz kuriem attiecas procedūra COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks, esot beigušās pēc 2006. gada 29. novembra Lēmuma C(2006) 5700, galīgā redakcija, pieņemšanas, kuru Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir daļēji atcēlusi un grozījusi ar 2011. gada 13. jūlija spriedumiem lietā T-39/07 Eni/Komisija un lietā T-59/07 Polimeri Europa/Komisija, par kuriem pašlaik ir iesniegta apelācijas sūdzība Tiesā. Komisija, atsākdama represīvās procedūras, vēlas pēc būtības pārskatīt 2006. gada 29. novembra lēmuma motīvu daļu, proti, no jauna izvērtēt prasītājas apsūdzībai norādītos faktus, kuri jau pirmoreiz ir apstiprināti un par kuriem Vispārējā tiesa jau ir lēmusi, īstenojot pilnīgu pārbaudi tiesā. Tādējādi pārkāpuma procesa atsākšana no mērķa un seku viedokļa acīmredzami ir pretrunā principam ne bis in idem, tiesiskās noteiktības principam, tiesiskās paļāvības principam, kā arī tiesībām efektīvi vērsties tiesā.


title: Lieta C-217/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 24. marta rīkojumu lietā T-6/09 Bent Hansen /Eiropas Komisija 2010. gada 5. maijā iesniedza Bent Hansen

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 24. marta rīkojumu lietā T-6/09 Bent Hansen/Eiropas Komisija 2010. gada 5. maijā iesniedza Bent Hansen

   (Lieta C-217/10 P)
   2010/C 195/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Bent Hansen (pārstāvis — I. Anderson, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja prasība ir noraidīta kā acīmredzami nepieņemama attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem;

               —

               Tiesai izskatīt apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzību un piespriest Komisijai samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējam:

                           a)

                           summu EUR 800 000 apmērā vai citu summu, ko Tiesa uzskatītu par taisnīgu un līdzvērtīgu agrākām, tagadējām un turpmākām sāpēm, ciešanām un dzīves kvalitātes samazinājumam nopietnas viņa veselības pasliktināšanās dēļ, ko ir radījis Komisijas patvaļīgais un prettiesiskais atteikums īstenot Direktīvas 96/29 (1) noteikumus, veicot Tules īpaši iesaistīto grupu medicīnas pārbaudes saistībā ar radiācijas radītām slimībām;

                           b)

                           atlīdzināt prasītājam vai medicīniskās aprūpes iestādēm, vai aprūpes sniedzējiem turpmākās medicīniskās aprūpes un medikamentu izmaksas viņa sabojātās veselības atvieglošanai un/vai ārstēšanai, kā norādīts iepriekš a) punktā, ko viņam nenodrošina viņa dalībvalsts valsts medicīnas sistēma;

                           c)

                           apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Vispārējā tiesa, kā nepieņemamu noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību par ārpuslīgumisko atbildību, esot kļūdījusies, sagrozot gan prasījumu raksturu, gan tā pamatus. Šādas sagrozīšanas rezultātā Tiesa neesot saskatījusi prettiesiskumu Komisijas patvaļīgajās un negodīgajās atrunās, atsakoties rīkoties, kuras bezdarbība pārkāpa Vienotos veselības drošības standartus darbinieku un sabiedrības aizsardzībai radiācijas avāriju gadījumos, kurus izraisījusi atomenerģijas izmantošana militārām vajadzībām.

               2)

               Dalībvalstīm kopīgo tiesību principu nepiemērošana. Tiesa neesot novērtējusi Komisijas uzmanības, rūpības un labas pārvaldības trūkuma prettiesiskumu attiecībā uz dalībvalstu sistēmās kopīgiem tiesību principiem, nosakot administratīvo atbildību par indivīdiem radīto kaitējumu, kā tas prasīts EAEK līguma 188. pantā.

               3)

               Komisijas vienīgā konkurences tiesību izņēmuma — pilnvaru pieņemt sūdzības saistībā ar veselības standartiem — neatbilstoša piemērošana. Turklāt Tiesa esot kļūdījusies, uzskatot, ka uz Komisijas militāro radiācijas avāriju Tulē neattiecas direktīvā noteiktā veselības aizsardzība, ņemot vērā Komisijas plašo un vienreizējo rīcības brīvību formulēt ES konkurences politiku ar patstāvīgiem prettiesisku tirdzniecības nolīgumu izņēmumiem. Ar to esot ignorēti šīs Tiesas lēmumi par pieņemamību citās ES jomās, kurās Komisijai nav šāda vienreizēja rīcības brīvība un kurās apgalvojumi par Komisijas bezdarbību nepadara prasību par acīmredzami nepieņemamu.
               Tiesa nav ņēmusi vērā, ka Komisijai nav vienreizēja un neierobežota rīcības brīvība ieviest Vienotos veselības drošības standartus, jo EAEK līgumā ir izsmeļoši noteiktas tiesības noteikt atbrīvojumus un īpaši paredzēti mehānismi indivīdiem, lai sūdzētos par tās administratīvajām kļūdām, atturoties no rīcības, jomās, kurās viņiem ir piešķirta aizsardzība. Tas ietver situācijas, kad atteikums rīkoties ir adresēts citam lietas dalībniekam.

               4)

               Neizvērtēšana, vai ar Komisijas atteikumu rīkoties ir pārkāpts EAEK līgumā noteiktais mērķis aizsargāt darbinieku un sabiedrības veselību.
               Tiesa esot kļūdījusies arī, nenoskaidrojot, vai ar Komisijas atteikumu rīkoties ir pārkāpti EAEK līguma mērķi attiecībā uz Vienoto veselības drošības standartu piemērošanas noteikšanu un nodrošināšanu, lai aizsargātu darbiniekus un sabiedrību no jonizējošās radiācijas ilgtermiņa sekām. Tādējādi tā neievēroja Komisijas pienākumu atbilstoši EAEK līgumam nodrošināt, ka līguma normas tiek piemērotas atbilstoši, ieskaitot tajā ietverto piesardzības principu.

      (1)  Padomes 1996. gada 13. maija Direktīva 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (OV L 159, 1. lpp.).


title: Lieta T-201/09: Prasība, kas celta 2009. gada 22. maijā — Rügen Fisch /ITSB — Schwaaner Fischwaren ( SCOMBER MIX )

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/55

         Prasība, kas celta 2009. gada 22. maijā — Rügen Fisch/ITSB — Schwaaner Fischwaren (“SCOMBER MIX”)
   (lieta T-201/09)
   2009/C 180/102
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rügen Fisch AG, Sassnitz (Vācija) (pārstāvji — O. Spuhler un M. Geiz, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Schwaaner Fischwaren GmbH, Schwaandorf (Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 20. marta lēmumu lietā R 230/2007–4;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrētā Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “SCOMBER MIX” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29. un 35. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 3 227 031)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Schwaaner Fischwaren GmbH

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu atzīt par spēkā neesošu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu un Kopienas preču zīmi atzīt par daļēji spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta (tagad –Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) pārkāpums, jo Kopienas preču zīme “SCOMBER MIX” nav tikai aprakstoša

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/1

         2010/C 148/01
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 134, 22.5.2010.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 113, 1.5.2010.

      OV C 100, 17.4.2010.

      OV C 80, 27.3.2010.

      OV C 63, 13.3.2010.

      OV C 51, 27.2.2010.

      OV C 37, 13.2.2010.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-434/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – younique/EUIPO – Jafer Enterprises R&D (“younique products”)

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/14

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – younique/EUIPO – Jafer Enterprises R&D (“younique products”)
   (Lieta T-434/17)
   (2017/C 318/20)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: younique LLC (Jūta, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – M. Edenborough, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnice: Jafer Enterprises R&D, SLU (Granoļersa, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “younique products” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 191 504

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmums lietā R 1564/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai šājā tiesvedībā radušos un/vai ar to saistītos tiesāšanās izdevumus, kā arī tos, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē; vai arī gadījumā, ja apstrīdētā lēmuma otrā puse piedalītos tiesvedībā personas, kas iestājusies lietā, statusā, piespriest tai un atbildētājam solidāri atlīdzināt prasītājai šājā tiesvedībā radušos un/vai ar to saistītos tiesāšanās izdevumus, kā arī tās, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgā Apelācijas padome esot kļūdījusies attiecībā uz attiecīgā patērētāja uzmanības līmeni un attiecīgo preču zīmju [savstarpējo] līdzību.


title: Lieta T-561/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 25. oktobra spriedums — Beninca /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Komisijas sagatavots dokuments koncentrācijas darījumā starp Deutsche Börse un NYSE Euronext — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/11

         Vispārējās tiesas 2013. gada 25. oktobra spriedums — Beninca/Komisija
   (Lieta T-561/12) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Komisijas sagatavots dokuments koncentrācijas darījumā starp Deutsche Börse un NYSE Euronext - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)
   2013/C 359/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jürgen Beninca (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis — C. Zschocke, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Baquero Cruz un F. Clotuche-Duvieusart)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 9. oktobra lēmumu, ar kuru atteikta piekļuve Ģenerāldirekcijas “Uzņēmumi un rūpniecība” nodaļas, kas izskata lietas par konkurenci, vadītāja memorandam

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Jürgen Beninca atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 46, 16.2.2013.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 9. novembrī lietā T-252/03 Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) pret Eiropas Kopienu Komisiju (Konkurence — Lēmums, ar ko atzīst EKL 81. panta pārkāpumu — Vērša gaļas tirgus — Prasība atcelt tiesību aktu — Neierobežota tiesas kompetence — Prasības iesniegšanas termiņš — Nokavēts iesniegšanas termiņš — Nepieņemamība)

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/21

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 9. novembrī
   lietā T-252/03 Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Konkurence - Lēmums, ar ko atzīst EKL 81. panta pārkāpumu - Vērša gaļas tirgus - Prasība atcelt tiesību aktu - Neierobežota tiesas kompetence - Prasības iesniegšanas termiņš - Nokavēts iesniegšanas termiņš - Nepieņemamība)
   (2005/C 31/43)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā T-252/03 Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV), Parīze (Francija), ko pārstāv P. Abegg un E. Prigent (advokāti, kuri norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta Francijas Republika (pārstāvji R. Abraham, G. de Bergues un F. Million, kuri norādīja adresi Luksemburgā) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji P. Oliver un F. Lelièvre, kuri noradīja adresi Luksemburgā), par prasību, galvenokārt, atcelt naudas sodu, kas prasītājam uzlikts ar Komisijas 2003. gada 2. aprīļa Lēmuma 2003/600/EK par EK Līguma 81. panta piemērošanas procedūru 3. pantu (lieta COMP/C.38.279/F3 – Francijas vērša gaļa) (OV L 209, 12. lpp.), un, pakārtoti, par prasību samazināt minēto naudas sodu, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas un J. D. Cooke, sekretārs H. Jung, 2004. gada 9. novembrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītājs un Komisija sedz savus izdevumus pamata lietā;

               3)

               prasītājs sedz savus un Komisijas izdevumus šajā pagaidu procesā;

               4)

               Francijas Republika sedz savus izdevumus pati.

      (1)  OV C 213, 6.9.2003.


title: Lieta T-419/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. septembrī — LVM /Komisija

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/7

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. septembrī — LVM/Komisija
   (Lieta T-419/12)
   2012/C 373/12
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a. G. (Minstere, Vācija) (pārstāvji — A. Birnstiel, H. Heinrich un J.-O. Schrotz, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 17. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītājas pieteikums saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (1) piekļūt noteiktiem dokumentiem aizliegtas vienošanās procedūrā (COMP/39.125 — Carglass);

               —

               piespriest atbildētājai segt savus un prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav veikts atsevišķu pieteikumā norādīto dokumentu vērtējums.
               Izvirzīdama pirmo pamatu, prasītāja norāda, ka lēmums neesot balstīts uz konkrētu un individuālu ikkatra dokumenta vērtējumu. Prasītājas skatījumā pārsūdzētais lēmums ir balstīts uz juridiski kļūdainu pieņēmumu, ka šajā gadījumā pastāvot vispārīgs pieņēmums par ārkārtas apstākļu pastāvēšanu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.
               Šai sakarā prasītāja apgalvo, ka Komisija visaptverošu prasītājas pieteikuma noraidījumu savā lēmumā esot pamatojusi ar vispārīgiem apsvērumiem, un tādējādi to darījusi nepietiekami. To prasītāja uzskata par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un tādējādi par būtisku procesuālu tiesību normu pārkāpumu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota kļūdaina Regulas Nr. 10409/2001 4. panta 2. punkta pirmā ievilkuma interpretācija.
               Izvirzīdama trešo pamatu, prasītāja norāda, ka Komisijas veiktā Regulas Nr. 10409/2001 4. panta 2. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā noteikto izņēmumu interpretācija un piemērošana esot kļūdaina. Prasītāja uzskata, ka Komisija nav ņēmusi vērā tiesību normas un izņēmuma attiecības un par pamatu ir izvēlējusies pārāk plašu izpratni par “izmeklēšanas darbību aizsardzību” un jēdzienu “komerciālās intereses”.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota tiesību normu par aizliegtu vienošanos īstenošana privāttiesībās kā sabiedriskās intereses Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta izpratnē neņemšana vērā.
               Ceturtajā pamatā prasītāja norāda, ka Komisija nepamatoti ir noliegusi dominējošas sabiedriskas intereses prasīto dokumentu publiskošanā. Prasītājas skatījumā Komisijai it īpaši interešu izsvēršanā esot bijis jāņem vērā tas, ka arī tiesību normu par aizliegtu vienošanos piemērošana privāttiesībās var būt sabiedriskās intereses Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta izpratnē.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.)


title: Lieta T-446/14: Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā – Taihan Electric Wire /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/46

         Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā – Taihan Electric Wire/Komisija
   (Lieta T-446/14)
   2014/C 282/60
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-Si, Korejas Republika) (pārstāvji – R. Antonini un E. Monard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2014) 2139 par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru lietā AT.39610 – Elektrokabeļi (turpmāk tekstā – “lēmums”), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājai uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nevarēja uzskatīt, ka tai ir kompetence izvērtēt prasītājas rīcību un ka tā nepierādīja, ka prasītāja piedalījās pārkāpumā, par kuru tā var sodīt saskaņā ar LESD 101. pantu, jo tās apgalvotā pret konkurenci vērstā rīcība neattiecās uz EEZ tirgu un tās apgalvotā iesaistīšanās pret konkurenci vērstā rīcībā nevarēja ietekmēt un neietekmēja tirdzniecību EEZ tirgū.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija kļūdaini balstījās uz pierādījumiem, kas bija iegūti, noteiktās sabiedrībās veicot kratīšanu, jo lēmumi veikt kratīšanu bija nelikumīgi.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nepareizi noteica apgalvotā pārkāpuma ilgumu, ciktāl runa bija par prasītāju, tādējādi pārkāpjot cita starpā in dubio pro reo un nediskriminācijas principus, un ka tā neiesniedza atbilstošus pierādījumus.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas izmantotā atšķirīgā pieeja attiecībā pret prasītāju un citām sabiedrībām, neskatoties uz lietas materiālos pieejamo pierādījumu līdzību, pārkāpj nediskriminācijas un samērīguma principus attiecībā pret prasītāju.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, nosakot prasītājai uzliekamo naudas sodu, neievēroja nediskriminācijas principu, samērīguma principu, kāds tas ir paredzēts cita starpā LES 5. pantā, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. pantā, Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 23. panta 3. punktā, Pamatnostādnēs (tostarp to 18. un 37. punktā), un tiesiskās paļāvības principu.


title: Lieta C-171/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/24

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-171/08)
   (2008/C 171/36)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Montaguti, P. Guerra e Andrade un M. Telles Romão)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atstādama spēkā īpašās tiesības, kas valstij un citām publisko tiesību juridiskām personām ir uzņēmumā Portugal Telecom S.A saistībā ar valsts īpašām akcijām (golden shares) Portugal Telecom S.A, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. un 43. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Portugāles valstij pieder 500 īpašās akcijas (golden shares) Portugal Telecom S.A. (PT). Šīs akcijas valstij piešķir veto tiesības attiecībā uz lēmumiem par akcionāru kopsapulces vadības ievēlēšanu, revīzijas komitejas priekšsēdētaja un oficiālā revidenta ievēlēšanu, finanšu gada rezultātu piemērošanu, statūtu grozījumiem kapitāla palielināšanu, priekšrocības tiesību ierobežošanu un atcelšanu, obligāciju un citu vērtspapīru emisiju, sabiedrības vispārīgo mērķu un politikas pamatprincipu noteikšanu, citu sabiedrību līdzdalības politikas vispārējo principu noteikšanu, juridiskās adreses maiņas atļaušanu un atļaujas piešķiršanu iegādāties akcijas, kas atbilst vairāk kā 10 % no pamatkapitāla, akcionāriem, kuri tieši vai netieši veic darbību, kura konkurē ar PT kontrolēto sabiedrību darbību, kā arī veto tiesības attiecībā uz vienu trešdaļu no valdes locekļu skaita, tai skaitā noteikti valdes priekšsēdētāju.
   Komisija uzskata, ka šīs veto tiesības ir kapitāla brīvas aprites un brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums. Šie pasākumi ir šķērslis tiešiem ieguldījumiem PT, portfeļa ieguldījumiem un brīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošanai.
   Minētās valsts īpašās tiesības ir valsts pasākumi, jo īpašās akcijas neizriet no parastās sabiedrību tiesību piemērošanas.
   Minētās golden shares nav saistītas ar leģitīmiem vispārējo interešu mērķiem un it īpaši ar tiem, uz kuriem atsaucas Portugāles valsts, proti, sabiedrības drošību un sabiedrisko kārtību, kabeļu un vara tīklu uzturēšanu un PT darbību kontinuitāti vairum- un mazumtirdzniecībā, sabiedrisko pakalpojumu koncesijām, telekomunikāciju tirgus regulēšanas modeli un iespējamiem kapitāla tirgus traucējumiem.
   Katrā ziņā Portugāles valsts nav ievērojusi samērīguma principu, jo strīdīgie pasākumi nav piemēroti izvirzīto mērķu sasniegšanai un pārsniedz to sasniegšanai nepieciešamo.


title: Lieta C-559/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 26. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Sociālā politika — EKL 141. pants — Darba ņēmēju vīriešu un sieviešu vienlīdzīga darba samaksa — Valsts civilo un militāro pensiju režīms — Atšķirīga attieksme saistībā ar pensionēšanās vecumu un minimālo nepieciešamo darba stāžu — Pamatojums — Neesamība)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/9

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 26. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-559/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Sociālā politika - EKL 141. pants - Darba ņēmēju vīriešu un sieviešu vienlīdzīga darba samaksa - Valsts civilo un militāro pensiju režīms - Atšķirīga attieksme saistībā ar pensionēšanās vecumu un minimālo nepieciešamo darba stāžu - Pamatojums - Neesamība)
   2009/C 113/16
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia un M. van Beek)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — F. Spathopoulos, K. Boskovits, A. Samoni-Rantou, E. M. Mamouna un S. Vodina)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 141. panta pārkāpums — Vienlīdzīgas darba samaksas darba ņēmējiem vīriešiem un sievietēm principa pārkāpums — Valsts civilo un militāro vecuma pensiju režīms, kas paredz atšķirīgu pensionēšanās vecumu atkarībā no dzimuma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               saglabājot spēkā noteikumus, kas paredz atšķirības starp darba ņēmējiem vīriešiem un darba ņēmējām sievietēm saistībā ar pensionēšanās vecumu un minimālo nepieciešamo darba stāžu saskaņā ar Grieķijas Civilo un militāro pensiju kodeksu, kas ieviests ar prezidenta 2000. gada 3. jūlija dekrētu Nr. 166/2000 redakcijā, kas piemērojama šajā lietā, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 141. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 9.2.2008.


title: Lieta F-20/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. februārī — Aparicio u.c./Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/52

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. februārī — Aparicio u.c./Komisija
   (Lieta F-20/08)
   (2008/C 92/107)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Jorge Aparicio u.c., Antiguo Cuscatlan (Salvadora) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Eiropas personāla atlases biroja lēmumu neiekļaut prasītāju uzvārdus veiksmīgo kandidātu sarakstā CAST 27/Relex datu bāzē atcelšana.
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas personāla atlases biroja lēmumus neiekļaut prasītāju uzvārdus veiksmīgo kandidātu sarakstā CAST 27/Relex datu bāzē;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-335/04: Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 30. jūlijā

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/8

         Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 30. jūlijā
   (Lieta C-335/04)
   (2004/C 239/15)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 30. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Austrijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Denis Martin, Komisijas juridiskā dienesta loceklis, un Horstpeter Kreppel, Arbeitsgericht tiesnesis, kas valsts ierēdņu apmaiņas ietvaros norīkots Komisijas juridiskajā dienestā, kuri norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               Nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas nepieciešami, lai pilnībā transponētu 2000. gada 29. jūnija Padomes Direktīvu 2000/43/EK (1), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, vai jebkurā gadījumā neinformējot Komisiju par šiem pasākumiem, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

               2.

               Piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2000/43/EK transponēšanas termiņš beidzās 2003. gada 19. jūlijā.

      (1)  OV L 180, 22. lpp.


title: Lieta T-721/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 27. aprīļa spriedums – BASF/EUIPO – Evonik Industries (“DINCH”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DINCH” — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/21

         Vispārējās tiesas 2017. gada 27. aprīļa spriedums – BASF/EUIPO – Evonik Industries (“DINCH”)
   (Lieta T-721/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DINCH” - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2017/C 195/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BASF SE (Ludwigshafen, Vācija) (pārstāvji – A. Schulz un C. Onken, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – R. Pethke un M. Fischer)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Evonik Industries AG (Essen, Vācija) (pārstāvis – A. Schabenberger, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 23. septembra lēmumu lietā R 2080/2014-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Evonik Industries un BASF

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               BASF SE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016.


title: Lieta C-207/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums ( Commissione tributaria regionale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona (Nodokļi — Direktīva 90/434/EK — Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro dažādu dalībvalstu sabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, aktīvu pārvešanai un akciju maiņai — 2., 4. un 9. pants — Aktīvu pārvešana — Kapitāla pieauguma, ko pārvedama sabiedrība ir guvusi saistībā ar aktīvu pārvešanu, aplikšana ar nodokli — Aplikšanas ar nodokli atlikšana — Nosacījums, ar kuru tiek prasīts, lai pārvedamas sabiedrības bilancē tiktu paredzēta rezerve aplikšanas ar nodokli atlikšanai, kas atbilst pārvešanas rezultātā gūtajam kapitāla pieaugumam)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums (Commissione tributaria regionale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

   (Lieta C-207/11) (1)

   (Nodokļi - Direktīva 90/434/EK - Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro dažādu dalībvalstu sabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, aktīvu pārvešanai un akciju maiņai - 2., 4. un 9. pants - Aktīvu pārvešana - Kapitāla pieauguma, ko pārvedama sabiedrība ir guvusi saistībā ar aktīvu pārvešanu, aplikšana ar nodokli - Aplikšanas ar nodokli atlikšana - Nosacījums, ar kuru tiek prasīts, lai pārvedamas sabiedrības bilancē tiktu paredzēta rezerve aplikšanas ar nodokli atlikšanai, kas atbilst pārvešanas rezultātā gūtajam kapitāla pieaugumam)
   2013/C 46/07
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria regionale di Milano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: 3D I srl

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria regionale — Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/434/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai (OV L 225, 1. lpp.), 2. un 4. panta un 8. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Aktīvu pārvešana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta nodokļa uzlikšana kapitāla vērtības pieaugumiem no aktīvu pārvešanas, kas atbilst starpībai starp pārvesto akciju vai kapitāla daļu sākotnējām iegādes izmaksām un to tirgus vērtību — Atbrīvojums no nodokļa gadījumā, ja pārvedamā sabiedrība savā nodokļu bilancē ieraksta atbilstošus rezerves līdzekļus, kas atbilst gūtajam kapitāla pieaugumam

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/434/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai, 2., 4. 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, ar tiem tiek pieļauts, ka aktīvu pārvešanas gadījumā pārvedama sabiedrība tiek aplikta ar nodokli attiecībā uz kapitāla pieaugumu, kas izriet no šīs pārvešanas, ja vien pārvedamā sabiedrība savā bilancē neieraksta īpašus rezerves līdzekļus tādā apmērā, kas atbilst pārvešanas rezultātā gūtajam kapitāla pieaugumam.

      (1)  OV C 211, 16.07.2011.


title: Lieta F-137/12: Prasība, kas celta 2012. gada 14. novembrī — ZZ /Komisija

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/75

         Prasība, kas celta 2012. gada 14. novembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-137/12)
   2013/C 26/156
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt EPSO lēmumu neiekļaut prasītāju to personu sarakstā, kas ir izturējušas apmācību nobeiguma pārbaudījumus, kuri ietilpst sertifikācijas procedūrā, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto tiesību aktu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam EUR 10 000 par nodarīto kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta T-19/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB un Outokumpu Copper BCZ S.A. iesniedza 2005. gada 20. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/34

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB un Outokumpu Copper BCZ S.A. iesniedza 2005. gada 20. janvārī
   (lieta T-19/05)
   (2005/C 82/64)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 20. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Boliden AB, Stokholma (Zviedrija), Outokumpu Copper Fabrication AB, Vesterosa [Västerås] (Zviedrija) un Outokumpu Copper BCZ S.A., Lježa (Beļģija), kuru pārstāv advokāti C. Wetter un O. Rislund.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmuma (Lieta COMP/E-1/38.069 – vara sanitārtehnikas caurules) 1. panta a) apakšpunktu, 1. panta b) apakšpunktu un 1. panta c) apakšpunktu, ciktāl šie panti attiecas uz laika periodu no 1995. gada 1. jūlija līdz 1998. gada 27. augustam un no 1998. gada 10. decembra līdz 1999. gada 7. oktobrim;

               —

               grozīt apstrīdētā lēmuma 2. pantu un samazināt prasītājiem uzlikto soda naudu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apstrīdētajos lēmumos atzina, ka prasītāji kopā ar citiem uzņēmumiem pārkāpa EKL 81. panta 1. punktu, noslēdzot vienošanās un piedaloties saskaņotā darbībā attiecībā uz cenu noteikšanu un tirgus sadali vara sanitārtehnikas cauruļu nozarē.
   Savas prasības pamatam prasītāji apgalvo, ka Komisija pieļāva tiesību kļūdu EKL 81. panta 1. punkta piemērošanā, atzīstot, ka prasītāji izdarīja vienu nepārtrauktu pārkāpumu, kas ilga no 1998. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam. Prasītāji norāda, ka, pat ja viņu pārkāpumu kvalificētu kā vienu un nepārtrauktu, Komisija pārkāpa samērīguma principu, neņemot vērā prasītāju samazinātu līdzdalību būtiskā šā pārkāpuma laika periodā. Prasītāji apgalvo arī to, ka Komisija kļūdaini uzskatīja, ka prasītāju gadījumā nav piemērojami noteikumi par noilgumu un ka tāpēc nevajadzēja uzlikt sodu par pārkāpumiem, kas tika izbeigti pirms 1996. gada 22. marta, ņemot vērā to, ka Komisijas izmeklēšana sākās tikai 2001. gada 22. martā. Visbeidzot prasītāji apgalvo, ka Komisija attiecībā uz tiem nepareizi piemēroja tās Paziņojumu par sadarbību un 1998. gada vadlīnijas par soda noteikšanas metodēm, jo Komisijas piešķirtais soda naudas samazinājums pareizi neatspoguļo prasītāju sadarbību. Šajā sakarā prasītāji atsaucas arī uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, pamatojot ar to, ka tiem tika piešķirts tāds pats samazinājums, kā citam pārkāpuma līdzdalībniekam, lai arī prasītāji sadarbojās vairāk nekā minētais uzņēmums.


title: Lieta F-16/07: Prasība, kas celta 2007. gada 27. februārī — Dragoman /Komisija

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/26

         Prasība, kas celta 2007. gada 27. februārī — Dragoman/Komisija
   (Lieta F-16/07)
   (2007/C 129/44)
   Tiesvedības valoda — rumāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Adriana Dragoman, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — G. Dinulescu, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO/AD/34/06 komisijas 2006. gada 28. novembra mutvārdu lēmumu, ar kuru minētā komisija piešķīra prasītājai “izslēdzošu atzīmi ”par pirmo mutvārdu pārbaudījumu tulkošanā, kas ir atzīme, kas atbilstoši paziņojumam par iepriekš minēto konkursu neļāva prasītājai kārtot nākamos mutvārdu pārbaudījumus tulkošanā un galīgo mutvārdu pārbaudījumu;

               —

               atcelt rakstveida lēmumu, ar kuru apstiprināts iepriekš minētais lēmums un kurš tika pievienots EPSO lietas materiāliem attiecībā uz prasītāju 2006. gada 12. decembrī;

               —

               atkārtoti organizēt konkursu īpaši prasītājai, stingri ievērojot visus Kopienu tiesību noteikumus un paziņojuma par konkursu noteikumus;

               —

               konstatēt un veikt pasākumus saistībā ar Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. panta prettiesiskumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus, pirmais no kuriem attiecas uz vienlīdzības un nediskriminācijas principa pārkāpumu. Šī pamata pirmajā daļā prasītāja norāda, ka viņa ir tikusi diskriminēta pilsonības dēļ, pretēji Civildienesta noteikumu 27. pantam. Pēc tam, kad prasītāja jau bija iesniegusi pierādījumus par savu Beļģijas pilsonību, viņai tika lūgts pamatot savu Rumānijas pilsonību. Otrajā daļā prasītāja apgalvo, ka komisija ir īstenojusi diskriminējošu pieeju attiecībā pret tiem kandidātiem, kuri, tāpat kā prasītāja, jau nestrādāja iestāžu labā pagaidu darbinieku vai līgumdarbinieku statusā.
   Otrajā pamatā prasītāja norāda uz konkursa paziņojuma noteikumu un labas pārvaldības principa pārkāpumu. Pirmkārt, prasītājas pārbaudījumu laikā viņai tika lūgts pastāstīt par savu profesionālo pieredzi, lai gan nekāda profesionālā pieredze netika prasīta no tiem kandidātiem, kuriem, tāpat kā prasītajai, bija universitātes diploms konferenču tulkošanas jomā. Otrkārt, komisija esot ieviesusi un piemērojusi pārbaudījumu nokārtošanas kvotas, ņemot vērā kandidātu izvēlētās valodu kombinācijas un tas tika darīts, neskatoties uz to, ka paziņojumā par konkursu nebija paredzēta šāda iespēja.
   Trešajā pamatā prasītāja izvirza pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.


title: Lietas T-168/10 un T-572/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 19. septembra spriedums — Komisija/ SEMEA un Commune de Millau (Šķīrējklauzula — Subsīdiju piešķiršana vietējās attīstības darbības veikšanai, kas ietvēra sagatavošanas darbu īstenošanu un Eiropas Vietējo uzņēmumu centra atvēršanu Mijo [Millau] (Francija) — Daļēja izmaksāto avansa maksājumu atmaksāšana — Prasības, kas celta pret Francijā reģistrētu sabiedrību, kas ir izslēgta no komercdarbības un sabiedrību reģistra, pieņemamība — Francijas tiesiskā regulējuma piemērošana — Administratīvais līgums — Nepamatotu maksājumu atgūšana — Noilgums — Iespēja atsaukties uz šķīrējklauzulu — Parāda pārņemšana — Aksesuāru sastāvdaļu teorija — Apsolījuma līgums par labu trešai personai)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/18

      Vispārējās tiesas 2012. gada 19. septembra spriedums — Komisija/SEMEA un Commune de Millau

      (Lietas T-168/10 un T-572/10) (1)

      (Šķīrējklauzula - Subsīdiju piešķiršana vietējās attīstības darbības veikšanai, kas ietvēra sagatavošanas darbu īstenošanu un Eiropas Vietējo uzņēmumu centra atvēršanu Mijo [Millau] (Francija) - Daļēja izmaksāto avansa maksājumu atmaksāšana - Prasības, kas celta pret Francijā reģistrētu sabiedrību, kas ir izslēgta no komercdarbības un sabiedrību reģistra, pieņemamība - Francijas tiesiskā regulējuma piemērošana - Administratīvais līgums - Nepamatotu maksājumu atgūšana - Noilgums - Iespēja atsaukties uz šķīrējklauzulu - Parāda pārņemšana - Aksesuāru sastāvdaļu teorija - Apsolījuma līgums par labu trešai personai)
      (2012/C 331/29)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (Millau, Francija) (pārstāvji — S. Petrova, pārstāve, kam palīdz E. Bouttier, advokāts)

         Atbildētāja: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) un Commune de Millau (pārstāvji — L. Hincker un F. Bleykasten, advokāti)

         Priekšmets

      Prasības piespriest atmaksāt pamatsummu EUR 41 012, ko izmaksāja Komisija kā galvojumu, kam tā ir piekritusi saistībā ar finansējumu, kas piešķirts SEMEA, pieskaitot tagadējos un nākamos kavējuma procentus, kā arī visas pārējās summas, ar ko atlīdzina tai radītos zaudējumus

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  lietas T-168/10 un T-572/10 apvienot sprieduma taisīšanai;

                  2)

                  Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) un Mijo (Francija) pašvaldība solidāri un kopīgi samaksā Eiropas Komisijai pamatsummu par EUR 41 012, kam pieskaita kavējuma procentus, sākot no 1993. gada 27. aprīļa līdz pilnīgai iepriekš minētās pamatsummas samaksai, atbilstoši Francijas tiesībās noteiktajai gada procentu likmei. Procentus, kas bija jāmaksā 2010. gada 15. aprīlī un reizi gadā, sākot no šī datuma, kapitalizē, lai tie paši radītu procentus;

                  3)

                  pārējā daļā Komisijas prasības lietās T-168/10 un T-572/10 noraidīt;

                  4)

                  SEMEA pretprasību lietā T-168/10 un Mijo pašvaldības pretprasību lietā T-572/10 noraidīt;

                  5)

                  SEMEA sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-168/10;

                  6)

                  Mijo pašvaldība sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-572/10.

         (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Lieta C-3/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. janvārī iesniedza Tribunale di Rossano (Itālija) — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. janvārī iesniedza Tribunale di Rossano (Itālija) — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

   (Lieta C-3/10)
   2010/C 63/55
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Rossano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Franco Affatato

      Atbildētāja: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria Nr. 3 di Rossano

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pamatnolīguma, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70/EK (1), 2. klauzulas 1. punkts nepieļauj tādas valsts tiesību normas kā Likumdošanas dekrēta Nr. 468/97 8. panta 1. punktu un [Likumdošanas dekrēta] Nr. 81/00 4. panta 1. punktu, kuras attiecas uz darbiniekiem, kuri nodarbināti sabiedrībai derīgos darbos (LSU — lavoratori socialemente utili)/darbiniekiem, kuri nodarbināti valstij derīgos darbos (LPU — lavoratori di pubblica utilità) un ar kurām, neparedzot, ka darbinieki, uz kuriem attiecas šīs normas, nodibina darba attiecības, tiek liegta tiesiskā regulējuma, kurā transponēta Direktīva 1999/70/EK, par darba attiecībām uz noteiktu laiku piemērošana?

               2)

               Vai pamatnolīguma, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70/EK, 2. klauzulas 2. punkts paredz to, ka attiecībā uz tādiem darbiniekiem kā LSU/LPU, kuri nodarbināti ar Likumdošanas dekrētu Nr. 468/97 un Likumu Nr. 81/00, nav piemērojama Direktīva 1999/70/EK?

               3)

               Vai uz otrajā jautājumā minētajiem darbiniekiem attiecas pamatnolīguma, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70/EK, 3. klauzulas 1. punktā noteiktais?

               4)

               Vai pamatnolīguma, kas ieviests ar Direktīvu 1999/70/EK, 5. klauzula un vienlīdzīgas attieksmes [un] nediskriminācijas princips pieļauj tādu skolas sektorā strādājošo darbinieku nodarbinātības kārtību (it īpaši skat. Likuma Nr. 124/99 4. panta 1. punktu un Ministrijas dekrēta Nr. 430/00 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu), ar kuru pusēm ir atļauts nenorādīt pamatojumu, kāpēc tiek noslēgts pirmais līgums uz noteiktu laiku, kas kā galvenā prasība valsts tiesībās ir noteikta attiecībā uz jebkādu citu uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu, kā arī tiek atļauts pagarināt līgumus neatkarīgi no tā, vai pastāv noteiktas un pastāvīgas prasības, un ar kuru nav paredzēts līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku kopējais maksimālais ilgums, iepriekš minēto līgumu vai attiecību pagarināšanas skaits, kā arī parastos apstākļos nekāda laika starpība starp atjaunotajiem līgumiem vai attiecībā uz ikgadējo apmācību sniegšanu vasaras brīvlaikā, kad mācību aktivitātes tiek pārtrauktas vai ļoti samazinātas?

               5)

               Vai iepriekš minētais skolas sektorā piemērojamais tiesiskais regulējums var tikt uzskatīts par tiesību normu kopumu, kuru mērķis ir nepieļaut patvaļīgu rīcību?

               6)

               Vai Direktīvas 1999/70/EK 2. panta izpratnē Likumdošanas dekrēts Nr. 368/01 un Likumdošanas dekrēta Nr. 165/01 36. pants var tikt uzskatīti par tiesību normām, kurām ir tiesību normu, ar kurām tika pārņemta Direktīva 1999/70/EK, raksturs saistībā ar skolas sektorā nodibinātajām darba attiecībām uz noteiktu laiku?

               7)

               Vai tāds subjekts kā Poste Italiane S.p.a., kura raksturiezīmes ir šādas:

                           —

                           pieder valstij;

                           —

                           valsts to kontrolē;

                           —

                           Sabiedrisko attiecību ministrija izvēlas universālā pakalpojuma sniedzēju un vispārīgi pārbauda attiecīgo subjektu pēc būtības un veic tā grāmatvedības pārbaudes, nosakot sniegtā universālā pakalpojuma mērķus;

                           —

                           īsteno publisku pakalpojumu, kas ir vispārējās interesēs;

                           —

                           subjekta budžets tiek pievienots valsts budžetam;

                           —

                           sniegtā pakalpojuma izmaksas nosaka valsts, kura subjektam pārskaita naudas summas, lai segtu lielākas pakalpojuma izmaksas,

                     ir jāuzskata par valsts iestādi saskaņā ar Kopienu tiesībām?

               8)

               Apstiprinošas atbildes uz septīto jautājumu gadījumā, vai šis uzņēmums saskaņā ar 5. klauzulu var veidot sektoru, proti, vai tās nodarbinātie darbinieki vispārīgi var tikt uzskatīti par īpašas kategorijas darbiniekiem ar mērķi īpaši noteikt piemērojamos ierobežojumus?

               9)

               Apstiprinošas atbildes uz septīto jautājumu gadījumā, vai Direktīvas 1999/70/EK 5. klauzula pati par sevi vai kopā ar 2. un 4. klauzulu un vienlīdzīgas attieksmes [un] nediskriminācijas principu pieļauj tādu tiesību noteikumu kā Likumdošanas dekrēta Nr. 368/01 2. panta 1.a punktu, ar kuru darba līgumā saistībā ar attiecīgu darbinieku tiek atļauts bez jebkāda pamatojuma iekļaut nosacījumu, tādējādi atbrīvojot šo subjektu — pretēji ierobežojumiem, kuri parasti noteikti valsts tiesības (Likumdošanas dekrēta Nr. 68/01 1. pants), — no pienākuma rakstveidā norādīt un strīda gadījumā konstatēt tehniska rakstura iemeslus vai iemeslus, kuri ir saistīti ar darbinieku pieņemšanu darbā, organizēšanu vai aizvietošanu, kas pamatoja attiecīgā nosacījuma iekļaušanu darba līgumā, ņemot vērā, ka ir iespējams pagarināt pirmo noslēgto līgumu, ja to pamato objektīvi iemesli un ja runa ir par to pašu darbu, par kuru bija noslēgts līgums uz noteiktu laiku?

               10)

               Vai Likumdošanas dekrēts Nr. 368/01 un Likumdošanas dekrēta Nr. 165/01 36. panta 5. punkts ir vispārīgs tiesiskais regulējums, ar kuru pārņemta Direktīva 1999/70/EK, attiecībā uz no valsts budžeta apmaksātajiem darbiniekiem, ņemot vērā šo vispārīgo noteikumu izņēmumus, kuri minēti 1.–9. jautājumā?

               11)

               Vai gadījumā, ja nav noteikuma, kurā paredzētas sankcijas attiecībā uz LSU/LPU darbinieku kategoriju un skolās, kā tas minēts iepriekš, Direktīva 1999/70/EK un it īpaši 5. klauzulas 2. punkta b) apakšpunkts pieļauj tādu noteikumu par kompensācijām piemērošanu pēc analoģijas kā Likumdošanas dekrēta Nr. 165/01 36. panta 5. punktā paredzētie noteikumi, vai arī 5. klauzulas 2. punkta b) apakšpunktā ir iedibināts priekšrocības princips, lai līgumus vai attiecības uzskatītu par līgumiem vai attiecībām uz nenoteiktu laiku?

               12)

               Vai [Eiropas Savienības] vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips, 4. klauzula un 5. klauzulas 1. punkts pieļauj atšķirīgus sankciju noteikumus “valsts iestādēs nodarbināto darbinieku” sektorā, ņemot vērā darba attiecību vai darba devēja iestādes izcelsmi vai arī skolas sektoru?

               13)

               Vai, konstatējot Direktīvas 1999/70/EK transponēšanas iekšējo apjomu jautājumā par valsti un tai pielīdzināmām iestādēm, ņemot vērā sniegtās atbildes uz iepriekš uzdotajiem jautājumiem, 5. klauzula pieļauj tādu tiesisko regulējumu, kāds ir ietverts Likumdošanas dekrēta Nr. 165/01 36. panta 5. punktā, ar kuru principā valstij ir aizliegts pārveidot darba attiecības; kādas turpmākas darbības ir jāveic valsts tiesai, lai atceltu aizliegumu par darba attiecību uz nenoteiktu laiku izveidošanu ar valsts iestādēm?

               14)

               Vai Direktīva 1999/70/EK Itālijai ir piemērojama visā pilnībā, proti, vai tādu darba attiecību pārveidošana, kurā runa ir par valsts administrāciju, var būt pretrunā valsts tiesību pamatprincipiem un tādējādi vai 5. klauzula nav piemērojama tiktāl, ciktāl runa ir par attiecīgajiem noteikumiem, jo tās piemērošana novestu pie Lisabonas līguma 1.–5. pantam pretēja rezultāta tiktāl, ciktāl šāda darba attiecību pārveidošana neievērotu politiskās un konstitucionālās pamatstruktūras, kuras ir būtiskas Itālijas valsts funkcijas?

               15)

               Vai Direktīvas 1999/70/EK 5. klauzula, attiecībā uz gadījumiem, kad pastāv aizliegums pārkvalificēt darba attiecības, paredzot prasību, lai tiktu veikts pasākums, kas nodrošina efektīvu un vienlīdzīgu darbinieku aizsardzību salīdzinājumā ar līdzīgām situācijām saskaņā ar valsts tiesībām, lai pienācīgi sodītu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, pārkāpjot to pašu 5. klauzulu, un lai atceltu ar ES tiesību pārkāpumu radītās sekas, prasa, lai ar valsti nodibinātās darba attiecības uz nenoteiktu laiku, uz kurām darbiniekam būtu tiesības, ja nebūtu 36. panta, un ar tādu darba devēju nodibinātās darba attiecības uz nenoteiktu laiku, kas nav valsts un attiecībā uz kuru darba attiecības raksturo stabilitāte līdzīgi kā darba attiecības ar valsti, tiktu uzskatītas par līdzīgām situācijām saskaņā ar valsts tiesībām?

               16)

               Vai Direktīvas 1999/70/EK 5. klauzula, attiecībā uz gadījumiem, kad pastāv aizliegums pārkvalificēt darba attiecības, paredzot prasību, lai tiktu veikts pasākums, kas nodrošina efektīvu un vienlīdzīgu darbinieku aizsardzību salīdzinājumā ar līdzīgām situācijām saskaņā ar valsts tiesībām, lai pienācīgi sodītu patvaļību, kas rodas, pārkāpjot to pašu 5. klauzulu, un lai atceltu ar ES tiesību pārkāpumu radītās sekas, prasa, nosakot sodus, ņemt vērā:

                           a)

                           laiku, kas vajadzīgs jauna darba atrašanai un nespēju uzsākt darba attiecības, kurām ir 15. jautājumā minētās raksturiezīmes;

                           b)

                           vai, tieši pretēji, darba samaksas apmērs, kas tiktu saņemts, ja darba attiecības būtu pārkvalificētas no darba attiecībām uz noteiktu laiku uz darba attiecībām uz nenoteiktu laiku?

      (1)  OV L 175, 43. lpp.


title: Tiesas spriedums (virspalāta)  2006. gada 10. janvārī  lietā C-344/04 ( High Court of Justice  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  The Queen  pret  Department for Transport  (Gaisa transports — Regula (EK) Nr. 261/2004 — 5., 6. un 7. pants — Kompensācija un atbalsts pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos — Spēkā esamība — EKL 234. panta interpretācija)

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2006. gada 10. janvārī
   lietā C-344/04 (High Court of Justice lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) The Queen pret Department for Transport
       (1)

   (Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 5., 6. un 7. pants - Kompensācija un atbalsts pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos - Spēkā esamība - EKL 234. panta interpretācija)
   (2006/C 60/14)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-344/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 14. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 12. augustā, tiesvedībā The Queen, pēc International Air Transport Association un European Low Fares Airline Association lūguma, pret Department for Transport, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], P. Janns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas], K. Šīmans [K. Schiemann], un J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents), tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], K. Lēnartss [K. Lenaerts], P. Kūris [P. Kūris], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis] un E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore, 2006. gada 10. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               ja tiesa, kuras lēmumus saskaņā ar valsts tiesībām var pārsūdzēt, uzskata, ka viens vai vairāki lietas dalībnieku norādītie pamati saistībā ar Kopienu tiesību akta spēkā neesamību vai, ja tāds būtu gadījums, pamati, kas konstatēti pēc pašas tiesas iniciatīvas, ir pamatoti, tai ir jāaptur tiesvedība un jāvēršas Eiropas Kopienu Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu [akta] spēkā esamības novērtēšanai;

               2)

               uzdoto jautājumu pārbaude nav atklājusi nekādus apstākļus, kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5., 6. un 7. panta noteikumu spēkā esamību.

      (1)  OV C 251, 9.10.2004.


title: Lieta C-650/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – A/S Bevola un Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – A/S Bevola un Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet

   (Lieta C-650/16)
   (2017/C 063/25)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: A/S Bevola un Jens W. Trock ApS

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai LESD 49. pantam pretrunā ir tāds valsts nodokļu regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar ko ir iespējams atskaitīt iekšzemes filiāļu zaudējumus, turpretim nav iespējams atskaitīt tādu filiāļu zaudējumus, kuras atrodas citās dalībvalstīs, arī tādos apstākļos, kas ir līdzvērtīgi Eiropas Savienības Tiesas spriedumā Marks & Spencer, C-446/03 (1), 55. un 56. punkts, norādītajiem, ja vien koncerns nav izvēlējies starptautisko kopējo aplikšanu ar nodokļiem atbilstoši pamatlietā izklāstītajiem nosacījumiem?

      (1)  EU:C:2005:763.


title: Lieta C-301/04 P: Apelācija lietā T-239/01, ko 2004. gada 14. jūlijā iesniedza Eiropas Kopienu Komisija par 2004. gada 29. aprīļa Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/13

         Apelācija lietā T-239/01, ko 2004. gada 14. jūlijā iesniedza Eiropas Kopienu Komisija par 2004. gada 29. aprīļa Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-301/04 P)
   (2004/C 262/25)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 14. jūlijā ir iesniegta apelācija lietā T-239/01 par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko iesniedza Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv Walter Mölls, Wouter Wils un Heike Gading, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 29. aprīļa sprieduma apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01 līdz T-246/01, T-251/01 un T-252/01 (1) rezolutatīvās daļas otro punktu;

               2.

               piespriest SGL Carbon AG atlīdzināt tiesas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedums attiecas uz Komisijas lēmumu 2002/271/EK procesā pēc EK līguma 81. panta un Līguma par EEZ 53. panta (lieta COMP/E-1/36.490 – grafīta elektrodi; OV 2002. L 1000, 1. lpp.; turpmāk – Lēmums).
   Spriedums apstiprina, ka septiņas prasītājas, Grafīta elektrodu karteļa dalībnieces no 1992. gada līdz 1998. gadam un Lēmuma adresātes, ir pārkāpušas EK līguma 81. pantu un Līguma par EEZ 53. pantu, kā arī pārkāpuma nozīmīgumu. Tas tomēr uzliktos naudas sodus samazina atšķirīga apmērā.
   Apelācija attiecas uz firmai SGL piešķirto samazinājumu (lieta T-239/01, sprieduma rezolutatīvās daļas 2. punkts), kas ir izteikts sprieduma 401. līdz 412. punktos. Tā it īpaši attiecas uz tiesas noteikto uzņēmuma tiesību nesniegt informāciju apjomu, kas netieši ietekmē arī Komisijas izziņas pilnvaras.
   Tiesa sprieduma 401. līdz 412. punktā konstatē, ka firmas SGL atbildes uz informācijas pieprasījumu, kas tai tika nosūtīts pamatojoties uz Regulas Nr. 17 11. panta 2. daļu, pretēji Komisijas lēmumā paustajam viedoklim, dod firmai SGL tiesības prasīt naudas soda samazināšanu pēc paziņojuma par soda naudas neuzlikšanu vai uzlikšanu mazākā apmērā karteļu lietās ( OV 1996. C 207, 4. lpp, turpmāk – Paziņojums par sadarbību). Bez tam Tiesa pārmet Komisijai izteikumu, ka iespējamajam samazinājumam pamatojoties uz SGL atbildēm katrā gadījumā ir jābūt mazākam nekā uzņēmuma paša iniciatīvas gadījumā (sprieduma 410. punkts).
   Pēc Komisijas uzskata nosauktie sprieduma punkti satur tiesību kļūdas, un spriedums tajās ir pretrunā ar Regulas Nr. 17 15. un 11. pantu saistībā ar paziņojumu par sadarbību.
   Par jautājumu, vai noteiktas Komisijas atbildes uz informācijas pieprasījumu principā deva pamatu samazinājumam
   Saskaņā ar pastāvīgo tiesu praksi atbildes uz informācijas pieprasījumiem, pamatojoties uz Regulas Nr. 17 11. panta 2. daļu (tagad – Regulas Nr. 1/2003 18. panta 2. daļu), principā nevar tikt uzskatītas par sadarbību, kas dod tiesības uz samazinājumu. Ja uzņēmumi nesniedz pieprasīto informāciju, Komisija var pieprasīt ar lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. panta 5. daļu (Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. daļu) sniegt nepieciešamo informāciju. Tomēr zināmas atbildes var dot tiesības prasīt samazinājumu sadarbības dēļ, proti, ja uzdotais jautājums saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. panta 5. daļu nedrīkstēja tikt iekļauts lēmumā, jo tas nepieļaujamā veidā pārkāpj uzņēmuma tiesības uz aizstāvēšanos.
   Šādā aspektā pieļaujamu un nepieļaujamu jautājumu nošķiršanas kritēriji ir izkristalizējušies tiesas spriedumā Orkem (lieta 374/87, Recueil, 1989., 3283. lpp.). Saskaņā ar to Komisija var bez ierobežojumiem pieprasīt jau pastāvošos dokumentus, kas attiecas uz pieprasījuma priekšmetu. Tā var pieprasīt arī “informāciju par faktiem, kas iespējams ir zināmi [uzņēmumam]” (spriedums Orkem, 34. punkts). Tajā skaitā “Komisija nedrīkst uzņēmumam uzlikt par pienākum, dot atbildes, ar kurām tam būtu jāapliecina pārkāpuma, ko Komisijai jāpierāda, esamība” (iepriekš minētais Orkem., 35. punkts).
   Šos kritērijus tiesa nav ņēmusi vērā minētā sprieduma 408. punktā. 408. punkts attiecas vienīgi uz jau pastāvošu dokumentu nodošanu, ko var pieprasīt nepārkāpjot SGL aizstāvēšanās tiesības.
   Tas attiecas arī uz citiem informācijas pieprasījumiem, kas ir aplūkoti sprieduma 412. punktā. Tā kā Komisija zināja, ka SGL ir brīdinājis citu uzņēmumu par tuvojošos pārbaudi, tā cita starpā jautāja SGL, kuriem vēl uzņēmumiem tas ir nodevis šo informāciju. SGL nosauca vienu citu uzņēmumu, bet noklusēja, ka ir brīdinājis arī vēl vienu trešo uzņēmumu, par ko Komisija uzzināja vēlāk. Ar šo jautājumu Komisija prasīja informāciju “ par.. faktiem” un neuzlika uzņēmumam par pienākumu “apliecināt pārkāpuma esamību”. Lai uzskatītu SGL atbildē sniegto informāciju par atbildību pastiprinošu, uz ko vēršas Tiesa, Komisijai vispirms bija jāpierāda pārkāpums.
   Par samazinājuma apjomu, pamatojoties uz ziņojumu, kas seko informācijas pieprasījumam
   Atzīstot SGL sadarbību par atbildi uz jautājumu, kas saistoša informācijas pieprasījuma, t.i., informācijas pieprasījuma lēmuma formā, ietvaros, būtu jāuzskata par nepieļaujamu, Tiesa sprieduma 410. punktā neņem vērā to, ka šāda samazināšana notiek tikai atbilstoši kopējam labumam, lai vairotu ziņojumus Komisijai. Šis kopējais labums ir salīdzinoši lielāks, ja ir runa par spontānu ziņojumu, kas tiek izdarīts savlaicīgi un tāpēc jau sākotnēji aiztaupa Komisijai noteiktus izziņas pasākumus, kā (arī nesaistoša) informācijas pieprasījuma koncepciju un sastādīšanu.

      (1)  Vēl nav publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.


title: Lieta T-913/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. decembrī – Fininvest un Berlusconi/ECB

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/35

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. decembrī – Fininvest un Berlusconi/ECB
   (Lieta T-913/16)
   (2017/C 063/47)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) (Roma, Itālija), Silvio Berlusconi (Roma) (pārstāvji – R. Vaccarella, A. Di Porto, M. Carpinelli un A. Saccucci, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2016. gada 25. oktobra lēmumu, kurā nolemts “iebilst pret to, ka Ieguvēji iegūst būtisku līdzdalību Mērķsabiedrībā”;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par lēmumu (ECB/SSM/20016-7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4), kas 2016. gada 25. oktobrī Eiropas Centrālajā bankā pieņemts saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/36/ES par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.) (turpmāk tekstā – “CRD IV”), 22. un 23. pantu, Padomes 2013. gada 15. oktobra Regulas (ES) Nr. 1024/2013, ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.) [(turpmāk tekstā – “VUM regula)], 1. panta 5. punktu, 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 15. panta 3. punktu, Eiropas Centrālās bankas 2014. gada 16. aprīļa Regulas (ES) Nr. 468/2014, ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (OV 2014, L 141, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “VUM pamatregula”) 87. pantu, kā arī Itālijas [Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia (Banku un kredītiestāžu darbības likumu konsolidētā redakcija)] 19., 22. un 25. pantu un ar kuru Centrālā banka iebilda pret to, ka Finanziaria d’investimento Fininvest SpA iegūst būtisku līdzdalību kredītiestādē (mērķsabiedrībā).
   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trijās kopās sagrupētus astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini piemēroti CRD IV 22. un 23. pants, pārkāpti VUM regulas 1. panta 5. punkts, 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 15. pants un VUM pamatregulas 86. un 87. pants, tostarp saistībā ar LES 4. panta 1. punktu, 5. panta 2. punktu un 13. panta 2. punktu un LESD 127. panta 6. punktu, kā arī esot nepareizi izmantotas pilnvaras.

               2.

               Ar pakārtoto otro pamatu tiek apgalvots, ka, CRD IV paplašināti piemērojot šīs lietas apstākļiem, esot pārkāpts atvasināto tiesību aktu atpakaļejoša spēka neesamības vispārējais princips.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts gan tiesiskās noteiktības princips, gan princips, ka res judicata spēku ir ieguvis Consiglio di Stato [Valsts Padome, Itālija] 2016. gada 3. marta galīgais spriedums Nr. 882, kurā ir nospriests par to, kādas tiesiskas sekas ir apvienošanās atļaujai, ko Itālijas Banka devusi jautājumā par Fininvest līdzdalību mērķsabiedrībā.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka šī pirmā pamatu kopa tiek vērsta pret pašu apstrīdētā lēmuma pamatojumu, proti, tiek iebilsts, ka ECB veiktā CRD IV interpretācija esot juridiski kļūdaina un prettiesiski paplašinot konkrētās pilnvaras, kas tai piešķirtas VUM regulā un VUM pamatregulā, kā arī esot pretrunā tam, kas jautājumā par līdzdalību mērķsabiedrībā jau ar res judicata spēku nospriests valsts līmenī ar Consiglio di Stato2016. gada 3. marta galīgo spriedumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti VUM regulas 4. panta 3. punkts, CRD IV 23. panta 1. un 4. punkts, kā arī vispārējie tiesiskuma, tiesiskās noteiktības un iestāžu rīcības paredzamības principi saistībā ar to, kā ECB piemēro transponējošos valsts tiesību aktus, un ka, uzskatīdama, ka pret prasītājiem var atsaukties uz Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC [Pamatnostādnes piesardzīgam novērtējumam par līdzdalības iegūšanu un palielināšanu finanšu iestādēs, kas prasīta ar Direktīvu 2007/44], kuras 2008. gadā pieņēmušas CEBS, CESR un CEIOPS komitejas, ECB esot pārkāpusi vispārējos tiesiskuma un tiesiskās noteiktības principus.

               5.

               Ar pakārtoto piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti būtiski procedūras noteikumi, jo neesot nedz veikta izpēte, nedz sniegts pamatojums saistībā ar kritēriju par “potenciālā ieguvēja iespējamo ietekmi uz minēto kredītiestādi” (CRD IV 23. panta 1. punkts).

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti gan vispārējais samērīguma princips, jo apstrīdētais lēmums būtībā radot tādas tiesiskās sekas, kas iestājas atsavināšanas pasākumam, ar kuru tiek noteikta ievērojamas līdzdalības kapitālā piespiedu pārdošana, gan ES Pamattiesību hartas 16. un 17. pants, kā arī tiem atbilstošie no Eiropas Cilvēktiesību [un pamatbrīvību aizsardzības] konvencijas un dalībvalstīm kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām izrietošie Eiropas Savienības tiesību vispārējie principi.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka šī otrā pamatu kopa attiecas uz ECB veikto vērtējumu un tiek vērsta gan pret ECB veikto valsts tiesību aktu izklāstu, gan to, ka nav izvērtēts kritērijs par “potenciālā ieguvēja iespējamo ietekmi uz minēto kredītiestādi” un samērīguma principa neievērošana prudenciālās uzraudzības jomā.

                     Savukārt trešā pamatu kopa ir veltīta virknei smagu procesuālu pārkāpumu, kuru dēļ ECB uzraudzības procedūra un galīgais lēmums neesot spēkā.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību, kas ir “pilnībā jāievēro” (VUM regulas 22. panta 2. punkts un VUM pamatregulas 32. panta 1. punkts), un Pamattiesību hartas 41. pantā noteiktās tiesības uz labu pārvaldību, jo piekļuve lietas materiāliem esot bijusi dota novēloti un neesot bijis iespējams uzzināt tā ECB akta saturu, uz kura pamata bija uzsākta atļaujas procedūra. Tiek apgalvots arī, ka esot kļūdaini piemēroti VUM pamatregulas 32. panta 1. un 5. punkts.

               8.

               Ar astoto pamatu, balstoties uz LESD 277. pantu, tiek apgalvots, ka esot prettiesisks VUM pamatregulas 31. panta 3. punkts, jo tajā ir pārkāptas Pamattiesību hartas 41. pantā garantētās tiesības uz aizstāvību un atbilstošie no dalībvalstīm kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām izrietošie vispārējie tiesību principi.


title: Lieta T-187/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. aprīlī — Emram /ITSB — Guccio Gucci ( “G” )

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/43

         Prasība, kas celta 2010. gada 23. aprīlī — Emram/ITSB — Guccio Gucci (“G”)
   (Lieta T-187/10)
   2010/C 179/76
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Maurice Emram (Marseille, Francija) (pārstāvis — M. Benavï, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Guccio Gucci SpA (Firenze, Itālija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ITSB lēmumu lietā R 1281/2008-1;

               —

               noraidīt iebildumus pret sabiedrības Gucci spa preču zīmes “G line” Nr. 2 421 402 reģistrācijas pieteikumu;

               —

               līdz ar to piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               un piespriest sabiedrībai Gucci spa atlīdzināt izmaksas un izdevumus procesā ITSB.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “G” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 18. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 421 402

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Guccio Gucci SpA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes “G” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 18. un 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un atteikt reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 8. un 75. panta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 8. un 77. pants) pārkāpums tiktāl, ciktāl Apelāciju padome neesot pareizi piemērojusi attiecīgās jomas tiesību normas un esot veikusi pārāk īsu prasītājas izvirzīto faktu analīzi


title: Lieta T-367/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. maijā  – August Storck /ITSB – Chiquita Brands  ( “Fruitfuls” )

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/33

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. maijā – August Storck/ITSB – Chiquita Brands (“Fruitfuls”)
   (Lieta T-367/14)
   2014/C 261/57
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: August Storck KG (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – I. Rohr, A.-C. Richter, P. Goldenbaum un T. Melchert, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Chiquita Brands LLC (Charlotte, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2014. gada 27. marta lēmumu lietā R 1580/2013–5;

               —

               piespriest atbildētājam segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un gadījumā, ja Chiquita Brands LLC iestāsies lietā, piespriest Chiquita Brands LLC segt savus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “Fruitfuls” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5 0 14  510

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: Chiquita Brands LLC

      Anulēšanas nodaļas lēmums: preču zīmes reģistrāciju atcelt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums