title: Lieta T-132/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Roland/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/49

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Roland/Komisija
   (Lieta T-132/18)
   (2018/C 152/59)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Roland SE (Essen, Vācija) (pārstāvji: S. De Knop, A. Willems un C. Zimmermann, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               prasību atzīt par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (1) tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 2. punktā paredzētais kompetences piešķiršanas princips un katrā ziņā – LES 13. panta 2. punktā noteiktais institucionālā līdzsvara princips, jo šai regulai nav izvēlēts spēkā esošs juridiskais pamats .

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 C & J Clark International, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LESD 266. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, uzliekot antidempinga maksājumu apavu importam “kas notika Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 (2) un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1294/2009 (3) piemērošanas laikā”, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 (4) 1. panta 1. punkts un 10. panta 1. punkts, kā arī tiesiskās noteiktības princips (atpakaļejoša spēka aizliegums).

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot antidempinga maksājumu, bez atkārtotas Savienības interešu izvērtēšanas, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 21. pants; katrā ziņā būtu acīmredzami kļūdaini secināt, ka antidempinga maksājuma uzlikšana bija Savienības interesēs.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot tiesību aktu, kas pārsniedz tā mērķa sasniegšanai vajadzīgo, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 4. punkts.

      (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C659/13 un C34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.).

      (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1472/2006 (2006. gada 5. oktobris), ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV 2006 L 275, 1. lpp.).

      (3)  Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 1294/2009 (2009. gada 22. decembris), ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala, neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā (OV 2009, L 352, 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).


title: Lieta T-263/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. februāra rīkojums – SD/EIGE (“Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Lēmums nepagarināt darba līgumu — Lūgums pagarināt darba līgumu, kuram ir tāds pats priekšmets kā sūdzībai Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē — Nepieņemamība)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/36

         Vispārējās tiesas 2018. gada 27. februāra rīkojums – SD/EIGE

   (Lieta T-263/17) (1)

   ((“Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Lēmums nepagarināt darba līgumu - Lūgums pagarināt darba līgumu, kuram ir tāds pats priekšmets kā sūdzībai Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē - Nepieņemamība))
   (2018/C 152/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SD (pārstāvji: L. Levi un A. Blot, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (pārstāvji: V. Langbakk, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru, pirmkārt, tiek lūgts atcelt EIGE2016. gada 26. augusta netiešo lēmumu noraidīt prasītāja 2016. gada 26. aprīļa pieteikumu par viņa darba līguma otrreizēju pagarināšanu un, ciktāl nepieciešams, atcelt EIGE2017. gada 20. janvāra lēmumu noraidīt prasītāja 2016. gada 3. oktobra sūdzību par 2016. gada 26. augusta netiešo lēmumu un, otrkārt, tiek lūgts piespriest atlīdzināt zaudējumus, kuri prasītājam esot radušies šo lēmumu dēļ.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               SD sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Dzimumu līdztiesības institūta (EIGE) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-85/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. februārī iesniedza Judecătoria Oradea (Rumānija) – CV/DU

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. februārī iesniedza Judecătoria Oradea (Rumānija) – CV/DU

   (Lieta C-85/18)
   (2018/C 152/15)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Oradea

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: CV

      Atbildētājs: DU

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai bērna pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens Regulas Nr. 2201/2003 (1) 8. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka šī pastāvīgā dzīvesvieta atbilst tai vietai, kurā bērnam ir zināms integrācijas līmenis sociālajā un ģimenes vidē, neatkarīgi no tā, ka ir spēkā tiesas nolēmums, kas pasludināts citā dalībvalstī pēc bērna pārcelšanās kopā ar tēvu uz tās valsts teritoriju, kurā nepilngadīgais ir integrējies šajā sociālajā un ģimenes vidē? Vai tomēr šajā gadījumā ir jāpiemēro Regulas Nr. 2201/2003 13. panta nosacījumi par piekritību, balstoties uz to, kur atrodas bērns?

               2)

               Vai tas, ka nepilngadīgajam ir tās valsts pilsonība, kurā viņš dzīvo ar tēvu, lai gan viņa vecākiem ir tikai Rumānijas pilsonība, ir būtiski, lai noteiktu pastāvīgo dzīvesvietu?

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.)


title: Lieta T-507/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Polija/Komisija (ELGF — No finansējuma izslēgti izdevumi — Regula (EK) Nr. 2200/96, Direktīva 2002/55/EK, Regula (EK) Nr. 1432/2003, Regula (EK) Nr. 1433/2003, Regula (EK) Nr. 1290/2005, Regula (EK) Nr. 885/2006, Regula (EK) Nr. 1182/2007, Regula (EK) Nr. 1234/2007, Regula (EK) Nr. 1580/2007 un Regula (ES) Nr. 1306/2013 — Polijas izdevumi — ELGF risks — Pārbaudes uz vietas — Ražotāju organizācijas atzīšanas kritēriji — Valodas versiju atšķirības — Finanšu korekcija)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/25

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Polija/Komisija
   (Lieta T-507/15) (1)

   ((ELGF - No finansējuma izslēgti izdevumi - Regula (EK) Nr. 2200/96, Direktīva 2002/55/EK, Regula (EK) Nr. 1432/2003, Regula (EK) Nr. 1433/2003, Regula (EK) Nr. 1290/2005, Regula (EK) Nr. 885/2006, Regula (EK) Nr. 1182/2007, Regula (EK) Nr. 1234/2007, Regula (EK) Nr. 1580/2007 un Regula (ES) Nr. 1306/2013 - Polijas izdevumi - ELGF risks - Pārbaudes uz vietas - Ražotāju organizācijas atzīšanas kritēriji - Valodas versiju atšķirības - Finanšu korekcija))
   (2018/C 152/29)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, K. Straś, M. Pawlicka un B. Paziewska)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un A. Stobiecka-Kuik)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1119 (2015. gada 22. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2015, L 182, 39. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta T-84/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. februārī – VG/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/37

         Prasība, kas celta 2018. gada 15. februārī – VG/Komisija
   (Lieta T-84/18)
   (2018/C 152/47)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: VE (pārstāvji: G. Pandey un V. Villante, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               iesākumā, ja vajadzīgs, atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 270. pantam atzīt Civildienesta noteikumu 90. pantu par spēkā neesošu un nepiemērojamu šajā tiesvedībā;

               —

               pirmkārt, atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2017. gada 30. oktobra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītājas 2017. gada 31. jūlijā iesniegtā sūdzība;

               —

               otrkārt, atcelt EPSO2017. gada 19. aprīļa lēmumu, ar kuru ir noraidīts viņas lūgums pārskatīt EPSO/atlases komisijas lēmumu nepielaist viņu konkursa nākamajam posmam;

               —

               treškārt, atcelt EPSO tiešsaistes kontā publicēto 2017. gada 6. februāra lēmumu neiekļaut prasītāju konkursam EPSO/AD/323/16 izraudzīto kandidātu saraksta projektā;

               —

               ceturtkārt, atcelt 2016. gada 26. maijā publicēto paziņojumu par konkursu EPSO/AD/323/16 (1);

               —

               visbeidzot, pilnībā atcelt no tā izrietošo ierēdņu saraksta projektu, kuri tika izraudzīti dalībai minētajā konkursā;

               —

               piespriest izmaksāt prasītājai zaudējumu atlīdzību 50 000 euro apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka EPSO/atlases komisija ir pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot prasītājas darba pieredzi, turklāt esot pārkāpts attiecīgā paziņojuma par konkursu III pielikums, kurā ir detalizēti norādīta prasītā darba pieredze.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants un prasītājas tiesības tikt uzklausītai, turklāt neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un esot pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/58 (2) 1., 2., 3. un 4. pants, kā arī Civildienesta noteikumu 1.d un 28. pants un šo noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts, turklāt neesot ievēroti vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi.

      (1)  OV 2016, C 187, A/1. lpp.

      (2)  Regula Nr. 1 (1958. gada 15. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 17, 6.10.1958., 385. lpp.).


title: Lieta T-141/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Deichmann-Shoes UK/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/50

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Deichmann-Shoes UK/Komisija
   (Lieta T-141/18)
   (2018/C 152/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deichmann-Shoes UK Ltd (Leicestershire, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. De Knop, B. Natens, A. Willems un C. Zimmermann, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               prasību atzīt par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (1) tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 2. punktā paredzētais kompetences piešķiršanas princips un katrā ziņā – LES 13. panta 2. punktā ietvertais institucionālā līdzsvara princips, jo šai regulai nav izvēlēts spēkā esošs juridiskais pamats.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 C & J Clark International, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LESD 266. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, uzliekot antidempinga maksājumu apavu importam “kas notika Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 (2) un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1294/2009 (3) piemērošanas laikā”, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 (4) 1. panta 1. punkts un 10. panta 1. punkts, kā arī tiesiskās noteiktības princips (atpakaļejoša spēka aizliegums).

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot antidempinga maksājumu bez atkārtotas Savienības interešu izvērtēšanas, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 21. pants; katrā ziņā būtu acīmredzami kļūdaini secināt, ka antidempinga maksājuma uzlikšana bija Savienības interesēs.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot tiesību aktu, kas pārsniedz tā mērķa sasniegšanai vajadzīgo, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 4. punkts.

      (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.).

      (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1472/2006 (2006. gada 5. oktobris), ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV 2006 L 275, 1. lpp.).

      (3)  Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 1294/2009 (2009. gada 22. decembris), ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala, neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā (OV 2009, L 352, 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).


title: Lieta T-85/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. februārī – Batchelor/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/38

         Prasība, kas celta 2018. gada 15. februārī – Batchelor/Komisija
   (Lieta T-85/18)
   (2018/C 152/48)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Edward William Batchelor (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: B. Hoorelbeke, advokāts, un M. Healy, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 5. decembra Lēmumu C(2017) 8430 final, ar ko atteikta piekļuve dokumentam, kas ietver atbildīgās personas ētikas deklarāciju, kura iesniegta caur Eiropas Komisijas Cilvēkresursu pārvaldes informācijas sistēmu Sysper2, un citiem dokumentiem, uz kuriem attiecas sākotnējais piekļuves pieteikums;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmajā pamatā apgalvots LESD 15. panta 3. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. panta, Regulas Nr. 1049/2001 (1) 2. panta 1. punkta un 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums tādēļ, ka tikusi atteikta pilna vai daļēja piekļuve ētikas deklarācijai.

                           —

                           Pirmā pamata pirmajā daļā prasītājs norāda, ka Komisija nav nedz izvērtējusi, nedz pierādījusi, ka ētikas deklarācijas publiskošana konkrēti un faktiski apdraudētu ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu aizsargātās intereses. Līdz ar to Komisija, atsakot vismaz daļēju piekļuvi ētikas deklarācijai, neesot izpildījusi savu juridisko pienākumu un esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.

                           —

                           Pirmā pamata otrajā daļā prasītājs norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, piemērošanā, kad tā atzina, ka prasītājs nav atbilstoši pierādījis, ka ētikas deklarācijas publiskošana ir vajadzīga.

               2.

               Otrajā pamatā tiek apgalvots Pamattiesību hartas 42. panta, LESD 15. panta 3. punkta un Regulas Nr. 1049/2001 2. panta 1. punkta pārkāpums tādēļ, ka tika atteikts piešķirt piekļuvi citiem dokumentiem, uz kuriem attiecas sākotnējais piekļuves pieteikums.

                           —

                           Otrajā pamatā prasītājs izklāsta atbilstošos un saskanīgos pierādījumus, kas ir tā pārliecības pamatā, ka pastāv vairāk nekā 71 Komisijas nosauktais dokuments, kas ietilpst sākotnējā piekļuves pieteikuma tvērumā. Atsakot piekļuvi citiem dokumentiem, Komisija esot pārkāpusi Pamattiesību hartas 42. pantu, LESD 15. panta 3. punktu un Regulas Nr. 1049/2001 2. panta 1. punktu.

               3.

               Trešajā pamatā ir apgalvots labas pārvaldības principa, it īpaši rūpības pienākuma pārkāpums.

                           —

                           Trešajā pamatā prasītājs norāda, ka Komisija neesot ievērojusi savu rūpības pienākumu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam, jo neesot īstenojusi pienācīgu rūpību, nosakot, ka nav citu dokumentu, kas ietilptu sākotnējā piekļuves pieteikuma tvērumā. Šī pamata pamatojumam prasītājs norāda, ka nav paskaidrojuma tam, kā Komisija ir pārbaudījusi, ka nav citu dokumentu, jo neesot sniegta informācija par Komisijas piemērotajām izpētes metodēm.

               4.

               Ceturtajā pamatā ir apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta 2. punktam.

                           —

                           Ceturtā pamata pirmajā daļā prasītājs norāda, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. pantam, jo nav paskaidrojusi, kāpēc ētikas deklarācijas publiskošana faktiski un konkrēti apdraudētu ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu aizsargātās intereses, kā arī nav izklāstījusi iemeslus, kādēļ tā pieņēma, ka šāda publiskošana aizskartu datu subjekta leģitīmās intereses atbilstoši Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktam.

                           —

                           Ceturtā pamata otrajā daļā prasītājs norāda, ka apstrīdētajā lēmumā neesot nekāda pamatojuma tam, kādēļ tajā nav norādīti nekādi papildu dokumenti, kas ietilpst sākotnējā piekļuves pieteikuma tvērumā, lai gan prasītājs to esot apgalvojis atkārtotajā pieteikumā. Līdz ar to arī šī apstrīdētā lēmuma daļa neesot pietiekami pamatota.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-533/15 un T-264/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – Kim u.c./Padome un Komisija (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Ziemeļkoreju kodolieroču izplatīšanas novēršanai — To personu un organizāciju saraksts, kam piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Prasītāju vārdu iekļaušana — Pierādījumi par iekļaušanas sarakstā pamatotību — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/25

         Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – Kim u.c./Padome un Komisija
   (Lieta T-533/15 un T-264/16) (1)

   ((Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Ziemeļkoreju kodolieroču izplatīšanas novēršanai - To personu un organizāciju saraksts, kam piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāju vārdu iekļaušana - Pierādījumi par iekļaušanas sarakstā pamatotību - Pienākums norādīt pamatojumu))
   (2018/C 152/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji lietā T-533/15: Il-Su Kim (Pyongyang, Ziemeļkoreja) un pieci citi prasītāji, kuru vārdi ir iekļauti sprieduma pielikumā (pārstāvji: M. Lester, S. Midwinter, QC, T. Brentnall un A. Stevenson, solicitors)

      Prasītāja lietā T-264/16: Korea National Insurance Corporation (Pyongyang) (pārstāvji: M. Lester, S. Midwinter, T. Brentnall un A. Stevenson)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji A. de Elera-San Miguel Hurtado un A. Vitro, vēlāk A. Vitro un F. Naert) un Eiropas Komisija (pārstāvji: lietā T-533/15 – L. Havas, S. Bartelt un D. Gauci un lietā T-264/16 – L. Havas un S. Bartelt, vēlāk lietā T-533/15 – L. Havas un D. Gauci un lietā T-264/16 – L. Havas)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāju prasījumu atbalstam lietā T-533/15: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: sākotnēji V. Kaye, vēlāk S. Brandon, pēc tam S. Brandon un C. Crane, un visbeidzot S. Brandon)

      Priekšmets

   Lietā T-533/15 – par prasību, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/1066 (2015. gada 2. jūlijs), ar ko groza Lēmumu 2013/183/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (OV 2015, L 174 25. lpp.), Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/1062 (2015. gada 2. jūlijs), ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 329/2007 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (OV 2015, L 174, 16. lpp.), Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/475 (2016. gada 31. marts), ar ko groza Lēmumu 2013/183/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (OV 2016, L 85, 34. lpp.), Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2016/659 (2016. gada 27. aprīlis), ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 329/2007 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (OV 2016, L 114, 9. lpp.), Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/849 (2016. gada 27. maijs) par ierobežojošiem pasākumiem pret Korejas Tautas Demokrātisko Republiku un ar ko atceļ Lēmumu 2013/183/KĀDP (OV 2016, L 141, 79. lpp.), un ikvienu ar tiem saistītu Padomes īstenošanas regulu, ciktāl šie akti attiecas uz prasītājiem, un lietā T-264/16 – par prasību, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Lēmumu 2016/475, Īstenošanas regulu 2016/659, Lēmumu 2016/849 un ikvienu ar tiem saistītu Padomes īstenošanas regulu, ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasības noraidīt.

               2)

               Lietā T-533/15 Kim Il-Su un pārējie prasītāji, kuru vārdi ir iekļauti pielikumā, atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot izdevumus, kas ir radušies Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei.

               3)

               Lietā T-264/16 Korea National Insurance Corporation atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               4)

               Lietā T-533/15 Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 381, 16.11.2015.


title: Lieta T-100/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Wehrheim/ECB

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/40

         Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Wehrheim/ECB
   (Lieta T-100/18)
   (2018/C 152/49)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Christine Wehrheim (Ofenbaha, Vācija) (pārstāvis: N. De Montigny, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
   atzīt un nospriest:

               1.

               atcelt:

                           —

                           2017. gada 3. jūlija lēmumu noraidīt pieteikumu par kaitējuma atlīdzināšanu, kurš nodarīts, izbeidzot izmaksāt [ekspatriācijas pabalstu] (kas iesniegts 2017. gada 10. maijā);

                           —

                           ciktāl nepieciešams, 2017. gada 21. decembra lēmumu, ar kuru ir tieši noraidīta viņas sūdzība par šo lēmumu (kas iesniegta 2017. gada 3. septembrī);

               2.

               piespriest atbildētājai samaksāt kaitējuma atlīdzību, ko prasītāja ir prasījusi savos pieteikumos:

                           —

                           darba samaksas starpību tik ilgi, kamēr viņa tiks nodarbināta iestādē, pamatojoties uz savu pastāvīgā darbinieka līgumu, ko veido 700,53 EUR/mēnesī kopš 2017. gada aprīļa;

                           —

                           pārcelšanās izmaksas papildus jau apstiprinātajām izmaksām 1 079,10 EUR apmērā, tas ir, papildu 1 000 EUR;

                           —

                           nodarītā psiholoģiskā kaitējuma kompensāciju 2 000 EUR apmērā;

                           —

                           visam pieskaitīt likumiskos procentus līdz pilnīgai samaksai;

               3.

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus šīs instances tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda vienu vienīgu pamatu, kas attiecas uz faktu, ka, neievērojot savu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, labas pārvaldības pienākumu un pienākumu sniegt palīdzību un, radot cerības, kas prasītājai, šķiet, nav īstenojamas un kas ir saistītas ar ekspatriācijas pabalsta piešķiršanu, lai gan viņa sākumā neatbilda Civildienesta noteikumos paredzētajiem tā saņemšanas nosacījumiem, atbildētāja administrācija nesot izpildījusi savus pienākumus. Šī kļūda esot radījusi kaitējumu, kam ir tieša cēloņsakarība ar iestādes pienākumu neizpildi.


title: Lieta T-142/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Buffalo – Boots/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/52

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Buffalo – Boots/Komisija
   (Lieta T-142/18)
   (2018/C 152/61)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Buffalo – Boots GmbH (Hochheim am Main, Vācija) (pārstāvji: S. De Knop, A. Willems un C. Zimmermann, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               prasību atzīt par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (1) tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 2. punktā paredzētais kompetences piešķiršanas princips un katrā ziņā – LES 13. panta 2. punktā ietvertais institucionālā līdzsvara princips, jo šai regulai nav izvēlēts spēkā esošs juridiskais pamats.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 C & J Clark International, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LESD 266. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, uzliekot antidempinga maksājumu apavu importam “kas notika Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 (2) un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1294/2009 (3) piemērošanas laikā”, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 (4) 1. panta 1. punkts un 10. panta 1. punkts, kā arī tiesiskās noteiktības princips (atpakaļejoša spēka aizliegums).

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot antidempinga maksājumu bez atkārtotas Savienības interešu izvērtēšanas, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 21. pants; katrā ziņā būtu acīmredzami kļūdaini secināt, ka antidempinga maksājuma uzlikšana bija Savienības interesēs.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot tiesību aktu, kas pārsniedz tā mērķa sasniegšanai vajadzīgo, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 4 punkts.

      (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.).

      (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1472/2006 (2006. gada 5. oktobris), ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV 2006 L 275, 1. lpp.).

      (3)  Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 1294/2009 (2009. gada 22. decembris), ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala, neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā (OV 2009, L 352, 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).


title: Lieta C-32/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. janvārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Tiroler Gebietskrankenkasse/Michael Moser

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. janvārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Tiroler Gebietskrankenkasse/Michael Moser

   (Lieta C-32/18)
   (2018/C 152/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Tiroler Gebietskrankenkasse

      Atbildētājs: Michael Moser

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (Regula Nr. 883/2004) (1), 60. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka pakārtoti kompetentai dalībvalstij (Austrijai) ir jāmaksā vienam no vecākiem, kurš dzīvo un strādā saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 68. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktu primāri kompetentā dalībvalstī (Vācijā), kā ģimenes pabalsts starpība starp primāri kompetentajā dalībvalstī izmaksāto vecāku pabalstu un no ienākumiem atkarīgo citas dalībvalsts bērna kopšanas pabalstu, ja abi vecāki un to kopīgie bērni dzīvo primāri kompetentajā dalībvalstī un tikai otrs no vecākiem strādā kā pārrobežu darba ņēmējs pakāroti kompetentajā dalībvalstī?

         Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

               2)

               Vai no ienākumiem atkarīgais bērna kopšanas pabalsts ir jāaprēķina, ņemot vērā nodarbinātības valstī (Vācijā) faktiski gūtos ienākumus vai pakārtoti kompetentajā dalībvalstī (Austrijā) no līdzīgas profesionālās darbības hipotētiski gūstamos ienākumus?

      (1)  OV L 2009, 1. lpp.


title: Lieta T-152/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/53

         Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)
   (Lieta T-152/18)
   (2018/C 152/62)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sona Nutrition Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme violetā, gaiši brūnā krāsā, smilškrāsā, tumši brūnā un zeltaini brūnā krāsā “SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 781 331

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. decembra lēmums lietā R 1319/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un Solgar Holdings, Inc., ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

               —

               Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-94/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza High Court (Īrija) – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza High Court (Īrija) – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality

   (Lieta C-94/18)
   (2018/C 152/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court (Īrija)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nalini Chenchooliah

      Atbildētājs: Minister for Justice and Equality

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK (1) 6. pantu ir izmantojis tiesības uz brīvu pārvietošanos, saskaņā ar 7. pantu saņem uzturēšanās tiesību atteikumu, pamatojoties uz to, ka attiecīgais Savienības pilsonis nav īstenojis vai vairs neīsteno ES līgumā paredzētās tiesības attiecīgajā uzņemošajā dalībvalstī, un, ja tiek ierosināts izraidīt laulāto no šīs dalībvalsts, vai izraidīšana ir jāveic saskaņā ar Direktīvas noteikumiem vai arī tā ir dalībvalsts tiesību aktu kompetencē?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir tāda, ka izraidīšana ir jāveic saskaņā ar Direktīvas noteikumiem, vai izraidīšana ir jāveic saskaņā ar Direktīvas VI nodaļas un it īpaši tās 27. un 28. panta noteikumiem vai arī dalībvalsts šādos apstākļos var atsaukties uz citiem šīs direktīvas noteikumiem, it īpaši uz tās 14. un 15. pantu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, p. 77).


title: Lieta T-33/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – TestBioTech/Komisija (Vide — Ģenētiski modificēti produkti — Regula (EK) Nr. 1367/2006 — Regula (EK) Nr. 1829/2003 — Ģenētiski modificēta soja MON 87769, MON 87705 un 305423 — Lūguma veikt iekšēju pārskatīšanu lēmumiem par tirdzniecības atļauju noraidījums — Jēdziens “tiesību akti vides jomā” — Regulas Nr. 1367/2006 10. pants)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/26

         Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – TestBioTech/Komisija
   (Lieta T-33/16) (1)

   ((Vide - Ģenētiski modificēti produkti - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - Regula (EK) Nr. 1829/2003 - Ģenētiski modificēta soja MON 87769, MON 87705 un 305423 - Lūguma veikt iekšēju pārskatīšanu lēmumiem par tirdzniecības atļauju noraidījums - Jēdziens “tiesību akti vides jomā” - Regulas Nr. 1367/2006 10. pants))
   (2018/C 152/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TestBioTech eV (Minhene, Vācija) (pārstāvji: R. Stein, solicitor, K. Smith, QC, un J. Stevenson, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Tomkin, L. Pignataro-Nolin un C. Valero)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Monsanto Europe (Antverpene, Beļģija) un Monsanto Company (Vilmingtona, Delavēra, ASV) (pārstāvji: M. Pittie, avocat) un Pioneer Overseas Corp. (Džonstona, Aiova, ASV) un Pioneer Hi-Bred International, Inc. (Džonstona) (pārstāvji: G. Forwood, advokāts, J. Killick, barrister, un S. Nordin, solicitor)

      Priekšmets

   Par prasību, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt par veselību un pārtikas nekaitīgumu atbildīgā Komisijas locekļa 2015. gada 16. novembra vēstuli, ar kuru ir noraidīts lūgums veikt iekšēju pārskatīšanu, kas ir pamatots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.), 10. pantu, par īstenošanas lēmumiem tirdzniecības atļaujām ģenētiski modificētai sojai MON 87769, MON 87705 un 305423.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt par veselību un pārtikas nekaitīgumu atbildīgā Eiropas Komisijas locekļa 2015. gada 16. novembra vēstuli ar references numuru Ares(2015) 5145741 par lūgumu veikt iekšēju pārskatīšanu, kas ir pamatots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, 10. pantu par īstenošanas lēmumiem tirdzniecības atļaujām ģenētiski modificētai sojai MON 87769, MON 87705 un 305423.

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina TestBioTech eV tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Monsanto Europe, Monsanto Company, Pioneer Overseas Corp. un Pioneer Hi-Bred International, Inc. sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


title: Lieta T-153/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/54

         Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)
   (Lieta T-153/18)
   (2018/C 152/63)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sona Nutrition Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme sarkanā, gaiši brūnā krāsā, smilškrāsā, tumši brūnā un zeltaini brūnā krāsā “SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 781 299

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. decembra lēmums lietā R 1321/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un Solgar Holdings, Inc., ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

               —

               Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-101/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. februārī – Austrija/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/40

         Prasība, kas celta 2018. gada 21. februārī – Austrija/Komisija
   (Lieta T-101/18)
   (2018/C 152/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Austrijas Republika (pārstāvis: G. Hesse)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (ES) 2017/2112 (2017. gada 6. marts) par pasākumu/atbalsta shēmu/valsts atbalstu SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), ko Ungārija plāno īstenot, lai atbalstītu divu jaunu kodolreaktoru izveidi Pakšas II atomelektrostacijā (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 1486), publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2017. gada 1. decembrī (L 317, 45. lpp.), kā arī

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza desmit pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: nepilnīgi veikta iepirkumu procedūra
               Pirmkārt, lēmums neesot spēkā, jo nav ievēroti iepirkuma procedūras pamatnoteikumi, kuru ievērošana ir nesaraujami saistīta ar valsts atbalsta mērķi.

               2.

               Otrais pamats: kļūdaina LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta piemērošana – kopīgo interešu mērķa neesamība
               Otrkārt, Austrijas Republika norāda, ka pretēji atbildētājas uzskatam nav nekādu atbalstam nepieciešamo kopīgo interešu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

               3.

               Trešais pamats: kļūdaina LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta piemērošana – nepareiza ražošanas nozares nošķiršana un kļūdaini pieņēmumi par tirgus nepilnību LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē
               Treškārt, atbildētāja esot nepamatoti atbalstu apstiprinājusi saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tā ir kļūdaini pieņēmusi, ka pastāv atsevišķs kodolenerģijas tirgus, kā arī tikpat kļūdaini pieņēmusi, ka šajā tirgū pastāv tirgus, respektīvi, pašu kapitāla tirgus nepilnība.

               4.

               Ceturtais pamats: pasākuma nesamērīgums
               Ceturtkārt, lēmums neesot spēkā arī tāpēc, ka atbildētāja nav veikusi tiesībām atbilstošu samērīguma pārbaudi saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, in concreto prevalētu negatīva iedarbība.

               5.

               Piektais pamats: pārmērīgi konkurences traucējumi, kas saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu neesot saderīgi ar iekšējo tirgu
               Piektkārt, aplūkotais lēmums novedot pie nesamērīgiem un tādējādi ar Savienības tiesībām nesaderīgiem konkurences traucējumiem un nevienlīdzības no valsts atbalsta tiesību viedokļa elektroenerģijas iekšējā tirgū.

               6.

               Sestais pamats: “Projekta grūtībās” esamība
               Sestkārt, prasītāja norāda, ka valsts atbalstu “Projektam grūtībās” liberālā elektroenerģijas iekšējā tirgū nevarot apstiprināt, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

               7.

               Septītais pamats: dominējošā stāvokļa tirgū pastiprināšana/radīšana
               Septītkārt, ar valsts atbalstu radītais ekonomiski aktīvas Ungārijas valsts dominējošais stāvoklis tirgū izslēdz valsts atbalsta saderību ar kopējo tirgu, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

               8.

               Astotais pamats: likviditātes risks vairumtirdzniecības tirgum
               Astotkārt, valsts atbalstu neesot drīkstēts apstiprināt, ņemot vērā neizbēgamo tirgus likviditātes samazināšanās risku.

               9.

               Devītais pamats: nepietiekama valsts atbalsta noteikšana
               Devītkārt, prasītāja savu prasību pamato ar to, ka atbildētāja esot nepietiekami noteikusi valsts atbalsta apmēru.

               10.

               Desmitais pamats: pamatošanas pienākuma saskaņā ar LESD 296. panta otro daļu neievērošana
               Desmitkārt, atbildētāja neesot ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, turklāt vairākkārtīgi un būtiski.


title: Lieta T-108/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Naviera Armas/Komisija (Valsts atbalsts — “Puerto Las Nieves” ostas izmantošanas nosacījumi kuģniecības sabiedrībai — No publiskiem līdzekļiem finansētas infrastruktūras ekskluzīva izmantošana bez koncesijas līguma — Daļējs atbrīvojums no ostas nodevām — Konkurentes sūdzība — Lēmums, ar kuru iepriekšējās izskatīšanas procedūras noslēgumā ir konstatēta valsts atbalsta neesamība — Nopietnas grūtības attiecīgo pasākumu pārbaudē — Attiecīgās situācijas izmaiņas administratīvā procesa laikā — No valsts līdzekļiem piešķirtas priekšrocības jēdziens — Kļūdas faktu vērtējumā un kļūdas tiesību piemērošanā — Valsts tiesas nolēmums, ar ko tiek apturēta iepirkuma iedarbība — Pienākums izskatīt sūdzību rūpīgi un objektīvi)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/27

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Naviera Armas/Komisija
   (Lieta T-108/16) (1)

   ((Valsts atbalsts - “Puerto Las Nieves” ostas izmantošanas nosacījumi kuģniecības sabiedrībai - No publiskiem līdzekļiem finansētas infrastruktūras ekskluzīva izmantošana bez koncesijas līguma - Daļējs atbrīvojums no ostas nodevām - Konkurentes sūdzība - Lēmums, ar kuru iepriekšējās izskatīšanas procedūras noslēgumā ir konstatēta valsts atbalsta neesamība - Nopietnas grūtības attiecīgo pasākumu pārbaudē - Attiecīgās situācijas izmaiņas administratīvā procesa laikā - No valsts līdzekļiem piešķirtas priekšrocības jēdziens - Kļūdas faktu vērtējumā un kļūdas tiesību piemērošanā - Valsts tiesas nolēmums, ar ko tiek apturēta iepirkuma iedarbība - Pienākums izskatīt sūdzību rūpīgi un objektīvi))
   (2018/C 152/32)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Naviera Armas, SA (Las Palmas de Gran Canaria, Spānija) (pārstāvji: J. L. Buendía Sierra un Á. Givaja Sanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar, G. Luengo un S. Noë)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Fred Olsen, SA (Santa Cruz de Tenerife, Spānija) (pārstāvji: F. Marín Riaño, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 8. decembra Lēmumu C(2015) 8655 final par valsts atbalstu SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Spānija – Fred Olsen.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Komisijas 2015. gada 8. decembra Lēmumu C(2015) 8655 final par valsts atbalstu SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Spānija – Fred Olsen tiktāl, ciktāl tajā iepriekšējās izskatīšanas procedūras noslēgumā ir konstatēts, ka tas, ka Fred Olsen, SA ekskluzīvi izmanto Lasņevesas ostas infrastruktūru, nav izraisījis to, ka tai būtu piešķirts valsts atbalsts.

               2)

               Prasību pārējā daļā noraidīt.

               3)

               Naviera Armas, SA sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu, bet pārējos tās tiesāšanās izdevumus atlīdzina Eiropas Komisija.

               4)

               Komisija un Fred Olsen sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 175, 17.5.2016.


title: Lieta C-42/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Trier/Cardpoint GmbH, kā Moneybox Deutschland GmbH tiesību pārņēmēja

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Trier/Cardpoint GmbH, kā Moneybox Deutschland GmbH tiesību pārņēmēja
   (Lieta C-42/18)
   (2018/C 152/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Finanzamt Trier

      Atbildētāja: Cardpoint GmbH, kā Moneybox Deutschland GmbH tiesību pārņēmēja

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tehniskas un administratīvas darbības, ko pakalpojumu sniedzējs veic bankomātu izmantojošai bankai un kas ir saistītas ar tās skaidras naudas izmaksu bankomātos, ir atbrīvotas no nodokļa saskaņā ar Direktīvas 77/388/EEK (1) 13. panta B daļas d) punkta 3) apakšpunktu, ja atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas 2016. gada 26. maija spriedumam Bookit, C-607/14 (EU:C:2016:355), saskaņā ar šo normu no nodokļa nav atbrīvotas līdzīgas tehniskas un administratīvas darbības, ko pakalpojumu sniedzējs veic saistībā ar karšu maksājumiem kino biļešu tirdzniecībā?

      (1)  Padomes Sestā direktīva 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-104/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 30. novembra spriedumu lietā T-687/16 Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/16

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 30. novembra spriedumu lietā T-687/16 Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-104/18 P)
   (2018/C 152/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ (pārstāvji: J. Güell Serra, E. Stoyanov Edissonov, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Joaquín Nadal Esteban

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atzīt apstrīdēto ES preču zīmi Nr. 9917436 par spēkā neesošu;

               —

               piespriest Joaquín Nadal Esteban un EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 (1) 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas nosacījumu vērtējumu ir norādījusi, ka no Tiesas sprieduma, 2009. gada 11. jūnijs, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C-529/07, EU:C:2009:361, izriet, ka ļaunticības priekšnosacījums ir sajaukšanas iespējas esamība un ka tādējādi tā prasa attiecīgo preču un pakalpojumu līdzību vai identiskumu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka no sprieduma lietā Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli neizrietot, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja ļaunticības priekšnosacījums ir sajaukšanas iespējas starp lietas dalībnieku preču zīmēm/apzīmējumiem esamība, bet šādas sajaukšanas iespējas esamība esot tikai faktoru piemērs, ko var ņemt vērā, un neesot sine qua non nosacījums Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanai.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja tātad norāda, ka uzskatot, ka Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas nosacījums esot sajaukšanas iespējas no sabiedrības puses esamība vai šī norma prasot sajaukšanas iespējas no sabiedrības puses esamību un tātad – attiecīgo preču un pakalpojumu līdzību vai identiskumu, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi spriedumu lietā Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli un esot nepareizi piemērojusi Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Tātad tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-112/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. februārī – Pink Lady America/CPVO – WAAA (“Cripps Pink”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/42

         Prasība, kas celta 2018. gada 23. februārī – Pink Lady America/CPVO – WAAA (“Cripps Pink”)
   (Lieta T-112/18)
   (2018/C 152/51)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pink Lady America LLC (Yakima, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: R. Manno un S. Travaglio, advokāti)

      Atbildētājs: Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO)

      Otra procesa CPVO Apelācijas padomē dalībniece: Western Australian Agriculture Authority (WAAA) (South Perth, Austrālija)

      Informācija par procesu CPVO

      Attiecīgās strīdus Kopienas augu šķirnes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas augu šķirne (CPVR): Kopienas augu šķirne Nr. EU1640, ābolu šķirne “Cripps Pink”

      Process CPVO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: CPVO Apelācijas padomes 2017. gada 14. septembra lēmums lietā A 007/2016

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atcelt ābeļu šķirni “Cripps Pink”CPVR No 1640 novitātes neesamības dēļ saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 10. pantu, skatot kopsakarā ar 20. pantu;

               —

               piespriest CPVO un Western Australian Agriculture Authority atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

               —

               Regulas Nr. 2100/94 10. panta, skatot kopsakarā ar 20. pantu, pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2100/94 76. panta, kā arī tiesiskās noteiktības un pareizās tiesvedības vispārējo tiesību principu pārkāpums, aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 874/2009 50. panta 3. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-211/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Caviro Distillerie u.c./Komisija (Dempings — Ķīnas izcelsmes vīnskābes, kuru ražo Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd, imports — Īstenošanas lēmums (ES) 2016/176 — Galīgā antidempinga maksājuma neuzlikšana — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 3. panta 2., 3. un 5. punkts un 17. panta 1. un 2. punkts — Atlase — Būtiska kaitējuma neesamība — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Kaitējuma noteikšana — Savienības ražošanas nozares rentabilitāte)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/28

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Caviro Distillerie u.c./Komisija
   (Lieta T-211/16) (1)

   ((Dempings - Ķīnas izcelsmes vīnskābes, kuru ražo Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd, imports - Īstenošanas lēmums (ES) 2016/176 - Galīgā antidempinga maksājuma neuzlikšana - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 3. panta 2., 3. un 5. punkts un 17. panta 1. un 2. punkts - Atlase - Būtiska kaitējuma neesamība - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Kaitējuma noteikšana - Savienības ražošanas nozares rentabilitāte))
   (2018/C 152/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Caviro Distillerie Srl (Faenca, Itālija), Distillerie Bonollo SpA (Formidžīne, Itālija), Distillerie Mazzari SpA (San'Agata sul Santerno, Itālija), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoriko, Itālija) (pārstāvji: A. Bochon, advokāts, un R. MacLean, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland un A. Demeneix)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/176 (2016. gada 9. februāris), ar ko izbeidz antidempinga procedūru attiecībā uz tādas Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importu, kuru ražo Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd (OV 2016, L 33, 14. lpp.), 1. pantu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA un Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-48/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 26. janvārī iesniedza Toontrack Music AB par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedumu lietā T-771/16 Toontrack Music AB/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/5

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 26. janvārī iesniedza Toontrack Music AB par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2017. gada 22. novembra spriedumu lietā T-771/16 Toontrack Music AB/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-48/18 P)
   (2018/C 152/07)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Toontrack Music AB (pārstāvis: L.-E. Ström, advokat)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja, izvirzot trīs dažādus apelācijas sūdzības pamatus, prasa, lai Tiesa

               —

               atceļ pārsūdzēto spriedumu;

               —

               galvenokārt – galīgi izspriež lietu, apmierinot Vispārējā tiesā izteiktos prasījumus;

               —

               pakārtoti – nodod lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriež EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Apelācijas sūdzības iesniedzējas apelācijas pamati ir tādi, ka ar pārsūdzēto spriedumu, kā tas ir apgalvots pirmajā apelācijas sūdzības pamatā, esot pārkāptas piemērojamās tiesības, piemērojot Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi, kurā ir izdarīti grozījumi (aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2017/1001 (2) (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (turpmāk tekstā – “regula”)), 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 7. panta 2. punktu, atbilstoši otrajam apelācijas sūdzības pamatam – 76. pants un atbilstoši trešajam apelācijas sūdzības pamatam – 65. un 72. panti.

               2.

                  Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā ir norādīts, ka pārsūdzētais spriedums esot nepareizs, jo Vispārējā tiesa esot kļūdaini nolēmusi, ka ES preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 13 945 423 “EZMIX” ir aprakstošs regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta vajadzībām un nav pietiekami atšķirtspējīgs 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta vajadzībām. Tā kā “EZMIX” esot pilnībā atšķirtspējīgs apzīmējums, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nolemdama, ka pastāv atteikuma pamati atbilstoši regulai. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vēra visus nozīmīgos lietas faktus attiecībā uz pieteikuma nozīmi, izmantošanu un asociācijām saistībā ar konkrēto sabiedrības daļu. Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.

               3.

                  Otrajā apelācijas sūdzības pamatā ir norādīts, ka Vispārējā tiesa arī esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērojot regulas 76. pantu un sagrozot pierādījumus. Vispārējā tiesa prezumējot, ka vienkāršība ir ļoti svarīgs pārdošanas arguments saistībā ar mūzikas ierakstīšanas aparatūru un programmatūru un ir viens no izšķirošajiem faktoriem. Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi 76. pantu, kādēļ pierādījumi lietā esot tikuši sagrozīti. Pārbaudes trūkumi esot noveduši pie tā, ka Vispārējās tiesas spriedumā izšķirošā nozīme ir tikusi piešķirta nepamatotam un nepareizam secinājumam, kuru nepamatojot fakti.

               4.

                  Trešajā apelācijas sūdzības pamatā ir norādīts, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi regulas 65. un 75. pantu un tādējādi esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nedodot apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēju sniegt mutvārdu paskaidrojumus par pārsūdzētā sprieduma pamatā esošajiem faktiem un EUIPO Apelācijas padomes lēmumu.

               5.

               Fakti esot tikuši pirmo reizi sniegti EUIPO Apelācijas padomes lēmumā, EUIPO tos neesot izskaidrojis un apelācijas sūdzības iesniedzējai tie esot bijuši negaidīti. Tādējādi pierādījumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja ir sniegusi, lai apstrīdētu šo faktu spēkā esamību, esot bijis iespējams pirmo reizi izskatīt Vispārējā tiesā, un tātad apelācijas sūdzības iesniedzējai, pretēji pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principam, neesot bijis iespējams sniegt pilnīgus pierādījumus.

      (1)  OV 2009, L 78, 1. lpp.

      (2)  OV 2017, L 154, 1. lpp.


title: Lieta T-424/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – Gifi Diffusion/EUIPO – Crocs (Kurpes) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlota kurpe — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamati — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas (EK) Nr. 6/2002 62. pants — Spēkā neesamības pamata izvirzīšana pēc savas ierosmes, ko veic apelācijas padome — Apelācijas padomes kompetence — Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkts)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/29

         Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – Gifi Diffusion/EUIPO – Crocs (Kurpes)
   (Lieta T-424/16) (1)

   ((Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlota kurpe - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamati - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EK) Nr. 6/2002 62. pants - Spēkā neesamības pamata izvirzīšana pēc savas ierosmes, ko veic apelācijas padome - Apelācijas padomes kompetence - Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkts))
   (2018/C 152/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Francija) (pārstāvis: C. de Chassey, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Crocs, Inc. (Niwot, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise un D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger un H. Haouideg, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 25. aprīļa lēmumu lietā R 37/2015-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Gifi Diffusion un Crocs.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas trešās padomes 2016. gada 25. aprīļa lēmumu lietā R 37/2015-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Gifi Diffusion un Crocs, Inc.

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Gifi Diffusion tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

               3)

               Crocs sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta T-651/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – Crocs/EUIPO – Gifi Diffusion (Kurpes) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlota kurpe — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Novitātes neesamība — Nodošana atklātībā pirms prioritātes datuma — Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas — Papildu pierādījumi, kas ir iesniegti procesā apelācijas padomē — Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. un 7. pants un 63. panta 2. punkts)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/30

         Vispārējās tiesas 2018. gada 14. marta spriedums – Crocs/EUIPO – Gifi Diffusion (Kurpes)
   (Lieta T-651/16) (1)

   ((Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā ir attēlota kurpe - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Novitātes neesamība - Nodošana atklātībā pirms prioritātes datuma - Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas - Papildu pierādījumi, kas ir iesniegti procesā apelācijas padomē - Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. un 7. pants un 63. panta 2. punkts))
   (2018/C 152/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Crocs, Inc. (Niwot, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise un D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger un H. Haouideg, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Francija) (pārstāvis: C. de Chassey, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 6. jūnija lēmumu lietā R 853/2014-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Gifi Diffusion un Crocs.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Crocs, Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Gifi Diffusion tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 410, 7.11.2016.


title: Lieta C-125/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. februārī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spānija) – Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia S.A.

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. februārī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spānija) – Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia S.A.

   (Lieta C-125/18)
   (2018/C 152/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia de Barcelona

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Marc Gómez del Moral Guasch

      Atbildētāja: Bankia S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai aplūkojamajam IRPH
                   (1)
                  Cajas – [Krājbanku] indeksam ir jābūt tiesas pārbaudes priekšmetam tādējādi, ka tai ir jāpārbauda tā saprotamība patērētājam, un tam nerada šķēršļus tas, ka to reglamentētu normatīvie vai administratīvie tiesību akti, ievērojot, ka uz to neattiecas Direktīvas 93/13 (2) 1. panta 2. punktā paredzētais gadījums, tāpēc, ka runa nav par obligātu tiesību normu, bet par to, ka šādus mainīgus kapitāla lietošanas procentus pārdevējs vai piegādātājs līgumā iekļauj pēc izvēles?

               2.

                           2.1

                           Vai saskaņā ar Direktīvas 93/13 4. panta 2. punktu, kas nav transponēts mūsu [Spānijas] tiesību sistēmā, Direktīvai 93/13 un tās 8. punktam pretrunā ir tas, ka Spānijas tiesa atsaucas uz tās 4. panta 2. punktu un to piemēro, ja valsts tiesību sistēmā šī tiesību norma nav transponēta pēc likumdevēja gribas, kurš ir vēlējies nodrošināt pilnīgu aizsardzības līmeni attiecībā uz visiem noteikumiem, kurus pārdevējs vai piegādātājs var iekļaut ar patērētājiem noslēgtajā līgumā, tostarp attiecībā uz noteikumiem saistībā ar galveno līguma priekšmetu, tostarp tad, ja tie ir formulēti skaidri un saprotami?

                           2.2

                           Jebkurā gadījumā – vai ir jāsniedz informācija vai reklāmas materiāli par šādiem faktiem un datiem vai kādu no tiem, lai nodrošinātu būtiska noteikuma – konkrēti, noteikuma attiecībā uz IRPH – saprotamību?

                                       (i)

                                       Jāpaskaidro, kā tiek noteikta atsauces likme, proti, ir jānorāda, ka šajā indeksā ir iekļautas komisijas maksas un citi izdevumi papildus nominālajai procentu likmei, ka tiek piemērots vienkāršs nesvērtais vidējais rādītājs, ka pārdevējam vai piegādātājam bija jāzina un jāinformē [patērētājs] par nepieciešamību piemērot negatīvo starpību un ka sniegtā informācija nav publiski pieejama atšķirībā no citas parastās informācijas attiecībā uz EURIBOR [indeksu].

                                       (ii)

                                       Jāpaskaidro, kā tas mainījās agrāk un kā tas varētu mainīties turpmāk, sniedzot informāciju un publicējot grafikus, ar kuru palīdzību patērētājam skaidri un saprotami tiek paskaidrotas šīs īpašās likmes izmaiņas salīdzinājumā ar EURIBOR [indeksu], kas ir parastā likme aizdevumiem ar hipotekāro nodrošinājumu.

                           2.3

                           Ja EST nospriestu, ka iesniedzējtiesai ir jāvērtē noteikumu negodīgums un jānosaka visas sekas saskaņā ar valsts tiesībām, Tiesai tiek jautāts, vai informācijas nesniegšana par tiem visiem nozīmē noteikuma saprotamības nenodrošināšanu, jo vidusmēra patērētājam tie nav skaidri Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta [izpratnē], un vai informācijas nesniegšana ietver pārdevēja vai piegādātāja negodīgu attieksmi un tādējādi gadījumā, ja patērētājs tiktu pienācīgi informēts par tiem, tas nebūtu piekritis aizdevumam ar atsauci uz IRPH.

               3.

               Ja IRPH cajas [Krājbanku indeksu] atzītu par spēkā neesošu, kāds no diviem iespējamajiem seku veidiem būtu saderīgs ar Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu gadījumā, ja netiek panākta vienošanās vai ja ar to patērētājam tiktu nodarīts lielāks kaitējums?

                           3.1

                           Līguma koriģēšana, piemērojot parasto aizstājošo indeksu, EURIBOR, ievērojot, ka ir noslēgts līgums, kas būtiski saistīts ar iestādes, [kurai ir] pārdevēja vai piegādātāja [statuss], procentu ieņēmumiem.

                           3.2

                           Procentu turpmāka nepiemērošana, nosakot vienīgo prasību atmaksāt aizdoto kapitālu aizdevēja vai aizņēmēja noteiktajā termiņā.

      (1)  Índice de Referencia de Préstamos Hipotecarios [Hipotekāro aizdevumu references indekss].

      (2)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 193, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-52/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Amtsgericht Norderstedt (Vācija) – Christian Fülla/Toolport GmbH

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Amtsgericht Norderstedt (Vācija) – Christian Fülla/Toolport GmbH

   (Lieta C-52/18)
   (2018/C 152/09)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Norderstedt

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Christian Fülla

      Atbildētāja: Toolport GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 1999/44/EK (1) 3. panta 3. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka vieta, kurā patērētājam tālpārdošanā nopirkta patēriņa prece uzņēmējam ir jānodod nolūkā sniegt iespēju to salabot vai nomainīt, vienmēr ir patēriņa preces atrašanas vieta?

               2)

               Ja tas tā nav –
               vai Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka vieta, kurā patērētājam tālpārdošanā nopirkta patēriņa prece uzņēmējam ir jānodod nolūkā sniegt iespēju to salabot vai nomainīt, vienmēr ir uzņēmēja juridiskā adrese?

               3)

               Ja tas tā nav –
               kādi kritēriji attiecībā uz to, kā ir nosakāma vieta, kurā patērētājam tālpārdošanā nopirkta patēriņa prece uzņēmējam ir jānodod nolūkā sniegt iespēju to salabot vai nomainīt, izriet no Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta trešās daļas?

               4)

               Ja vieta, kurā patērētājam tālpārdošanā nopirkta patēriņa prece uzņēmējam ir jānodod pārbaudīšanai un nolūkā sniegt iespēju veikt saistību vēlāku izpildi, vienmēr vai konkrētajā gadījumā ir uzņēmuma juridiskā adrese –
               vai ar Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta pirmo daļu, lasot to kopā ar tās 3. panta 4. punktu, ir saderīga situācija, kad patērētājam ir avansā jāsedz izmaksas par piegādi un/vai nogādi atpakaļ, vai arī no “salabošanas bez atlīdzības” pienākuma izriet, ka pārdevējam ir pienākums veikt avansa maksājumu?

               5)

               Ja vieta, kurā patērētājam tālpārdošanā nopirkta patēriņa prece uzņēmējam ir jānodod pārbaudīšanai un nolūkā sniegt iespēju veikt saistību vēlāku izpildi, vienmēr vai konkrētajā gadījumā ir uzņēmuma juridiskā adrese un patērētāja pienākums veikt avansa maksājumu ir saderīgs ar Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta pirmo daļu, lasot to kopā ar tās 3. panta 4. punktu –
               vai Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta trešā daļa, lasot to kopā ar tās 3. panta 5. punkta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības prasīt līguma atcelšanu nav patērētājam, kurš uzņēmējam ir tikai norādījis uz defektu, nepiedāvājot patēriņa preci nogādāt uz uzņēmēja atrašanās vietu?

               6)

               Ja vieta, kurā patērētājam tālpārdošanā nopirkta patēriņa prece uzņēmējam ir jānodod pārbaudīšanai un nolūkā sniegt iespēju veikt saistību vēlāku izpildi, vienmēr vai konkrētajā gadījumā ir uzņēmuma juridiskā adrese, taču patērētāja pienākums veikt avansa maksājumu nav saderīgs ar Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta pirmo daļu, lasot to kopā ar tās 3. panta 4. punktu –
               vai Direktīvas 1999/44/EK 3. panta 3. punkta trešā daļa, lasot to kopā ar tās 3. panta 5. punkta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības prasīt līguma atcelšanu nav patērētājam, kurš uzņēmējam ir tikai norādījis uz defektu, nepiedāvājot patēriņa preci nogādāt uz uzņēmēja atrašanās vietu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 1999/44/EK (1999. gada 25. maijs) par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām (OV 1999, L 171, 12. lpp.).


title: Lieta T-824/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta spriedums – Kiosked/EUIPO – VRT (“K”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “K” — Agrāka Beniluksa grafiska preču zīme “K” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/31

         Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta spriedums – Kiosked/EUIPO – VRT (“K”)
   (Lieta T-824/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “K” - Agrāka Beniluksa grafiska preču zīme “K” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 152/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kiosked Oy Ab (Espoo, Somija) (pārstāvis: L. Laaksonen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Fischer)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: P. Y. Thoumsin un E. Van Melkebeke, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 19. septembra lēmumu lietā R 279/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp VRT un Kiosked.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Kiosked Oy Ab sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-127/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. februārī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – A-PACK CZ, s. r. o./Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. februārī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – A-PACK CZ, s. r. o./Odvolací finanční ředitelství

   (Lieta C-127/18)
   (2018/C 152/23)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: A-PACK CZ, s. r. o.

      Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta 2. punktu, ņemot vērā nodokļu neitralitātes principu un samērīguma principu, var interpretēt tādējādi, ka tas ļauj dalībvalstīm, atkāpjoties no tā, noteikt nosacījumus, kas dažos gadījumos neparedz nodokļa bāzes samazinājumu cenas pilnīgas vai daļējas nemaksāšanas gadījumā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai valsts tiesību akti ir pretrunā Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta mērķim, ja tie pievienotās vērtības nodokļa maksātājiem neļauj labot nodokļa summu gadījumos, kad nodoklis ir kļuvis iekasējams pēc tam, kad ir notikusi ar nodokli apliekama piegāde citam nodokļa maksātājam, kurš par to ir samaksājis tikai daļēji vai vispār nav samaksājis un kurš vēlāk ir pārstājis būt pievienotās vērtības nodokļa maksātājs?

      (1)  OV 2006 L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-55/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE

   (Lieta C-55/18)
   (2018/C 152/10)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

      Atbildētāja: Deutsche Bank SAE

      Ieinteresētās personas: Federación Estatal de Servicios de la Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA), Confederación Intersindical Galega (CIG)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ir jāuzskata, ka Spānijas Karaliste, pamatojoties uz Darba likuma 34. un 35. pantu tā, kā tie ir interpretēti Spānijas judikatūrā, ir veikusi atbilstošos pasākumus, lai nodrošinātu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (1) (2003. gada 4. novembris) 3., 5. un 6. pantā noteikto ierobežojumu attiecībā uz darba laika ilgumu un ikdienas un iknedēļas atpūtas laikiem efektivitāti attiecībā uz darbiniekiem, kuri strādā normālu darba laiku un kuri nav skaidri, individuāli vai kolektīvi apņēmušies strādāt virsstundas un nav mobilie darba ņēmēji, nestrādā tirdzniecības flotē vai dzelzceļa transportā?

               2)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) 3., 5., 6., 16. un 22. pants saistībā ar Padomes Direktīvas 89/391/EEK (2) (1989. gada 12. jūnijs) 4. panta 1. punktu, 11. panta 3. punktu un 16. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā Darba likuma 34. un 35. pants, no kura, kā liecina pastāvīgā judikatūra, uzņēmumam neizriet pienākums ieviest faktiskā dienas darba laika uzskaites sistēmu darbiniekiem, kuri strādā normālu darba laiku un kuri nav skaidri, individuāli vai kolektīvi apņēmušies strādāt virsstundas un nav mobilie darba ņēmēji, nestrādā tirdzniecības flotē vai dzelzceļa transportā?

               3)

               Vai ir jāuzskata, ka dalībvalstīm Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) 3., 5., 6., 16. un 22. pantā saistībā ar Padomes Direktīvas 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) 4. panta 1. punktu, 11. panta 3. punktu un 16. panta 3. punktu noteiktais obligātais pienākums ierobežot kopumā visu darbinieku darba laika ilgumu ir izpildīts attiecībā uz parastajiem darbiniekiem, pamatojoties uz tādu valsts tiesību normu kā Darba likuma 34. un 35. pantā ietverto, no kuras, kā liecina pastāvīgā judikatūra, uzņēmumam neizriet pienākums ieviest faktiskā dienas darba laika uzskaites sistēmu darbiniekiem, kuri strādā normālu darba laiku un kuri, atšķirībā no mobilajiem darba ņēmējiem, tirdzniecības flotē vai dzelzceļa transportā strādājošajiem, nav skaidri, individuāli vai kolektīvi apņēmušies strādāt virsstundas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).

      (2)  Padomes Direktīva 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV 1989, L 183, 1. lpp.).


title: Lieta T-154/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/54

         Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)
   (Lieta T-154/18)
   (2018/C 152/64)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sona Nutrition Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme zaļā, gaiši brūnā krāsā, smilškrāsā, tumši brūnā un zeltaini brūnā krāsā “SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 781 273

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. decembra lēmums lietā R 1322/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un Solgar Holdings, Inc., ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

               —

               Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-56/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 29. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas 2017. gada 17. novembra spriedumu lietā T-263/15 Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/9

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 29. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas 2017. gada 17. novembra spriedumu lietā T-263/15 Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo/Komisija
   (Lieta C-56/18 P)
   (2018/C 152/11)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann, D. Recchia un S. Noë)

      Pārējie lietas dalībnieki: Gmina Miasto Gdynia, Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo sp. z o.o., Polijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 17. novembra spriedumu lietā T-263/15 Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo sp. z o.o.;

               —

               noraidīt sestā prasības pamata trešo iebildumu kā nepamatotu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu pārējos piecus prasības pamatus;
               pakārtoti:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 17. novembra spriedumu lietā T-263/15 Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia–Kosakowo sp. z o.o. tiktāl, ciktāl tā rezolutīvās daļas 1. punktā ir nospriests arī par ieguldījumu atbalstu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu pārējos piecus prasības pamatus;

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu pirmajā instancē un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Vispārējās tiesas spriedums lietā T-263/15 būtu jāatceļ, jo tajā esot pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, attiecībā uz kurām Komisija izvirza trīs pamatus:
   1.
         Nepareiza juridiska kvalifikācija attiecībā uz “ieinteresēto personu tiesībām iesniegt savas piezīmes” un šo tiesību neievērošanas tiesiskām sekām, ņemot vērā Tiesas spriedumu lietā C-49/05 P Ferriere Nord SpA/Komisija

   Apstrīdētajā Lēmumā (ES) 2015/1586 (1) konstatējumi par darbības atbalsta, kas piešķirts sabiedrībai PLGK, nesaderību ar iekšējo tirgu bija balstīti uz diviem savstarpēji neatkarīgiem pamatiem. Galvenais minētās nesaderības pamats bija ieguldījumu atbalsta nesaderība ar iekšējo tirgu (skat. apstrīdētā lēmuma preambulas 244. apsvērumu). 2014. gada pamatnostādņu noteiktā pirmā kritērija, kas attiecas uz to, ka darbības atbalsts veicina precīzi definēta vispārējo interešu mērķa sasniegšanu, neievērošana esot bijis tikai otrais, papildu pamats, lai konstatētu šī atbalsta nesaderību ar iekšējo tirgu.
   Tomēr Vispārējā tiesa sava sprieduma 71.–89. punktā argumentēja, ka par labu sabiedrībai PLGK piešķirtā darbības atbalsta nesaderība ar iekšējo tirgu izriet vienīgi no 2014. gada pamatnostādņu piemērošanas, un šī iemesla dēļ Vispārējā tiesa savu vērtējumu veica, pamatojoties uz spriedumu lietā C-49/05 P Ferriere Nord SpA/Komisija. Šī argumentācija esot balstīta uz kļūdainu apstrīdētā lēmuma, it īpaši tā preambulas 244. un 245. apsvēruma, interpretāciju (skat. tālāk otro apelācijas sūdzības pamatu). Ja Vispārējā tiesa šajā ziņā būtu pareizi interpretējusi apstrīdēto lēmumu, tai no paša sākuma būtu bijis jākonstatē, ka sestā prasības pamata trešais iebildums ir neiedarbīgs, jo tas nevarētu būt pamats apstrīdētā lēmuma atcelšanai.
   Sprieduma 69.–89. punktā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi divas kļūdas tiesību piemērošanā, jo tā esot piemērojusi LESD 108. panta 2. punktā ieinteresētajām personām paredzētās “tiesības iesniegt piezīmes”, nonākot pretrunā Tiesas sprieduma lietā C-49/05 P Ferrier Nord SpA/Komisija 78.–84. punktam. Pirmais apelācijas sūdzības pamats sastāv no divām daļām:

               i)

               nepareiza juridiska kvalifikācija attiecībā uz “ieinteresēto personu tiesībām iesniegt savas piezīmes” situācijā, kurā atbilstoši spriedumā norādītajam pastāv “būtiska formāla prasība”, kuras neievērošana automātiski liek atzīt Komisijas lēmumu par prettiesisku bez nepieciešamības pierādīt šī pārkāpuma ietekmi uz attiecīgās puses stāvokli un lēmuma iznākumu (sprieduma 70., 81. un 83. punkts);

               ii)

               pat ja tiktu pieņemts – kā to izdarījusi Vispārējā tiesa –, ka par labu sabiedrībai PLGK piešķirtā darbības atbalsta nesaderība ar iekšējo tirgu izriet no 2014. gada pamatnostādņu piemērošanas, lai gan tas tā neesot, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un šajā ziņā piemērojusi spriedumu lietā C-49/05 P Ferriere Nord SpA/Komisija. Proti, 2014. gada pamatnostādņu normas, kas tikušas piemērotas, novērtējot darbības atbalstu, būtībā bija identiskas normām, kas tikušas piemērotas atceltajā lēmumā, pamatojoties uz 2005. gada pamatnostādnēm, un tādēļ lietas dalībnieku piezīmes saistībā ar 2014. gada pamatnostādnēm nevarēja ietekmēt lēmuma iznākumu šajā ziņā.

         2.
         Apstrīdētā lēmuma un atceltā Komisijas lēmuma kļūdaina interpretācija

   Sprieduma 89. punktā ietvertais Vispārējās tiesas apgalvojums par apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu esot balstīts uz sprieduma 84.–87. punktā izklāstīto kļūdaino interpretāciju attiecībā uz apstrīdētā lēmuma preambulas 244. apsvērumā minēto darbības atbalsta nesaderības ar iekšējo tirgu pamatu, apgalvojot, ka tas izriet no 2014. gada pamatnostādnēm un no atceltā Lēmuma 2014/883/ES (2). Apstrīdētā lēmuma preambulas 244. apsvēruma kļūdainā interpretācija ir šī paša lēmuma preambulas 245. apsvēruma kļūdainas interpretācijas rezultāts.
   Apstrīdētā lēmuma preambulas 244. apsvērumā Komisija esot atsaukusies uz atceltā Lēmuma 2014/883/ES preambulas 227. apsvērumu, atkārtojot tajā izdarīto secinājumu, ka “darbības atbalsta piešķiršana, lai nodrošinātu tāda ieguldījumu projekta darbību, kas gūst labumu no nesaderīga ieguldījumu atbalsta, pēc būtības nav saderīga ar iekšējo tirgu”. Nākamajā preambulas 244. apsvēruma teikumā Komisija pamatoja šo secinājumu šādi: “Bez nesaderīgā ieguldījumu atbalsta Gdiņas lidosta nepastāvētu, jo tās darbību pilnīgi finansē no šā atbalsta, un darbības atbalstu nevar piešķirt neesošai lidostas infrastruktūrai.”
   Savukārt preambulas 245. apsvērumā Komisija apgalvoja, ka “šis secinājums, kas pieņemts atbilstīgi 2005. gada Aviācijas vadlīnijām, ir vienlīdz atbilstošs arī saskaņā ar 2014. gada Aviācijas pamatnostādnēm un pietiekams, lai konstatētu, ka lidostas operatoram piešķirtais darbības atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu.”
   Apstrīdētā lēmuma preambulas 245. apsvērumā ietvertā frāze “atbilstošs arī saskaņā ar 2014. gada Aviācijas pamatnostādnēm” nenozīmējot, ka tas izriet no minētajām pamatnostādnēm. Runa esot par to, ka 2014. gada pamatnostādņu normu piemērošana nevar ietekmēt šo secinājumu. Minētais apstrīdētā lēmuma preambulas 245. apsvērums liek secināt, ka darbības atbalsta nesaderība ar iekšējo tirgu, kas izriet no ieguldījumu atbalsta nesaderības, nav atkarīga (t.i., ir balstīta uz citādu argumentāciju) no 2014. gada pamatnostādnēm. “Neprecizitāte”, kuru Vispārējā tiesa minējusi sprieduma 85. punktā, attiecībā uz atcelto lēmumu nevarot likt apšaubīt minētā apstrīdētajā lēmumā izdarītā secinājuma patiesumu.
   3.
         Apelācijas sūdzības pamats, saskaņā ar kuru sprieduma rezolutīvās daļas 1. punkts esot nesamērīgs

   Pakārtoti, gadījumam, ja Tiesa noraidīs iepriekšējos apelācijas sūdzības pamatus, Komisija apgalvo, ka sprieduma rezolutīvās daļas 1. punkts, ar kuru ir pilnībā atcelti apstrīdētā lēmuma 2.–5. pants, esot nesamērīgs. Tas pārsniedz to, kas sprieduma 71.–89. punktā ir nospriests attiecībā uz apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu saistībā ar darbības atbalstu, papildus iekļaujot konstatējumus attiecībā uz ieguldījumu atbalstu. Vispārējā tiesa esot kļūdaini apgalvojusi, ka apstrīdētais lēmums, ievērojot tā 2. panta formulējumu, nevar tikt sadalīts. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību akta sadalamības kritērijs ir tas, vai līdz ar tā daļēju atcelšanu tiktu mainīta tā būtība. Ja apstrīdētais lēmums tiktu atcelts attiecībā uz darbības atbalstu, apstrīdētā lēmuma būtība netiktu mainīta, jo šis lēmums joprojām attiektos uz ieguldījumu atbalstu sabiedrībai PLGK.

      (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2015/1586 (2015. gada 26. februāris) par pasākumu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN un ex 12/N) – Polija – Gdynia-Kosakowo lidostas izveide (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 1281), OV L 250, 165. lpp.

      (2)  Komisijas Lēmums (2014. gada 11. februāris) par pasākumu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN un ex 12/N) – Polija – Gdynia-Kosakowo lidostas izveide (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 759), OV L 357, 51. lpp.