title: Lieta C-372/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. augustā iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – QY/Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. augustā iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – QY/Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

      (Lieta C-372/20)
      (2020/C 433/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: QY

         Atbildētāja: Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Prejudiciālie jautājumi

      Pirmais jautājums:
      Vai Regulas Nr. 883/2004 (1) 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz tādas darba ņēmējas situāciju, kurai ir tādas dalībvalsts valstspiederība, kurā viņai un bērniem ir arī viņu dzīvesvieta, kura ar citā dalībvalstī reģistrētu darba devēju stājas darba attiecībās kā attīstības palīdzības sniedzēja, uz kuru attiecas obligātās apdrošināšanas sistēma saskaņā ar reģistrācijas dalībvalsts tiesību aktiem, un kuru darba devējs gan ne uzreiz pēc pieņemšanas darbā, tomēr pēc sagatavošanas laika beigām un pēc atgriešanās reģistrācijas valstī reintegrācijas nolūkā, nosūta darbā uz trešo valsti?
      Otrais jautājums:
      Vai ar tādu dalībvalsts tiesību normu kā Familienlastenausgleichsgesetz (FLAG) [Likums par ģimenes izdevumu kompensēšanu] 53. panta 1. punkts, kurā cita starpā ir autonomi noteikta kārtība attiecībā uz pielīdzināšanu pilsoņa statusam, tiek pārkāpts aizliegums transponēt regulas LESD 288. panta otrās daļas izpratnē?
      Trešais un ceturtais jautājums attiecas uz gadījumu, kurā uz pieteikuma iesniedzējas situāciju attiecas Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts, un Savienības tiesībās tiek paredzēts vienīgi dzīvesvietas dalībvalsts pienākums izmaksāt ģimenes pabalstus.
      Trešais jautājums:
      Vai uz darba ņēmējiem vērstais LESD 45. panta 2. punktā un, pakārtoti, LESD 18. pantā paredzētais diskriminācijas aizliegums valstspiederības dēļ ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts tiesību norma kā Entwicklungshelfergesetz [Likuma par attīstības palīdzības sniedzējiem] 13. panta 1. punkts redakcijā, kas bija spēkā līdz 2018. gada 31. decembrim, kurā tiesības uz ģimenes pabalstiem dalībvalstī, kurai nav kompetences saskaņā ar Savienības tiesībām, tiek saistītas ar to, ka attīstības palīdzības sniedzējam jau pirms darba attiecību uzsākšanas reģistrācijas dalībvalsts teritorijā ir jābūt bijušam viņa interešu centram vai viņa pastāvīgajai dzīvesvietai, turklāt šī prasība ir jāizpilda arī pilsoņiem?
      Ceturtais jautājums:
      Vai Regulas Nr. 883/2004 68. panta 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 987/2009 (2) 60. panta 2. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas dalībvalsts iestādei, kuru pieteikuma iesniedzēja ir uzskatījusi par prioritāri kompetento nodarbinātības valsti un kurā tika iesniegts ģimenes pabalsta pieteikums, bet kuras tiesību akti nav piemērojami nedz prioritāri, nedz pakārtoti, tomēr kurā pastāv tiesības uz ģimenes pabalstiem saskaņā ar citu dalībvalsts tiesību aktu normu, ir pēc analoģijas jāpiemēro tiesību normas par pienākumu pārsūtīt pieteikumu, par informēšanu, par provizoriska lēmuma pieņemšanu attiecībā uz prioritātes noteikumiem un pagaidu naudas pabalstiem?
      Piektais jautājums:
      Vai pienākums pieņemt provizorisku lēmumu par piemērojamiem prioritātes noteikumiem ir tikai iestādei, kas ir atbildētāja, vai arī administratīvajai tiesai, kas izskata apelācijas sūdzību?
      Sestais jautājums:
      Kurā brīdī administratīvajai tiesai ir pienākums pieņemt provizorisku lēmumu par piemērojamiem prioritātes noteikumiem?
      Septītais jautājums attiecas uz gadījumu, kurā uz pieteikuma iesniedzējas situāciju attiecas Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta a) apakšpunkts, un Savienības tiesībās ir paredzēts kopīgs nodarbinātības dalībvalsts un dzīvesvietas dalībvalsts pienākums veikt izmaksāt ģimenes pabalstus.
      Septītais jautājums:
      Vai frāze “[..] iestāde [..] nosūta pieteikumu” Regulas Nr. 883/2004 68. panta 3. punkta a) apakšpunktā un frāze “tad minētā iestāde [..] pārsūta pieteikumu” Regulas Nr. 987/2009 60. pantā ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šīm tiesību normām, prioritāri, kompetentā dalībvalsts iestāde un, pakārtoti, kompetentā dalībvalsts iestāde tiek savstarpēji saistītas tādējādi, ka abām dalībvalstīm kopīgi ir jāizskata VIENS (vienskaitlī) ģimenes pabalstu pieteikums, vai arī attiecīgā gadījumā paredzētā piemaksa tādas dalībvalsts iestādē, kuras tiesību akti ir piemērojami pakārtoti, pieteikuma iesniedzējam ir jāpieprasa atsevišķi, tādējādi pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz divi fiziski pieteikumi (veidlapas) divu dalībvalstu divām iestādēm, kas dabiski nozīmē dažādus [izskatīšanas] termiņus?
      Astotais un devītais jautājums attiecas uz laikposmu kopš 2019. gada 1. janvāra, ar kuru, vienlaikus ieviešot ģimenes pabalstu indeksāciju, Austrija, atceļot Entwicklungshelfergesetz (EHG) [Likums par attīstības palīdzības sniedzējiem] vecās redakcijas 13. panta 1. punktu, ģimenes pabalstu vairs nepiešķir attīstības palīdzības sniedzējiem.
      Astotais jautājums:
      Vai LESD 4. panta 4. punkts, 45. un 208. pants, LES 4. panta 3. punkts un Regulas Nr. 883/2004 2., 3., 7. pants un II sadaļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem vispārīgi ir aizliegts dalībvalstij atcelt ģimenes pabalstus attīstības palīdzības sniedzējam, kurš savus ģimenes locekļus ņem līdzi uz darba izpildes vietu trešajā valstī?
      Alternatīvā gadījumā devītais jautājums:
      Vai LESD 4. panta 4. punkts, 45. un 208. pants, LES 4. panta 3. punkts un Regulas Nr. 883/2004 2., 3., 7. pants un II sadaļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem attīstības palīdzības sniedzējam, kurš attiecībā uz iepriekšējiem periodiem jau ir ieguvis tiesības uz ģimenes pabalstu, tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotajā tiek garantēta šo tiesību individualizēta un konkrēta turpinātība attiecībā uz nākamajiem periodiem, lai gan dalībvalsts ir atcēlusi ģimenes pabalstu piešķiršanu attīstības palīdzības sniedzējiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.)

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2009, L 284, 1. lpp.)


title: Lieta C-421/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

      (Lieta C-421/20)
      (2020/C 433/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Acacia Srl

         Atbildētāja: Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesa, kas izskata pārkāpumu, kuras starptautisko jurisdikciju nosaka pārkāpuma izdarīšanas vieta saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 (1) 82. panta 5. punktu, izskatot prasījumus saistībā ar Kopienas dizainparaugu pārkāpumiem tās dalībvalsts teritorijā, var piemērot tās dalībvalsts tiesību aktus, kuras teritorijā atrodas tiesa, kas izskata pārkāpumu (lex fori)?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu atbilde ir noliedzoša: vai, lai noteiktu prasījumiem piemērojamos tiesību aktus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (“Roma II”) (2) (turpmāk tekstā – “Roma II regula”) 8. panta 2. punktu, “sākotnējā pārkāpuma izdarīšanas vieta” Tiesas nolēmumu lietās C-24/16 un C-25/16 Nintendo (3) izpratnē var atrasties arī dalībvalstī, kurā atrodas patērētāji, uz kuriem ir vērsta tīmeklī izvietotā reklāma, un kurā tiek laisti tirgū priekšmeti, ar kuriem tiek pārkāptas dizainparauga tiesības, Regulas Nr. 6/2002 19. panta izpratnē, ciktāl apstrīdēta tiek tikai piedāvāšana un laišana tirgū šajā valstī, un turklāt arī tad, ja piedāvāšanas un laišanas tirgū pamatā esošie piedāvājumi tīmeklī ir uzsākti citā dalībvalstī?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:724.

         (3)  OV 2007, L 199, 40. lpp.


title: Lieta C-434/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. septembrī iesniedza Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) – flightright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. septembrī iesniedza Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) – flightright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

      (Lieta C-434/20)
      (2020/C 433/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: flightright GmbH

         Atbildētāja: SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 4. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pārreģistrācija uz citu, agrāku lidojumu, ar kuru pasažieris savu galamērķi sasniedz desmit stundas un vienu minūti pirms sākotnēji rezervētā lidojuma paredzētā ielidošanas laika, ir uzskatāma par iekāpšanas atteikuma gadījumu, par kuru ir paredzēta kompensācija?

                  2)

                  Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai, lai būtu piemērojama Regula Nr. 261/2004, vai lai pamatotu iekāpšanas atteikumu, par kuru ir paredzēta kompensācija, pasažierim, kā tas principā tiek prasīts Padomes Regulas Nr. 261/2004 3. panta 2. punktā vai 2. panta j) punktā, bija jāierodas uz reģistrāciju vai iekāpšanu norādītajā laikā vai vēlākais 45 minūtes pirms sākotnēji rezervētā lidojuma norādītā izlidošanas laika, lai gan tas faktiski vairs nebija iespējams, jo bija izmantots pārreģistrētais, agrākais aizvietojošais lidojums?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-435/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. septembrī iesniedza Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Vācija) – C./Bundesrepublik Deutschland

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. septembrī iesniedza Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Vācija) – C./Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-435/20)
      (2020/C 433/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: C.

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvas 2013/32/ES (1) 33. panta 2. punkta d) apakšpunktu un 2. panta q) punktu saderīgs ir valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru starptautiskās aizsardzības pieteikumu var noraidīt kā nepieņemamu turpmāku pieteikumu, ja personai nelabvēlīgi noslēgusies pirmā patvēruma procedūra ir veikta citā ES dalībvalstī?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru starptautiskās aizsardzības pieteikumu var noraidīt kā nepieņemamu turpmāku pieteikumu, ar Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta d) apakšpunktu un 2. panta q) punktu ir saderīgs arī tad, ja personai nelabvēlīgi noslēgusies pirmā patvēruma procedūra nav veikta kādā no ES dalībvalstīm, bet gan Šveicē?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša – vai valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru patvēruma pieteikums turpmāka pieteikuma gadījumā nav pieņemams, nenošķirot bēgļa un alternatīvās aizsardzības statusu, ir saderīgs ar Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta d) apakšpunktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-438/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. septembrī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – BT/Eurowings GmbH

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. septembrī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – BT/Eurowings GmbH

      (Lieta C-438/20)
      (2020/C 433/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BT

         Atbildētāja: Eurowings GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai par “iekāpšanas atteikumu” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 4. panta un 2. panta j) punkta izpratnē runa ir arī tad, ja pasažieriem uz attiecīgo lidojumu iekāpšana tiek atteikta nevis tikai pie iekāpšanas letes (vārti pie izlidošanas), bet gan jau iepriekš pie reģistrācijas letes un tādēļ viņi nemaz netiek līdz iekāpšanas letei (vārti pie izlidošanas)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai par “iekāpšanas atteikumu” Regulas (EK) Nr. 261/2004 4. panta un 2. panta j) punkta izpratnē runa ir arī tad, ja pasažieris pie reģistrācijas letes saņem atteikumu uzņemt viņu lidojumā tikai dažas minūtes pirms paredzētā izlidošanas laika, proti, brīdī, kad iekāpšana jau acīmredzami ir beigusies un pasažierus de facto vairs nav iespējams uzņemt lidojumā?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai pasažiera rezervācijas maiņa uz citu lidojumu ir “iekāpšanas atteikums” regulas 4. panta un 2. panta j) punkta izpratnē, ja pasažieris ierodas pie reģistrācijas letes tikai dažas minūtes pirms paredzētā izlidošanas laika, proti, tad, kad iekāpšana jau acīmredzami ir beigusies un pasažieru uzņemšana lidojumā de facto vairs nav iespējama, un viņam ir atteikta iekāpšana jau pabeigtās iekāpšanas dēļ?

                  4)

                  Ja atbilde uz pirmo, otro un trešo jautājumu ir noliedzoša, vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta j) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja pasažieri laikus (šajā lietā – aptuveni divas stundas) pirms izlidošanas iestājas rindā pie reģistrācijas letes, bet aviosabiedrības organizatorisku trūkumu dēļ (piemēram, nepietiekams atvērtu reģistrācijas lešu skaits, personāla trūkums, pasažieru neinformēšana pa skaļruņu sistēmām) un/vai lidostas traucējumu dēļ (šajā lietā – bagāžas lentes bojājums) pasažieriem pienāk rinda pie reģistrācijas letes tikai tad (šajā lietā – piecas minūtes pirms paredzētā izlidošanas laika), kad iekāpšana jau ir beigusies, un tādēļ pasažieri vairs netiek pārvadāti, runa ir par “iekāpšanas atteikumu” regulas 2. panta j) punkta izpratnē)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.)


title: Lieta C-442/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. septembrī iesniedza Amtsgericht Nürnberg (Vācija) – Flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. septembrī iesniedza Amtsgericht Nürnberg (Vācija) – Flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company

      (Lieta C-442/20)
      (2020/C 433/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Nürnberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Flightright GmbH

         Atbildētāja: Ryanair Designated Activity Company

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja personāla streiks, ko organizējusi arodbiedrība, ir “ārkārtējs apstāklis” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai šajā ziņā svarīgi ir tas, ka minētais streiks notiek tādu personāla prasību dēļ, par kurām personāls un apkalpojošais gaisa pārvadātājs līdz tam līgumiski nebija vienojušies?

                  3)

                  Vai šajā ziņā svarīgi ir tas, ka minēto streiku izraisījusi apkalpojošā gaisa pārvadātāja konkrēta rīcība laikā, kad notika tā sarunas ar arodbiedrību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-445/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. septembrī iesniedza Amtsgericht Nürnberg (Vācija) – PN un LM/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. septembrī iesniedza Amtsgericht Nürnberg (Vācija) – PN un LM/Ryanair Designated Activity Company

      (Lieta C-445/20)
      (2020/C 433/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Nürnberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: PN un LM

         Atbildētājsa: Ryanair Designated Activity Company

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja personāla streiks, ko organizējusi arodbiedrība, ir “ārkārtējs apstāklis” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai šajā ziņā svarīgi ir tas, ka minētais streiks notiek tādu personāla prasību dēļ, par kurām personāls un apkalpojošais gaisa pārvadātājs līdz tam līgumiski nebija vienojušies?

                  3)

                  Vai šajā ziņā svarīgi ir tas, ka minēto streiku izraisījusi apkalpojošā gaisa pārvadātāja konkrēta rīcība laikā, kad notika tā sarunas ar arodbiedrību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-449/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. septembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. septembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-449/20)
      (2020/C 433/30)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Real Vida Seguros SA

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai ir pārkāpta kapitāla brīva aprite, kas paredzēta LESD 63. un nākamajos pantos, ja saskaņā ar Estatuto dos Benefícios Fiscais [Noteikumu par nodokļu atbrīvojumu] 31. un 2. pantu Imposto sobre o rendimento das pessoas coletivas [uzņēmumu ienākuma nodokļa] (IRC), kas kasācijas sūdzības iesniedzējai aprēķināts par 1999. un 2000. finanšu gadu, vajadzībām var atskaitīt 50 % no dividendēm, kas iegūtas valsts (Portugāles) biržās, izslēdzot tādu dividenžu atskaitīšanu, kas iegūtas citu Eiropas Savienības valstu biržās?


title: Lieta C-451/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. septembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. septembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG

      (Lieta C-451/20)
      (2020/C 433/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Korneuburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Airhelp Limited

         Atbildētāja: Austrian Airlines AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai [Regulas Nr. 261/2004] (1) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka regula ir piemērojama arī vienoti rezervētam savienotajam reisam, ko veido divi lidojumi, kuri ir jāveic vienam (un tam pašam) Kopienas gaisa pārvadātājam, ja gan pirmā lidojuma izlidošanas vieta, gan otrā lidojuma ielidošanas vieta atrodas trešā valstī un tikai pirmā lidojuma ielidošanas vieta un otrā lidojuma izlidošanas vieta atrodas dalībvalsts teritorijā?
                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša,

                  2)

                  vai [Regulas Nr. 261/2004] 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim ir tiesības uz kompensāciju saskaņā ar regulas 7. panta 1. punktu arī tad, ja viņš ar tam piedāvāto alternatīvu pārvadājumu sasniegtu galamērķi saskaņā ar grafiku ne vēlāk kā divas stundas pēc atceltajam lidojumam paredzētā ielidošanas laika, taču faktiski šajā laikposmā viņš to nesasniedz?

         (1)  Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-456/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 21. septembrī Crédit agricole SA iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-576/18 Crédit agricole SA/ECB

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 21. septembrīCrédit agricole SA iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-576/18 Crédit agricole SA/ECB
      (Lieta C-456/20 P)
      (2020/C 433/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Crédit agricole SA (pārstāvji: A. Champsaur, A. Delors, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija sprieduma lietā T-576/18 Crédit Agricole SA/ECB rezolutīvās daļas 2. punktu, ar ko pārējā daļā tika noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi atcelt ECB 2018. gada 16. jūlija Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-75;

                  —

                  apmierināt visus apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē Vispārējā tiesā izvirzītos prasījumus;

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

                  (1)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām 26. panta 3. punkta normu piemērošanā un esot pārkāpusi principu, saskaņā ar kuru ar atpakaļejošu spēku tiek piemērota mazāk barga krimināltiesību norma, uzskatot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja izdarīja pārkāpumu saistībā ar trīs 3. pīlāra informācijas un tās COREP ziņojuma par 2016. gada otro ceturksni publikācijām;

                  (2)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, neatbildēdama uz pamatu attiecībā uz to, ka ar Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-75 esot pārkāpts tiesiskās drošības princips, un esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, uzskatot, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 575/2013 26. panta 3. punkts, vienlaicīgi tieši atzīstot, ka šī tiesību norma ir neskaidra;

                  (3)

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Padomes Regulas (ES) 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai Bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību, 18. panta 1. punktu, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu, nepierādot apelācijas sūdzības iesniedzējas nolaidīgo rīcību;

                  (4)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, neatbildot uz pamatu attiecībā uz to, ka ar Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-75 ir pārkāpts samērīguma princips un vienlīdzīgas attieksmes princips, un esot pārkāpusi šos divus principus, tieši atzīstot, ka sods principā bija pamatots.


title: Lieta C-457/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 21. septembrī Crédit agricole Corporate and Investment Bank iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-577/18 Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ECB

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 21. septembrīCrédit agricole Corporate and Investment Bank iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-577/18 Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ECB
      (Lieta C-457/20 P)
      (2020/C 433/34)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Crédit agricole Corporate and Investment Bank (pārstāvji: A. Champsaur, A. Delors, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā Banka

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija sprieduma lietā T-577/18 Crédit Agricole Corporate and Investment Bank/ECB rezolutīvās daļas 2. punktu, ar ko pārējā daļā tika noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi atcelt ECB 2018. gada 16. jūlija Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-76;

                  —

                  apmierināt visus Crédit Agricole Corporate and Investment Bank pirmajā instancē Vispārējā tiesā izvirzītos prasījumus;

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar trīs apelācijas sūdzības pamatiem apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

                  (1)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, neatbildēdama uz pamatu attiecībā uz to, ka ar Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-76 esot pārkāpts tiesiskās drošības princips, un esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, uzskatot, ka ir pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām 26. panta 3. punkts, vienlaicīgi tieši atzīstot, ka šī tiesību norma ir neskaidra;

                  (2)

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Padomes Regulas (ES) 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai Bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību, 18. panta 1. punktu, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu, nepierādot apelācijas sūdzības iesniedzējas nolaidīgo rīcību;

                  (3)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, neatbildot uz pamatu attiecībā uz to, ka ar Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-76 ir pārkāpts samērīguma princips un vienlīdzīgas attieksmes princips, un esot pārkāpusi šos divus principus, tieši atzīstot, ka sods principā bija pamatots.


title: Lieta C-458/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 21. septembrī CA Consumer Finance iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-578/18 CA Consumer Finance/ECB

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 21. septembrīCA Consumer Finance iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-578/18 CA Consumer Finance/ECB
      (Lieta C-458/20 P)
      (2020/C 433/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: CA Consumer Finance (pārstāvji: A. Champsaur, A. Delors, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā Banka

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija sprieduma lietā T-578/18 CA Consumer Finance/ECB rezolutīvās daļas 2. punktu, ar ko pārējā daļā tika noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi atcelt ECB 2018. gada 16. jūlija Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-77;

                  —

                  apmierināt visus par CA Consumer Finance pirmajā instancē Vispārējā tiesā izvirzītos prasījumus; un

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar trim apelācijas sūdzības pamatiem apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

                  (1)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, neatbildēdama uz pamatu attiecībā uz to, ka ar Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-77 esot pārkāpts tiesiskās drošības princips, un esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, uzskatot, ka ir pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām 26. panta 3. punkts, vienlaicīgi tieši atzīstot, ka šī tiesību norma ir neskaidra;

                  (2)

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Padomes Regulas (ES) 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai Bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību, 18. panta 1. punktu, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu, nepierādot apelācijas sūdzības iesniedzējas nolaidīgo rīcību;

                  (3)

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, neatbildot uz pamatu attiecībā uz to, ka ar Lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-77 ir pārkāpts samērīguma princips un vienlīdzīgas attieksmes princips, un esot pārkāpusi šos divus principus, tieši atzīstot, ka sods principā bija pamatots.


title: Lieta C-462/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. septembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI) u.c./Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. septembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI) u.c./Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell’Economia e delle Finanze

      (Lieta C-462/20)
      (2020/C 433/36)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Milano

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti

         Atbildētājas: Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/109/EK (1) 11. panta 1. punkta d) vai f) apakšpunkts liedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā šajā lietā, saskaņā ar kuru dalībvalsts valdība izsniedz – tikai šīs dalībvalsts un citu Eiropas Savienības dalībvalstu valstspiederīgajiem, izslēdzot trešo valstu valstspiederīgos, kuri ir dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji,– dokumentu, kas dod tiesības uz atlaidi preču vai pakalpojumu piegādēm, ko piešķir publiskie un privātie subjekti, kuri ir noslēguši līgumu ar attiecīgās dalībvalsts valdību?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2011/98/ES (2) 12. panta 1. punkta e) apakšpunkts, to skatot kopā ar Regulas Nr. 2004/883/EK (3) 1. panta z) punktu un 3. panta j) punktu, vai Direktīvas 2011/98/EK 12. panta 1. punkta g) apakšpunktu, liedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā šajā lietā, saskaņā ar kuru dalībvalsts valdība izsniedz – tikai šīs dalībvalsts un citu Eiropas Savienības dalībvalstu valstspiederīgajiem, izslēdzot Direktīvas 2011/98/EK 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā minētos trešo valstu valstspiederīgos,– dokumentu, kas dod tiesības uz atlaidi preču vai pakalpojumu piegādēm, ko piešķir publiskie un privātie subjekti, kuri ir noslēguši līgumu ar attiecīgās dalībvalsts valdību?

                  3.

                  Vai Direktīvas 2009/50/EK (4) 14. panta 1. punkta e) apakšpunkts, to skatot kopā ar Regulas Nr. 2004/883/EK 1. panta z) punktu un 3. panta j) punktu, vai Direktīvas 2009/50/EK 14. panta 1. punkta g) apakšpunktu, liedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā šajā lietā, saskaņā ar kuru dalībvalsts valdība izsniedz – tikai šīs dalībvalsts un citu Eiropas Savienības dalībvalstu valstspiederīgajiem, izslēdzot trešo valstu valstspiederīgos, kuriem ir “ES zilā karte” Direktīvas 2009/50/EK izpratnē,– dokumentu, kas dod tiesības uz atlaidi preču vai pakalpojumu piegādēm, ko piešķir publiskie un privātie subjekti, kuri ir noslēguši līgumu ar attiecīgās dalībvalsts valdību?

                  4.

                  Vai Direktīvas 2011/95/ES 29. pants liedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā šajā lietā, saskaņā ar kuru dalībvalsts valdība izsniedz – tikai šīs dalībvalsts un citu Eiropas Savienības dalībvalstu valstspiederīgajiem, izslēdzot trešo valstu valstspiederīgos, kuri saņem starptautisko aizsardzību,– dokumentu, kas dod tiesības uz atlaidi preču vai pakalpojumu piegādei, ko piešķir publiskie un privātie subjekti, kuri ir noslēguši līgumu ar attiecīgās dalībvalsts valdību?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/98/ES (2011. gada 13. decembris) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi (OV 2011, L 343, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).

         (4)  Padomes Direktīvu 2009/50/EK (2009. gada 25. maijs) par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augsti kvalificētas nodarbinātības nolūkos (OV 2009, L 155, 17. lpp.),


title: Lieta C-467/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. septembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – BC/Deutsche Lufthansa AG

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. septembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – BC/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-467/20)
      (2020/C 433/38)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BC

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas Nr. 261/2004 (1) 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 3. panta 5. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja saistībā ar savienoto lidojumu, kas sastāv no diviem lidojumiem (tātad ar pārsēšanos), uz kuriem veikta vienota rezervācija, – ar izlidošanu no lidostas, kas neatrodas dalībvalstī (atrodas trešās valsts teritorijā), pārsēšanos trešās valsts lidostā un galamērķi lidostā, kura atrodas dalībvalsts teritorijā – pasažieris, kas savu galamērķi sasniedzis ar vismaz trīs stundu nokavējumu, kurš radies pirmajā minētajā lidojumā, ko saskaņā ar vienošanos par kodu koplietošanu ir nodrošinājis trešā valstī reģistrēts gaisa pārvadātājs, savu prasību par šajā regulā paredzētās kompensācijas samaksu var celt pret Kopienas gaisa pārvadātāju, kurš nodrošinājis lidojuma vienoto rezervāciju un veicis tikai otro no šiem lidojumiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-470/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. septembrī iesniedza Riigikohus (Igaunija) – AS Veejaam, OÜ Espo/AS Elering

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. septembrī iesniedza Riigikohus (Igaunija) – AS Veejaam, OÜ Espo/AS Elering

      (Lieta C-470/20)
      (2020/C 433/39)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: AS Veejaam, OÜ Espo

         Atbildētāja: AS Elering

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesiskais regulējums par valsts atbalstu, tostarp Komisijas paziņojuma “Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam” (1) 50. punktā paredzētā prasība par stimulējošu ietekmi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo regulējumu ir saderīga atbalsta shēma, kas atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotājam ļauj pieprasīt valsts atbalsta izmaksu pēc tam, kad darbs saistībā ar projektu jau ir uzsākts, ja ar valsts tiesību normu katram ražotājam, kurš atbilst likumā noteiktajiem nosacījumiem, tiek piešķirtas tiesības uz atbalstu, un kompetentajai iestādei šajā ziņā netiek piešķirta rīcības brīvība?

                  2)

                  Vai atbalstam katrā ziņā nav stimulējošas ietekmes tad, ja ieguldījums, kas ir atbalsta pieprasīšanas pamatā, ir veikts, pamatojoties uz grozījumiem vides atļaujas nosacījumos, pat gadījumā, kad, kā tas ir šajā lietā, pieteikuma iesniedzējs stingrāku atļaujas nosacījumu dēļ, iespējams, būtu pārtraucis savu darbību, ja nebūtu saņēmis valsts atbalstu?

                  3)

                  Vai, ņemot vērā tostarp Eiropas Savienības Tiesas apsvērumus spriedumā lietā C-590/14 P (49., 50. punkts) (2), tādā gadījumā, – kurā Komisija, kā tas ir šajā gadījumā, lēmumā par valsts atbalstu ir atzinusi, ka gan pastāvoša atbalsta shēma, gan plānotie grozījumi ir saderīgi ar iekšējo tirgu, un valsts tostarp ir norādījusi, ka tā pastāvošo atbalsta shēmu piemēros tikai līdz noteiktam datumam, – runa ir par jaunu atbalstu Regulas (ES) 2015/1589 (3) 1. panta c) punkta izpratnē, ja, pamatojoties uz spēkā esošajām tiesību normām, pastāvošā atbalsta shēma joprojām tiek piemērota pēc valsts norādītā datuma?

                  4)

                  Vai gadījumā, ja Komisija a posteriori ir nolēmusi necelt iebildumus par atbalsta shēmu, kas tiek piemērota pretēji LESD 108. panta 3. punktā noteiktajam, personām, kurām ir tiesības uz darbības atbalstu, ir tiesības pieprasīt atbalsta izmaksu arī par laikposmu pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas, ar nosacījumu, ka to pieļauj valsts procesuālo tiesību normas?

                  5)

                  Vai, neatkarīgi no LESD 108. panta 3. punktā noteiktā regulējuma, tiesības uz atbalstu ir pieteikuma iesniedzējam, kas atbalsta shēmas ietvaros ir pieprasījis darbības atbalstu un kas ir uzsācis tāda projekta īstenošanu, kurš atbilst nosacījumiem, kas tiek uzskatīti par saderīgiem ar iekšējo tirgu, laikā, kurā atbalsta shēma tika likumīgi piemērota, taču pieteikumu valsts atbalstam ir iesniedzis laikā, kurā atbalsta shēma bija tikusi pagarināta, par to neinformējot Komisiju?

         (1)  OV 2014, C 200, 1. lpp.

         (2)  Tiesas spriedums, 2016. gada 26. oktobris, DEI/Komisija (C-590/14 P, EU:C:2016:797).

         (3)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs),ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (kodificēta redakcija) (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta C-473/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. septembrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – “INVEST FUND MANAGEMENT” AD/Komisiya za finansov nadzor

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. septembrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – “INVEST FUND MANAGEMENT” AD/Komisiya za finansov nadzor

      (Lieta C-473/20)
      (2020/C 433/40)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja:“INVEST FUND MANAGEMENT” AD

         Atbildētāja: Komisiya za finansov nadzor

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kādu nozīmi Savienības likumdevējs vēlējās piešķirt prospekta “būtisko daļu” jēdzienam, kā tas tiek lietots Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/ЕK (2009. gada 13. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (1) 72. pantā?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) 69. panta 2. punkta noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka jebkuras izmaiņas minimāli norādāmajā informācijā prospektos, kas paredzēta I pielikuma A sarakstā, vienmēr ir ietvertas jēdzienā “būtiskās daļas” direktīvas 72. panta izpratnē un tāpēc prospekti ir savlaicīgi jāatjaunina?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai ir jāuzskata, ka informācija par konkrētas pārvaldības sabiedrības valdes locekļu personāla sastāva izmaiņām, ja šiem valdes locekļiem nav izpildpilnvaru un netika uzticētas administratīvas funkcijas, ir ietverta jēdzienā “būtiskās daļas”, kā tas tiek lietots Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) 72. pantā?

                  4)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) 99.a panta r) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārvaldības sabiedrībai – attiecībā uz katru tās pārvaldīto ieguldījumu fondu – ir pieļaujams uzlikt sodu tikai tad, ja tā atkārtoti nepilda pienākumus attiecībā uz ieguldītājiem sniedzamo informāciju, ko paredz valsts tiesību normas, ar kurām transponē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) 68.–82. pantu?

         (1)  OV 2009, L 302, 32. lpp.


title: Lieta C-487/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      (Lieta C-487/20)
      (2020/C 433/42)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Philips Orăştie S.R.L.

         Atbildētāja: Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīvas 2006/112/EK (1)
         179. panta [pirmās daļas] un 183. panta [pirmās daļas] noteikumi, lasot tos kopsakarā ar līdzvērtības, efektivitātes un neitralitātes principiem, var tikt interpretēti tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda valsts tiesību norma/prakse, kas nosaka atmaksājamā PVN summas samazinājumu, iekļaujot maksājamā PVN aprēķinā summas, kas tiek klasificētas kā papildu maksājuma saistības – kas ir noteiktas ar paziņojumu par nodokli, kurš ir atcelts ar spriedumu, kas vēl nav kļuvis galīgs –, gadījumā, ja šādas papildu saistības ir nodrošinātas ar bankas galvojumu, un valsts procesuālās normas nodokļu jomā minētā galvojuma rezultātā atzīst izpildes apturējumu attiecībā uz pārējiem nodokļiem un nodevām?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-484/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 1. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht München (Vācija) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 1. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht München (Vācija) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      (Lieta C-484/20)
      (2020/C 433/41)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht München

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

         Atbildētāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas (ES) 2015/2366 (1) 62. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, kas kā pārejas noteikumi attiecībā uz ilgstošām līgumsaistībām ar patērētājiem atbilstošajās transponējošajās valsts tiesību normās noteikto aizliegumu saņemt atlīdzību par maksājumu instrumentu un maksājumu pakalpojumu lietošanu pieļauj vienīgi tad, ja to pamatā esošās saistības ir radušās sākot ar 2018. gada 13. janvāri un nevis tad, ja to pamatā esošās saistības ir radušās pirms 2018. gada 13. janvāra, tomēr (nākamie) maksājumu darījumi ir veikti tikai sākot ar 2018. gada 13. janvāri?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/2366 (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK (OV 2015, L 337, 35. lpp.).


title: Lieta C-490/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – V.M.A./Stolichna Obsthina, Rayon “Pancharevo”

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – V.M.A./Stolichna Obsthina, Rayon “Pancharevo”

      (Lieta C-490/20)
      (2020/C 433/44)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Sofia-grad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: V.M.A.

         Atbildētāja: Stolichna Obsthin, Rayon “Pancharevo”

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 20. un 21. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 24. un 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem Bulgārijas administratīvajām iestādēm, kurās ir iesniegts pieteikums par citā ES dalībvalstī dzimuša bērna, kuram ir Bulgārijas pilsonība, dzimšanas fakta reģistrāciju, kas ir apliecināta ar Spānijas dzimšanas apliecību, kurā divas sieviešu dzimuma personas ir norādītas kā mātes bez sīkākas informācijas, vai un, ja jā, tad kura no viņām ir bērna bioloģiskā māte, netiek atļauts atteikt Bulgārijas dzimšanas apliecības noformēšanu, pamatojoties uz to, ka prasītāja atsakās norādīt, kura ir bērna bioloģiskā māte?

                  2)

                  Vai LES 4. panta 2. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ES dalībvalstu nacionālās identitātes un konstitucionālās identitātes saglabāšana nozīmē, ka pēdējām minētām ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz tiesību normām par izcelšanās noteikšanu? Konkrēti:

                              —

                              vai LES 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir atļauts pieprasīt informāciju par bērna bioloģisko izcelšanos?

                              —

                              vai LES 4. panta 2. punkts, skatot to kopsakarā ar Hartas 7. pantu un 24. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai panāktu interešu līdzsvaru, ir nepieciešams savstarpēji izsvērt dalībvalsts nacionālo identitāti un konstitucionālo identitāti, no vienas puses, un bērna intereses, no otras puses, turklāt ir jāņem vērā, ka šobrīd nedz attiecībā uz vērtībām, nedz arī no juridiskā viedokļa nepastāv vienprātība par iespēju dzimšanas apliecībā kā vecākus atļaut norādīt tā paša dzimuma personas bez sīkākas informācijas, vai un, ja jā, kurš no viņām ir bērna bioloģiskais vecāks? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, kā šis interešu līdzsvars varētu konkrēti tikt sasniegts?

                  3)

                  Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, nozīme ir Brexit tiesiskajām sekām tiktāl, ciktāl viena māte, kas ir norādīta citā dalībvalstī izsniegtajā dzimšanas apliecībā, ir Apvienotās Karalistes pilsone, otra māte ir Eiropas Savienības dalībvalsts pilsone, it īpaši ņemot vērā, ka atteikums noformēt Bulgārijas bērna dzimšanas apliecību ir uzskatāms par dalībvalsts radītu šķērsli bērna personu apliecinošā dokumenta izsniegšanai, un tādējādi, attiecīgā gadījumā, apgrūtina viņa kā Savienības pilsoņa tiesību pilnīgu īstenošanu?

                  4)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai, pamatojoties uz Savienības tiesībām, it īpaši efektivitātes principu, kompetentajām valsts iestādēm ir pienākums atkāpties no dzimšanas apliecības noformēšanas parauga, kas ir piemērojamo valsts tiesību sastāvdaļa?


title: Lieta C-499/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 1. oktobrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Valsts padome, Grieķija) – DIMCO Dimovasili M.I.K.E./Ypourgos Perivallontos kai Energeias

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/37

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 1. oktobrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Valsts padome, Grieķija) – DIMCO Dimovasili M.I.K.E./Ypourgos Perivallontos kai Energeias

      (Lieta C-499/20)
      (2020/C 433/46)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Symvoulio tis Epikrateias

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DIMCO Dimovasili M.I.K.E.

         Atbildētājs: Ypourgos Perivallontos kai Energeias

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/23/EK (1997. gada 29. maijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz spiediena iekārtām (OV L 181) 4. panta 1.1. punkts, 7. panta 4. punkts un 8. pants, tos skatot kopā ar šīs direktīvas I pielikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādas valsts tiesību normas kā Grieķijas iekšējo dabasgāzes iekārtu ar darbības spiedienu līdz 500 mbar tehnisko noteikumu 1.2.4., P9.5.6.9. un P9.5.8.2. punkta tiesību normas, kuras ir aplūkotas pamatlietā un kuras personu drošības apsvērumu dēļ galvenokārt zemestrīču gadījumā, paredz nosacījumus un ierobežojumus (ventilācijas pienākums, pazemes šķērsošanas aizliegums) spiediena iekārtu (gāzes cauruļvadu) uzstādīšanas paņēmieniem, ja minētie nosacījumi un ierobežojumi ir bez atšķirības piemērojami arī cauruļvadiem, uz kuriem tāpat kā šajā gadījumā ir “CE” marķējums un kuriem ražotājs ir apliecinājis, ka tos var droši uzstādīt un izmantot, neievērojot iepriekš minētos nosacījumus un ierobežojumus?
      Vai, tieši pretēji, iepriekš minētās Direktīvas 97/23/EK tiesību normas, tās skatot kopā ar šīs direktīvas 2. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās neliedz tādus nosacījumus un ierobežojumus spiediena iekārtu (gāzes cauruļvadu) uzstādīšanas paņēmieniem kā pamatlietā aplūkotie?


title: Lieta C-510/20: Prasība, kas celta 2020. gada 12. oktobrī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 12. oktobrī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
      (Lieta C-510/20)
      (2020/C 433/48)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet, Ivan Zalogin)

         Atbildētāja: Bulgārijas Republika

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Bulgārijas Republika nav izpildījusi tai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/56/EK (2008. gada 17. jūnijs), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas jomā, (1) 5. panta 2. punkta a) apakšpunkta i), ii) un iii) punktā, kā arī 17. panta 2. un 3. punktā noteiktos pienākumus;

                  —

                  piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pārkāpdama iepriekš minētās Direktīvas 2008/56/EK normas, Bulgārijas Republika Komisijai nav noteiktajā termiņā iesniegusi jūras ūdeņu stāvokļa sākotnējā novērtējuma, laba vides stāvokļa apraksta un mērķu vides jomā apraksta obligātos atjauninājumus.

         (1)  OV 2008, L 164, 19. lpp.


title: Lieta C-520/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Administrativen sad Silistra (Bulgārija) – DB, LY/Nachalnik na Rayonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/40

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Administrativen sad Silistra (Bulgārija) – DB, LY/Nachalnik na Rayonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti

      (Lieta C-520/20)
      (2020/C 433/49)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Silistra

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: DB, LY

         Atbildētājs: Nachalnik na Rayonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Lēmuma 2007/533/TI (2007. gada 12. jūnijs) par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu 39. pants un it īpaši 39. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts tiesisko regulējumu un administratīvo praksi, saskaņā ar kuru kompetentā izpildinstitūcija, ja ir pamats pieņemt, ka SIS iekļautais ziņojums neatbilst mērķiem, kuru dēļ tas ir reģistrēts, un it īpaši 38. panta 1. punktā paredzētajiem mērķiem, var un tai ir jāatsaka izpilde?


title: Lieta T-316/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – První novinová společnost/Komisija (Valsts atbalsts – Pasta nozare – Pienākums sniegt universālo pakalpojumu – Lēmums necelt iebildumus – Procesuālo tiesību nodrošināšana – Procesa ilgums – Pilnīga un pietiekama lietas pārbaude Komisijā – Kompensācija par pienākuma sniegt universālo pakalpojumu izpildi – Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums – Direktīva 97/67/EK – Ietaupīto neto izmaksu metode – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/42

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – První novinová společnost/Komisija
      (Lieta T-316/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Pasta nozare - Pienākums sniegt universālo pakalpojumu - Lēmums necelt iebildumus - Procesuālo tiesību nodrošināšana - Procesa ilgums - Pilnīga un pietiekama lietas pārbaude Komisijā - Kompensācija par pienākuma sniegt universālo pakalpojumu izpildi - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums - Direktīva 97/67/EK - Ietaupīto neto izmaksu metode - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 433/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: První novinová společnost a.s., kas ir Mediaservis s.r.o. tiesību pārņēmējs (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvji: D. Vosol un C. Schneider, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Flynn, D. Recchia un K. Blanck)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller un I. Gavrilová) un Česká pošta s. p. (Prāga) (pārstāvis: P. Kadlec, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 753 final (2018. gada 19. februāris), valsts atbalsts SA.45281 (2017/N) un valsts atbalsts SA. 44859 (2016/FC), kurā ir atzīts, ka kompensācijas, kuras Čehijas Republika ir piešķīrusi Česká pošta par tās pasta nozares darbību izpildi, pildot pienākumu sniegt universālo pakalpojumu, attiecībā uz laikposmu no 2013. līdz 2017. gadam, ir valsts atbalsts, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  První novinová společnost a.s., kas ir Mediaservis s. r. o. tiesību pārņēmēja, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Čehijas Republika un Česká pošta s p. sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Apvienotās lietas T-479/11 un T-157/12: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – France un IFP Énergies nouvelles/Komisija (Valsts atbalsts – Naftas pētniecība – Atbalsta shēma, ko īstenojusi Francija – Netieša un neierobežota valsts garantija, kas piešķirta IFPEN, piešķirot EPIC statusu – Priekšrocība – Priekšrocības pastāvēšanas prezumpcija – Samērīgums)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/41

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – France un IFP Énergies nouvelles/Komisija
      (Apvienotās lietas T-479/11 un T-157/12) (1)

      (Valsts atbalsts - Naftas pētniecība - Atbalsta shēma, ko īstenojusi Francija - Netieša un neierobežota valsts garantija, kas piešķirta IFPEN, piešķirot EPIC statusu - Priekšrocība - Priekšrocības pastāvēšanas prezumpcija - Samērīgums)
      (2020/C 433/50)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-479/11 RENV: Francijas Republika (pārstāvis: P. Dodeller)

         Prasītāja lietā T-157/12 RENV: IFP Énergies nouvelles (Rieijmalmezona [Rueil-Malmaison], Francija) (pārstāvji: E. Lagathu un É. Barbier de La Serre, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Stromsky un D. Grespan)

         Priekšmets

      Prasībakas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu 2012/26/ES (2011. gada 29. jūnijs) par valsts atbalstu C 35/08 (ex NN 11/08), ko Francija piešķīrusi publiskajai organizācijai “Institut français du pétrole” (OV 2012, L 14, 1. lpp.)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas Lēmuma 2012/26/ES (2011. gada 29. jūnijs) par valsts atbalstu C 35/08 (ex NN 11/08), kuru Francija piešķīrusi publiskajai organizācijai “Institut français du pétrole”, 5. panta 3. un 4. punktu, kā arī 6. panta 1. punktu, ciktāl tie attiecas uz valsts garantijas maksimālo ietekmi, kā tā novērtēta minētā lēmuma 5. panta 3. un 4. punktā.

                  2)

                  Pārējā daļā prasības noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija, Francijas Republika un IFP Énergies nouvelles sedz katra savus tiesāšanās izdevumus lietās T-479/11 un T-157/12.

                  4)

                  Francijas Republika, IFP Énergies nouvelles un Komisija sedz katra savus tiesāšanās izdevumus lietā C-438/16 P.

                  5)

                  Francijas Republika sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-479/11 RENV.

                  6)

                  IFP Énergies nouvelles un Komisija sedz katra savus tiesāšanās izdevumus lietā T-157/12 RENV.

         (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta T-583/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – GVN/Komisija (Valsts atbalsts – Sabiedriskais pasažieru transports – No sabiedrisko pakalpojumu saistībām izrietošo izmaksu atlīdzība – Pienākums noteikt maksimālos tarifus skolēniem, studentiem, mācekļiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām – “Niedersächsisches Nahverkehrsgesetz” (Lejassaksijas vietējo pārvadājumu likums) 7.a pants – Lēmums necelt iebildumus – Regulas (EK) Nr. 1370/2007 3. panta 2. un 3. punkts – “Land” īstenota finanšu līdzekļu nodošana pašvaldības mēroga satiksmi organizējošajām iestādēm – Atbalsta jēdziens)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/42

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – GVN/Komisija
      (Lieta T-583/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Sabiedriskais pasažieru transports - No sabiedrisko pakalpojumu saistībām izrietošo izmaksu atlīdzība - Pienākums noteikt maksimālos tarifus skolēniem, studentiem, mācekļiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām - “Niedersächsisches Nahverkehrsgesetz” (Lejassaksijas vietējo pārvadājumu likums) 7.a pants - Lēmums necelt iebildumus - Regulas (EK) Nr. 1370/2007 3. panta 2. un 3. punkts - “Land” īstenota finanšu līdzekļu nodošana pašvaldības mēroga satiksmi organizējošajām iestādēm - Atbalsta jēdziens)
      (2020/C 433/52)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen e.V. (GVN) (Hannovere, Vācija) (pārstāvis: C. Antweiler, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Tomat un K.–P. Wojcik)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, D. Klebs un S. Heimerl) un Land Niedersachsen (Vācija) (pārstāvji: S. Barth un H. Gading, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 4385 final (2018. gada 12. jūlijs) necelt iebildumus attiecībā uz pasākumu, ko Land Niedersachsen ir pieņēmusi saskaņā ar Niedersächsisches Nahverkehrsgesetz 7.a pantu (Lieta SA. 46538 (2017/NN)) (OV 2018, C 292, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen e.V. (GVN) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika un Land Niedersachsen sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-597/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Hermann Albers/Komisija (Valsts atbalsts – Sabiedriskais pasažieru transports – No sabiedrisko pakalpojumu saistībām izrietošo izmaksu atlīdzība – Pienākums noteikt maksimālos tarifus skolēniem, studentiem, mācekļiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām – “Niedersächsisches Nahverkehrsgesetz” (Lejassaksijas vietējo pārvadājumu likums) 7.a pants – Lēmums necelt iebildumus – Regulas (EK) Nr. 1370/2007 3. panta 2. un 3. punkts – “Land” īstenota finanšu līdzekļu nodošana pašvaldības mēroga satiksmi organizējošajām iestādēm – Atbalsta jēdziens – Paziņošanas pienākums)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/43

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – Hermann Albers/Komisija
      (Lieta T-597/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Sabiedriskais pasažieru transports - No sabiedrisko pakalpojumu saistībām izrietošo izmaksu atlīdzība - Pienākums noteikt maksimālos tarifus skolēniem, studentiem, mācekļiem un personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām - “Niedersächsisches Nahverkehrsgesetz” (Lejassaksijas vietējo pārvadājumu likums) 7.a pants - Lēmums necelt iebildumus - Regulas (EK) Nr. 1370/2007 3. panta 2. un 3. punkts - “Land” īstenota finanšu līdzekļu nodošana pašvaldības mēroga satiksmi organizējošajām iestādēm - Atbalsta jēdziens - Paziņošanas pienākums)
      (2020/C 433/53)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Hermann Albers e.K. (Neibergere [Neubörger], Vācija) (pārstāvis: S. Roling, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Tomat un K.–P. Wojcik)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, D. Klebs un S. Heimerl) un Land Niedersachsen (Vācija) (pārstāvji: S. Barth un H. Gading, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 4385 final (2018. gada 12. jūlijs) necelt iebildumus attiecībā uz pasākumu, ko Land Niedersachsen ir pieņēmusi saskaņā ar Niedersächsisches Nahverkehrsgesetz 7.a pantu (Lieta SA. 46697 (2017/NN)) (OV 2018, C 292, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Hermann Albers e.K. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika un Land Niedersachsen sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-48/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – smart things solutions/EUIPO – Samsung Electronics (“smart:)things”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “smart:)things” – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Regulas 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/44

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – smart things solutions/EUIPO – Samsung Electronics (“smart:)things”)
      (Lieta T-48/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “smart:)things” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Regulas 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)
      (2020/C 433/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: smart things solutions GmbH (Seefeld, Vācija) (pārstāvis: R. Dissmann, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Söder, H. O’Neill un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Samsung Electronics GmbH (Schwalbach/Taunus, Vācija) (pārstāvji: T. Schmitz, M. Breuer un I. Dimitrov, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 20. novembra lēmumu lietā R 835/2018-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Samsung Electronics un smart things solutions.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  smart things solutions GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Samsung Electronics GmbH tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta T-249/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Karpeta-Kovalyova/Komisija (Civildienests – Līgumdarbinieki – Atalgojums – Lēmums, ar ko ir atteiktas tiesības uz ekspatriācijas pabalstu, dienas naudu, iekārtošanās pabalstu un pārcelšanās un ceļa izdevumu atlīdzināšanu saistībā ar stāšanos amatā – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Diplomātiskais statuss – Piecu gadu atsauces laikposms – Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/45

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Karpeta-Kovalyova/Komisija
      (Lieta T-249/19) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - Atalgojums - Lēmums, ar ko ir atteiktas tiesības uz ekspatriācijas pabalstu, dienas naudu, iekārtošanās pabalstu un pārcelšanās un ceļa izdevumu atlīdzināšanu saistībā ar stāšanos amatā - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Diplomātiskais statuss - Piecu gadu atsauces laikposms - Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens)
      (2020/C 433/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Marina Karpeta-Kovalyova (Woluwe-Saint-Pierre, Beļģija) (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Bohr un D. Milanowska)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 14. jūnija lēmumu, ar kuru prasītājai ir atteikts ekspatriācijas pabalsts, dienas nauda, iekārtošanās pabalsts un ceļa izdevumu atlīdzināšana saistībā ar stāšanos amatā, kā arī pārcelšanās izdevumu atlīdzināšana.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Marina Karpeta-Kovalyova atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 187, 3.6.2019.


title: Lieta T-607/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Itinerant Show Room/EUIPO (“FAKE DUCK”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FAKE DUCK” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskuma principi)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/46

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Itinerant Show Room/EUIPO (“FAKE DUCK”)
      (Lieta T-607/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FAKE DUCK” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskuma principi)
      (2020/C 433/57)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Itālija) (pārstāvis: E. Montelione, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Capostagno)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 1. jūlija lēmumu lietā R 830/2019-2 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “FAKE DUCK” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Itinerant Show Room Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 372, 4.11.2019.


title: Lieta T-788/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (“Sakkattack”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Sakkattack” reģistrācijas pieteikums – Agrākas starptautiskas vārdiskas preču zīmes “ATTACK” un “Body Attack” un agrāka grafiska preču zīme “Body Attack SPORTS NUTRITION” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/46

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (“Sakkattack”)
      (Lieta T-788/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Sakkattack” reģistrācijas pieteikums - Agrākas starptautiskas vārdiskas preču zīmes “ATTACK” un “Body Attack” un agrāka grafiska preču zīme “Body Attack SPORTS NUTRITION” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 433/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: S. Labesius, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Maria Sakkari (Nikosija, Kipra) (pārstāvis: M. Nikolaraki, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 26. augusta lēmumu apvienotajās lietās R 2432/2018-4 un R 2562/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Body Attack Sports Nutrition un M. Sakkari.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 10, 13.1.2020.


title: Lieta T-818/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Dvectis CZ/EUIPO – Yado (Atbalsta spilvens) (Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo atbalsta spilvenu – Agrāks Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības pamats – Individuāla rakstura neesamība – Informēts lietotājs – Autora brīvības pakāpe – Atšķirīga kopējā iespaida neesamība – Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/47

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Dvectis CZ/EUIPO – Yado (Atbalsta spilvens)
      (Lieta T-818/19) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo atbalsta spilvenu - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Informēts lietotājs - Autora brīvības pakāpe - Atšķirīga kopējā iespaida neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 433/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dvectis CZ s.r.o. (Brno, Čehijas Republika) (pārstāve: J. Svojanovská, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Yado s.r.o. (Handlová, Slovākija)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 10. septembra lēmumu lietā R 513/2018-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Yado un Dvectis CZ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Dvectis CZ s.r.o . atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 27, 27.1.2020.


title: Lieta T-847/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – X-cen-tek/EUIPO – Altenloh, Brinck & Co. (“PAX”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PAX” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības un starptautiska grafiskas preču zīmes “SPAX” – Relatīvs atteikuma pamats – Dominējošais elements – Neitralizācijas neesamība – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Likuma piemērošana laikā)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. oktobra spriedums – X-cen-tek/EUIPO – Altenloh, Brinck & Co. (“PAX”)
      (Lieta T-847/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PAX” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības un starptautiska grafiskas preču zīmes “SPAX” - Relatīvs atteikuma pamats - Dominējošais elements - Neitralizācijas neesamība - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Likuma piemērošana laikā)
      (2020/C 433/60)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: X-cen-tek GmbH & Co. KG (Wardenburg, Vācija) (pārstāvis: H. Hillers, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Altenloh, Brinck & Co. GmbH & Co. KG (Ennepetal, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 27. septembra lēmumu lietā R 2324/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Altenloh, Brinck & Co. un X-cen-tek.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  X-cen-tek GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta T-851/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (“SAKKATTACK”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SAKKATTACK” reģistrācijas pieteikums – Agrākas starptautiskas vārdiskas preču zīmes “ATTACK” un “Body Attack” un agrāka grafiska preču zīme “Body Attack SPORTS NUTRITION” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (“SAKKATTACK”)
      (Lieta T-851/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SAKKATTACK” reģistrācijas pieteikums - Agrākas starptautiskas vārdiskas preču zīmes “ATTACK” un “Body Attack” un agrāka grafiska preču zīme “Body Attack SPORTS NUTRITION” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 433/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: S. Labesius, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Maria Sakkari (Nikosija, Kipra) (pārstāvis: M. Nikolaraki, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 14. oktobra lēmumu lietā R 2560/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Body Attack Sports Nutrition un M. Sakkari.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 61, 24.2.2020.


title: Lieta T-2/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Laboratorios Ern/EUIPO – Bio-tec Biologische Naturverpackungen (“BIOPLAST BIOPLASTICS FOR A BETTER LIFE”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Grafiska preču zīme “BIOPLAST BIOPLASTICS FOR A BETTER LIFE” – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “BIOPLAK” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/49

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Laboratorios Ern/EUIPO – Bio-tec Biologische Naturverpackungen (“BIOPLAST BIOPLASTICS FOR A BETTER LIFE”)
      (Lieta T-2/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “BIOPLAST BIOPLASTICS FOR A BETTER LIFE” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “BIOPLAK” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 433/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis: S. Correa Rodríguez, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un E. Śliwińska)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Bio-tec Biologische Naturverpackungen GmbH & Co. KG (Emmerich, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 418/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Laboratorios Ern un Bio-tec Biologische Naturverpackungen.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Laboratorios Ern, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 68, 2.3.2020.


title: Lieta T-49/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Rothenberger/EUIPO – Paper Point (“ROBOX”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ROBOX” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “OROBOX” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Autonoma preču apakškategorija – Aprakstoša elementa ņemšana vērā – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/50

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. oktobra spriedums – Rothenberger/EUIPO – Paper Point (“ROBOX”)
      (Lieta T-49/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ROBOX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “OROBOX” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Autonoma preču apakškategorija - Aprakstoša elementa ņemšana vērā - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2020/C 433/63)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rothenberger AG (Kelkheima, Vācija) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: G. Sakalaitė-Orlovskienė, J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Paper Point S.n.c. di Daria Fabbroni e Simone Borghini (Areco, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 31. oktobra lēmumu lietā R 210/2019-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Paper Point un Rothenberger.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Rothenberger AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Lieta T-180/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 6. oktobra rīkojums – Sharpston/Padome un dalībvalstu valdību pārstāvju konference (Prasība atcelt tiesību aktu – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Dalībvalstu valdību pārstāvju deklarācija par Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības sekām attiecībā uz Tiesas ģenerāladvokātiem – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/50

      Vispārējās tiesas 2020. gada 6. oktobra rīkojums – Sharpston/Padome un dalībvalstu valdību pārstāvju konference
      (Lieta T-180/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Dalībvalstu valdību pārstāvju deklarācija par Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības sekām attiecībā uz Tiesas ģenerāladvokātiem - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
      (2020/C 433/64)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eleanor Sharpston (Schoenfels, Luksemburga) (pārstāvji: N. Forwood, J. Robb, barristers, un H. Mercer, QC)

         Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome, dalībvalstu valdību pārstāvju konference (pārstāvji: M. Bauer, R. Meyer un A. Sikora-Kalėda)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt 2020. gada 29. janvāra dalībvalstu valdību pārstāvju deklarāciju par Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības sekām attiecībā uz Eiropas Savienības Tiesas ģenerāladvokātiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eleanor Sharpston sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju konferences tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 201, 15.6.2020.


title: Lieta T-184/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 6. oktobra rīkojums – Sharpston/Eiropas Savienības Tiesa (Prasība atcelt tiesību aktu – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Tiesas priekšsēdētāja vēstule, ar ko dalībvalstis tiek aicinātas iecelt amatā ģenerāladvokātu – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/51

      Vispārējās tiesas 2020. gada 6. oktobra rīkojums – Sharpston/Eiropas Savienības Tiesa
      (Lieta T-184/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Tiesas priekšsēdētāja vēstule, ar ko dalībvalstis tiek aicinātas iecelt amatā ģenerāladvokātu - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
      (2020/C 433/65)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eleanor Sharpston (Schoenfels, Luksemburga) (pārstāvis: N. Forwood, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: J. Inghelram un Á. Almendros Manzano)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 31. janvāra vēstuli, kas adresēta Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētājam un ar ko dalībvalstis tiek aicinātas iecelt ģenerāladvokātu prasītājas pašreizējā amata vietā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eleanor Sharpston sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Tiesas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 201, 15.6.2020.


title: Lieta T-550/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 6. oktobra rīkojums – Sharpston/Padome un dalībvalstu valdību pārstāvji (Prasība atcelt tiesību aktu – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Dalībvalstu valdību pārstāvju lēmums iecelt amatā Tiesas ģenerāladvokātu – Nepārsūdzams akts – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/51

      Vispārējās tiesas 2020. gada 6. oktobra rīkojums – Sharpston/Padome un dalībvalstu valdību pārstāvji
      (Lieta T-550/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Dalībvalstu valdību pārstāvju lēmums iecelt amatā Tiesas ģenerāladvokātu - Nepārsūdzams akts - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2020/C 433/66)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eleanor Sharpston (Schoenfels, Luksemburga) (pārstāvji: N. Forwood, barrister, un J. Flynn, QC)

         Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome, dalībvalstu valdību pārstāvji (pārstāvji: M. Bauer, R. Meyer un A. Sikora-Kalėda)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt dalībvalstu valdību pārstāvju Lēmumu (ES) 2020/1251 (2020. gada 2. septembris), ar ko ieceļ amatā trīs Tiesas tiesnešus un vienu ģenerāladvokātu (OV 2020, L 292, 1. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Anathasios Rantos iecelšanu Tiesas ģenerāladvokāta amatā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eleanor Sharpston sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā lietās T-550/20 R, C-423/20 P(R) un C-424/20 P(R).

         (1)  OV C 348, 10.10.2020.


title: Lieta T-575/20: Prasība, kas celta 2020. gada 11. septembrī – OD/Komisija

text:
               14.12.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 433/52

      Prasība, kas celta 2020. gada 11. septembrī – OD/Komisija
      (Lieta T-575/20)
      (2020/C 433/67)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OD (pārstāve: V. Cukrov, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2020/1025 (2020. gada 13. jūlijs) par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES 34. panta piemērojamību dzelzceļa kravu pārvadājumiem Slovēnijā (izziņots ar dokumenta numuru C(2020) 4540) (OV 2020, L 226, 5. lpp., turpmāk tekstā – “Īstenošanas lēmums”) ir pilnībā spēkā neesošs gan attiecībā uz šā lēmuma 1. pantu, saskaņā ar kuru Direktīvu 2014/25/ES turpina piemērot līgumiem, ko līgumslēdzēji piešķir, lai dotu iespējas Slovēnijas teritorijā veikt dzelzceļa kravu pārvadājumu pakalpojumus, gan attiecībā uz 2. pantu, pamatojoties uz kuru šī lēmuma adresāts ir Slovēnijas Republika;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājai radušos izdevumus, kas ir izklāstīti atsevišķā dokumentā, veicot maksājumu 15 dienu laikā no sprieduma pasludināšanas, kā arī likumiskos nokavējuma procentus, kuru tecējumu sāk aprēķināt pēc tam, kad ir pagājis minētais 15 dienu termiņš.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz apgalvojumu, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks pēc būtības, jo tajā ir pieļauta kļūda, norādot adresātu:

                              —

                              saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 2. pantu atbildētāja ir norādījusi Slovēnijas Republiku kā šī lēmuma adresāti, lai gan prasītāja esot bijusi vienīgā, kura ir iestājusies atbildētājas ierosinātajā lietā, un tostarp esot lūgusi kā šā lēmuma adresātus norādīt prasītāju un Slovēnijas Republiku.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz apstrīdētā lēmuma formālu prettiesiskumu:

                              —

                              atbildētāja neesot aicinājusi prasītāju iesniegt nepieciešamo papildu informāciju un bez šīs informācijas esot pieņēmusi kļūdainu lēmumu, pamatojoties uz kuru attiecīgais (preču) tirgus neietverot kravu autopārvadājumus, tādējādi pārkāpdama tiesības uz labu pārvaldību;

                              —

                              atbildētāja neesot pietiekami pamatojusi apstrīdēto lēmumu attiecībā uz trešo, ceturto un piekto prasības pamatu, jo tā būtībā neesot analizējusi pašas iepriekš pieņemtos lēmumus, kuri ir bijuši prasītājai labvēlīgi, tādējādi būtībā pieļaudama procesuālo noteikumu pārkāpumu.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz apgalvojumu, ka apstrīdētais lēmums pēc būtības ir prettiesisks, jo tajā ir kļūdaini definēts attiecīgais (preču) tirgus:

                              —

                              atbildētāja, neievērojot pašas izveidoto praksi (piemēram, Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/132 (2017. gada 24. maijs)), attiecīgo (preču) tirgu esot aprobežojusi, ņemot vērā tikai dzelzceļa transporta tirgu, tā vietā, lai ņemtu vērā dzelzceļa, kravu autopārvadājumu un gaisa pārvadājumu tirgu;

                              —

                              tādējādi rīkodamās, atbildētāja esot pārkāpusi vienlīdzības principu un diskriminācijas aizlieguma principu attiecībā pret prasītāju, jo pēc būtības līdzīgā lietā, kas ir minēta iepriekšējā ievilkumā, atbildētāja esot lēmusi par labu investoram, savukārt prasītājas šajā lietā lūgumu tā ir noraidījusi.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz apgalvojumu, ka apstrīdētais lēmums pēc būtības ir prettiesisks, jo tajā ir kļūdaini definēts ģeogrāfiskais tirgus:

                              —

                              atbildētāja esot nepamatoti ierobežojusi ģeogrāfisko tirgu, aptverot vienīgi Slovēnijas Republikas teritoriju, balstoties uz Eiropas Revīzijas palātas publicētā Īpašā ziņojuma Nr. 8/2016 “Dzelzceļa kravu pārvadājumi ES – pareizais ceļš vēl nav atrasts” satura kļūdainu interpretāciju, neņemdama vērā prasītājas izvirzītos apgalvojumus un pierādījumus, ka tā faktiski darbojas starptautiskajā tirgū.

                  5.

                  Piektais pamats ir balstīts uz apgalvojumu, ka apstrīdētais lēmums pēc būtības ir prettiesisks, jo neesot ņemti vērā visi kritēriji, vērtējot konkurences situāciju:

                              —

                              vērtējot konkurences situāciju, atbildētāja esot ņēmusi vērā vienīgi to tirgus daļu, kas attiecas uz prasītāju, lai gan tai esot bijis jāņem vērā vairākus citus kritērijus, tādus kā faktiskā vai potenciālā konkurence Direktīvas 2014/25/ES 34. panta 2. punkta izpratnē; atbildētāja neesot ņēmusi vērā ne apstākli, ka četru jaunu konkurentu ienākšana tirgū esot papildinājusi jau trīs līdzšinējos konkurentus, ne arī faktu, ka šī iemesla dēļ tirgus daļa, kas attiecas uz prasītāju, turpmāk samazināsies;

                              —

                              atbildētāja, ņemot vērā vienīgi to tirgus daļu, kas attiecas uz prasītāju, esot kļūdaini secinājusi, ka šī daļa (85,21 %) ir pārāk liela, lai konstatētu, ka tirgū pastāv konkurence, lai gan atbildētājas pašas iepriekšējā praksē jau esot ticis konstatēts, ka 86,7 % un 73,6 % nav pārāk liela tirgus daļa situācijā, kad tiek ņemti vērā citi apstākļi (Komisijas 2007. gada 29. oktobra Lēmums 2007/706/EK un Komisijas 2007. gada 29. oktobra Lēmums 2006/422/EK).