title: Lieta C-344/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Die Länderbahn GmbH DLB/DB Station & Service AG

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Die Länderbahn GmbH DLB/DB Station & Service AG

   (Lieta C-344/16)
   (2016/C 428/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Die Länderbahn GmbH DLB

      Atbildētāja: DB Station & Service AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar direktīvas (1) tiesību normām par infrastruktūras uzņēmuma vadības neatkarību (4. panta 1., 4. un 5. punkts), maksas noteikšanas principiem (7.–12. pants) un regulatīvās iestādes uzdevumiem (30. pants) ir saderīga valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru dzelzceļa infrastruktūras objekta lietotājs, pret kuru infrastruktūras pārvaldītājs civiltiesā ir cēlis prasību par lietošanas atlīdzības samaksu vai kurš lūdz samaksātas lietošanas atlīdzības atmaksu, var norādīt, ka infrastruktūras pārvaldītāja ieviestā maksa neatbilst taisnīguma prasībai?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai ar minētajām direktīvas tiesību normām ir saderīga valsts tiesību norma, atbilstoši kurai tiesai, ja tā secina, ka ieviestā maksa nav taisnīga, ir tiesības un pienākums spriedumā noteikt maksājamo maksu?

      (1)  Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīva 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (OV L 75, 29. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 7. sēj., 5. nod., 404.–421. lpp.).


title: Lieta T-681/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. decembrī — Colomer Italy /ITSB — Farmaca International ( “INTERCOSMO ESTRO” )

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. decembrī — Colomer Italy/ITSB — Farmaca International (“INTERCOSMO ESTRO”)
   (Lieta T-681/13)
   2014/C 78/26
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Colomer Italy SpA (Sala Bolognese, Itālija) (pārstāvji — M. Ricolfi, F. Tarocco un C. Mezzetti, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Farmaca International SpA (Turīna, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt šo prasību un tā rezultātā atcelt Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 3. oktobra lēmumu lietā R 1186/2012-1, kas paziņots 2013. gada 17. oktobrī;

               —

               noraidīt Farmaca International SpA iebildumus pret preču zīmes “INTERCOSMO ESTRO” reģistrāciju un līdz ar to veikt minēto reģistrāciju;

               —

               piespriest pilnībā atlīdzināt prasītajai šajā tiesvedībā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme ar vārdisku elementu “INTERCOSMO ESTRO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Farmaca International SpA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: nereģistrēta grafiska preču zīme “ESTRO” attiecībā uz “kosmētikas līdzekļu matiem” precēm

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta, 7. panta 1. punkta un 75. panta pārkāpums un kļūdaina piemērošana


title: Lieta C-362/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums ( Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Tiesību aizsardzība tiesā — Efektivitātes princips — Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi — Nepamatoti samaksāto maksājumu atmaksāšana — Tiesību aizsardzības līdzekļi — Valsts tiesību akti — Tiesību aizsardzības līdzekļu noilguma termiņa saīsināšana, ko piemēro ar atpakaļejošu spēku un bez pārejas režīma)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/16

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

   (Lieta C-362/12) (1)

   (Tiesību aizsardzība tiesā - Efektivitātes princips - Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi - Nepamatoti samaksāto maksājumu atmaksāšana - Tiesību aizsardzības līdzekļi - Valsts tiesību akti - Tiesību aizsardzības līdzekļu noilguma termiņa saīsināšana, ko piemēro ar atpakaļejošu spēku un bez pārejas režīma)
   2014/C 52/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

      Atbildētāji: Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supreme Court of the United Kingdom — LESD 49. un 63. panta interpretācija — Valsts nodokļi, kas ir pretrunā Kopienu tiesībām — Nepamatoti samaksātu summu atgūšana — Divu alternatīvu tiesību aizsardzības līdzekļu līdzpastāvēšana valsts tiesībās, kas ir pieejami nodokļu maksātājiem, lai pieprasītu samaksāto nodokļu atmaksu, un no kuriem vienā ir ilgāks pieteikuma iesniegšanas laiks nekā otrajā — Valsts tiesību akti, ar kuriem ar atpakaļ ejošu spēku ir saīsināts garākais termiņš — Saderība ar efektivitātes, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               situācijā, kad nodokļu maksātājiem saskaņā ar valsts tiesībām ir izvēle starp diviem iespējamiem tiesību aizsardzības līdzekļiem jautājumā par nodokļa, kas iekasēts, pārkāpjot Savienības tiesības, atgūšanu, no kuriem vienam ir garāks noilguma termiņš, efektivitātes, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi nepieļauj to, ka bez brīdinājuma un ar atpakaļejošu spēku ar valsts tiesību aktiem šis noilguma termiņš tiek saīsināts;

               2)

               apstāklis, ka brīdī, kad nodokļu maksātājs cēla savu prasību, zemākas instances tiesa tikai nesen bija atzinusi iespēju izmantot tiesību aizsardzības līdzekli ar garāku noilguma termiņu un pēdējās instances tiesa to apstiprināja vēlāk, nekādā veidā neietekmē uz pirmo jautājumu sniegto atbildi.

      (1)  OV C 311, 13.10.2012.


title: Lieta T-10/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedums — Formula One Licensing /ITSB — Global Sports Media ( “F1-LIVE” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “F 1-LIVE” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiska un valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “F 1 ”un“ F 1 Formula 1” — Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedums — Formula One Licensing/ITSB — Global Sports Media (“F1-LIVE”)
   (Lieta T-10/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “F 1-LIVE” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiska un valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “F 1” un “F 1 Formula 1” - Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
   2011/C 103/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Formula One Licensing BV (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvji — B. Klingberg un K. Sandberg, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā:: Global Sports Media Ltd (Hamiltona, Bermudu salas) (pārstāvji — sākotnēji T. de Haan un J.-J. Evrard, pēc tam T. de Haan, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 16. oktobra lēmumu lietā R 7/2008-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Racing-Live SAS un Formula One Licensing BV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Formula One Licensing BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-556/08: Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 9. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2005/36/EK — Profesionālo kvalifikāciju atzīšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/12

         Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 9. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-556/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2005/36/EK - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 205/21
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un A. A. Gilly)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — H. Walker)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV L 225, 22. lpp.) prasības, nepieņemšana paredzētajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu prasības, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Atzinums 1/08: Eiropas Kopienu Komisijas iesniegts pieteikums atzinuma saņemšanai saskaņā ar EKL 300. panta 6. punktu

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/6

         Eiropas Kopienu Komisijas iesniegts pieteikums atzinuma saņemšanai saskaņā ar EKL 300. panta 6. punktu
   (Atzinums 1/08)
   (2008/C 183/10)
   Tiesvedības valoda: visas ES oficiālās valodas
   Pieteikuma iesniedzēja:
   Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. White, M. Huttunen un L. Prete)
   Tiesai uzdotie jautājumi:

               1)

               Vai Kopienas ekskluzīvajā kompetencē vai Kopienas un dalībvalstu dalītajā kompetencē ir noslēgt nolīgumus ar PTO [Pasaules tirdzniecības organizācijā] iekļautajiem locekļiem GATS [Vispārējā nolīguma par tirdzniecību ar pakalpojumiem] XXI panta nozīmē, kā tas ir izklāstīts šajā pieteikumā par atzinuma saņemšanu?

               2)

               Vai EK līguma 133. panta 1. un 5. punkts kopā ar EK līguma 300. panta 2. punktu ir atbilstošs juridiskais pamats aktam par iepriekš minēto nolīgumu noslēgšanu Eiropas Kopienas vai arī Kopienas un tās dalībvalstu vārdā?


title: Lieta C-407/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Juzgado de lo Social n° 1 de Córdoba (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – María Auxiliadora Arjona Camacho/Securitas Seguridad España SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2006/54/EK — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos — Diskriminējoša atlaišana no darba — 18. pants — Kompensācija vai reparācija par faktiski radīto kaitējumu — Preventīvs raksturs — 25. pants — Sankcijas — Zaudējumi ar soda raksturu

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/15

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – María Auxiliadora Arjona Camacho/Securitas Seguridad España SA

   (Lieta C-407/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2006/54/EK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos - Diskriminējoša atlaišana no darba - 18. pants - Kompensācija vai reparācija par faktiski radīto kaitējumu - Preventīvs raksturs - 25. pants - Sankcijas - Zaudējumi ar soda raksturu)
   (2016/C 068/19)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: María Auxiliadora Arjona Camacho

      Atbildētāja: Securitas Seguridad España SA

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvas 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai diskriminācijas dzimuma dēļ radītā kaitējuma atlīdzināšana notiktu preventīvi un samērīgi, ar šo pantu dalībvalstīm, kuras izvēlas finansiālas atlīdzības veidu, ir noteikta prasība savā iekšējā tiesiskajā kārtībā ieviest pasākumus, paredzot cietušajai personai saskaņā ar dalībvalstu noteiktu īpašu kārtību atlīdzināt zaudējumus, kas pilnībā atbilst radītajam kaitējumam.

      (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta C-51/09: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. decembra spriedumu lietā T-212/07 Harman International Industries, Inc ./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), 2009. gada 3. februārī iesniegusi Barbara Becker

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. decembra spriedumu lietā T-212/07 Harman International Industries, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), 2009. gada 3. februārī iesniegusi Barbara Becker

   (Lieta C-51/09)
   (2009/C 82/36)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Barbara Becker (pārstāvji — P. Baronikians, A. Hofstetter, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Harman International Industries, Inc., Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. decembra lēmumu lietā T-112/07, ar kuru tika atcelts Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 7. marta lēmums lietā R 502/2006-1;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. decembra lēmuma 3. punktu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai tiesāšanās izdevumus, kas radušies visā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka pastāvēja preču zīmes “Barbara Becker”, par kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja bija iesniegusi reģistrācijas pieteikumu, un atbildētājas preču zīmi “BECKER” līdzība, un ka tādēļ Apelācijas padome ir nepareizi piemērojusi Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, secinot, ka pastāvēja sajaukšanas iespēja.


title: Lieta T-59/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 18. decembra spriedumu lietā F-9/14 De Nicola/EIB 2016. gada 13. februārī iesniedza Carlo De Nicola

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/37

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 18. decembra spriedumu lietā F-9/14 De Nicola/EIB 2016. gada 13. februārī iesniedza Carlo De Nicola

   (Lieta T-59/16 P)
   (2016/C 111/44)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – G. Ferabecoli, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               apmierināt šo apelācijas sūdzību un, daļēji grozot pārsūdzēto spriedumu, atcelt tā rezolutīvās daļas 2. un 3. punktu, kā arī minētā sprieduma 58.–63. punktu;

               —

               līdz ar to atcelt vai atzīt par nepiemērojamām Pamatnostādnes 2012. gadam; piespriest EIB atlīdzināt C. De Nicola nodarīto kaitējumu, kā lūgts pieteikumā par lietas ierosināšanu, vai pakārtoti, nodot lietu atpakaļ citai Civildienesta tiesas palātai citā sastāvā, lai tā pieņemtu jaunu nolēmumu par atceltajiem punktiem;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir par Civildienesta tiesas (viena tiesneša sastāvā) 2015. gada 18. decembra spriedumu lietā De Nicola/Eiropas Investīciju banka (F-9/14).
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-55/16 P De Nicola/Eiropas Investīciju banka.


title: Lieta T-758/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. decembrī – EDF Toruń/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. decembrī – EDF Toruń/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)
   (Lieta T-758/15)
   (2016/C 068/53)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EDF Toruń SA (Toruń, Polija) (pārstāvis – K. Sienkiewicz, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2015. gada 3. novembra lēmumu Nr. SME(2015)4950, kā arī 2015. gada 3. novembra PVN rēķinu Nr. 10054011 par administratīvu maksājumu par nepatiesu uzņēmuma lieluma norādīšanu, sniedzot paziņojumu reģistram REACH;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas 2003. gada 6. maija Ieteikumam 2003/361/EK par mikro, mazu un vidēju uzņēmumu definīciju nav saistoša spēka, kā arī neesot jāpiemēro valsts tiesību normas šajā jomā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir tikuši pārkāpti Komisijas Regulas (EK) Nr. 340/2008 (1) noteikumi, jo Aģentūrai neesot tiesību uzlikt naudas sodus subjektiem, kas sniedz paziņojumu reģistram REACH.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, uzliekot pārmērīgu administratīvu maksājumu salīdzinājumā ar veikto darbu, lai noteiktu patieso uzņēmuma vērtību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pilnvaru ļaunprātīga izmantošana, uzliekot maksājumu, pamatojoties uz Eiropas Ķimikāliju aģentūras valdes lēmumu Nr. 14/2015, lai arī tam neesot saistoša spēka.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, diferencējot administratīvo maksājumu apmēru atkarībā no tā subjekta lieluma, kuram šis maksājums ir jāveic, lai arī nepastāvot nekādi argumenti par labu šādam risinājumam.

      (1)  Komisijas 2008. gada 16. aprīļa Regula (EK) Nr. 340/2008 par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (OV L 107, 6. lpp.).


title: Lieta C-14/13: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 6. jūnija rīkojums ( Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gena Ivanova Cholakova / Osmo Rayonno Upravlenie pri Stolichna direktsia na vatreshnite raboti (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 21. panta 1. punkts, 67. pants un 72. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir pieļaujama policijas veikta personas aizturēšana, lai pārbaudītu tās identitāti — Saistības ar Savienības tiesībām neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/54

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 6. jūnija rīkojums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gena Ivanova Cholakova/Osmo Rayonno Upravlenie pri Stolichna direktsia na vatreshnite raboti

   (Lieta C-14/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 21. panta 1. punkts, 67. pants un 72. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir pieļaujama policijas veikta personas aizturēšana, lai pārbaudītu tās identitāti - Saistības ar Savienības tiesībām neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2013/C 225/99
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītāja: Gena Ivanova Cholakova

      Atbildētāja: Osmo Rayonno Upravlenie pri Stolichna direktsia na vatreshnite raboti

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad Sofia-grad — LESD 21. panta 1. punkta, to lasot kopā ar minētā Līguma 67. un 72. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkta, to lasot kopā ar Hartas 6. pantu un 45. panta 1. punktu, interpretācija — Savienības pilsonība — Personu brīva pārvietošanās — Atkāpes — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir pieļaujama policijas veikta personas aizturēšana, lai pārbaudītu tās identitāti, ja šī persona atsakās vai nevar pierādīt savu identitāti — Aizturēšana uz laiku maksimāli līdz 24 stundām — Kontrole, kas nav pamatota ar sabiedriskās kārtības, noziedzīga nodarījuma novēršanas vai iekšējās drošības nodrošināšanas apsvērumiem — Policijas diskrecionārā vara — Personas identitātes noteikšanas nepieciešamības novērtēšanas pienākuma neesamība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz prejudiciālajiem jautājumiem, kurus ar 2012. gada 17. decembra lēmumu ir uzdevusi Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) (lieta C-14/13).

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


title: Lieta C-301/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Marc Soulier, Sara Doke/ministre de la Culture et de la Communication, Premier ministre

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Marc Soulier, Sara Doke/ministre de la Culture et de la Communication, Premier ministre

   (Lieta C-301/15)
   (2015/C 294/44)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Marc Soulier, Sara Doke

      Atbildētāji: ministre de la Culture et de la Communication, Premier ministre

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai ar iepriekš minētajām 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK (1) normām netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums kā šī lēmuma [Conseil constitutionnel [Konstitucionālās padomes] 2014. gada 28. februāra lēmuma Nr. 2013–370 QPC] 1. punktā analizētais, ar ko pilnvarotajām tiesību pārņēmējām un tālāknodevējām sabiedrībām piešķirtas tiesības atļaut “nepieejamo grāmatu” reproducēšanu un atveidošanu digitālā formā, vienlaikus ļaujot šo grāmatu autoriem un to tiesību pārņēmējiem iebilst vai panākt šādas izmantošanas izbeigšanu saskaņā ar tajā noteiktajiem nosacījumiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-231/14 P: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. jūlija spriedums – InnoLux Corp., iepriekš Chimei InnoLux Corp./Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — LESD 101. pants — EEZ līguma 53. pants — Šķidro kristālu displeja (LCD) paneļu pasaules tirgus — Cenu noteikšana — Naudas sodi — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — 13. punkts — Pārkāpumā iesaistīto preču pārdošanas apjoma noteikšana — Attiecīgo preču iekšējā pārdošana ārpus EEZ — Attiecīgo produktu saturošu gala produktu pārdošanas trešajām personām EEZ ņemšana vērā

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/12

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. jūlija spriedums – InnoLux Corp., iepriekš Chimei InnoLux Corp./Eiropas Komisija
   (Lieta C-231/14 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - LESD 101. pants - EEZ līguma 53. pants - Šķidro kristālu displeja (LCD) paneļu pasaules tirgus - Cenu noteikšana - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - 13. punkts - Pārkāpumā iesaistīto preču pārdošanas apjoma noteikšana - Attiecīgo preču iekšējā pārdošana ārpus EEZ - Attiecīgo produktu saturošu gala produktu pārdošanas trešajām personām EEZ ņemšana vērā)
   (2015/C 294/15)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: InnoLux Corp., iepriekš Chimei InnoLux Corp. (pārstāvji – J. F. Bellis, advokāts, R. Burton, solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Biolan, F. Ronkes Agerbeek un P. Van Nuffel)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               InnoLux Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta F-143/15: Prasība, kas celta 2015. gada 19. novembrī – ZZ/Parlaments

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/45

         Prasība, kas celta 2015. gada 19. novembrī – ZZ/Parlaments
   (Lieta F-143/15)
   (2016/C 068/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – A. Fombaron, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību, kurā viņš bija lūdzis atcelt lēmumu priekšlaicīgi izbeigt viņa nodarbinātību Eiropas Parlamentā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 19. augusta lēmumu noraidīt sūdzību, kas iesniegta uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta pamata;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 25. februāra lēmumu;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 2. februāra lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus šīs instances tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-243/11: Prasība, kas celta 2011. gada 26. aprīlī — Glaxo Group /ITSB — Farmodiética ( “ADVANCE” )

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/19

         Prasība, kas celta 2011. gada 26. aprīlī — Glaxo Group/ITSB — Farmodiética (“ADVANCE”)
   (Lieta T-243/11)
   2011/C 194/32
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Glaxo Group Ltd (Greenford, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — O. Benito, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Farmodiética — Cosmética, Dietética e Produtos Farmacêuticos, Lda (Estarda de S.Marcos, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apturēt tiesvedību, līdz Portugālē tiks pieņemts nolēmums par prasību atzīt par spēkā neesošu, jo ar šo prasību tiek apstrīdētas vienīgais pamats Kopienas preču zīmes Nr. 6472971 noraidīšanai, un ja šī prasība atzīt par spēkā neesošu netiks apmierināta;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 25. februāra lēmumu lietā R 665/2010-4, un

               —

               piespriest atbildētājam un/vai otrajai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ADVANCE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6472971

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Portugāles preču zīmes reģistrācija Nr. 417744 grafiskai preču zīmei “ADVANCIS CAPS MORE BIOAVAILABLE. MORE EFFECTIVE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. un 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 65. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome: (i) esot uzskatījusi, ka prasītāja nav apstrīdējusi Iebildumu nodaļas 2010. gada 25. februāra lēmumu attiecībā uz konkrēto preču līdzību; (ii) esot uzskatījusi, ka saistībā ar konkrēto preču līdzību nav bijis iemesla atkāpties no Iebildumu nodaļas 2010. gada 25. februāra lēmuma; (iii) neesot analizējusi, vai konkrētās preces, kas ietilpst 3. klasē, ir vai nav līdzīgas konkrētajām precēm, kas ietilpst 5. klasē; (iv) neesot paskaidrojusi, kāpēc ir svarīgi ņemt vērā, kā apzīmējumus izrunā angļu valodā, ja attiecīgā teritorija ir Portugale; (v) esot uzskatījusi, ka konfliktējošās preču zīmes ir līdzīgas, aplūkojot no fonētiskā viedokļa angļu valodā; (vi) saistībā ar apzīmējumu salīdzinājumu esot piemērojusi nepareizu pārbaudi, un tādēļ esot nepareizi nolēmusi, ka līdzības līmenis ir vidusmēra, un, (vii) novērtējot vispārējo sajaukšanas iespēju, esot veikusi nepareizu un nepilnīgu pārbaudi


               30.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/11

         EBTA Uzraudzības iestādes 2015. gada 16. februārī iesniegtā prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-7/15)
   (2015/C 143/12)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv Xavier Lewis un Auður Ýr Steinarsdóttir un Øyvind Bø, Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium, 2015. gada 16. februārī EBTA Tiesā iesniedza prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   Prasības iesniedzējs lūdz EPTA tiesai:

               1)

               paziņot, ka:

                           i)

                           pārsniedzot sēra dioksīda (SO2), makrodaļiņu (PM10) un slāpekļa dioksīda (NO2) robežvērtības apkārtējā gaisā laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam dažādos apmēros zonās NO1, NO3, NO4, NO5 un NO6, kas minētas Direktīvas 1999/30/EK 3. līdz 5. pantā (tagad Direktīvas 2008/50/EK 13. pants); un

                           ii)

                           neievērojot gaisa kvalitātes uzlabošanas plāna pienākumu, kas noteikts Direktīvas 96/62/EK 8. panta 3. punktā (tagad Direktīvas 2008/50/EK 23. pants), dažādos apmēros attiecībā uz zonām NO1, NO2, NO3, NO4 un NO5,

                     Norvēģija nav izpildījusi savas saistības, kuras izriet no tiesību akta, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XX pielikuma 14.c punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai);

               2)

               likt Norvēģijai segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Padomes Direktīva 1999/30/EK par robežvērtību noteikšanu sēra dioksīda, slāpekļa dioksīda un slāpekļa oksīdu, makrodaļiņu un svina koncentrācijai apkārtējā gaisā (tagad Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai) nosaka robežvērtības dažām piesārņojošām vielām apkārtējā gaisā, lai novērstu, nepieļautu un samazinātu kaitīgo ietekmi uz cilvēku veselību un vidi kopumā. Tā arī paredz noteikumus piesārņojošo vielu novērtēšanai, kā arī pasākumus labas gaisa kvalitātes uzturēšanai.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka Norvēģija nav ievērojusi savu pienākumu nodrošināt, ka noteiktu piesārņojošo vielu līmeņi apkārtējā gaisā nepārsniedz EEZ tiesību aktos paredzētās robežvērtības.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde arī uzskata, ka Norvēģija nav ievērojusi savu pienākumu izstrādāt piemērotus gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus gadījumos, kad ir pārsniegtas robežvērtības un attiecīgā pielaides robeža.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde apgalvo, ka Norvēģija savās atbildēs uz oficiālo paziņojuma vēstuli un pamatoto atzinumu nav apstrīdējusi nevienu no Iestādes konstatētajiem trūkumiem.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde apgalvo, ka, neiekļaujot sīkāku informāciju par pieņemtajiem pasākumiem vai projektiem un to īstenošanas grafiku, kā arī aplēsi par paredzēto gaisa kvalitātes uzlabošanos un plānoto nepieciešamo laikposmu šo mērķu sasniegšanai, Norvēģija nav ievērojusi savas saistības saskaņā ar Direktīvas 96/62/EK 8. panta 3. punktu (tagad Direktīvas 2008/50/EK 23. panta 1. punkts).


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 16. jūnijā lietā T-352/03 Giorgio Lebedef pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Novērtējuma ziņojums — Novēlota izdošana — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/20

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 16. jūnijā
   lietā T-352/03 Giorgio Lebedef pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Novērtējuma ziņojums - Novēlota izdošana - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2005/C 205/34)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-352/03 Džordžo Ļebedevs [Giorgio Lebedef], ar dzīvesvietu Zēningerbergā (Luksemburga), ko pārstāv Ž. Buneu [G. Bouneou] un F. Frabeti [F. Frabetti], kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — J. Kurals [J. Currall] un K. Berardī-Kaizere [C. Berardis-Kayser], kas norādīja adresi Luksemburgā) par lūgumu atlīdzināt ar procentiem nodarīto morālo kaitējumu, novēloti izdodot novērtējuma ziņojumu par 1999./2001. gadu, Pirmās instances tiesa šādā sastāvā: tiesnesis V. Tīli [V. Tiili] (vienpersoniski), sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], 2005. gada 16. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Komisija pārskaita prasītājam summu EUR 950 apmērā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Lieta T-390/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 14. oktobra spriedums — Bank Melli Iran/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānas Islāma republiku ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu pieņemtie ierobežojošie pasākumi — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Pārbaude tiesā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Vienlīdzīga attieksme — Samērīgums — Īpašumtiesības — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Pienākums norādīt pamatojumu — Kopienas kompetence)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/46

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 14. oktobra spriedums — Bank Melli Iran/Padome

   (Lieta T-390/08) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānas Islāma republiku ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu pieņemtie ierobežojošie pasākumi - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Pārbaude tiesā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Vienlīdzīga attieksme - Samērīgums - Īpašumtiesības - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Pienākums norādīt pamatojumu - Kopienas kompetence)
   2009/C 282/87
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Bank Melli Iran, Teherāna (Irāna) (pārstāvis — L. Defalque, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop, E. Finnegan un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — V. Jackson, kam palīdz S. Lee, barrister); Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues, L. Butel un E. Belliard) un Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Aalto un E. Cujo)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmuma 2008/475/EK, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 163, 29. lpp.), pielikuma B tabulas 4. punktu, ciktāl tas attiecas uz Bank Melli Iran un tās filiālēm

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bank Melli Iran papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus, ieskaitot ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos izdevumus;

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Francijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija sedz pašas savus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos izdevumus.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta T-446/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 16. februāra rīkojums — Escola Superior Agrária de Coimbra /Komisija

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/34

         Vispārējās tiesas 2012. gada 16. februāra rīkojums — Escola Superior Agrária de Coimbra/Komisija
   (Lieta T-446/09) (1)

   2012/C 109/67
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta C-592/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) — Compañía Europea de Viajeros de España S.A./Tribunal Económico Administrativo Regional de Madrid (Ministerio de Economía y Hacienda)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) — Compañía Europea de Viajeros de España S.A./Tribunal Económico Administrativo Regional de Madrid (Ministerio de Economía y Hacienda)

   (Lieta C-592/12)
   2013/C 79/12
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Compañía Europea de Viajeros de España S.A.

      Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Regional de Madrid (Ministerio de Economía y Hacienda)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (1) 3. panta 2. punkts un konkrēti nosacījums par noteikta nodokļa “īpašu nolūku”,

                           a)

                           jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek prasīts, lai izvirzītais mērķis nebūtu sasniedzams ar kādu citu saskaņotu nodokli?

                           b)

                           jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja nodoklis ir ieviests vienlaicīgi ar kādu kompetenču nodošanu autonomajām kopienām, kurām savukārt tiek atdoti no nodokļa iekasēšanas gūtie ieņēmumi, lai daļēji segtu nodoto kompetenču dēļ radušās izmaksas, un nodokļa likmes katras autonomās kopienas teritorijā var tikt noteiktas dažādā apmērā, šā nodokļa mērķis ir tikai un vienīgi budžetārs?

                           c)

                           Vai gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, jēdziens “īpašs nolūks” jāinterpretē tādējādi, ka tam ir jābūt vienam vienīgam mērķim vai arī, gluži pretēji, ir pieļaujams, ka ir vairāki atšķirīgi mērķi, kuru vidū ir arī tikai un vienīgi budžetārs mērķis gūt finansējumu noteiktām kompetencēm?

                           d)

                           Cik būtiskam gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts, ka ir pieļauta dažādu mērķu sasniegšana, ir jābūt konkrētajam mērķim Direktīvas 92/12 3. panta 2. punkta izpratnē, lai tiktu izpildīts nosacījums, ka nodoklim ir jāatbilst “īpašam nolūkam” Tiesas judikatūras atzītajā izpratnē un kādi būtu kritēriji, pēc kuriem pamatmērķi var nošķirt no pakārtotā mērķa?

               2)

               Vai Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 3. panta 2. punkts un konkrēti nosacījums par atbilstību taksācijas noteikumiem par akcīzes nodokļa un PVN iekasējamību

                           a)

                           aizliedz netiešu nesaskaņotu nodokli kā, piemēram, IVMDH, kas ir iekasējams brīdī, kad degviela mazumtirdzniecībā tiek pārdota galapatērētājam, atšķirībā no saskaņotā nodokļa — nodokļa par naftas produktiem [Impuesto sobre Hidrocarburos] — kurš ir iekasējams, kad preces tiek izvestas no pēdējās akcīzes preču noliktavas, vai kurš, lai gan arī ir iekasējams brīdī, kad notiek pēdējā pārdošana mazumtirdzniecībā, ir maksājams katrā ražošanas un izplatīšanas posmā pievienotās vērtības nodoklī, jo tiek uzskatīts, ka tas neatbilst, izsakoties kā spriedumā lietā EKW un Wein & Co
                               (2) (47. punkts), vienas vai otras šīs taksācijas metodes “vispārīgajai sistēmai”, kāda tā ir noteikta Kopienu tiesībās?

                           b)

                           gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētais atbilstības nosacījums ir izpildīts arī bez vajadzības, lai to starpā būtu atbilstība iekasējamības ziņā, jau tāpēc vien, ka netiešais nesaskaņotais nodoklis, šajā gadījumā IVMDH, neietekmē — proti, nedz aizkavē, nedz apgrūtina — akcīzes nodokļu vai PVN iekasēšanas normālu gaitu?

      (1)  OV L 76, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 179. lpp.

      (2)  2000. gada 9. marta spriedums lietā C-437/97 (Recueil, I-1157. lpp.).


title: lieta T-40/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Ritec International Limited iesniedza 2005. gada 28. janvārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/33

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Ritec International Limited iesniedza 2005. gada 28. janvārī
   (lieta T-40/05)
   (2005/C 93/63)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Ritec International Limited, Enfīlda (Enfield), Apvienotā Karaliste, kuru pārstāv juriskonsulti P. H. L. M. Kuypers un M. J. Osse, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka prasītājai nav jāsaņem atkāpe atbilstoši Regulas Nr. 2037/2000/EK 5. panta 7. punktam HCFC-141b īpašai izmantošanai izstrādājumā “ClearShield”;

               —

               alternatīvi, ja Pirmās instances tiesa atzītu, ka prasītājai ir saskaņā ar Regulas Nr. 2037/2000 5. panta 7. punktu jāsaņem atkāpe HCFC-141b īpašai izmantošanai izstrādājumā “ClearShield”, likt Komisijai, cik drīz vien iespējams, pieņemt jaunu lēmumu atbilstoši Pirmās instances tiesas spriedumam;

               —

               atzīt, ka prasītāja ir pierādījusi, ka HCFC-141b īpašai izmantošanai izstrādājumā “ClearShield” alternatīvas vielas vai tehnoloģijas nav tehniski un ekonomiski pieejamas un ka tās nevar izmantot Regulas Nr. 2037/2000 5. panta 7. punkta izpratnē;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar 5. panta 7. punktu Regulā Nr. 2037/2000/EK (1) Komisija, pēc dalībvalsts kompetentas iestādes lūguma var atļaut laikā ierobežotu atkāpi, kas ļauj daļēji halogenētu hlorfluorogļūdeņražu izmantošanu un laišanu apgrozībā gadījumā, ja tiek pierādīts, ka noteiktām vajadzībām alternatīvas vielas vai tehnoloģijas nav tehniski vai ekonomiski pieejamas, vai arī ka tās nevar izmantot. Apvienotās Karalistes kompetentā iestāde iesniedza šādu lūgumu, lai prasītājai saņemtu atkāpi attiecībā uz tā HCFC-141b izmantošanu izstrādājumā “ClearShield”, kas ir stikla aizsardzības izstrādājums. 2004. gada 23. novembrī Komisija šo pieteikumu noraidīja.
   Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pārpratusi veidu, kā prasītāja izmanto HCFC-141b un tāpat apstrīd Komisijas apgalvojumus, ka apgrozībā ir laisti izstrādājumi, kas ir līdzīgi neuzliesmojošam “ClearShield”, ka prasītāja bija plānojusi izlaist uzliesmojošu “ClearShield” vai izsmidzināšanas kabīni 2005. gadā, ka var uzskatīt, ka uzliesmojoši stikla aizsardzības izstrādājumi ir droši to izmantotājam, ja uzliesmojošais izstrādājums tiek izmantots izsmidzināšanas kabīnē, un ka tai ir bijis pietiekoši daudz laika, lai aizstātu HCFC-141b ar tā alternatīvām. Tā tāpat norāda, ka apstrīdētais lēmums neņem vērā, ka prasītāja ir atradusi alternatīvu HCFC-141b izmantošanai. Tajā pašā laikā prasītāja apstrīd Komisijas konstatējumu, ka vairākas ar HCFC nesaistītas alternatīvas ir pieejamas, bet vēl nav ieviestas tāpēc, ka pastāv raizes par ugunsdrošību, vai ka tās izmanto citas sabiedrības ES tirgū. Prasītāja norāda, ka tā ir atradusi tikai vienu alternatīvu, kas nav ekonomiski pieejama.
   Prasītāja tālāk apstrīd Komisijas konstatējumus, ka HCFC-141b izmantošana jau ir bijusi aizliegta saskaņā ar Regulu Nr. 3093/1994 (2) un ka bija nepieciešama atkāpe saskaņā ar 5. panta 7. punktu Regulā Nr. 2037/2000, lai prasītāja varētu turpināt izmantot šo vielu. Kā norāda prasītāja, veidu, kā tā izmanto HCFC-141b, neaptver Regula Nr. 2037/2000 vai, mazākais, tas būs aizliegts tikai pēc 2015. gada.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Komisijas lēmums pārkāpj EKL 253. pantu, jo tajā nav izklāstīts lēmuma pamatojums.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regula (EK) Nr. 2037/2000, par vielām, kas noārda ozona slāni, OV L 244, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1994. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 3039/94, par vielām, kas noārda ozona slāni, OV L333., 1. lpp.


title: Lieta C-55/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. februārī iesniedza Cour d'appel de Mons (Beļģija) – Régie communale autonome du stade Luc Varenne /Beļģijas valsts

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. februārī iesniedza Cour d'appel de Mons (Beļģija) – Régie communale autonome du stade Luc Varenne/Beļģijas valsts
   (Lieta C-55/14)
   2014/C 102/32
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Mons

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Régie communale autonome du stade Luc Varenne

      Atbildētāja: Beļģijas valsts
   Vai sporta infrastruktūras iekārtu, kas paredzētas vienīgi futbolam, nodošana rīcībā, kas ietver iespēju konkrētā laikā izmantot un ekspluatēt futbola stadiona spēļu platību (laukumu), kā arī ģērbtuves spēlētājiem un tiesnešiem maksimāli 18 dienas sporta sezonas laikā (sporta sezona sākas katra kalendārā gada 1. jūlijā un beidzas nākamā gada 30. jūnijā), ir nekustamā īpašuma iznomāšana, kas atbrīvota no nodokļa Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1), 13. panta B daļas b) apakšpunkta nozīmē (PVN Direktīvas 2006/112 (2) 135. panta 1. punkts), ciktāl izmantošanas un ekspluatēšanas tiesību piešķīrējam:

               —

               ir neierobežota un pilna iespēja ārpus iepriekš minētājām 18 dienām pēc savas izvēles piešķirt identiskas tiesības citām fiziskām vai juridiskām personām;

               —

               ir tiesības jebkurā laikā piekļūt minētajām iekārtām bez izmantošanas un ekspluatēšanas tiesību izmantotāja iepriekšējas piekrišanas, lai tostarp pārliecinātos par to pareizu lietošanu un novērstu jebkādu kaitējumu, ievērojot vienīgo nosacījumu netraucēt sporta sacensību pienācīgu norisi;

               —

               turklāt saglabā tiesības pastāvīgi kontrolēt piekļuvi iekārtām, ieskaitot periodā, kurā tās izmanto R.F.C.T.;

               —

               pieprasa fiksētu maksājumu EUR 1750 dienā par to, ka tiek izmantota spēļu platība, ģērbtuves, bufete, visu iekārtu uzkopšanas, uzraudzības un kontroles pakalpojumi, saprotot, ka ar līdz 20 % no pieprasītā summas tiek nosegtas tiesības piekļūt futbola laukumam un ar līdz 80 % no šīs summas tiek sniegta atlīdzība par dažādiem uzturēšanas, uzkopšanas, apkopes (pļaušana, sēšana u.c.) pakalpojumiem un spēļu platības iekārtošanas atbilstoši normām pakalpojumiem un papildus pakalpojumu sniegšanu, kuru veic izmantošanas un ekspluatēšanas tiesību izmantotājs (šajā lietā Régie, kas pašreiz ir apelācijas sūdzības iesniedzēja)?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.

      (2)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva Nr. 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-755/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. novembrī  – Herbert Smith Freehills /Komisija

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. novembrī – Herbert Smith Freehills/Komisija
   (Lieta T-755/14)
   (2015/C 026/48)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Herbert Smith Freehills LLP (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – P. Wytinck, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 24. septembra Lēmumu GESTDEM 2014/2070 un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ceļot prasību, prasītāja cenšas panākt 2014. gada 24. septembra Lēmuma GESTDEM 2014/2070, ar kuru Komisija ir noraidījusi prasītājas lūgumu atbilstoši Regulai Nr. 1049/2001 (1) piekļūt dažiem dokumentiem par Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīvas 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (2) pieņemšanu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu, jo ne uz vienu no Komisijas norādītajiem nepubliskotajiem dokumentiem neattiecoties izņēmums par tiesvedības aizsardzību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu, jo uz dažiem Komisijas norādītajiem nepubliskotajiem dokumentiem neattiecoties izņēmums par juridiskās palīdzības aizsardzību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Komisija ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu, jo atbilstoši prasītājas pieteikumam piekļūt dokumentiem pastāvot sevišķas sabiedrības intereses norādīto dokumentu publiskošanā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (2)  OV 2014, L 127, 1. lpp.


title: Lieta C-121/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/17

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-121/08)
   (2008/C 116/31)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Kontou-Durande un L. Pignataro)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 30. septembra Direktīvu 2005/61/EK (1), ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/98/EK attiecībā uz izsekojamības prasībām un nopietnu blakņu un nevēlamu notikumu paziņošanu, un katrā ziņā par šādiem tiesību aktiem nepaziņojot Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2005/61/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 31. augustā.

      (1)  OV L 256, 1.10.2005., 32. lpp.


title: Lieta T-21/15: Prasība, kas celta 2015. gada 19. janvārī – Franmax/ITSB – Ehrmann (“Dino”)

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/32

      Prasība, kas celta 2015. gada 19. janvārī – Franmax/ITSB – Ehrmann (“Dino”)
      (Lieta T-21/15)
      (2015/C 107/41)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Franmax UAB (Viļņa, Lietuva) (pārstāvis – E. Saukalas, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Ehrmann AG Oberschönegg im Allgäu (Oberschönegg, Vācija)

         Informācija par procesu ITSB

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Dino”– reģistrācijas pieteikums Nr. 10 809 481

         Process ITSB: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju piektās padomes 2014. gada 23. oktobra lēmums lietā R 2012/2013–5

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-603/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. novembrī — Ecologistas en Acción-CODA /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/64

      Prasība, kas celta 2011. gada 24. novembrī — Ecologistas en Acción-CODA/Komisija
      (Lieta T-603/11)
      (2012/C 25/122)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ecologistas en Acción-CODA (Madride, Spānija) (pārstāvis — J. Doreste Hernández, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Ģenerālsekretariāta lēmumu atteikt piekļuvi prasītājas procedūrā GESTDEM 2011/6 pieprasītajiem dokumentiem, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Dokumenti, kuriem prasītāja lūgusi piekļuvi un kuri ir šīs tiesvedības priekšmets, ir tie paši, par kuriem ir lieta T-341/11 Ecologistas en acción-CODA/Komisija.
      Pamati un galvenie argumenti jau ir izklāstīti minētajā lietā, kurā tika apstrīdēts lēmums, ar kuru šis piekļuves lūgums esot noraidīts netieši.


title: Lieta C-257/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Michael Ihden, Gisela Brinkmann/TUIfly GmbH

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Michael Ihden, Gisela Brinkmann/TUIfly GmbH

   (Lieta C-257/15)
   (2015/C 279/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Michael Ihden, Gisela Brinkmann

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ārkārtēji apstākļi, kas radušies maršruta iepriekšējā reisā, attiecībā uz strīdā aplūkoto lidojumu joprojām ir ārkārtēji apstākļi, ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs varēja novērst kavēšanos turpmākajā maršrutā, neveicot lidojumus atsevišķos maršruta posmos?

               2)

               Ja Tiesas atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša: vai ārkārtējiem apstākļiem jārodas tajā pašā dienā, iepriekšējā dienā vai vispār tikai plānotajā maršrutā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91; LV L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-605/14: Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Virpi Komu, Hanna Ruotsalainen, Ritva Komu/Pekka Komu, Jelena Komu Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Piemērošanas joma — Izņēmuma jurisdikcija — 22. panta 1. punkts — Strīds par lietu tiesībām uz nekustamo īpašumu — Jēdziens — Pieteikums par nedalīta kopīpašuma, kurā ietilpst nekustamie īpašumi, izbeigšanu, tos pārdodot

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/18

         Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Virpi Komu, Hanna Ruotsalainen, Ritva Komu/Pekka Komu, Jelena Komu

   (Lieta C-605/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Piemērošanas joma - Izņēmuma jurisdikcija - 22. panta 1. punkts - Strīds par lietu tiesībām uz nekustamo īpašumu - Jēdziens - Pieteikums par nedalīta kopīpašuma, kurā ietilpst nekustamie īpašumi, izbeigšanu, tos pārdodot)
   (2016/C 068/22)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Virpi Komu, Hanna Ruotsalainen, Ritva Komu

      Atbildētāji: Pekka Komu, Jelena Komu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 22. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība par nedalīta kopīpašuma, kurā ietilpst nekustamais īpašums, izbeigšanu, to pārdodot un šīs pārdošanas īstenošanu uzticot pilnvarniekam, ietilpst to lietu kategorijā, “kur[u] priekšmets ir lietu tiesības uz nekustamo īpašumu” šīs normas izpratnē.

      (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta T-453/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra rīkojums – Pannonhalmi Főapátság/Parlaments Prasība atcelt tiesību aktu — Parlamentam nosūtīts lūgumraksts saistībā ar Lónyay pils Rusovce (Slovākija) īpašumu — Par nepieņemamu atzīts lūgumraksts — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/28

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra rīkojums – Pannonhalmi Főapátság/Parlaments
   (Lieta T-453/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Parlamentam nosūtīts lūgumraksts saistībā ar Lónyay pils Rusovce (Slovākija) īpašumu - Par nepieņemamu atzīts lūgumraksts - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2015/C 381/30)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság (Pannonhalma, Ungārija) (pārstāvis – D. Sobor, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – A. Pospíšilová Padowska un T. Lukácsi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Parlamenta Lūgumrakstu komitejas 2014. gada 16. aprīļa lēmumu, ar kuru šī komiteja par nepieņemamu atzina lūgumrakstu, kuru prasītājs bija iesniedzis 2013. gada 26. jūnijā, pamatojoties uz to, ka tas neattiecas uz Eiropas Savienības darbības jomām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               par Slovākijas Republikas un Ungārijas pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta C-349/10 P: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 2. marta rīkojums — Claro SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Telefónica SA (Apelācijas sūdzība — Kopienas preču zīme — Reģistrācijas atteikums — Apelācijas sūdzības pieņemamība — Apelāciju padomē — Rakstveida paziņojuma, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums, neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 59. pants — Regulas (EK) Nr. 2868/95 49. noteikuma 1. punkts — Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/9

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 2. marta rīkojums — Claro SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Telefónica SA

   (Lieta C-349/10 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Kopienas preču zīme - Reģistrācijas atteikums - Apelācijas sūdzības pieņemamība - Apelāciju padomē - Rakstveida paziņojuma, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums, neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 59. pants - Regulas (EK) Nr. 2868/95 49. noteikuma 1. punkts - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2011/C 252/16
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Claro SA (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo, pārstāvis) un Telefónica SA

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 28. aprīļa spriedumu lietā T-225/09 Claro/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 26. februāra lēmumu lietā R 1079/2008-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Telefónica SA un BCP SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Claro SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: ES rīcība naftas ieguves un izpētes jomā Eiropā Eiropas Parlamenta 2010. gada 7. oktobra rezolūcija par ES rīcība naftas ieguves un izpētes jomā Eiropā

text:
               20.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               CE 371/10

         Ceturtdiena, 2010. gada 7. oktobrisES rīcība naftas ieguves un izpētes jomā Eiropā
   P7_TA(2010)0352
   Eiropas Parlamenta 2010. gada 7. oktobra rezolūcija par ES rīcība naftas ieguves un izpētes jomā Eiropā
   2011/C 371 E/03

      Eiropas Parlaments,
   ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 11. un 191. pantu,
   ņemot vērā ANO Konvenciju par bioloģisko daudzveidību,
   ņemot vērā Natura 2000 tīklu, ko izveidoja ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu un savvaļas faunas un floras aizsardzību (Dzīvotņu direktīva) (1), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīvu Nr. 2008/56/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas jomā (Jūras vides stratēģijas pamatdirektīva) (2) kā galvenos līdzekļus Eiropas jūras bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai,
   ņemot vērā mērķus un prasības Eiropas piekrastes un jūras ūdeņos nodrošināt labvēlīgu un labu vides stāvokli, kā tas noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvā Nr. 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (Ūdens pamatdirektīva) (3), un Jūras vides stratēģijas pamatdirektīvā,
   ņemot vērā ES Bioloģiskās daudzveidības rīcības plānu (4),
   ņemot vērā Meksikas līcī notikušo naftas noplūdi no platformas Deepwater Horizon,
   ņemot vērā ES ūdeņos izvietotās naftas urbšanas platformas,
   ņemot vērā 2010. gada 7. septembra jautājumus Padomei un Komisijai par to, kādu ietekmi uz ES atstās uz platformas Deepwater Horizon notikusī naftas noplūde un kāda būs ES rīcību saistībā ar naftas ieguvi un tās iegulu izpēti Eiropas Savienībā (O-0122/2010 – B7–0470/2010, O-0123/2010 – B7–0551/2010),
   ņemot vērā Reglamenta 115. panta 5. punktu un 110. panta 2. punktu,

               A.

               tā kā, ņemot vērā Meksikas līcī notikušo naftas noplūdi no platformas Deepwater Horizon, ES un tās dalībvalstīm ir steidzami jāizskata visi ar naftas ieguvi un tās iegulu izpēti Eiropas Savienībā saistītie jautājumi un jāveic nepieciešami pasākumi, lai nodrošinātu, ka šāda dabas katastrofa ES teritoriālajos ūdeņos nekad nenotiks;

               B.

               tā kā visaugstākā līmeņa drošības pasākumi, dabas aizsardzība, kā arī naftas ieguves darbību drošums un drošība Eiropā ir sevišķi svarīgi principi, kuriem jābūt par pamatu visai ES darbībai šajā jomā;

               C.

               tā kā lielāka daļa naftas urbumu un tās iegulu izpētes darbu tiek veikti Ziemeļjūrā;

               D.

               tā kā ES teritoriālie ūdeņi robežojas ar valstīm, kuras nav Eiropas Savienības sastāvā un uz kurām neattiecas ES tiesību aktu prasības ievērot attiecīgos noteikumus par atbildību un kaitējuma atlīdzināšanu;

               E.

               tā kā notiek darbi, lai paplašinātu naftas ieguvi un tās iegulu izpēti dziļākās un attālākās jūras teritorijās, kas ir saistīts ar lielākiem šo darbību vadības un uzraudzības riskiem,

               1.

               pauž solidaritāti ar Deepwater Horizon izraisītās katastrofas upuriem, un aicina ES, reaģējot uz šo katastrofu, sniegt tehniskas konsultācijas un atbalstu;

               2.

               atzīst ievērojamo ieguldījumu, ko atklātā jūrā iegūtās naftas un gāzes ražošana Eiropā vēl joprojām var dot piegādes drošumam ES, kā arī šīs nozares augstos drošības rādītājus Eiropā;

               3.

               atzīst to, ka steidzami ir jāpieņem Eiropai kopēja novēršanas un reaģēšanas sistēma gadījumiem, kad naftas noplūde skar vairākas valstis;

               4.

               mudina Komisiju šā gada beigās iesniegt ziņojumu, kurā tiktu novērtēts vides piesārņojuma līmenis un bioloģiskā situācija Meksikas līcī;

               5.

               aicina Komisiju rūpīgi sekot ASV administrācijas veiktās izmeklēšanas rezultātiem attiecībā uz cilvēciskajiem, dabas un tehnoloģiskajiem faktoriem, kas izraisīja šo katastrofu Meksikas līcī, lai izdarītu visu nepieciešamos secinājumus un nākotnē nepieļautu šādus negadījumus uz ES jūras un piekrastes ūdeņos izvietotām naftas ieguves platformām;

               6.

               aicina Komisiju izstrādāt stingru visai ES kopīgu nelaimes gadījumu novēršanas politiku attiecībā uz naftas platformām, un Seveso II direktīvas (5) darbības jomā iekļaut arī naftas urbjtorņus;

               7.

               aicina Komisiju jo īpaši pārskatīt ES rīcībspēju tūlītējai reaģēšanai uz negadījumiem, kas notikuši uz atklātā jūrā izvietotām naftas ieguves platformām, un sadarbībā ar dalībvalstīm izstrādāt Eiropas rīcības plānu; norāda, ka īpaša uzmanība ir jāpievērš Arktikas reģionam, ņemot vērā tā trauslumu un nozīmību klimata pārmaiņu mazināšanā, turklāt atzīmē, ka jāņem vērā Vidusjūras, Baltijas jūras un Ziemeļjūras apgabali;

               8.

               atzinīgi vērtē Komisijas “stresa testu” attiecībā uz naftas urbumiem ES ūdeņos; aicina to atklāt visas nepilnības un trūkumus ES līmeņa reglamentējošajos noteikumos un pēc iespējas ātrāk informēt Parlamentu par šīs analīzes rezultātiem;

               9.

               jo īpaši aicina Komisiju pārskatīt spēkā esošos tiesību aktus, saskaņā ar kuriem uzņēmumi, kam ir licence veikt naftas iegulu izpētes darbus atklātā jūrā, var izīrēt iekārtas trešām pusēm, lai pēc tam civilajā tiesvedībā vieglāk varētu noteikt atbildīgo par cilvēka dzīvībai un dabai nodarītiem kaitējumiem, ko izraisījuši uz atklātā jūrā izvietotām naftas platformām notikuši negadījumi un katastrofas;

               10.

               mudina Komisiju pēc tam, kad tā būs beigusi pārskatīt reglamentējošos noteikumus, iespējami ātrāk iesniegt Parlamentam priekšlikumus tiesību aktiem, kurus tā uzskata par nepieciešamiem, lai novērstu atklātos trūkumus regulatīvajā režīmā — piemēram, Direktīvā par atbildību vides jomā (6), Seveso II direktīvā un citos Eiropas tiesību aktos —, ko ES piemēro naftas ieguvei un tās iegulu izpētei, kā arī citiem jūras gultnes izmantošanas veidiem;

               11.

               uzskata, ka spēkā esošajos tiesību aktos par atbildību vides jomā šajā ziņā ir vairāki nopietni trūkumi, un tādēļ aicina Komisiju apsvērt iespēju pārskatīt spēkā esošo ES tiesību aktu (tostarp Direktīvas par atbildību vides jomā un Seveso II direktīvas, kā arī Erika un Trešā kuģošanas drošības paketē paredzēto pasākumu) saturu un paplašināt to darbības jomu, un/vai ieviest jebkādus jaunus nepieciešamus tiesību aktus, lai ņemtu vērā visus riskus, ko rada derīgo izrakteņu ieguve jūras teritorijās, un pastiprinātu noteikumus par atbildību naftas noplūdes gadījumos;

               12.

               norāda uz to, ka nav izveidots kompensāciju fonds naftas noplūdes izraisītu katastrofu gadījumiem, un aicina Komisiju Direktīvā par atbildību vides jomā iekļaut noteikumus par obligātu finansiālu nodrošinājumu;

               13.

               mudina Komisiju pazemināt Direktīvā par atbildību vides jomā noteiktos kaitējuma robežlielumus, un iekļaut šīs direktīvas darbības jomā arī jūras ūdeņiem nodarīto kaitējumu;

               14.

               aicina Komisiju, pārskatot Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvu (7), nodrošināt, lai visas darbības jūras gultnē tiktu pakļautas obligātam novērtējumam, tiktu garantēta IeVN kvalitāte un liegts turpināt ļoti bīstamas darbības, piemēram, urbumus jūras gultnē, ja IeVN liecina, ka riskus nav iespējams pietiekami mazināt;

               15.

               turklāt uzskata, ka ikvienam tiesību akta priekšlikumam ir jānodrošina vispusīgs tiesiskais regulējums, kas:

                           —

                           pēc iespējas pilnīgāk novērš kaitējumu jūras un piekrastes videi, ko varētu radīt potenciāli bīstamas darbības jūras gultnē;

                           —

                           garantē, ka pilnu atbildību par šādu darbību rezultātā radušos jebkādu kaitējumu, tostarp kaitējumu sauszemes un jūras videi un globālajam klimatam, nes piesārņotājs;

                           —

                           nodrošina Eiropas bioloģiskās daudzveidības aizsardzību jūras un piekrastes vidē;

                           —

                           nodrošina, ka pirms tiek plānota kāda ekonomiska darbība, neatkarīgi eksperti novērtē tās ietekmi uz vidi,

               16.

               aicina Komisiju ierosināt tiesību aktus, lai nodrošinātu vienādus augstas kvalitātes drošības standartus uz visām ES naftas ieguves platformām un visās ES un trešo valstu urbšanas darbībās, sākot no Atlantijas okeāna līdz pat Melnajai jūrai; aicina Komisiju un dalībvalstis sadarbībā ar Starptautisko Jūrniecības organizāciju (SJO) palielināt starptautisko drošību, kā arī uzlabot kontroles noteikumus un standartus;

               17.

               mudina Komisiju izpētīt iespēju ieviest efektīvu uzraudzības sistēmu “kontrolieru kontrolēšanai” un aicina savlaicīgi uzlabot pārbaudes metodes un obligātos ES drošības noteikumus;

               18.

               aicina Komisiju nodrošināt, lai dalībvalstis vienādi piemērotu visus Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvā, Stratēģiskā vides novērtējuma direktīvā (8) un Dzīvotņu direktīvā iekļautos noteikumus par naftas platformu ietekmes uz vidi novērtējumu;

               19.

               uzskata, ka Eiropas Jūras drošības aģentūras (EJDA) pilnvaras ir jāpaplašina, attiecinot tās ne tikai uz kuģiem, bet arī uz atklātā jūrā izvietotajām iekārtām; aicina, katru reizi uzticot EJDA jaunu uzdevumu, izdarīt izmaiņas EJDA budžetā un atbilstīgi palielināt darbinieku skaitu;

               20.

               aicina Komisiju publicēt gada pārskatu, ko tā gatavotu kopīgi ar dalībvalstu institūcijām un neatkarīgiem ekspertiem un kur būtu novērtēts ES teritoriālajos un piekrastes ūdeņos izvietoto iekārtu un naftas ieguves platformu tehniskais drošums un drošība;

               21.

               uzskata, ka ir ārkārtīgi svarīgi, lai Komisija izpētītu visus ar atklātā jūrā esošo iegulu izpēti ES saistītos finansiālos un atbildības jautājumus, lai vajadzības gadījumā visā ES ieviestu obligātu apdrošināšanu vai citus atbilstīgus instrumentus, piemēram, izveidotu īpašu Eiropas fondu, ko uzturētu no atklātā jūrā izvietoto iekārtu operatoru veiktajām obligātajām iemaksām; uzskata, ka ikvienā šādā instrumentā pilnībā ir jāņem vērā šādu operatoru atbildība, jānodrošina, ka operatori ir pienācīgi apdrošināti vai tiem ir citas finanšu garantijas, lai gadījumos, kad videi tiek nodarīti kaitējumi, nodrošinātu tās atjaunošanu un zaudējumu kompensāciju, un paredzēt papildu finanšu garantijas, piemēram, fondu veidā, gadījumos, kad uzņēmēju finanšu garantijas nav pietiekamas, lai segtu vides atjaunošanas un kompensāciju izmaksas;

               22.

               mudina Komisiju jo īpaši apsvērt iespēju ieviest visā ES obligātas apdrošināšanas shēmas, kas būtu paredzētas kompensāciju izmaksām uzņēmējiem, kuru darbību būtu ietekmējusi naftas noplūde;

               23.

               mudina Komisiju izpētīt iespēju pārtraukt pastāvošās urbšanas infrastruktūras ekspluatāciju, pienācīgi ņemot vērā šajā jomā spēkā esošos starptautiskos un valsts tiesību aktus, un nepieciešamības gadījumā ar tiesību aktiem precizēt operatoru atbildību par to, ka viņi nodrošina iekārtu drošu aizvākšanu un ir atbildīgi par dabai nodarītu kaitējumu gadījumos, kad tas noticis atklātā jūrā izvietotu iekārtu ekspluatācijas pārtraukšanas rezultātā, kā arī par videi nodarītu kaitējumu, ko rada kāda atklātā jūrā izvietota iekārta vai urbums pēc tam, kad to izmatošana tikusi pārtraukta;

               24.

               aicina Komisiju ieviest stingru un obligātu sistēmu, kā uzņēmumiem informēt sabiedrību par savu īstenoto praksi vides, sociālajā un vadības jomā, un apsvērt pasākumus, lai palielinātu institucionālo ieguldītāju līdzdalību uzņēmumos attiecībā uz riskiem veikt ieguldījumus praksē, kas neatbilst ekoloģijas prasībām;

               25.

               norāda uz Apvienotās Karalistes Veselības un drošības administratora ziņojumu par darba apstākļiem Ziemeļjūrā, kurā teikts, ka nopietnu traumu un nāves gadījumu skaits pagājušajā gadā ir dubultojies; aicina Komisiju izpētīt šo informāciju un veikt pasākumus, lai nodrošinātu augsta līmeņa veselības un drošības standartus cilvēkiem, kuri strādā uz urbšanas platformām atklātā jūrā;

               26.

               aicina Komisiju aktīvi strādāt, lai nodrošinātu, ka trešo valstu veiktas darbības un naftas ieguves projekti pēc iespējas pilnībā atbilstu stingriem vides aizsardzības standartiem, un paredzēt īpašus mehānismus, lai atlīdzinātu par ikvienu kaitējumu, ko izraisījusi trešās valsts atklātā jūrā veikta naftas ieguves vai izpētes darbība, kura notiek pie ES robežām;

               27.

               uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai un dalībvalstu valdībām un parlamentiem.

      (1)  OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.

      (2)  OV L 164, 25.6.2008., 19. lpp.

      (3)  OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.

      (4)  SEC(2006)0607 un (2006)0621.

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīva 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (OV L 345, 31.12.2003., 97. lpp.).

      (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (OV L 143, 30.4.2004., 56. lpp.).

      (7)  Direktīva 85/337/EEK ar grozījumiem.

      (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27.jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 21.7.2001., 30. lpp.).


title: Tiesas spriedums (2015. gada 15. jūlijs) lietā E-1/15 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EEZ/EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Komisijas Direktīva 2010/26/ES, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai)

text:
               7.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 3/5

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2015. gada 15. jūlijs)
   lietā E-1/15
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (EEZ/EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Komisijas Direktīva 2010/26/ES, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai)
   (2016/C 3/06)
   Lietā E-1/15 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi attiecībā uz PRASĪBU paziņot, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai nekavējoties nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par pasākumiem, kuri ir vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIV nodaļas 1.a punkta septītajā ievilkumā minēto aktu (Komisijas 2010. gada 31. marta Direktīva 2010/26/ES, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai), kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu un EEZ Apvienotās komitejas 2013. gada 3. maija Lēmumu Nr. 76/2013, Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 7. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2015. gada 15. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIV nodaļas 1.a punkta septītajā ievilkumā minēto aktu (Komisijas 2010. gada 31. marta Direktīva 2010/26/ES, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai), kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu un Apvienotās komitejas 2013. gada 3. maija Lēmumu Nr. 76/2013, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu;

               2.

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-537/12: Prasība, kas celta 2012. gada 12. decembrī — Zafeiropoulos /Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs ( Cedefop )

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 12. decembrī — Zafeiropoulos/Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop)
   (Lieta T-537/12)
   2013/C 46/36
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Panteleimon Zafeiropoulos (Saloniki, Grieķija) (pārstāvis — M. Kontogiorgos, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Cedefop novērtējuma komitejas lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja piedāvājums, kas tika iesniegts slēgtā un paātrinātā procedūrā, lai piešķirtu tiesības noslēgt līgumu “Medicīnisko pakalpojumu nodrošināšana Cedefop darbiniekiem” (paziņojums par konkursu 2012/S115-189528), kā arī atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu (2012/S208-341369/27.10.2012.), ar kuru šī līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas pediatram;

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja 2012. gada 19. novembrī atkārtoti iesniegtais lūgums atbildētājam, un uzdot atbildētājam iesniegt Vispārējai tiesai un prasītājam visu dokumentu, kuri saistīti ar šo tiesvedību, pilnu tekstu, lai tiesā varētu pārbaudīt apstrīdētā lēmuma tiesiskumu;

               —

               piespriest Cedefop samaksāt prasītājam EUR 100 000 kā atlīdzību par kaitējumu, kuru prasītājs bija cietis no prasības pieteikumā aprakstītās Cedefop rīcības, un

               —

               piespriest Cedefop atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī citus izdevumus, kuri prasītājam radušies šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

               1)

               Pirmkārt, prasītājs uzskata, ka apstrīdētā Cedefop rīcība nav pamatota un pārkāpj viņa tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu aizsardzību, jo no apstrīdētā lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu satura un dokumentiem, kuri viņam tika izsniegti pēc viņa lūguma, izriet, ka nevar izdarīt pārliecinošu secinājumu par piedāvājumu novērtēšanas kārtību un, visbeidzot, to klasificēšanu; tādējādi pretējās puses, Cedefop, galīgais novērtējums nav pietiekami pamatots saskaņā ar LESD 296. pantu un Direktīvas 2004/18/EK (1) 41. panta 2. punktu; turklāt prasītājam nav tikuši darītas zināmas īpašās pazīmes un salīdzinošās priekšrocības, kuras bija ietvertas piedāvājumā, kurš atšķirībā no prasītāja piedāvājuma tika pieņemts. Pie tam prasītājs uzskata, ka viņam nekad nav tikusi darīta zināma informācija, pamatojoties uz kuru balstījās galīgais novērtēšanas komitejas novērtējums strīdīgajā procedūrā par līguma noslēgšanu medicīnisko pakalpojumu nodrošināšanā Cedefop darbiniekiem, neraugoties uz prasītāja iesniegtu attiecīgu lūgumu un šajā ziņā atkārtoti izteiktu lūgumu.

               2)

               Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Cedefop ir pieļāvis kļūdu faktu vērtējumā un ir pārkāpis objektivitātes principu, jo Cedefop novērtēšanas komitejas novērtējums, kurš ir iekļauts prasītāja individuālajā novērtējuma ziņojumā, ir acīmredzami kļūdains un iesniegto piedāvājumu tehnisko specifikāciju novērtējums nav objektīvs.

               3)

               Treškārt, prasītājs uzskata, ka ir pārkāptas paziņojumā iekļautās būtiskās formas prasības attiecībā uz pretendentu tehnisko spēju, un viņš it īpaši norāda, ka nav ievērots nosacījums par dalībnieku “tehnisko spēju”, jo pretendentam, kuram ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, nav vienas no medicīniskās specialitātes, kura bija prasīta paziņojumā, un viņam bija jābūt izslēgtam.

               4)

               Ceturtkārt, prasītājs norāda, ka ir pārkāpts samērīguma princips un pienākums precizēt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijus, ar kuriem ir iespējams salīdzinoši izvērtēt piedāvājumus, jo Cedefop, kā līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju izmantojot “intervijas kvalitāti”, ir pārkāpis minēto principu un nav ievērojis iepriekš minēto pienākumu, ņemot vērā, ka šis kritērijs ir formulēts tik neskaidri, ka dalībniekiem nebija iespējas noteikt, kādām bija jābūt viņu labākajām spējām, lai varētu saņemt visaugstāko novērtējumu.

               5)

               Piektkārt, prasītājs uzskata, ka apstrīdētais līgums par pakalpojumu sniegšanu pārkāpj Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus, tos lasot kopā ar spēkā esošo valsts tiesisko regulējumu, jo atbildētājs Cedefop kā publisko tiesību subjekts, kurā ir nodarbināti vairāk nekā 50 darbinieki, nav ievērojis savu pienākumu izmantot vienīgi tāda ārsta pakalpojumus, kurš ir specializējies vispārējā medicīnā.

               6)

               Sestkārt, prasītājs norāda, ka ir pārkāpts pārskatāmības princips, jo atbildētājs Cedefop, nedarot zināmu prasītāja pieprasīto informāciju gan ar viņa 2012. gada 15. oktobra lūgumu, gan ar viņa atkārtoto 2012. gada 19. novembra lūgumu, ir pārkāpis Finanšu regulas Nr. 1605/2002 100. panta 2. punkta un Regulas (EK) Nr. 2342/2002 149. panta 3. punkta noteikumus tāpēc, ka noraidošais lēmums nav bijis pamatots atbilstoši iepriekš minētajiem noteikumiem.
               Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka viņa prasība atlīdzināt kaitējumu ir pamatota, jo tā atbilst Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam un prasības pieteikumā ir izklāstīta informācija, no kuras izriet, ka ir izpildīti LESD 340. pantā paredzētie nosacījumi par Cedefop ārpuslīgumisko atbildību.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, piegādes publiskā iepirkuma līgumu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru).


title: Lieta T-436/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – ClientEarth u.c./Komisija

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – ClientEarth u.c./Komisija
   (Lieta T-436/17)
   (2017/C 300/41)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste), Eiropas Vides birojs (EEB) (Brisele, Beļģija), Starptautiskais Ķīmisko vielu sekretariāts (Gēteborga, Zviedrija), International POPs Elimination Network (IPEN) (Gēteborga) (pārstāvis – A. Jones, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 2. maija lēmumu C(2017) 2914 final, ar kuru atteikts pārskatīt Komisijas lēmumu C(2016)5644 par atļaujas piešķiršanu atsevišķiem svina sulfohromāta dzeltenā un svina hromāta molibdāta sulfāta sarkanā lietošanas veidiem atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (OV 2006, L 396, 1. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas lēmumu C(2016)5644;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus, un

               —

               noteikt jebkādus citus pasākumus, ko tiesa uzskatītu par vajadzīgiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā C(2017) 2914 final tika pieļautas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā attiecībā uz DCC Maastricht BV pieteikuma par atļaujas saņemšanu apgalvoto atbilstību REACH Regulas 62. panta un 60. panta 7. punkta nozīmē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā C(2017) 2914 final tika pieļautas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā attiecībā uz REACH Regulas 60. panta 4. punktu par sociālekonomisko novērtējumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā C(2017) 2914 final tika pieļautas acīmredzamas kļūdas novērtējumā atbilstoši REACH Regulas 60. panta 4. un 5. punktam par alternatīvu analīzi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā C(2017) 2914 final tika pieļautas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā attiecībā uz ES tiesību vispārējo principu piemērošanu, tostarp pienākumu norādīt pamatojumu un piesardzības principu saskaņā ar REACH Regulā [paredzēto] atļauju izsniegšanas procesu.


title: Lieta C-219/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Milano (Itālija) 2009. gada 16. jūnija rīkojumu — Vitra Patente AG/High Tech Srl

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Milano (Itālija) 2009. gada 16. jūnija rīkojumu — Vitra Patente AG/High Tech Srl

   (Lieta C-219/09)
   2009/C 205/40
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vitra Patente AG

      Atbildētāja: High Tech Srl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Direktīvas 98/71/EK (1) 17. un 19. pants ir interpretējams tādā nozīmē, ka, piemērojot dalībvalsts likumu, — ar kuru valsts tiesību sistēmu pielāgo minētajai direktīvai — šai dalībvalstij minētā paredzētā rīcības brīvība patstāvīgi noteikt, kādā mērā un ar kādiem nosacījumiem šī aizsardzība ir piešķirama, var ietvert arī tādu rīcības brīvību, pamatojoties uz kuru šo aizsardzību var liegt attiecībā uz tiem dizainparaugiem, kuri — neraugoties uz to, ka tie atbilst autortiesību aizsardzības prasībām — ir jāuzskata par tādiem, kas bija nodoti atklātībā pirms datuma, kurā stājās spēkā valsts tiesību akti, ar kuriem veic pielāgojumus, ja tie nekad nav bijuši reģistrēti kā dizainparaugi vai arī ja attiecīgās reģistrācijas periods tobrīd jau bija beidzies;

               2)

               ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai Direktīvas 98/71/EK 17. un 19. pants ir interpretējams tādā nozīmē, ka dalībvalstij paredzētā rīcības brīvība patstāvīgi noteikt, kādā mērā un ar kādiem nosacījumiem šī aizsardzība ir piešķirama, var ietvert tādu rīcības brīvību, pamatojoties uz kuru šo aizsardzību var no jauna liegt, ja trešā persona bez dizainparauga autortiesību īpašnieka atļaujas — pamatojoties uz attiecīgo dizainparaugu, jau ir ražojusi un tirgojusi attiecīgajā dalībvalstī preces, kas bijušas nodotas atklātībā pirms datuma, kurā stājies spēkā valsts tiesiskais regulējums, ar ko veic pielāgojumus;

               3)

               ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir noraidoša, vai Direktīvas 98/71/EK 17. un 19. pants ir interpretējams tādā nozīmē, ka dalībvalstij paredzētā rīcības brīvība patstāvīgi noteikt, kādā mērā un ar kādiem nosacījumiem šī aizsardzība ir piešķirama, var ietvert tādu rīcības brīvību, pamatojoties uz kuru šo aizsardzību var no jauna liegt, ja trešā persona bez dizainparauga autortiesību īpašnieka atļaujas — pamatojoties uz attiecīgo dizainparaugu, jau ir ražojusi un tirgojusi attiecīgajā dalībvalstī preces, ja aizsardzība tiek liegta uz būtisku laika posmu (desmit gadiem)

      (1)  OV L 289, 28. lpp.


title: Lieta T-284/14: Prasība, kas celta 2014. gada 5. maijā  – Dyckerhoff Polska sp. z o.o. /Komisija

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/20

         Prasība, kas celta 2014. gada 5. maijā – Dyckerhoff Polska sp. z o.o./Komisija
   (Lieta T-284/14)
   2014/C 245/27
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dyckerhoff Polska sp. z o.o. (Nowiny, Polija) (pārstāvis – K. Kowalczyk, radca prawny)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmumu 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.)

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats:

                           —

                           lēmuma neatbilstība Savienības tiesībām, īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvai 2003/87/EK, kā arī Komisijas 2009. gada 24. decembra Lēmumam 2010/2/ES.

               2.

               Otrais pamats:

                           —

                           vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, jo visām nozarēm ir ticis noteikts vienāds starpnozaru korekcijas koeficients, neņemot vērā apstākli, ka nozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks, tostarp cementa ražošanas nozarei, ir piemērojams citādāks režīms nekā nozarēm, kurās šāda riska nav;

                           —

                           samērīguma principa pārkāpums.

               3.

               Trešais pamats:

                           —

                           atbilstoši LESD 277. pantam: apstrīdētā lēmuma pamatā esošo Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punkta un Komisijas Lēmuma 2011/278/EK 15. panta 3. punkta nepiemērojamība, ciktāl šīs normas ir iespējams piemērot, neņemot vērā Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 12.–18. punktu, Komisijas Lēmuma 2011/278/ES 16. pantu un Komisijas Lēmumu 2010/2/ES, kuros apstiprināta īpašas procedūras nepieciešamība tajās nozarēs un apakšnozarēs, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks, kā arī tas, ka Eiropas Komisija nevar noteikt vienotu starpnozaru korekcijas koeficientu visām nozarēm.


title: Lieta C-573/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 15. janvāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 1008/2008 – Gaisa pārvadājumi – 23. panta 1. punkta otrais teikums – Cenu pārskatāmība – Elektroniskā biļešu iegādes sistēma – Gaisa pārvadājumu maksa – Galīgās cenas norāde, kas tiek veikta vienmēr)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/6

      Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 15. janvāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV

      (Lieta C-573/13) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1008/2008 - Gaisa pārvadājumi - 23. panta 1. punkta otrais teikums - Cenu pārskatāmība - Elektroniskā biļešu iegādes sistēma - Gaisa pārvadājumu maksa - Galīgās cenas norāde, kas tiek veikta vienmēr)
      (2015/C 073/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG

         Atbildētāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Regulas (EK) Nr. 1008/2008 par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā 23. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā elektroniskajā biļešu iegādes sistēmā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, galīgā maksājamā cena ir jānorāda katru reizi, kad tiek norādītas gaisa pārvadājumu cenas, tostarp norādot šīs cenas pirmo reizi;

                  2)

                  Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā elektroniskajā biļešu iegādes sistēmā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, galīgā maksājamā cena ir jānorāda ne tikai attiecībā uz gaisa pārvadājumu, kuru klients ir izvēlējies, bet arī attiecībā uz katru gaisa pārvadājumu, kura tarifs ir norādīts.

         (1)  OV C 71, 8.3.2014.


title: Lieta T-356/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija rīkojums — Komisija/ Association Fédération Club B2A

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/30

         Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija rīkojums — Komisija/Association Fédération Club B2A

   (Lieta T-356/09) (1)

   2011/C 226/60
   Tiesvedības valoda — franču
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.