title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2009. gada 29.oktobrī.#Skatteverket pret AB SKF.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Regeringsrätten - Zviedrija.#Sestā PVN direktīva - 2. un 4. pants, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts un 17. pants - Direktīva 2006/112/EK - 2. un 9. pants, 135. panta 1. punkta f) apakšpunkts un 168. pants - Meitas sabiedrības un dalības kontrolētā sabiedrībā nodošana, ko veic mātes sabiedrība - PVN piemērošanas joma - Atbrīvojums - Tādu pakalpojumu sniegšana, kas saņemti, veicot akciju nodošanu - Iespēja atskaitīt PVN.#Lieta C-29/08.

text:
      Lieta C‑29/08
      Skatteverket
      pret
      AB SKF
      (Regeringsrätten lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Sestā PVN direktīva – 2. un 4. pants, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts un 17. pants – Direktīva 2006/112/EK – 2. un 9. pants, 135. panta 1. punkta f) apakšpunkts un 168. pants – Meitas sabiedrības un dalības kontrolētā sabiedrībā nodošana, ko veic mātes sabiedrība – PVN piemērošanas joma – Atbrīvojums – Tādu pakalpojumu sniegšana, kas saņemti, veicot akciju nodošanu – Iespēja atskaitīt PVN
      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Saimnieciskā
            darbība Sestās direktīvas 4. panta izpratnē – Jēdziens
      (Padomes Direktīvas 77/388 2. panta 1. punkts un 4. panta 1. un 2. punkts un Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkts un 9. panta
            1. punkts)
      2.        Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā
            direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa – 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā paredzētie darījumi ar vērtspapīriem
      (Padomes Direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts un Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunkts)
      3.        Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Priekšnodokļa
            atskaitīšana
      (Padomes Direktīvas 77/388 17. panta 1. un 2. punkts un Direktīvas 2006/112 168. pants)
      1.        2. panta 1. punkts un 4. panta 1. un 2. punkts Sestajā direktīvā 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par
         apgrozījuma nodokļiem, kas grozīta ar Direktīvu 95/7, kā arī 2. panta 1. punkts un 9. panta 1. punkts Direktīvā 2006/112 par
         kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka šo direktīvu piemērošanas jomā ietilpstoša saimnieciska
         darbība ir mātes sabiedrības veikta visu meitas sabiedrības akciju nodošana 100 % apmērā, kā arī atlikušās dalības nodošana
         kontrolētajā sabiedrībā, kas agrāk piederēja 100 % apmērā, kurām mātes sabiedrība ir sniegusi pakalpojumus, kam piemēro pievienotās
         vērtības nodokli.

      Nododot visas tai piederošās akcijas meitas sabiedrībā un kontrolētajā sabiedrībā, mātes sabiedrība izbeidz dalību šajās sabiedrībās.
         Ja šī mātes sabiedrība, kas ir mātes sabiedrība rūpniecības sabiedrību grupai, iejaucas šīs meitas sabiedrības un šīs kontrolētās
         sabiedrības pārvaldībā, tām pret atlīdzību sniedzot dažādus administratīvus, grāmatvedības un komercpakalpojumus, par kuriem
         tai bija jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis, šī nodošana, kas veikta, lai šī mātes sabiedrība restrukturizētu sabiedrību
         grupu, var tikt uzskatīta par darījumu nolūkā pastāvīgi gūt ienākumus, kas pārsniedz vienkāršu vērtspapīru pārdošanu. Šim
         darījumam ir tieša saikne ar grupas veiktās darbības organizāciju, un tādējādi tas ir nodokļu maksātāja ar nodokli apliekamās
         darbības tiešs, pastāvīgs un vajadzīgs turpinājums. Tādējādi šāds darījums ietilpst pievienotās vērtības nodokļa piemērošanas
         jomā.

      Tomēr tiktāl, ciktāl akciju nodošana ir pielīdzināma visa uzņēmuma vai tā daļas nodošanai Sestās direktīvas, kas grozīta ar
         Direktīvu 95/7, 5. panta 8. punkta vai Direktīvas 2006/112 19. panta pirmās daļas izpratnē un ar nosacījumu, ka attiecīgā
         dalībvalsts ir izvēlējusies šajos noteikumos paredzēto iespēju, šis darījums nav saimnieciska darbība, kam piemēro pievienotās
         vērtības nodokli.

      Šos secinājumus neietekmē fakts, ka akciju nodošana notiek vairākos secīgos darījumos.
      (sal. ar 32., 33. un 41. punktu un rezolutīvās daļas 1) un 4) punktu)
      2.        Mātes sabiedrības veikta visu meitas sabiedrības akciju 100 % apmērā nodošana, kā arī atlikušās dalības nodošana kontrolētajā
         sabiedrībā, kas agrāk piederēja 100 % apmērā, kurām mātes sabiedrība ir sniegusi pakalpojumus, kam piemēro pievienotās vērtības
         nodokli, ir jāatbrīvo no pievienotās vērtības nodokļa saskaņā ar Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu
         tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas grozīta ar Direktīvu 95/7, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu, kā arī
         saskaņā ar Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu.

      “Darījumi ar [..] vērtspapīriem” šo pantu izpratnē ietver darbības, kas var radīt, grozīt vai izbeigt pušu tiesības un pienākumus
         saistībā ar vērtspapīriem, izņemot administratīva, materiāla vai tehniska rakstura pakalpojumus, kā arī finanšu informācijas
         darījumus, kuri negroza juridisko un finansiālo situāciju pušu starpā. Tā kā akciju pārdošana groza darījuma pušu juridisko
         un finansiālo situāciju, uz to tiktāl, ciktāl tas ir pievienotās vērtības nodokļa piemērošanas jomā, tādējādi attiecas iepriekš
         minētajos noteikumos paredzētais atbrīvojums.

      Šos secinājumus neietekmē fakts, ka akciju nodošana notiek vairākos secīgos darījumos.
      (sal. ar 48.–50. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 2) un 4) punktu)
      3.        Tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli par pakalpojumiem, kas sniegti, mātes sabiedrībai
         nododot visas meitas sabiedrības akcijas 100 % apmērā, kā arī atlikušo dalību kontrolētajā sabiedrībā, kas agrāk piederēja
         100 % apmērā, rodas saskaņā ar Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem,
         kas grozīta ar Direktīvu 95/7, 17. panta 1. un 2. punktu, kā arī Direktīvas 2006/112 168. pantu, ja ir tieša un tūlītēja saikne
         starp sākotnējiem pakalpojumiem un nodokļa maksātāja saimniecisko darbību kopumā.

      Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus apstākļus, kuros norisinās attiecīgie darījumi, jānosaka, vai radušies izdevumi var tikt
         iekļauti pārdoto akciju cenā vai tie ir tikai darījumu, kas izriet no nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības, cenu veidojošie
         komponenti.

      Šos secinājumus neietekmē fakts, ka akciju nodošana notiek vairākos secīgos darījumos.
      (sal. ar 73. punktu un rezolutīvās daļas 3) un 4) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2009. gada 29. oktobrī (*)

      Sestā PVN direktīva – 2. un 4. pants, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts un 17. pants – Direktīva 2006/112/EK – 2. un 9. pants, 135. panta 1. punkta f) apakšpunkts un 168. pants – Meitas sabiedrības un dalības kontrolētā sabiedrībā nodošana, ko veic mātes sabiedrība – PVN piemērošanas joma – Atbrīvojums – Tādu pakalpojumu sniegšana, kas saņemti, veicot akciju nodošanu – Iespēja atskaitīt PVN
      Lieta C‑29/08
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Regeringsrätten (Zviedrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 17. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2008. gada 25. janvārī, tiesvedībā

      Skatteverket
      pret
      AB SKF.

      TIESA (trešā palāta)
      šādā sastāvā: sestās palātas priekšsēdētāja P. Linda [P. Lindh], pildot trešās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši A. Ross [A. Rosas] un U. Lehmuss [U. Lõhmus] (referents),

      ģenerāladvokāts P. Mengoci [P. Mengozzi],

      sekretāre K. Stremholma [C. Strömholm], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2008. gada 4. decembra tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Skatteverket vārdā – B. Pēršone [B. Persson], pārstāve,

      –        AB SKF vārdā – R. Treitigers [R. Treutiger] un O. Henkovs [O. Henkow], advokater,

      –        Zviedrijas valdības vārdā – K. Petkovska [K. Petkovska] un A. Engmans [A. Engman], pārstāvji,

      –        Vācijas valdības vārdā – M. Lumma [M. Lumma] un K. Blaške [C. Blaschke], pārstāvji,

      –        Apvienotās Karalistes valdības vārdā – Z. Brainstone-Krosa [Z. Bryanston-Cross], pārstāve, kurai palīdz I. Hatons [I. Hutton], barrister,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – J. Enegrāns [J. Enegren] un D. Triandafilu [D. Triantafyllou], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2009. gada 12. februāra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 2. un 4. pantu, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu
         un 17. pantu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par
         apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp., kas grozīta
         ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK (OV L 102, 18. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”), kā arī 2. un
         9. pantu, 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu un 168. pantu Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo
         pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      2        Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp Skatteverket (nodokļu administrāciju) un AB SKF (turpmāk tekstā – “SKF”) par iepriekšēju atzinumu, ko Skatterättsnämnden (Nodokļu tiesību komisija) sniedza pēc SKF lūguma par pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk tekstā – “PVN”), kas samaksāts kā priekšnodoklis par pakalpojumiem, kurus
         SKF iegādājās akciju nodošanas laikā, atskaitāmību.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesiskais regulējums
      3        2. panta otrajā daļā Padomes 1967. gada 11. aprīļa Pirmajā Direktīvā 67/227/EEK par dalībvalstu tiesību aktu par apgrozījuma
         nodokļiem saskaņošanu (OV 1967, 71, 1301. lpp.) ir noteikts, ka “par katru darījumu [PVN], ko aprēķina no preču vai pakalpojumu
         cenas pēc attiecīgām precēm vai pakalpojumiem piemērotas likmes, uzliek pēc tam, kad atņemts dažādiem izmaksu komponentiem
         tieši piemērotais [PVN].”

      4        Atbilstoši Sestās direktīvas 2. panta 1. punktam PVN ir jāmaksā par “preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, ko par atlīdzību
         attiecīgās valsts teritorijā veicis nodokļa maksātājs, kas kā tāds rīkojas”.

      5        Saskaņā ar Sestās direktīvas 4. pantu:

      “1.      “Nodokļa maksātājs” nozīmē visas personas, kas patstāvīgi jebkurā vietā veic jebkuru 2. punktā norādītu saimniecisku darbību
         neatkarīgi no šīs darbības mērķa un rezultāta.

      2.      Šā panta 1. punktā minētā saimnieciskā darbība aptver visas ražotāju, tirgotāju un pakalpojumu sniedzēju darbības, ieskaitot
         kalnrūpniecību, lauksaimniecisku darbību un brīvo profesiju darbības. Ilglaicīga materiāla vai nemateriāla īpašuma [ķermeniskas
         vai bezķermeniskas lietas] izmantošana nolūkā gūt no tā ienākumus arī uzskatāma par saimniecisku darbību.

      [..]”
      6        Saskaņā ar Sestās direktīvas 5. panta 8. punktu:

      “Ja visus aktīvus vai to daļu nodod par atlīdzību vai bez tās, vai kā ieguldījumu uzņēmējsabiedrībā, dalībvalstis var uzskatīt,
         ka nav notikusi preču piegāde, un saņēmēju uzskata par tās personas tiesību pārņēmēju, kas preces nodevusi. [..]”

      7        Atbilstoši Sestās direktīvas 6. panta 1. punkta otrās daļas pirmajam ievilkumam pakalpojumu sniegšanu var veidot tostarp bezķermeniskas
         lietas nodošana neatkarīgi no tā, vai tas ir tāda dokumenta priekšmets, kurš rada īpašumtiesības.

      8        Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāatbrīvo no PVN maksāšanas “darījum[i],
         ieskaitot starpniecību, izņemot pārvaldi un uzraudzību, ar akcijām un daļām sabiedrībās vai apvienībās, bezseguma parādzīmēm
         un citiem vērtspapīriem [..].”

      9        Šīs direktīvas 17. pants, tā redakcijā, kas izriet no šīs pašas direktīvas 28.f panta 1. punkta, attiecas uz atskaitījuma
         tiesību izcelsmi un darbības jomu. Šī panta 1. un 2. punkts ir formulēti šādi:

      “1.      Atskaitīšanas tiesības rodas brīdī, kad atskaitāmais nodoklis kļūst iekasējams.
      2.      Ja preces un pakalpojumus nodokļa maksātājs izmanto ar nodokli apliekamiem darījumiem, viņam ir tiesības atskaitīt no nodokļa,
         kurš viņam jāmaksā:

      a)      [PVN], kas ir jāmaksā vai samaksāts valsts teritorijā par precēm vai pakalpojumiem, ko viņam piegādājusi vai piegādās cits
         nodokļu maksātājs;

      [..].”
      10      Direktīva 2006/112/EEK ar 2007. gada 1. janvāri atcēla un aizstāja esošo Kopienas tiesisko regulējumu PVN jomā, proti, Sesto
         direktīvu. Saskaņā ar Direktīvas 2006/112 preambulas pirmo un trešo apsvērumu Sestās direktīvas sistēmas pārveidošana bija
         nepieciešama, lai visus piemērojamos noteikumus izklāstītu skaidri un racionāli, un strukturāli, pārstrādājot formulējumu,
         [bet] neveicot grozījumus pēc būtības.

      11      Šīs direktīvas 2. pantā ir noteikts:

      “1.      PVN uzliek šādiem darījumiem:
      a)      preču piegādei, ko par atlīdzību kādā dalībvalsts teritorijā veic nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds;
      [..]
      c)      pakalpojumu sniegšanai, ko par atlīdzību kādā dalībvalsts teritorijā veic nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds;
      [..].”
      12      Šīs direktīvas 9. panta 1. punktā ir paredzēts:

      ““Nodokļa maksātājs” ir jebkura persona, kas patstāvīgi jebkurā vietā veic jebkuru saimniecisku darbību, neatkarīgi no šīs
         darbības mērķa vai rezultāta.

      Jebkuru ražotāju, tirgotāju vai pakalpojumu sniedzēju darbību, tostarp kalnrūpniecību, lauksaimniecisku darbību un brīvo profesiju
         darbību, uzskata par “saimniecisku darbību”. Materiāla vai nemateriāla īpašuma [ķermeniskas vai bezķermeniskas lietas] izmantošana
         ar nolūku gūt no tā ilglaicīgus ienākumus jo īpaši [tostarp] ir uzskatāma par saimniecisku darbību.”

      13      Direktīvas 2006/112 19. panta pirmā daļa atbilst Sestās direktīvas 5. panta 8. punkta pirmajam teikumam.

      14      Saskaņā ar Direktīvas 2006/112 25. panta a) punktu pakalpojumu sniegšana, inter alia, var būt viens no šādiem darījumiem: nemateriālā īpašuma [bezķermeniskas lietas] nodošana neatkarīgi no tā, vai tas ir tāda
         dokumenta priekšmets, kurš rada īpašumtiesības.

      15      Saskaņā ar šīs direktīvas 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu dalībvalstis atbrīvo no nodokļa “darījumus – tostarp starpniecību,
         izņemot pārvaldi un uzraudzību, – kas attiecas uz akcijām un daļām sabiedrībās vai apvienībās, bezseguma parādzīmēm un citiem
         vērtspapīriem, tomēr izņemot dokumentus, kas rada īpašumtiesības uz precēm, un izņemot 15. panta 2. punktā minētās tiesības
         vai vērtspapīrus”.

      16      Saskaņā ar Direktīvas 2006/112 168. pantu:

      “Ciktāl preces un pakalpojumus nodokļa maksātājs izmanto darījumiem, par kuriem uzliek nodokli, nodokļa maksātājam ir tiesības
         tajā dalībvalstī, kurā viņš veic šos darījumus, atskaitīt no nodokļa, par kuru nomaksu viņš ir atbildīgs:

      a)      PVN, kas attiecīgajā dalībvalstī maksājams vai samaksāts par preču piegādēm vai pakalpojumu sniegšanu, ko tam veicis vai veiks
         cits nodokļa maksātājs;

      [..].”
       Valsts tiesiskais regulējums
      17      1994. gada 30. marta likuma Nr. 200 par PVN [mervärdesskattelagen (1994:200) 1. nodaļas 1. pantā ir noteikts, ka par preču vai pakalpojumu piegādi, kas ir apliekama ar nodokli un tiek veikta
         profesionālas darbības ietvaros Zviedrijā, Valsts kasē ir jāmaksā PVN.

      18      Šī likuma 3. nodaļas 9. pantā ir noteikts, ka [no PVN] ir atbrīvoti tādi darījumi ar vērtspapīriem kā akciju, citu daļu un
         parādzīmju nodošanas un tirdzniecības starpniecības darījumi neatkarīgi no tā, vai par tām tiek izsniegts dokuments par īpašumtiesībām,
         un investīciju fondu pārvaldība.

      19      Šī likuma 8. nodaļas 3. pantā ir noteikts, ka nodokļu maksātājam ir tiesības atskaitīt par iegādi vai importu priekšnodoklī
         samaksāto PVN, ja preces vai pakalpojumi tiek izmantoti tā saimnieciskās darbības vajadzībām.

       Pamata tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
      20      Akciju sabiedrība SKF ir rūpniecības sabiedrību grupas, kas darbojas vairākās valstīs, mātes sabiedrība. Tā aktīvi piedalās meitas sabiedrību pārvaldībā
         un par atlīdzību sniedz tām pakalpojumus, piemēram, pārvaldības, administrācijas un tirdzniecības politikas pakalpojumus.
         SKF jāmaksā PVN par šiem pakalpojumiem, par kuriem tiek izrakstīti rēķini.

      21      SKF plāno veikt grupas pārstrukturēšanu un saistībā ar to nodot vienas no tai 100 % apmērā piederošas meitas sabiedrības (turpmāk
         tekstā – “meitas sabiedrība”) darbību, nododot visas meitas sabiedrības akcijas. Turklāt SKF ir iecerējusi atsavināt 26,5 % akciju saistītā sabiedrībā, kura kādreiz 100 % apmērā piederēja SKF (turpmāk tekstā – “kontrolētā sabiedrība”) un kurai SKF kā mātes sabiedrība arī sniedza ar PVN apliekamus pakalpojumus. Šīs nodošanas iemesls ir līdzekļu apvienošana citu grupas
         darbību finansēšanai. Lai veiktu minēto nodošanu, SKF plāno izmantot pakalpojumus vērtspapīru vērtēšanas jomā, palīdzību pārrunās un juridisko palīdzību līgumu sagatavošanā. Par
         šiem pakalpojumiem būs jāmaksā PVN.

      22      Lai noskaidrotu attiecīgās nodošanas sekas saistībā ar nodokļiem, SKF iesniedza lūgumu Skatterättsnämnden sniegt iepriekšēju atzinumu par tiesībām atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN par pakalpojumiem, kurus SKF ir iegādājusies saistībā ar daļu nodošanu meitas sabiedrībā un kontrolētajā sabiedrībā.

      23      Savā 2007. gada 12. janvāra atzinumā Skatterättsnämnden secināja, ka abos gadījumos SKF ir tiesības atskaitīt PVN, kas samaksāts priekšnodoklī par šiem pakalpojumiem. Tā uzskatīja, ka SKF sniegtie pakalpojumi meitas sabiedrībai un kontrolētajai sabiedrībai ir saimnieciskā darbība un ka samaksātais PVN par izdevumiem,
         kas bija saistīti ar šo sabiedrību iegādi, ir atskaitāms. Tādā pašā veidā PVN, kas samaksāts par izdevumiem saistībā ar šādas
         darbības atsavināšanu, būtu jābūt atskaitāmam. Tas, ka saistītās sabiedrības peļņas darbība tiek pakāpeniski izbeigta, nekādā
         veidā negroza šo vērtējumu.

      24      Skatteverket par šo lēmumu iesniedza prasību iesniedzējtiesā, lūdzot atzīt, ka PVN par saņemtajiem pakalpojumiem nav atskaitāms. SKF lūdza apstiprināt Skatterättsnämnden iepriekšējo atzinumu.

      25      Šādos apstākļos Regeringsrätten nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai [..] Sestās direktīvas 2. un 4. pants un [..] Direktīvas 2006/112/EK [..] 2. un 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka,
         ja nodokļa maksātājs, kam ir jāmaksā [PVN] par pakalpojumu sniegšanu meitas sabiedrībai, nodod šīs meitas sabiedrības daļas,
         šāds darījums ir apliekams ar PVN?

      2)      Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta atbilde, ka šāda nodošana ir ar nodokli apliekams darījums, vai tādā gadījumā uz to attiecas
         atbrīvojums no nodokļa saistībā ar darījumiem ar akcijām atbilstoši [Sestās] direktīvas [..] 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktam
         un Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunktam?

      3)      Neatkarīgi no atbildēm uz iepriekšējiem jautājumiem, vai var pastāvēt atskaitījuma tiesības saistībā ar izdevumiem, kas ir
         tieši attiecināmi uz minēto nodošanu, kā tas ir gadījumā ar vispārīgām izmaksām?

      4)      Vai, lai atbildētu uz šiem jautājumiem, ir nozīme tam, ka meitas sabiedrības akciju nodošana notiek vairākos posmos?”
       Par prejudiciālajiem jautājumiem
       Par pirmo jautājumu
      26      Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Sestās direktīvas 2. panta 1. punkts un 4. panta 1. un 2. punkts,
         kā arī Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkts un 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šo direktīvu piemērošanas
         jomā ietilpstoša saimnieciska darbība ir nodošana, ar kuru mātes sabiedrība atsavina visas tai 100 % apmērā piederošās meitas
         sabiedrības akcijas, kā arī atlikušo dalību kontrolētā sabiedrībā, kas reiz tai piederēja, kam tā ir sniegusi pakalpojumus,
         kam piemēro PVN.

      27      Vispirms ir jāatgādina, ka no Sestās direktīvas 2. panta un Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta, kuros definēta PVN piemērošanas
         joma, izriet, ka dalībvalsts teritorijā šis nodoklis jāmaksā vienīgi par saimnieciska rakstura darbību. Saskaņā ar Sestās
         direktīvas 4. panta 1. punktu, kā arī Direktīvas 2006/112 9. pantu par nodokļu maksātāju uzskata visas personas, kas patstāvīgi
         veic kādas no šīm saimnieciskajām darbībām. “Saimnieciskās darbības” jēdziens ir definēts šīs pašas direktīvas 4. panta 2. punktā
         kā tāds, kas aptver visas ražotāju, tirgotāju un pakalpojumu sniedzēju darbības, tostarp ilglaicīgu ķermeniskas vai bezķermeniskas
         lietas izmantošanu nolūkā gūt no tā ienākumus.

      28      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienkārša akciju iegāde, turēšana un pārdošana nav saimnieciska darbība Sestās direktīvas
         izpratnē (it īpaši skat. 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑77/01 EDM, Recueil, I‑4295. lpp., 59. punkts, kā arī 2007. gada 8. februāra spriedumu lietā C‑435/05 Investrand, Krājums, I‑1315. lpp., 25. punkts un tajā minētā judikatūra). Šīs darbības neietver ilgstošu īpašuma izmantošanu nolūkā
         gūt no tā ienākumus, jo vienīgā atlīdzība šajos darījumos ir iespējamie ienākumi šo akciju pārdošanas gadījumā (skat. iepriekš
         minēto spriedumu lietā EDM, 58. punkts).

      29      Tiesa precizēja, ka tikai maksājumi, kas ir atlīdzība par darbību vai saimniecisku darbību, ietilpst PVN piemērošanas jomā
         un ka maksājumi, kas izriet no vienkāršām īpašumtiesībām uz lietu, kā tas ir gadījumā ar dividendēm vai citiem ieņēmumiem
         no akcijām, tajā neietilpst (šajā sakarā skat. 1993. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑333/91 Sofitam, Recueil, I‑3513. lpp., 13. punkts; 1997. gada 6. februāra spriedumu lietā C‑80/95 Harnas & Helm, Recueil, I‑745. lpp., 15. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā EDM, 49. punkts).

      30      Tomēr Tiesa nosprieda, ka citādāk ir tad, ja finansiālo dalību citā uzņēmumā papildina tieša vai netieša iejaukšanās sabiedrības,
         kurā ir veikta finansiālā dalība, pārvaldībā, neskarot tiesības, kas daļu īpašniekam piemīt kā akcionāram vai dalībniekam
         (skat. 1991. gada 20. jūnija spriedumu lietā C‑60/90 Polysar Investments Netherlands, Recueil, I‑3111. lpp., 14. punkts; 2000. gada 14. novembra spriedumu lietā C‑142/99 Floridienne un Berginvest, Recueil, I‑9567. lpp., 18. punkts; 2001. gada 12. jūlija rīkojumu lietā C‑102/00 Welthgrove, Recueil, I‑5679. lpp., 15. punkts, un 2001. gada 27. septembra spriedumu lietā C‑16/00 Cibo Participations, Recueil, I‑6663. lpp., 20. punkts), ciktāl šāda iejaukšanās ietver tādu darbību veikšanu, kam saskaņā ar Sestās direktīvas 2. pantu
         piemēro PVN, kā administratīva rakstura, grāmatvedības un informātikas pakalpojumi (iepriekš minētais spriedums lietā Floridienne un Berginvest, 19. punkts; iepriekš minētais rīkojums lietā Welthgrove, 16. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā Cibo Participations, 21. punkts, kā arī 2003. gada 26. jūnija spriedums lietā C‑305/01 MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring, Recueil, I‑6729. lpp., 46. punkts).

      31      Turklāt no Tiesas judikatūras izriet, ka darījumi ar sabiedrības akcijām vai daļām ietilpst PVN piemērošanas jomā, ja tie
         ir veikti komercdarbības – vērtspapīru tirdzniecības – ietvaros, lai tieši vai netieši iejauktos to sabiedrību, kurās iegādātas
         daļas, pārvaldībā vai ja tie ir ar nodokli apliekamas darbības tiešs, pastāvīgs un vajadzīgs turpinājums (it īpaši skat. 1996. gada
         20. jūnija spriedumu lietā C‑155/94 Wellcome Trust, Recueil, I‑3013. lpp., 35. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Harnas & Helm, 16. punkts un tajā minētā judikatūra).

      32      Šajā gadījumā no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka SKF, kas ir mātes sabiedrība lielai rūpniecības sabiedrību grupai, iejaucas meitas sabiedrības un kontrolētās sabiedrības pārvaldībā,
         tām pret atlīdzību sniedzot dažādus administratīvus, grāmatvedības un informātikas pakalpojumus, par kuriem tai bija jāmaksā
         PVN.

      33      Nododot visas tai piederošās akcijas meitas sabiedrībā un kontrolētajā sabiedrībā, SKF izbeidz dalību šajās sabiedrībās. Šī nodošana, kas veikta, lai mātes sabiedrība restrukturizētu sabiedrību grupu, var tikt
         uzskatīta par darījumu nolūkā ilglaicīgi gūt ienākumus, kas pārsniedz vienkāršu vērtspapīru pārdošanu (šajā sakarā skat. 2005. gada
         26. maija spriedumu lietā C‑465/03 Kretztechnik, Krājums, I‑4357. lpp., 20. punkts un tajā minētā judikatūra). Šim darījumam ir tieša saikne ar grupas veiktās darbības organizāciju,
         un tādējādi tas ir nodokļu maksātāja ar nodokli apliekamās darbības tiešs, pastāvīgs un vajadzīgs turpinājums iepriekš 31. punktā
         minētās judikatūras izpratnē. Tādējādi šāds darījums ietilpst PVN piemērošanas jomā.

      34      Kā to norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 34. punktā, šis secinājums turklāt atbilst vienlīdzīgas attieksmes principam
         un nodokļu neitralitātes principam, kuri prasa, lai vērtējums, ar kuru tiek atzīta saimnieciska rakstura dalība, kas ir saistīta
         ar mātes sabiedrības iejaukšanos meitas sabiedrības un kontrolētās sabiedrības pārvaldībā, tiktu attiecināts arī uz dalības
         atsavināšanu [nodošanu], ar kuru tiek izbeigta šāda iejaukšanās (pēc analoģijas skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Wellcome Trust, 33. punkts, un lietā Kretztechnik, 19. punkts).

      35      Attiecībā uz darījumu, par ko ir šī lieta, Eiropas Kopienu Komisija apgalvo, ka tas ir pielīdzināms visu aktīvu vai to daļu
         nodošanai Sestās direktīvas 5. panta 8. punkta izpratnē, kura kā preču piegāde būtu jāuzskata par saimniecisku darbību. Kā
         uzskata Komisija, visu sabiedrības aktīvu pārdošana un visu tās akciju pārdošana funkcionāli ir viens un tas pats.

      36      Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Sestās direktīvas 5. panta 8. punktā, tāpat kā Direktīvas 2006/112 19. panta pirmās daļas pirmajā
         teikumā, ir paredzēts, ka, ja tiek nodoti visi aktīvi vai to daļa, dalībvalstis var uzskatīt, ka nav notikusi preču piegāde,
         un saņēmēju uzskata par atsavinātāja [īpašumtiesību nodevēja] tiesību pārņēmēju. No tā izriet, ka, ja dalībvalstis izmanto
         šo iespēju, visu aktīvu vai to daļas nodošana netiek uzskatīta par preču piegādi Sestās direktīvas mērķiem. Saskaņā ar tās
         2. pantu šādam darījumam PVN nepiemēro (skat. 2001. gada 22. februāra spriedumu lietā C‑408/98 Abbey National, Recueil, I‑1361. lpp., 30. punkts, un 2003. gada 27. novembra spriedumu lietā C‑497/01 Zita Modes, Recueil, I‑14393. lpp., 29. punkts).

      37      Turklāt jēdzienu “visu aktīvu vai to daļas nodošana” Tiesa interpretēja tādējādi, ka tajā ietilpst komercdarbības nodošana
         vai autonomas uzņēmuma daļas nodošana, kas ietver ķermeniskas un attiecīgā gadījumā bezķermeniskas lietas, kas kopā veido
         uzņēmumu vai uzņēmuma daļu, kas var veikt autonomu saimniecisko darbību, bet tajā neietilpst tāda lietu vienkārša nodošana
         kā produkcijas krājumu pārdošana (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Zita Modes, 40. punkts).

      38      Šajā gadījumā Tiesai iesniegtie lietas materiāli neļauj noteikt, vai meitas sabiedrības un kontrolētās sabiedrības akciju
         pārdošanas rezultātā tiek pilnībā vai daļēji nodoti attiecīgo uzņēmumu aktīvi. Turklāt SKF tiesas sēdē norādīja, ka iespējama Sestās direktīvas 5. panta 8. punkta piemērošana šajā lietā nav pat tikusi norādīta iesniedzējtiesā.

      39      Šajā gadījumā ir jāatgādina, ka Tiesai saskaņā ar kompetences sadalījumu starp Kopienu tiesām un valsts tiesām ir jāņem vērā
         prejudiciālo jautājumu faktiskais un tiesiskais konteksts, kāds tas noteikts lēmumā par prejudiciālo jautājumu uzdošanu (it
         īpaši skat. 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C‑482/01 un C‑493/01 Orfanopoulos un Oliveri, Recueil, I‑5257. lpp., 42. punkts; 2007. gada 18. decembra spriedumu lietā C‑341/05 Laval un Partneri, Krājums, I‑11767. lpp., 47. punkts, kā arī 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā C‑244/06 Dynamic Medien, Krājums, I‑505. lpp., 19. punkts).

      40      Katrā ziņā, pat ja tiktu pieņemts, ka Sestās direktīvas 5. panta 8. punkts un Direktīvas 2006/112 19. panta pirmā daļa varētu
         tikt piemēroti tādam darījumam, par kādu ir pamata tiesvedība, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, ir jānorāda, ka SKF un Zviedrijas valdība tiesas sēdē norādīja, ka Zviedrijas valdība ir izvēlējusies šajos noteikumos paredzēto iespēju uzskatīt,
         ka visu aktīvu nodošana neietilpst Sestās direktīvas piemērošanas jomā. Šādā gadījumā akciju nodošana, kas rada visu aktīvu
         nodošanu, nav saimnieciska darbība, kam piemēro PVN.

      41      No iepriekš minētā izriet, ka uz pirmo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka Sestās direktīvas 2. panta 1. punkts un 4. panta
         1. un 2. punkts, kā arī Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkts un 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šo direktīvu
         piemērošanas jomā ietilpstoša saimnieciska darbība ir mātes sabiedrības veikta visu meitas sabiedrības akciju nodošana 100 %
         apmērā, kā arī atlikušās dalības nodošana kontrolētajā sabiedrībā, kas agrāk piederēja 100 % apmērā, kurām mātes sabiedrība
         ir sniegusi pakalpojumus, kam piemēro PVN. Tomēr tiktāl, ciktāl akciju nodošana ir pielīdzināma visa uzņēmuma vai tā daļas
         nodošanai Sestās direktīvas 5. panta 8. punkta vai Direktīvas 2006/112 19. panta pirmās daļas izpratnē un ar nosacījumu, ka
         attiecīgā dalībvalsts ir izvēlējusies šajos noteikumos paredzēto iespēju, šis darījums nav saimnieciska darbība, kam piemēro
         PVN.

       Par otro jautājumu
      42      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai tāda akciju nodošana, par kādu ir pamata tiesvedība, gadījumā, ja tā ietilpst
         PVN piemērošanas jomā, ir jāatbrīvo no PVN saskaņā ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu, kā arī
         Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu.

      43      Zviedrijas un Vācijas valdības uzskata, ka jebkura akciju pārdošana tiktāl, ciktāl tā ir saimnieciska darbība, saskaņā ar
         šiem noteikumiem ir atbrīvota no PVN.

      44      Komisija savukārt uzskata, ka Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā, kā arī Direktīvas 2006/112 135. panta
         1. punkta f) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums attiecas tikai uz darījumiem, kas veikti vērtspapīru darījumos komercdarbības
         ietvaros. Darījums, par ko ir pamata tiesvedība, esot jāuzskata par mātes sabiedrības aktīvu stratēģisku pārstrukturizēšanu,
         kas veikta ar mērķi apvienot līdzekļus citu grupas darbību finansēšanai. Kā uzskata Komisija, šis darījums neietilpst šīs
         sabiedrības ierastajā komercdarbībā un uz to neattiecas iepriekš minētajos noteikumos paredzētais atbrīvojums.

      45      Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu, kā arī Direktīvas 2006/112 135. panta
         1. punkta f) apakšpunktu dalībvalstis no PVN atbrīvo “darījumus, ieskaitot starpniecību, izņemot pārvaldi [pārvaldību] un
         uzraudzību, ar akcijām un daļām sabiedrībās vai apvienībās, bezseguma parādzīmēm un citiem vērtspapīriem [..]”.

      46      Ievadā ir jāatgādina, ka, lai gan ir tiesa, ka termini, kas lietoti, lai raksturotu Sestās direktīvas 13. pantā paredzētos
         atbrīvojumus, ir interpretējami sašaurināti, jo šie atbrīvojumi ir atkāpe no vispārējā principa, ka PVN tiek piemērots katram
         pakalpojumam, ko nodokļu maksātājs sniedz par atlīdzību (it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu lietā MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring, 63. punkts, kā arī 2007. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C‑455/05 Velvet & Steel Immobilien, Krājums, I‑3225. lpp., 14. punkts), nemainīgs paliek tas, ka Komisijas ierosinātā interpretācija ierobežo attiecīgo atbrīvojumu
         tādā veidā, kam nav atbalsta attiecīgajā [noteikumu] formulējumā. Frāze “darījumi ar akcijām” Sestās direktīvas 13. panta
         B daļas d)punkta 5. apakšpunktā un Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunktā ir pietiekami plaša, lai neaprobežotos
         ar vērtspapīru profesionālu tirdzniecību.

      47      Ja tiktu pieļauta Komisijas aizstāvētā interpretācija, būtībā identiski darījumi atkarībā no tā, vai tie pieder pie normālas
         un ierastas nodokļu maksātāja darbības, PVN iekasēšanas ietvaros tiktu aplūkoti dažādi. Šāda attieksme būtu pretrunā PVN sistēmas
         mērķiem nodrošināt tiesisko noteiktību un atvieglot nodokļa piemērošanu, ņemot vērā, izņemot ārkārtas gadījumus, attiecīgā
         darījuma objektīvo raksturu (šajā sakarā skat. 1995. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C‑4/94 BLP Group, Recueil, I‑983. lpp., 24. punkts).

      48      Attiecībā uz šī atbrīvojuma apjomu Tiesa konstatēja, ka darījumi ar akcijām un citiem vērtspapīriem ir vērtspapīru tirgū veikti
         darījumi un ka vērtspapīru tirdzniecība ietver darbības, kas groza juridisko un finansiālo stāvokli pušu starpā (šajā sakarā
         skat. 1997. gada 5. jūnija spriedumu lietā C‑2/95 SDC, Recueil, I‑3017. lpp., 72. un 73. punkts). Vārdi “darbības ar akcijām” Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkta
         izpratnē tādējādi attiecas uz darījumiem, kas var radīt, grozīt vai izbeigt pušu tiesības un pienākumus saistībā ar vērtspapīriem
         (2001. gada 13. decembra spriedums lietā C‑235/00 CSC Financial Services, Recueil, I‑10237. lpp., 33. punkts).

      49      No tā izriet, ka uz administratīva, materiāla vai tehniska rakstura pakalpojumiem, kā arī finanšu informācijas darījumiem,
         kuri negroza juridisko un finansiālo situāciju pušu starpā, Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā paredzētais
         atbrīvojums neattiecas (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā SDC, 66. punkts, kā arī lietā CSC Financial Services, 28. un 30. punkts).

      50      Savukārt ir jākonstatē, ka akciju pārdošana groza darījuma pušu juridisko un finansiālo situāciju. Uz šo darījumu tiktāl,
         ciktāl tas ir PVN piemērošanas jomā, tādējādi attiecas Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktā un Direktīvas 2006/112
         135. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums.

      51      Šo interpretāciju apstiprina Tiesas pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru Sestās direktīvas piemērošanas jomā ietilpst, bet
         tostarp ir atbrīvoti no PVN saskaņā ar šīs direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu darījumi ar akcijām, daļām
         sabiedrībās vai apvienībās, bezseguma vērtspapīriem un citiem vērtspapīriem nolūkā gūt ilgstošus ienākumus, kas pārsniedz
         vērtspapīru vienkāršas iegādes un pārdošanas robežas (it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Kretztechnik, 20. punkts). Kā ir norādīts šīs sprieduma [31]. punktā, tā it īpaši ir gadījumā ar darījumiem, kas tiek veikti vērtspapīru
         darījumos komercdarbības ietvaros, lai īstenotu tiešu vai netiešu iejaukšanos to sabiedrību pārvaldībā, kurās tiek iegūta
         dalība, vai kas ir ar nodokli apliekamās darbības tiešs, pastāvīgs un vajadzīgs turpinājums (it īpaši skat. iepriekš minēto
         spriedumu lietā Harnas & Helm, 16. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā EDM, 59. punkts).

      52      Šajā gadījumā akciju pārdošana, ko veic SKF, ir kas vairāk nekā vienkārša vērtspapīru pārdošana, radot, kā norādīts šī sprieduma [33]. punktā, tās iejaukšanos meitas
         sabiedrības un kontrolētās sabiedrības pārvaldībā. Turklāt šķiet, ka akciju pārdošana, par ko ir pamata tiesvedība, ir arī
         tieši saistīta un vajadzīga SKF ar nodokli apliekamai saimnieciskai darbībai. No tā izriet, ka šis darījums ir atbrīvots no PVN saskaņā ar Sestās direktīvas
         13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu un Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu.

      53      Tādējādi uz otro jautājumu ir jāatbild, ka tāda akciju nodošana, par kādu ir pamata tiesvedība, ir jāatbrīvo no PVN saskaņā
         ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu un Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu.

       Par trešo jautājumu
      54      Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai ir tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN par sniegtajiem
         pakalpojumiem akciju nodošanas vajadzībām saskaņā ar Sestās direktīvas 17. panta 1. un 2. punktu, tā redakcijā, kas izriet
         no šīs direktīvas 28.f panta 1. punkta, kā arī Direktīvas 2006/112 168. pantu tādēļ, ka šo pakalpojumu izmaksas ietilpst nodokļu
         maksātāja vispārējās izmaksās.

      55      Vispirms ir jāatgādina, ka Sestās direktīvas 17.–20. pantā paredzētās atskaitījuma tiesības ir neatņemama PVN mehānisma sastāvdaļa
         un principā nevar tikt ierobežotas. Tās ir izlietojamas nekavējoties attiecībā uz visiem ar darījumiem saistītajiem nodokļiem,
         kas samaksāti kā priekšnodoklis (it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Kretztechnik, 33. punkts; 2008. gada 13. marta spriedumu lietā C‑437/06 Securenta, Krājums, I‑1597. lpp., 24. punkts, un 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑102/08 SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft, Krājums, I‑0000. lpp., 70. punkts).

      56      Atskaitīšanas sistēmas mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmēju no PVN, kas tam jāmaksā vai ko tas samaksājis saistībā ar visu
         savu saimniecisko darbību. Tādējādi kopējā PVN sistēma nodrošina neitralitāti attiecībā uz nodokļa piemērošanu visām saimnieciskajām
         darbībām neatkarīgi no to mērķa vai rezultātiem, ar noteikumu, ka šīm darbībām principā ir piemērojams PVN (it īpaši skat.
         2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑137/02 Faxworld, Recueil, I‑5547. lpp., 37. punkts, kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā Inverstrand, 22. punkts; lietā Securenta, 25. punkts, un lietā SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft, 71. punkts).

      57      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai nodokļa maksātājam tiktu atzītas tiesības uz priekšnodokļa atskaitījumu un tiktu noteikts
         šo tiesību apjoms, principā ir nepieciešama tiešas un tūlītējas saiknes esamība starp konkrētu iepriekš veiktu darījumu un
         vienu vai vairākiem vēlāk veiktiem darījumiem, kas piešķir atskaitījuma tiesības (skat. 2000. gada 8. jūnija spriedumu lietā
         C‑98/98 Midland Bank, Recueil, I‑4177. lpp., 24. punkts, kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā Abbey National, 26. punkts, un lietā Inverstrand, 23. punkts). Tiesības atskaitīt PVN, kas samaksāts par iepriekš iegādātām precēm vai pakalpojumiem, paredz, ka to iegādes
         izdevumi veido daļu no tādu darījumu cenas, par kuriem nākotnē jāmaksā PVN, kas dod tiesības veikt atskaitījumu (skat. iepriekš
         minētos spriedumus lietā Cibo Participations, 31. punkts, kā arī lietā Kretztechnik, 35. punkts; lietā Inverstrand, 23. punkts, un lietā Securenta, 27. punkts).

      58      Nodokļa maksātājam tiek atzītas tiesības atskaitīt priekšnodokli arī tad, ja, pat nepastāvot tiešai un tūlītējai saiknei starp
         konkrētu iepriekš veiktu darījumu un vienu vai vairākiem vēlāk veiktiem darījumiem, kas dod atskaitījuma tiesības, attiecīgo
         pakalpojumu izmaksas veido daļu no šīs sabiedrības vispārējām izmaksām un kā tādas tās veido daļu no sabiedrības pārdodamo
         preču vai sniegto pakalpojumu cenas [izmaksu komponenti]. Faktiski šādas izmaksas ir tieši un tūlītēji saistītas ar nodokļa
         maksātāja saimniecisko darbību kopumā (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Midland Bank, 23. un 31. punkts, kā arī lietā Abbey National, 35. punkts, lietā Kretztechnik, 36. punkts, un lietā Inverstrand, 24. punkts).

      59      Savukārt, ja nodokļa maksātāja iegādātajām precēm vai pakalpojumiem ir saikne ar tādiem darījumiem, kas ir atbrīvoti no nodokļa
         vai kam netiek piemērots PVN, nodoklis netiek iekasēts un priekšnodoklis netiek atskaitīts (šajā sakarā skat. 2006. gada 30. marta
         spriedumu lietā C‑184/04 Uudenkaupungin kaupunki, Krājums, I‑3039. lpp., 24. punkts; 2006. gada 14. septembra spriedumu lietā C‑72/05 Wollny, Krājums, I‑8297. lpp., 20. punkts, kā arī 2009. gada 12. februāra spriedumu lietā C‑515/07 Vereniging Noordelijke Land- en Tuinbouw Organisatie, Krājums, I‑839. lpp., 28. punkts).

      60      No tā izriet, ka atskaitījuma tiesību esamība tiek noteikta atkarībā no sākotnējo darījumu, kam piesaistīti vēlākie darījumi,
         rakstura. Tādējādi šīs tiesības ir gadījumā, ja sākotnējam darījumam, kam piemēro PVN, ir cieša un tūlītēja saikne ar vienu
         vai vairākiem turpmākiem darījumiem, kas dod tiesības uz atskaitījumu. Ja tā nav, tad ir jāpārbauda, vai izdevumi sākotnējo
         preču vai pakalpojumu iegādei ir daļa no vispārējiem izdevumiem saistībā ar nodokļa maksātāja vispārējo saimniecisko darbību.
         Vienā vai otrā gadījumā tiešas un tūlītējas saiknes esamība nozīmē, ka sākotnējā pakalpojuma izmaksas ir attiecīgi iekļautas
         vai nu vēlāko konkrēto darījumu izmaksās vai nodokļa maksātāja piegādāto preču un sniegto pakalpojumu cenā tā saimnieciskās
         darbības ietvaros.

      61      Šajā gadījumā iesniedzējtiesa SKF iegādāto pakalpojumu saistītās izmaksas apraksta, pirmkārt, kā “tieši attiecināmas” uz akciju nodošanas darījumu un, otrkārt,
         kā daļu no vispārējiem izdevumiem saistībā ar SKF saimniecisko darbību kopumā.

      62      Šajā sakarā ir jākonstatē, ka Tiesai iesniegtie lietas materiāli neļauj noteikt, vai šiem izdevumiem šī sprieduma [57]. un
         [58]. punktā norādītās judikatūras izpratnē ir tieša un tūlītēja saikne ar paredzēto akciju nodošanu vai ar SKF saimniecisko darbību kopumā, ņemot vērā, ka iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka šo darījumu mērķis ir apvienot līdzekļus citu
         grupas darbību finansēšanai. Lai noteiktu šādu tiešu un tūlītēju saikni, ir jāzina, vai radušies izdevumi var tikt iekļauti
         akciju, ko SKF ir paredzējusi nodot, cenā, vai arī tie ir tikai SKF produktu cenas veidojošie komponenti.

      63      Tā kā tiesvedībā, kas uzsākta saskaņā ar EKL 234. pantu, Tiesa nav kompetenta novērtēt vai kvalificēt prejudiciālo jautājumu
         rašanās faktiskos apstākļus, iesniedzējtiesai ir jāpiemēro tiešas un tūlītējas saiknes kritērijs pamata tiesvedības faktiem,
         ņemot vērā visus apstākļus, kuros norisinājušies attiecīgie darījumi (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Midland Bank, 25. punkts).

      64      Lai pēdējai minētai tiesai sniegtu derīgu atbildi, ir jāatgādina, ka Tiesa daudzkārt ir konstatējusi, ka ir tiesības atskaitīt
         PVN, kas samaksāts par konsultāciju pakalpojumiem, kas izmantoti dažādu finanšu darījumu vajadzībām, pamatojot ar to, ka šie
         pakalpojumi ir tieši piedēvējami nodokļa maksātāju saimnieciskajai darbībai (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
         Midland Bank, 31. punkts; lietā Abbey National, 35. un 36. punkts; lietā Cibo Participations, 33. un 35. punkts; lietā Kretztechnik, 36. punkts, kā arī lietā Securenta, 29. un 31. punkts).

      65      Ir skaidrs, ka atšķirībā no pamata lietas sākotnējie darījumi ar akcijām lietās, kurās tika pieņemti iepriekš minētie spriedumi,
         neietilpst PVN piemērošanas jomā. Tomēr, kā tas izriet no šī sprieduma [28]. un [30]. punktā norādītās judikatūras, būtiskā
         atšķirība attiecībā uz šo darījumu juridisko kvalifikāciju salīdzinājumā ar PVN piemērošanas jomā ietilpstošajiem, bet atbrīvotajiem
         darījumiem izriet no tā, vai sabiedrība nodokļa maksātāja iejaucas vai neiejaucas to sabiedrību pārvaldībā, kurās ir iegūta
         dalība.

      66      Ja tiktu liegtas tiesības atskaitīt PVN, kas priekšnodoklī samaksāts par konsultācijas izmaksām saistībā ar akciju nodošanu,
         kas ir [no nodokļa] atbrīvots darījums sakarā ar iejaukšanos to sabiedrību pārvaldībā, kuru akcijas ir nodotas, bet šīs atskaitījuma
         tiesības tiktu piešķirtas attiecībā uz tādām izmaksām, kuras saistās ar PVN piemērošanas jomā neietilpstošu nodošanu, pamatojot
         ar to, ka tās veido nodokļa maksātāja vispārējās izmaksas, tiktu radīta atšķirīga attieksme nodokļu jomā pret objektīvi līdzīgiem
         darījumiem, [tādējādi] pārkāpjot nodokļu neitralitātes principu.

      67      Šajā sakarā Tiesa ir nospriedusi, ka nodokļu neitralitātes princips, kas ir kopējās PVN sistēmas pamatprincips, aizliedz,
         pirmkārt, līdzīgiem un tādējādi savstarpēji konkurējošiem pakalpojumiem piemērot atšķirīgus nosacījumus attiecībā uz PVN (it
         īpaši skat. 2005. gada 26. maija spriedumu lietā C‑498/03 Kingscrest Associates un Montecello, Krājums, I‑4427. lpp., 41. punkts; 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑246/04 Turn- und Sportunion Waldburg, Krājums, I‑589. lpp., 33. punkts, kā arī 2007. gada 27. septembra spriedumu lietā C‑409/04 Teleos u.c., Krājums, I‑7797. lpp., 59. punkts), kā arī, otrkārt, uzņēmumiem, kas veic vienādas darbības, piemērot atšķirīgus nosacījumus
         jautājumā par PVN iekasēšanu (it īpaši skat. 1999. gada 7. septembra spriedumu lietā C‑216/97 Gregg, Recueil, I‑4947. lpp., 20. punkts, kā arī 2008. gada 16. septembra spriedumu lietā C‑288/07 Isle of Wight Council u.c., Krājums, I‑7203. lpp., 42. punkts).

      68      No tā izriet, ka, ja ar dalības nodošanu saistītās izmaksas tiek uzskatītas par nodokļa maksātāja vispārējām izmaksām, ja
         pati nodošana neietilpst PVN piemērošanās jomā, šāda pati attieksme ir jāpieļauj, ja nodošana tiek kvalificēta par atbrīvotu
         darījumu.

      69      Šo interpretāciju apstiprina ar Sesto direktīvu izveidotās kopējās sistēmas mērķis tostarp nodrošināt nodokļa maksātājiem
         vienlīdzīgu attieksmi (it īpaši skat. 1993. gada 7. oktobra spriedumu lietā C‑281/91 Muys’ en De Winter’s Bouw- en Aannemingsbedrijf, Recueil, I‑5405. lpp., 14. punkts). Šis princips netiktu ievērots, ja sabiedrību grupu pārvaldošai mātes sabiedrībai būtu jāmaksā
         nodokļi attiecībā uz akciju pārdošanas izdevumiem, kas veido daļu no tās saimnieciskās darbības, kamēr holdingsabiedrība,
         kas veic šo pašu darījumu ārpus PVN piemērošanas jomas, saņemtu tiesības atskaitīt PVN par šiem pašiem izdevumiem tādēļ, ka
         tie ietilpst tās saimnieciskās darbības vispārējās izmaksās.

      70      Jebkura cita interpretācija uzliktu uzņēmējam pienākumu maksāt PVN par savu saimniecisko darbību, nedodot tam iespēju šo nodokli
         atskaitīt (šajā sakarā skat. 2000. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās no C‑110/98 līdz C‑147/98 Gabalfrisa u.c., Recueil, I‑1577. lpp., 45. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Abbey National, 35. punkts).

      71      Pamata lietā, lai gan ir tiesa, kā to pareizi norādījušas Skatteverket un Zviedrijas, Vācijas un Apvienotās Karalistes valdības, ka no PVN atbrīvota akciju nodošana nedod tiesības uz atskaitījumu,
         nemainīgs paliek tas, ka šāda interpretācija ir piemērojama tikai tad, ja starp sākotnēji sniegtajiem pakalpojumiem un [no
         nodokļa] atbrīvoto vēlāko akciju nodošanu tiek konstatēta tieša un tūlītēja saikne. Ja savukārt šādas saiknes nav un sākotnējo
         darījumu izmaksas ir iekļautas SKF produktu cenā, ir jāļauj atskaitīt PVN, kas samaksāts par sākotnējiem pakalpojumiem.

      72      Visbeidzot, ir jāatgādina, ka ir tiesības atskaitīt PVN, kas priekšnodoklī samaksāts par sniegtajiem pakalpojumiem finanšu
         darījumu ietvaros, ja ar šiem darījumiem iegūtais kapitāls ticis izmantots ieinteresētās personas saimnieciskajai darbībai.
         Turklāt ar pakalpojumiem saistītajiem izdevumiem ir tieša un tūlītēja saikne ar nodokļa maksātāja saimniecisko darbību, ja
         tie ir piedēvējami tikai sākotnēji veiktajai saimnieciskajai darbībai un tādējādi ir tikai no šīs darbības izrietošu darījumu
         cenu veidojošie komponenti (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Securenta, 28. un 29. punkts).

      73      No iepriekš minētā izriet, ka uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN par pakalpojumiem,
         kas sniegti akciju nodošanas vajadzībām, rodas saskaņā ar Sestās direktīvas 17. panta 1. un 2. punktu, tā redakcijā, kas izriet
         no šīs direktīvas 28.f panta 1. punkta, kā arī Direktīvas 2006/112 168. pantu, ja ir tieša un tūlītēja saikne starp sākotnējiem
         pakalpojumiem un nodokļa maksātāja saimniecisko darbību kopumā. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus apstākļus, kuros norisinās
         darījumi, par ko ir pamata tiesvedība, jānosaka, vai radušies izdevumi var tikt iekļauti pārdoto akciju cenā vai tie ir tikai
         darījumu, kas izriet no nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības, cenu veidojošie komponenti.

       Par ceturto jautājumu
      74      Ar savu ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai atbildes uz iepriekš minētajiem jautājumiem varētu ietekmēt fakts,
         ka akciju nodošana norisinās kā vairāki secīgi darījumi.

      75      Šajā sakarā ir jāatgādina, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka saimnieciskās darbības jēdziens Sestās direktīvas izpratnē
         nesastāv no vienas darbības, bet var sastāvēt no secīgu darbību kopuma (skat. 1985. gada 14. februāra spriedumu lietā 268/83
         Rompelman, Recueil, 655. lpp., 22. punkts, un 2005. gada 3. marta spriedumu lietā C‑32/03 Fini H, Krājums, I‑1599. lpp., 21. punkts).

      76      Turklāt, kā to pareizi norāda Apvienotā Karaliste, atšķirīga attieksme pret objektīvi līdzīgiem darījumiem būtu pretrunā kopējai
         PVN sistēmai raksturīgajiem nodokļu neitralitātes principam, kā atgādināts šī sprieduma [67]. punktā, un tiesiskās noteiktības
         principam.

      77      Attiecībā uz tiesiskās noteiktības principu Tiesa ir vairākkārt atkārtojusi, ka Kopienu tiesību aktiem ir jābūt skaidriem
         un attiecīgajām personām ir jāspēj paredzēt to piemērošanu (it īpaši skat. 2001. gada 22. novembra spriedumu lietā C‑301/97
         Nīderlande/Padome, Recueil, I‑8853. lpp., 43. punkts, kā arī 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑255/02 Halifax u.c., Krājums, I‑1609. lpp., 72. punkts). Šī imperatīvā tiesiskās noteiktības prasība ir īpaši svarīga tāda tiesiskā regulējuma
         gadījumā, kas var ietvert finansiālas izmaksas, lai ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tām uzlikto pienākumu apmēru
         (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Teleos u.c., 48. punkts, kā arī lietā Isle of Wight Council u.c., 47. punkts).

      78      No tā izriet, ka akciju nodošanai piemērojamam nodokļu režīmam ir jābūt pamatotam ar objektīviem attiecīgā darījuma faktoriem
         un tas nevar būt atšķirīgs atkarībā no tā, vai tas notiek vienā vai vairākos posmos.

      79      Tādējādi uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka atbildes uz iepriekš minētajiem jautājumiem neietekmē fakts, ka akciju nodošana
         notiek vairākos secīgos darījumos.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      80      Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
      1)      2. panta 1. punkts un 4. panta 1. un 2. punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami
            dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas
            grozīta ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, kā arī 2. panta 1. punkts un 9. panta 1. punkts Padomes 2006. gada
            28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka šo direktīvu
            piemērošanas jomā ietilpstoša saimnieciska darbība ir mātes sabiedrības veikta visu meitas sabiedrības akciju nodošana 100 %
            apmērā, kā arī atlikušās dalības nodošana kontrolētajā sabiedrībā, kas agrāk piederēja 100 % apmērā, kurām mātes sabiedrība
            ir sniegusi pakalpojumus, kam piemēro PVN. Tomēr tiktāl, ciktāl akciju nodošana ir pielīdzināma visa uzņēmuma vai tā daļas
            nodošanai Sestās direktīvas 77/388, kas grozīta ar Direktīvu 95/7, 5. panta 8. punkta vai Direktīvas 2006/112 19. panta pirmās
            daļas izpratnē un ar nosacījumu, ka attiecīgā dalībvalsts ir izvēlējusies šajos noteikumos paredzēto iespēju, šis darījums
            nav saimnieciska darbība, kam piemēro PVN;
      2)      tāda akciju nodošana, par kādu ir pamata tiesvedība, ir jāatbrīvo no PVN saskaņā ar Sestās direktīvas 77/388, kas grozīta
            ar Direktīvu 95/7, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu un Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta f) apakšpunktu;
      3)      tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN par pakalpojumiem, kas sniegti akciju nodošanas vajadzībām, rodas saskaņā ar
            Sestās direktīvas 77/388, kas grozīta ar Direktīvu 95/7, 17. panta 1. un 2. punktu, kā arī Direktīvas 2006/112 168. pantu,
            ja ir tieša un tūlītēja saikne starp sākotnējiem pakalpojumiem un nodokļa maksātāja saimniecisko darbību kopumā. Iesniedzējtiesai,
            ņemot vērā visus apstākļus, kuros norisinās darījumi, par ko ir pamata tiesvedība, jānosaka, vai radušies izdevumi var tikt
            iekļauti pārdoto akciju cenā vai tie ir tikai darījumu, kas izriet no nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības, cenu veidojošie
            komponenti;
      4)      atbildes uz iepriekš minētajiem jautājumiem neietekmē fakts, ka akciju nodošana notiek vairākos secīgos darījumos.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – zviedru.