title: Lieta T-454/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — Grand Hotel Abi d'Oru /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/59

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — Grand Hotel Abi d'Oru/Komisija
   (Lieta T-454/08)
   (2008/C 301/98)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grand Hotel Abi d'Oru SpA (Olbia, Itālija) (pārstāvji — D. Dodaro, S. Cianciullo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl ar to:

                           a)

                           apstiprina, ka “valsts atbalsts, kas tika piešķirts, pamatojoties uz 1998. gada Reģionālo Likumu Nr. 9, kurš prettiesiski tika īstenots ar Itālijas Lēmumu (deliberazione) Nr. 33/6 un uzaicinājumu uz pirmo konkursu, nav saderīgs ar kopējo tirgu, izņemot, ja atbalsta saņēmējs pieteikumu par atbalstu iesniedza, pamatojoties nevis uz šo regulējumu, bet gan uz shēmu, kas bija spēkā pirms sākotnējo investīciju projektu uzsākšanas” (Lēmuma 1. pants);

                           b)

                           piespriež “Itālijas Republikai no saņēmējiem atgūt ar kopējo tirgu nesaderīgu atbalstu, kas tika piešķirts, pamatojoties uz 1. pantā norādīto shēmu” (Lēmuma 2. panta 1. punkts)

                           c)

                           piespriež “Itālijas Republikai atcelt visus veicamos atbalsta, kas piešķirts saskaņā ar 1. pantā norādīto shēmu, maksājumus no datuma, kad stājas spēkā šis lēmums” (Lēmuma 2. panta 4. punkts).

               —

               Prasītāja tāpat lūdz piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmums šajā lietā ir tāds pats kā lietās T-394/08 Regione Sardegna/Komisija, T-408/08 S.F. Turistico Immobiliare/Padome un Komisija un T-436/08 Studio Vacanze/Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā šajās lietās.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 2. jūnijā lietā T-123/03, Pfizer Ltd pret Eiropas Kopienu Komisiju (Cilvēkiem paredzētas zāles — Procedūras, kas noteikta Direktīvas 2001/83/EK 32. pantā, uzsākšana atbilstoši Direktīvas 2001/83/EK 30. pantam — Prasība atcelt lēmumu — Akts, pret kuru var vērst prasību — Sagatavošanas akts — Nepieņemamība)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/42

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 2. jūnijā
   lietā T-123/03, Pfizer Ltd pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Procedūras, kas noteikta Direktīvas 2001/83/EK 32. pantā, uzsākšana atbilstoši Direktīvas 2001/83/EK 30. pantam - Prasība atcelt lēmumu - Akts, pret kuru var vērst prasību - Sagatavošanas akts - Nepieņemamība)
   (2004/C 228/95)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Lietā 123/03, Pfizer Ltd, Sandwich, Kent (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv D. Anderson, QC, K. Bacon, Barrister, I. Dodds-Smith un T. Fox, Solicitors, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv H. Stovlbaek un X. Lewis, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā par prasību atcelt 2003. gada 6. janvāra Komisijas lēmumu, ar ko nosūtīja jautājumu Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūrai par Lopid, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6 novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 30. pantam (OV 2001 L 311, 67. lpp.) Pirmās instances tiesa, ceturtā palāta, (šādā sastāvā: priekšsēdētājs H. Legal, tiesnese V. Tilli un tiesnesis M. Vilaras, sekretārs H. Jung) 2004. gada 2. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Piespriest prasītājam atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 171, 19. 7. 2003.


title: Lieta T-293/06: Prasība, kas celta 2006. gada 19. oktobrī — NBC Fourth Realty pret ITSB Regalado Pareja un Pedrol (PK MAX)

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/23

         Prasība, kas celta 2006. gada 19. oktobrī — NBC Fourth Realty pret ITSB Regalado Pareja un Pedrol (PK MAX)
   (Lieta T-293/06)
   (2006/C 310/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NBC Fourth Realty Corp., Lasvegasa (ASV) (pārstāvji — A. Woodgate, A. Smith, Solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Miguel Isaias Regalado Pareja un Bibiana Pedrol, kas tirdzniecību veic kā Rossel, Alekante (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 397/2005-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasības pieteikumu un procesu Apelāciju padomē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Miguel Isaias Regalado Pareja un Bibiana Pedro, kas tirdzniecību veic kā Rossel

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska Kopienas preču zīme “PK MAX”, kas pieteikta uz jūras zilo krāsu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 25. un 28. klasē (lieta R 397/2005-1)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Valsts vārdiskas preču zīmes “T.K.MAXX” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, vārdiska Kopienas preču zīme “T.K.MAX” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 14., 18., 25., 28. un 35. klasē, kā arī agrāka nereģistrēta vārdiska preču zīme ar tādu pašu nosaukumu, kas izmantota tirdzniecībā Īrijā, Apvienotajā Karalistē un Nīderlandē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Iebildumu apmierināt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: Apelācijas sūdzību apmierināt un lietu nosūtīt izskatīšanai Iebildumu nodaļai attiecībā uz atlikušajiem iebildumu pamatiem

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.
   Prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome pieļāva tiesību kļūdu, secinot, ka starp agrāko preču zīmi un apstrīdēto preču zīmi nav sajaukšanas iespējas. Prasītāja it īpaši apgalvo, ka Apelāciju padome nepareizi interpretēja aptverto pakalpojumu “patērētāju”, tajā pašā laikā acīmredzami kļūdoties, vērtējot vizuālās, fonētiskās un konceptuālās līdzības starp attiecīgajām preču zīmēm. Turklāt Apelāciju padome iespējami nepareizi izvērtēja agrākās preču zīmes aizsardzības apjomu sakarā ar tā reputāciju un/vai raksturīgo atšķirtspēju. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome kļūdaini ieviesa papildu prasības Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punta b) apakšpunktā.


title: Lieta C-22/10 P: Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 27. oktobra rīkojums — REWE-Zentral AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Apelācija — Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Clina” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “CLINAIR” — Reģistrācijas atteikums — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas izvērtējums — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/15

         Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 27. oktobra rīkojums — REWE-Zentral AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG

   (Lieta C-22/10 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Clina” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “CLINAIR” - Reģistrācijas atteikums - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas izvērtējums - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 63/27
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: REWE-Zentral AG (pārstāvji — M. Kinkeldey un A. Bognár, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Pethke) un Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (pārstāvis — N. Lützenrath, Rechtsanwalt)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 11. novembra spriedumu lietā T-150/08 REWE-Zentral/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 15. februāra lēmumu, ar ko ir atteikts reģistrēt vārdisku apzīmējumu “Clina” kā Kopienas preču zīmi attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 3. un 21. klasē, apmierinot agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “CLINAIR” īpašnieka iebildumus — Divu preču zīmju sajaukšanas iespēja — Atbilstošo faktoru visaptveroša vērtējuma neveikšana saistībā ar sajaukšanas iespējas izvērtējumu — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               REWE-Zentral AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-374/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) 2006. gada 14. septembra rīkojumu — BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH pret Hauptzollamt Bielefeld

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) 2006. gada 14. septembra rīkojumu — BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH pret Hauptzollamt Bielefeld

   (Lieta C-374/06)
   (2006/C 326/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Bielefeld

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Eiropas Kopienu Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (1) interpretējama tādejādi, ka dalībvalstij, kas ieturējusi akcīzes nodokli par tabakas izstrādājumiem, piešķirot nodokļu markas, ir pienākums atgriezt nodokļu marku izmantotājam ieturēto summu, ja tabakas izstrādājumi ar šo nodokļu marku citā dalībvalstī ir nelikumīgi izņemti no nodokļu atlikšanas režīma, kā rezultātā šī dalībvalsts ietur no tur uzņēmējdarbību veicošā uzņēmuma akcīzes nodokli par tabakas izstrādājumiem, kas šos tabakas izstrādājumus laidis apgrozībā Kopienu iekšējā nodokļu atlikšanas režīma ietvaros?

      (1)  OV L 76, 1. lpp.


title: Lieta C-317/12: Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 3. oktobra spriedums ( Svea hovrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocesā pret Daniel Lundberg (Autotransports — Regula (EK) Nr. 561/2006 — Pienākums izmantot tahogrāfu — Izņēmumi attiecībā uz nekomerciālu kravu pārvadājumiem — Jēdziens — Kravu pārvadājums, ko veic privātpersona, sava vaļasprieka ietvaros piedaloties rallijā kā amatierim, šim vaļaspriekam tomēr daļēji tiekot finansētam ar trešo personu finansiālu atbalstu)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/33

         Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 3. oktobra spriedums (Svea hovrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocesā pret Daniel Lundberg

   (Lieta C-317/12) (1)

   (Autotransports - Regula (EK) Nr. 561/2006 - Pienākums izmantot tahogrāfu - Izņēmumi attiecībā uz nekomerciālu kravu pārvadājumiem - Jēdziens - Kravu pārvadājums, ko veic privātpersona, sava vaļasprieka ietvaros piedaloties rallijā kā amatierim, šim vaļaspriekam tomēr daļēji tiekot finansētam ar trešo personu finansiālu atbalstu)
   2013/C 344/56
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Svea hovrätt

      Lietas dalībnieks kriminālprocesā pamatlietā

      Daniel Lundberg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Svea Hovrätt — 3. panta 1. daļas interpretācija Padomes 1985. gada 20. decembra Regulā (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV L 370, 8. lpp.), un 3. panta h) punkta interpretācija Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulā (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV L 102, 1. lpp.) — Atkāpe no pienākuma uzstādīt un lietot tahogrāfu transportlīdzeklī, kura masa ir mazāka par 7,5 tonnām — Nekomerciāli kravu pārvadājumi — Kravu pārvadājums, ko veikusi privātpersona, īstenojot savu vaļasprieku kā rallija pilots amatieris, ko daļēji sponsorē privātpersonas vai uzņēmumi

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, 3. panta h) punktā ietvertais jēdziens “nekomerciāls kravu pārvadājums” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aptver kravu pārvadājumu, ko veic privātpersona par saviem līdzekļiem un tikai, īstenojot savu vaļasprieku, ja šis vaļasprieks tomēr daļēji tiek finansēts ar trešo personu atbalstu un ja par transportēšanu kā tādu netiek maksāta atlīdzība.

      (1)  OV C 258, 25.8.2012.


title: Lieta C-466/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. oktobrī iesniedza Amtsgericht Rüsselsheim (Vācija) – Dieter Wedzel, Karin Wedzel/Condor Flugdienst GmbH

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. oktobrī iesniedza Amtsgericht Rüsselsheim (Vācija) – Dieter Wedzel, Karin Wedzel/Condor Flugdienst GmbH

      (Lieta C-466/14)
      (2015/C 073/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Rüsselsheim

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Dieter Wedzel, Karin Wedzel

         Atbildētāja: Condor Flugdienst GmbH
      Lieta ar Tiesas 2014. gada 9. decembra rīkojumu ir izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta T-782/16: Prasība, kas celta 2016. gada 9. novembrī – Timberland Europe/Komisija

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 9. novembrī – Timberland Europe/Komisija
   (Lieta T-782/16)
   (2017/C 014/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Timberland Europe BV (Enschede, Nīderlande) (pārstāvis – E. Vermulst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 18. augusta Īstenošanas regulu (ES) 2016/1395, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 225, 52. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 13. septembra Īstenošanas regulu (ES) 2016/1647, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co. Ltd, Lac Ty Co. Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd. un tā saistītais uzņēmums Freetrend Industrial A (Vietnam) Co. Ltd., Fulgent Sun Footwear Co. Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co. Ltd, Golden Top Company Co. Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 245, 16. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 28. septembra Īstenošanas regulu (ES) 2016/1731, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā un kurus ražo General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co. Ltd un Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 262, 4. lpp.), un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai vispār neesot bijusi kompetence pieņemt apstrīdētās regulas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot norādījusi, pārkāpjot LESD 296. pantu, precīzu juridisko pamatu apstrīdēto regulu pieņemšanai un ka tā esot pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka izbeigtās procedūras attiecībā uz apaviem atsākšanai un antidempinga maksājuma, kuram bija beidzies termiņš, uzlikšanai ar atpakaļejošu spēku prasītāju piegādātājiem (i) trūkstot juridiska pamata, tās esot balstītas uz acīmredzamu kļūdu LESD 266. panta un Pamatregulas piemērošanā, un esot pretrunā minētajai, (ii) esot pretrunā tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principiem, un (iii) esot pretrunā LESD 266. pantam, LES 5. panta 4. punktam un esot balstītas uz Komisijas pilnvaru nepareizu izmantošanu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka maksājuma piemērošana ar atpakaļejošu spēku, izmantojot trīs apstrīdētās regulas, ir diskriminējoša attiecībā pret prasītājiem.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka tirgus ekonomikas režīma un prasītāju piegādātāju individuālā režīma pieprasījumu novērtēšanas veids esot bijis diskriminējošs un balstīts uz Komisijas pilnvaru nepareizu izmantošanu.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2006. gada 16. februārī  Lietā C-215/04 ( Østre Landsret  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Marius Pedersen A/S  pret  Miljøstyrelsen  (Atkritumi — Atkritumu pārvadāšana — Atkritumi, kurus paredzēts pārstrādāt [reģenerēt] — Jēdziens  paziņotājs  — Paziņotāja pienākumi)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2006. gada 16. februārī
   Lietā C-215/04 (Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen
       (1)

   (Atkritumi - Atkritumu pārvadāšana - Atkritumi, kurus paredzēts pārstrādāt [reģenerēt] - Jēdziens “paziņotājs” - Paziņotāja pienākumi)
   (2006/C 86/10)
   tiesvedības valoda — dāņu
   Lietā C-215/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Østre Landsret (Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 14. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 21. maijā, tiesvedībā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann] (referents), N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un E. Levits, ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2006. gada 16. februārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               vārdi “ja tas nav iespējams” Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās 2. panta g) apakšpunkta ii) daļā ir jāinterpretē tādējādi, ka fakts, ka kāda persona ir licencēts savācējs, tam nepiešķir atkritumu pārvadājuma to pārstrādei (reģenerācijai) paziņotāja statusu. Tomēr apstākļi, ka atkritumu ražotājs nav zināms vai ka atkritumu ražotāju skaits tādējādi tiek palielināts un ka to ražošana šīs darbības rezultātā ir tik niecīga, ka būtu nesaprātīgi, ka šie ražotāji individuāli paziņo par atkritumu pārvadājumu, ļauj attaisnot to, ka licencēts savācējs tiek uzskatīts par atkritumu pārvadātāju to pārstrādei;

               2)

               nosūtītāja kompetentajai iestāde ir tiesīga saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 259/93 7. panta 2. punktu un 4. punkta a) apakšpunkta pirmo ievilkumu iebilst pret atkritumu pārvadājumu, ja trūkst informācijas par to apstrādi galamērķa valstī. Savukārt paziņotājam nevar prasīt pierādīt, ka pārstrāde (reģenerācija) galamērķa valstī atbildīs nosūtītājas valsts tiesiskā regulējuma prasībām;

               3)

               Regulas (EEK) Nr. 259/93 6. panta 5. punkta pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums sniegt informāciju par atkritumu sastāvu nav izpildīts, ja paziņotājs deklarē atkritumu kategoriju, norādot — “elektronikas montāžas atkritumi”;

               4)

               Regulas (EEK) Nr. 259/93 7. panta 2. punktā noteiktais termiņš sāk tecēt, skaitot no brīža, kad galamērķa valsts kompetentās iestādes ir nosūtījušas paziņojumu par saņemšanu, neņemot vērā faktu, ka nosūtītājas valsts kompetentās iestādes uzskata, ka nav saņēmušas visu šīs regulas 6. panta 5. punktā prasīto informāciju. Šim termiņam beidzoties, kompetentās iestādes vairs nevar iecelt iebildumus pret pārvadājumu vai pieprasīt paziņotājam papildu informāciju.

      (1)  OV C 190, 24.7.2004.


title: Lieta C-632/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Beļģija) – Dyson Ltd, Dyson BV/BSH Home Appliances NV

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Beļģija) – Dyson Ltd, Dyson BV/BSH Home Appliances NV

   (Lieta C-632/16)
   (2017/C 078/14)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van koophandel te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Dyson Ltd, Dyson BV

      Atbildētāja: BSH Home Appliances NV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 665/2013 (1) precīzu ievērošanu (nepapildinot tās II pielikumā noteikto etiķeti ar informāciju par testēšanas nosacījumiem, kuri kalpojuši par pamatu klasifikācijai energoefektivitātes klasē atbilstoši I pielikumam) var uzskatīt par maldinošu noklusēšanu Direktīvas 2005/29 (2) 7. panta izpratnē?

               2)

               Vai Regula Nr. 665/2013 liedz papildināt etiķeti ar citiem simboliem, kuri sniedz to pašu informāciju?

      (1)  Komisijas 2013. gada 3. maija Deleģētā regula (ES) Nr. 665/2013, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES papildina attiecībā uz putekļsūcēju energomarķējumu (OV 2013, L 192, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV 2005, L 149, 22. lpp.).


title: Lieta T-59/08: Prasība, kas celta 2008. gada 7. februārī — Nute Partecipazioni un La Perla /ITSB — Worldgem Brands ( NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC )

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/39

         Prasība, kas celta 2008. gada 7. februārī — Nute Partecipazioni un La Perla/ITSB — Worldgem Brands (“NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC”)
   (Lieta T-59/08)
   (2008/C 92/78)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nute Partecipazioni SpA, Boloņa (Itālija) un La Perla Srl, Boloņa (Itālija) (pārstāvji — R. Morresi un A. Dal Ferro, avvocati)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Worldgem Brands Srl, Olmo di Creazzo, (Itālija)
   Prasītāju prasījumi:

               —

               prioritāri, atcelt un grozīt ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 19. novembra lēmumu sakarā ar kļūdainu Regulas par preču zīmi 8. panta 5. punkta piemērošanu, kā arī tās pašas regulas 63. panta 6. punkta un 73. un 74. panta pārkāpumu;

               —

               pakāroti, atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 19. novembra lēmumu sakarā ar kļūdainu Regulas par preču zīmi 8. panta 5. punkta piemērošanu, kā arī tās pašas regulas 63. panta 6. punkta un 73. un 74. panta pārkāpumu;

               —

               turklāt, pakārtoti, atcelt un/vai grozīt ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 19. novembra lēmumu sakarā ar kļūdainu Regulas par preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu, kā arī tās pašas regulas 63. panta 6. punkta un 73. un 74. panta pārkāpumu;

               —

               katrā ziņā piespriest ITSB un Worldgem Brands Srl atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus solidāri, ieskaitot tos, kas radušies procesā ITSB Apelāciju otrajā padomē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: Kopienas vārdiska preču zīme “NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC” (reģistrācijas pieteikums Nr. 713 446) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. klasē. Šī pati preču zīme ir bijusi jau agrākas pieteikuma atzīt par spēkā neesošu priekšmets. Pirmās instances tiesa spriedumā lietā T-137/05 La Perla/ITSB — Worldgem Brands
       (1) Apelāciju pirmās padomes lēmumu, ar ko tika noraidīts šis agrākais pieteikums, atcēla;

      Kopienas preču zīmes īpašnieks: WORLDGEM BRANDS Srl;

      Lietas dalībnieces, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītājas;

      Personu, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: vairāku Itālijas grafisku preču zīmju “PERLA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 9., 14., 16., 18., 24., 25. un 35. klasē, reputācija;

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu apmierināt un attiecīgo Kopienas preču zīmes reģistrāciju atzīt par spēka nesošu;

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu atcelt un pieteikumu atzīt par spēkā neesošu daļēji apmierināt;

      Izvirzītie pamati: tiesību normu pārkāpums un kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 63., 73. un 74. panta interpretācija un piemērošana. Pakātoti tiesību normu pārkāpums un šīs pašas regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta kļūdaina piemērošana.

      (1)  Krājumā vēl nav publicēts.


title: Lieta T-439/05: Prasība, kas celta  2005. gada 13. decembrī  —  Royal Bank of Scotland  pret ITSB

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/22

         Prasība, kas celta 2005. gada 13. decembrī — Royal Bank of Scotland pret ITSB
   (Lieta T-439/05)
   (2006/C 74/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Royal Bank of Scotland, Edinburga (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — Dž. Hals [J. Hull], Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Citi procesa Apelāciju padomē dalībnieki: Lombard Risk System Limited un Lombard Risk Consultants Limited, Londona (Apvienotā Karaliste)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 21. jūlija lēmumu lietā R 370/2004-4 attiecībā uz iebildumu procesu Nr. B 370959, kas tika paziņots 2005. gada 13. oktobrī;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “LOMBARD DIRECT” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 36. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 523 992

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Lombard Risk System Limited un Lombard Risk Consultants Limited

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “LOMBARD RISK” un “LOMBARD GROUP OF COMPANIES” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 36. un 41. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Apmierināt iebildumu attiecībā uz daļu no apstrīdētajiem pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelāciju

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome veica nepareizu juridisko vērtējumu, izvērtējot, vai starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja, tiktāl, ciktāl tā konstatēja to, ka ir iespējams, ka sajaukšanas radīsies un ka sajaukšanas iespēja nevar tikt izslēgta. Pēc prasītājas domām Apelāciju padome tādējādi grozīja pierādīšanas pienākumu, pieprasot prasītājai pierādīt, ka nav sajaukšanas iespējas. Turklāt Apelāciju padome nesniedza pienācīgu pamatojumu savam lēmuma pretēji Regulas 73. pantam.


               26.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/27

         EBTA Uzraudzības iestādes 2006. gada 31. jūlija prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-2/06)
   (2006/C 258/11)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāvēja Niels Fenger, 35, Rue Belliard, B-1040 Brussels, 2006. gada 31 jūlijā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   Iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

               paziņotu, ka Norvēģijas Karaliste, paturot spēkā pasākumus, kā paredzēts 1917. gada 14. decembra Likumā Nr. 16, ar kuriem tiek piešķirta koncesija uz noteiktu laiku attiecībā uz ūdenskritumu iegādi enerģijas ražošanai privātiem un visiem uzņēmumiem no citām EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm un noteikts tām par pienākumu bez atlīdzības nodot Norvēģijas valstij visas iekārtas koncesijas termiņa beigās, paredzot izņēmumu attiecībā uz Norvēģijas valsts uzņēmumiem, kas piemēro koncesijas neierobežotu laikposmu, ir pārkāpusi EEZ Līguma 31. un 40. pantu,
               un

               2.

               piespriestu Norvēģijas Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Lieta attiecas uz hidroelektrostaciju īpašuma tiesību pāreju Norvēģijas valstij bez kompensācijas izmaksas koncesijas perioda beigās. Šāda pāreja Norvēģijas likumā ir paredzēta kā “reversija” (norvēģiski — “hjemfall”) arī gadījumos, kad valstij nekad agrāk nav bijušas īpašuma tiesības uz attiecīgo ūdenskritumu vai hidroelektroiekārtu.

               —

               Saskaņā ar 1917. gada 14. decembra Likumu Nr. 16 (“Rūpniecisko iekārtu licencēšanas likums”) koncesijas ilgums ūdenskritumu un hidroelektroiekārtu izmantošanai ir neierobežots tiem uzņēmumiem, kuru pamatkapitāls vismaz 2/3 apmērā pieder Norvēģijas valstij, apgabalu pašvaldībām vai pašvaldībām, bet ierobežots visiem pārējiem, tostarp visiem uzņēmumiem, kuru pamatkapitāls vairāk nekā 1/3 apmērā pieder citiem īpašniekiem no EEZ valstīm — atsevišķi vai kopīgi ar Norvēģijas privātajiem īpašniekiem.

               —

               Tādējādi reversija attiecas tikai uz pēdējo minēto kategoriju.

               —

               Saskaņā ar EBTA Uzraudzības iestādi tas nozīmē, ka reversija veidā, kādā tā tiek īstenota pašlaik, diskriminē īpašniekus no citām EEZ valstīm, kas tādējādi ir EEZ Līguma 31. un 40. panta pārkāpums.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka šāda dažāda attieksme nav objektīvi pamatota, turklāt neietilpst EEZ līguma 125. pantā.


title: Lieta T-675/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 3. marta spriedums – Spānija/Komisija ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Spānijas veiktie izdevumi — Vienotas likmes finanšu korekcijas — Vienreizējas finanšu korekcijas — Finanšu korekcijas paplašināšana, attiecinot to arī uz laikposmu pēc Regulas (EK) Nr. 885/2006 11. panta 1. punktā paredzētā paziņojuma

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/31

         Vispārējās tiesas 2016. gada 3. marta spriedums – Spānija/Komisija
   (Lieta T-675/14) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Spānijas veiktie izdevumi - Vienotas likmes finanšu korekcijas - Vienreizējas finanšu korekcijas - Finanšu korekcijas paplašināšana, attiecinot to arī uz laikposmu pēc Regulas (EK) Nr. 885/2006 11. panta 1. punktā paredzētā paziņojuma)
   (2016/C 136/44)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – M. J. García-Valdecasas Dorrego, abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Galindo Martín un D. Triantafyllou)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Latvijas Republika (pārstāvji – I. Kalniņš un D. Pelše)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Īstenošanas lēmumu 2014/458/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 205, 62. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Spānijas Karalistes veiktiem izdevumiem EUR 2 713 208,70 apmērā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Latvijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 388, 3.11.2014.


title: Lieta C-422/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

   (Lieta C-422/17)
   (2017/C 357/04)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Atbildētājs: Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz avansa maksājumu, ko nodokļa maksātājs ir saņēmis, sniedzot ceļojumu pakalpojumus, kuriem saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 306.–310. pantu, ir piemērojams īpašs nodokļa režīms attiecībā uz ceļojumu aģentūrām, nodoklis kļūst iekasējams Direktīvas 2006/112/EK 65. pantā noteiktajā brīdī?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2006/112/EK 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, uzliekot nodokli, avansa maksājums, kuru nodokļa maksātājs ir saņēmis, sniedzot ceļojumu pakalpojumus, kuriem saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 306.–310. pantu ir piemērojams īpašs nodokļa režīms attiecībā uz ceļojumu aģentūrām, tiek samazināts par Direktīvas 2006/112/EK 308. pantā minētajām izmaksām, kuras nodokļa maksātājam faktiski ir bijušas līdz avansa maksājuma saņemšanas brīdim?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta F-113/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. februāra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts — Prasības celšanai paredzētajā termiņā pa telefaksu nosūtīts prasības pieteikums — No paraksta uz vēstulē ietvertā prasības pieteikuma oriģināla atšķirīgs advokāta paraksts rokrakstā — Novēlota prasība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/46

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. februāra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-113/11) (1)

   (Civildienests - Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts - Prasības celšanai paredzētajā termiņā pa telefaksu nosūtīts prasības pieteikums - No paraksta uz vēstulē ietvertā prasības pieteikuma oriģināla atšķirīgs advokāta paraksts rokrakstā - Novēlota prasība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 114/70
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un J. Baquero Cruz, piedaloties A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt Komisijas netiešo lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums atmaksāt viņam darba algas parādu par 2010. gada augustu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2.

               L. Marcuccio sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012, 69. lpp.


title: Lieta C-529/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 16. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Safilo Spa

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 16. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Safilo Spa

   (Lieta C-529/10)
   ()
   2011/C 30/36
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Atbildētāja: Safilo Spa

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesību ļaunprātīgas izmantošanas princips nodokļu jomā, kā tas ir definēts spriedumos lietā C-255/02 Halifax u.c. un lietā C-425/06 Part Service, ir uzskatāms par Kopienu tiesību pamatprincipu, kas ir piemērojams tikai attiecībā uz saskaņoto nodokļu jomu un jomām, kas tiek regulētas saskaņā ar atvasināto Kopienu tiesību normām, vai arī to var paplašināti piemērot — gadījumā, ja tiek pārkāptas pamattiesības — arī tādās nesaskaņotu nodokļu jomās kā tiešie nodokļi, ja tie attiecas uz tādiem starptautiskiem finanšu darījumiem, kā gadījumu, kad kāda sabiedrība iegādājas citā dalībvalstī vai valstī, kas nav Eiropas Savienības dalībvalsts, reģistrētas sabiedrības kapitāla daļu lietojuma tiesības?

               2)

               Neatkarīgi no atbildes uz iepriekšējo jautājumu, vai attiecībā uz tiesību noteikumu, kuru dalībvalstis pieņem kā pasākumu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas nesaskaņoto nodokļu jomā, ir Kopienu interese un vai šī interese ir pārkāpta, ja atbrīvojuma no soda nodokļu jomā ietvaros netiek piemērots tiesību ļaunprātīgas izmantošanas princips, kas tāpat ir atzīts valsts tiesībās, un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai ir pārkāpti Eiropas Savienības līguma 4. panta 3. punktā paredzētie principi?

               3)

               Vai saskaņā ar principiem, ar kuriem tiek regulēts kopējais tirgus, papildus ārkārtēju pasākumu attiecībā uz pilnīgu atteikšanos no nodokļu prasības pieņemšanai tāpat ir aizliegti tādi ārkārtēji pasākumi attiecībā uz nodokļu strīdu izbeigšanu, kuru piemērošana ir ierobežota laikā un ir pakārtota nosacījumam, ka tiek samaksāta tikai daļa no maksājamā nodokļa, kura ir daudz mazāka par kopējo summu?

               4)

               Vai saskaņā ar nediskriminācijas principu un tiesību noteikumiem valsts atbalsta jomā ir pieļaujama tāda nodokļu jomā radušos strīdu izbeigšanas sistēma kāda tiek izskatīta šajā lietā?

               5)

               Vai Kopienu tiesību efektivitātes princips pieļauj tādu ārkārtēju procesuālo tiesisko regulējumu, kas ir piemērojams ierobežotā laikā un saskaņā ar kuru pēdējās instances tiesai, kurai ir pienākums iesniegt Eiropas Savienības Tiesā prejudiciālus jautājumus par spēkā esamību un interpretāciju, tiek liegts veikt leģitimitātes pārbaudi (un it īpaši pārbaudi par Kopienu tiesību pareizu interpretāciju un piemērošanu)?


title: Lieta T-200/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūlijā — IBERDROLA pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/9

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūlijā — IBERDROLA pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-200/06)
   (2006/C 237/17)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: IBERDROLA S.A., Bilbao (Spānija) (pārstāvji — J. Alfaro Aguila-Real, P. Liñán Hernández, S. Martínez Lage, H. Brokelmann un J. Ruiz Calzado, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus šajā lietā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir celta par Eiropas Komisijas 2006. gada 25. aprīļa lēmumu (lieta COMP/M.4110 — E.ON/ENDESA), kurā par saderīgu ar kopējo tirgu atzīta koncentrācija, ar kuru E.ON AG ir nolēmusi iegūt savā kontrolē visas ENDESA S.A. akcijas.
   Prasītāja šajā sakarā norāda, ka, pēc tās domām, apstrīdētajā lēmumā ir ignorēts nopietns risks, ka kompetences attiecībās starp galvenajiem dalībniekiem visas Eiropas tirgū var izveidoties saskaņota rīcība, ko šāda apmēra un rakstura darījumā, kas ietekmē dominējošā stāvoklī esošus uzņēmumus divos lielākajos valstu enerģētikas tirgos, nevar atstāt nepārbaudītu.
   Savu prasījumu pamatojumā prasītāja apgalvo, ka atbildētāja:

               —

               ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, nepareizi un nepietiekami izmeklējot ietekmēto tirgu darbību un darījuma ietekmi uz tiem;

               —

               ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pretēji koncentrāciju regulai un Kopienu judikatūrai darījuma izvērtējumā balstoties uz statisku tirgu apskati;

               —

               izvērtējot paziņoto darījumu, nav izpildījusi pienākumu nodrošināt vienveidīgu koncentrāciju un dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas pārbaudes normu piemērošanu, jo tā to atļāva, iepriekš nepārbaudot E.ON ENDESA iegūšanai paredzēto līdzekļu izcelsmi, lai noteiktu, vai šāda koncentrācija nav dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas rezultāts;

               —

               ir pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un ignorējusi būtiskus faktus, secinot, ka darījuma saderība [ar kopējo tirgu] nerada nopietnas šaubas, un pieņemot lēmumu atļaut tā pirmo stadiju. Lai gan šajā sakarā ir norādīts, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts uz jaunās koncentrāciju regulas pamata, kurā paredzēta dziļāka un aptverošāka analīze, tajā

                           —

                           pilnībā ir ignorēta darījuma negatīvā ietekme uz lielāko valstu tirgu integrācijas procesu, kā rezultātā jātiek izveidotam kopējam Eiropas gāzes un elektroenerģijas tirgum;

                           —

                           nepietiekami ir novērtēta iecerētā darījuma ietekme uz izveides stadijā esošo daudznacionālo uzņēmumu visas Eiropas elektroenerģijas piegādes tirgu;

                           —

                           tiek uzskatīts, ka neatkarīgi no E.ON orientācijas uz visas Eiropas tirgu un tās ekonomiskās ietekmes, tā neesot nopietna ENDESA potenciālā konkurente Spānijas elektroenerģijas ražošanas un gāzes piegādes tirgos;

                           —

                           secināts, ka ar šo darījumu netiek nostiprināts dominējošais stāvoklis Vācijas tirgū un ka nesen tirgū ienākušā uzņēmuma ENDESA iziešana no tirgus nemaina konkurences apstākļus.

         Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka nav izpildīts pienākums tiesību aktos norādīt pamatojumu.


title: Lieta C-170/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 28. janvāra spriedumu lietā T-655/13 Enercon GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 14. aprīlī iesniedza Enercon GmbH

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 28. janvāra spriedumu lietā T-655/13 Enercon GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 14. aprīlī iesniedza Enercon GmbH

   (Lieta C-170/15 P)
   (2016/C 136/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Enercon GmbH (pārstāvis – R. Böhm, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Eiropas Savienības Tiesa (sestā palāta) ar 2016. gada 21. janvāra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-36/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 11. maija spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Minister Finansów/Posnania Investment SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts — 14. panta 1. punkts — Ar nodokli apliekami darījumi — Jēdziens “preču piegāde par atlīdzību” — Nekustamā īpašuma atsavināšana valstij vai pašvaldībai, lai samaksātu nodokļu parādu — Izslēgšana

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/10

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 11. maija spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Minister Finansów/Posnania Investment SA

   (Lieta C-36/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts - 14. panta 1. punkts - Ar nodokli apliekami darījumi - Jēdziens “preču piegāde par atlīdzību” - Nekustamā īpašuma atsavināšana valstij vai pašvaldībai, lai samaksātu nodokļu parādu - Izslēgšana)
   (2017/C 239/12)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Minister Finansów

      Atbildētāja: Posnania Investment SA

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pievienotās vērtības nodokļa maksātāja īstenota īpašumtiesību uz nekustamo īpašumu nodošana dalībvalsts Valsts kasei vai šādas valsts pašvaldībai, samaksājot nenomaksātu nodokli, kā tas ir pamatlietā, nav preču piegāde par atlīdzību, kurai uzliek pievienotās vērtības nodokli.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Lieta C-584/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-357/09 Pucci International /ITSB — El Corte Inglés ( “Emidio Tucci” ) 2012. gada 13. decembrī iesniedza El Corte Inglés, S.A.

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-357/09 Pucci International/ITSB — El Corte Inglés (“Emidio Tucci”) 2012. gada 13. decembrī iesniedza El Corte Inglés, S.A.

   (Lieta C-584/12 P)
   2013/C 63/17
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: El Corte Inglés, S.A. (pārstāvji — J. L. Rivas Zurdo un E. Seijo Veiguela, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Emilio Pucci International BV

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-357/09;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt El Corte Inglés, S.A. tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Emilio Pucci International BV atlīdzināt El Corte Inglés, S.A. tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Iebildumu iesniedzēja neesot pierādījusi izmantošanu attiecībā uz brillēm, kā to konstatējusi ITSB Apelāciju padome. Turklāt tieši šo kritēriju, proti, apstākli, ka vienkārša preču zīmes esamība uz fotoattēla vai blakus tam nav uzskatāma par faktisku izmantošanu, norādīja Vispārējā tiesa sava sprieduma lietā T-39/10 (1) 31. punktā. Tātad pārsūdzētajā spriedumā Vispārējai tiesai neesot bijis jāuzskata, ka iepriekš minētās preču zīmes Nr. 274991 izmantošana ir pierādīta attiecībā uz 9. klasē ietilpstošām brillēm.
   Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (2) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un judikatūru par tās piemērošanu sajaukšanas iespēja esot jāizvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus faktorus, kuriem ir nozīme konkrētā lietā. ITSB Apelāciju otrā padome esot secinājusi, ka preču būtība, mērķis un izmantošanas veids bija dažādi, atbilstoši pamatojot šos argumentus (apstrīdētā lēmuma 102. punkts). Kosmētikas līdzekļiem vai juvelierizstrādājumiem varot būt saikne ar modes nozari, kura esot gan liela, gan neviendabīga, bet tas nenozīmējot, ka tām ir saikne ar 18., 24. un 25. klasē ietilpstošām precēm vai tās ir uzskatāmas par līdzīgām minētajām precēm.
   Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (3) 8. panta 5. punkta iedarbības attiecināšana uz citām precēm, kas ietilpst 9. klasē (brilles) un 14. klasē (juvelierizstrādājumi, rotaslietas un pulksteņi), kā arī higiēnisko papīru (16. klase) esot pārmērīga un ir balstīta uz prezumpcijām, ko prasītāja lietā T-357/09 (4) neesot pierādījusi. Tas tā esot it īpaši tādēļ, ka atbilstoši sprieduma 70. un 71. punktā noradītājam šajā ziņā nevarot tikt pieļauti vienkārši pieņēmumi vai piemērošana per se preču zīmēm, kurām ir ievērojama reputācija, jo esot jānorāda un jāpierāda riski nākotnē, ko prasītāja aplūkojamajā lietā neesot izdarījusi.

      (1)  Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums lietā El Corte Inglés/ITSB — Pucci International (“PUCCI”), Krājumā vēl nav publicēts.

      (2)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (Kodificēta versija) (OV L 78, 1. lpp.).

      (4)  Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums lietā T-357/09 Pucci International/ITSB — El Corte Inglés (“Emidio Tucci”), Krājumā vēl nav publicēts.


title: Lieta C-517/04: Tiesas (otrā palāta)  2006. gada 8. jūnija  spriedums ( College van Beroep voor het bedrijfsleven  (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. Vof  pret  Productschap Vis  (Nodeva par garneļu transportēšanu ar dalībvalstī reģistrētiem zvejas kuģiem, lai finansētu garneļu sijāšanas un lobīšanas iekārtas tajā pašā dalībvalstī — EKL 25. pants — Maksājums ar muitas nodokļiem līdzvērtīgu iedarbību — EKL 90. pants — Iekšēja aplikšana ar nodokļiem)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/4

         Tiesas (otrā palāta) 2006. gada 8. jūnija spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. Vof pret Productschap Vis

   (Lieta C-517/04) (1)

   (Nodeva par garneļu transportēšanu ar dalībvalstī reģistrētiem zvejas kuģiem, lai finansētu garneļu sijāšanas un lobīšanas iekārtas tajā pašā dalībvalstī - EKL 25. pants - Maksājums ar muitas nodokļiem līdzvērtīgu iedarbību - EKL 90. pants - Iekšēja aplikšana ar nodokļiem)
   (2006/C 178/06)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji:
         Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. Vof

      Atbildētāja:
         Productschap Vis

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Nodevas, kas vienā dalībvalstī skar uzņēmumus, kas transportē garneles ar kuģi, kas reģistrēts šajā pašā dalībvalstī, saderība ar Kopienas tiesībām un jo īpaši ar EKL 25. un 90. pantu — Nodeva, kas šim pašam uzņēmumam ir jāmaksā par garnelēm, kas tiek transportētas citur Kopienā — Nodeva, lai finansētu garneļu sijāšanas un lobīšanas iekārtas tajā pašā dalībvalstī — Maksājums ar līdzvērtīgu iedarbību — Nodeva, kas piemērojama attiecībā uz uzņēmumiem vai produktiem?
   Rezolutīvā daļa:
   Dalībvalsts publisko tiesību apvienības atbilstoši identiskiem kritērijiem uzlikts maksājums, valsts produktiem, kuri ir paredzēti valsts tirgum, vai kuri ir paredzēti eksportam uz citu dalībvalsti, ir maksājums ar eksporta nodoklim līdzvērtīgu iedarbību, ko aizliedz EKL 23. un 25. pants, ja ienākumi no maksājumu iekasēšanas tiek izmantoti, lai finansētu darbības, kas attiecas tikai uz valsts produktiem, kuri paredzēti valsts tirgum un ieguvumi, kas izriet no šiem ienākumiem, kuri rodas no maksājumu iekasēšanas, pilnībā atsver apgrūtinājumu šiem produktiem. No otras puses, ja ieguvumi, kas rodas valsts produktiem, kuri tiek apstrādāti un tirgoti valsts tirgū, izmantojot ienākumus no maksājumiem, tikai daļēji atsver apgrūtinājumu, kas attiecas uz šiem produktiem, tad šāds maksājums pārkāps EKL 90. pantā noteikto diskriminācijas aizliegumu.

      (1)  OV C 69, 19.03.2005.


title: Lieta C-621/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – W u.c./Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – W u.c./Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

   (Lieta C-621/15)
   (2016/C 048/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: W u.c.

      Atbildētājas: Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem (1) 4. pants attiecībā uz farmācijas laboratoriju atbildību par to ražotajām vakcīnām nav pretrunā tādam pierādīšanas principam, saskaņā ar kuru lietu pēc būtības izskatošā tiesa, īstenojot savu suverēnā novērtējuma brīvību, var uzskatīt, ka prasītāju izvirzītie fakti rada nopietnu, skaidru un konsekventu prezumpciju, ar kuru var pierādīt vakcīnas trūkumus un cēloņsakarību starp vakcīnas trūkumiem un saslimšanu, neskatoties uz konstatējumu, ka medicīniskajos pētījumos nav pierādīta saikne starp vakcināciju un slimības rašanos?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša, vai ar iepriekš minētās Direktīvas 85/374 4. pantu netiek pieļauta tāda prezumpcijas sistēma, saskaņā ar kuru cēloņsakarība starp vakcīnai piedēvētajiem trūkumiem un aizskartajai personai nodarīto kaitējumu vienmēr tiktu uzskatīta par pierādītu, ja vienlaicīgi kopā pastāv noteiktas norādes uz cēloņsakarību?

               3)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai iepriekš minētās Direktīvas 85/374 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pierādījums, kas jāiesniedz aizskartajai personai par to, ka starp norādītajiem trūkumiem un tai nodarīto kaitējumu pastāv cēloņsakarība, var tik uzskatīts par pamatotu tikai tad, ja šī saikne ir pierādīta zinātniski?

      (1)  OV L 210, 29. lpp.


title: Lieta C-225/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 9. aprīļa spriedums ( Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve , Michel Tillieut , Willy Gregoire , Marc Lacroix / Région wallonne Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Atkritumi — Direktīva 75/442/EEK — 7. panta 1. punkts — Apsaimniekošanas plāns — Piemērotas vietas un iekārtas atkritumu apglabāšanai — Jēdziens “atkritumu apsaimniekošanas plāns”  — Direktīva 1999/31/EK — 8. un 14. pants — Atkritumu poligoni, kuriem ir izdota atļauja vai kuri jau darbojas šīs direktīvas transponēšanas laikā

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/13

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 9. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne

   (Lieta C-225/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Atkritumi - Direktīva 75/442/EEK - 7. panta 1. punkts - Apsaimniekošanas plāns - Piemērotas vietas un iekārtas atkritumu apglabāšanai - Jēdziens “atkritumu apsaimniekošanas plāns” - Direktīva 1999/31/EK - 8. un 14. pants - Atkritumu poligoni, kuriem ir izdota atļauja vai kuri jau darbojas šīs direktīvas transponēšanas laikā)
   2014/C 175/15
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix

      Atbildētājs: Région wallonne

      Piedaloties: Shanks SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Conseil d'État – Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.) 7. panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.) 2. panta a) punkta interpretācija – Atkritumu apglabāšana – Atkritumu apsaimniekošanas plāna jēdziens – Valsts tiesiskais regulējums, kas liedz izsniegt atļauju tehniskās aprakšanas centram vietās, kuras nav norādītas minētajā apsaimniekošanas plānā – Atkāpi ietveroša norma, kas ļauj pēc apsaimniekošanas plāna spēkā stāšanās atjaunot atļaujas, kuras tehniskās aprakšanas centriem ir tikušas piešķirtas pirms minētā plāna spēkā stāšanās – Plāna un programmas jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmumu 96/350/EK 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda valsts tiesiskā regulējuma norma kā pamatlietā, kurā ir noteikts, ka, atkāpjoties no tiesību normas, saskaņā ar kuru atļauja var tikt izsniegta tikai tehniskās aprakšanas centriem vietās, kas ir norādītas atkritumu apsaimniekošanas plānā, tiem tehniskās aprakšanas centriem, kuriem ir tikušas izsniegtas atļaujas pirms šī atkritumu apsaimniekošanas plāna spēkā stāšanās, pēc šīs spēkā stāšanās var izsniegt jaunas atļaujas saistībā ar šiem pašiem zemes gabaliem, nav kvalificējama par “atkritumu apsaimniekošanas plānu” Direktīvas 75/442, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 96/350, tiesību normas izpratnē.
   Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2011. gada 5. decembra Direktīvu 2011/97/ES, 8. pantam tomēr nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kura tiesiskais pamats var būt šīs direktīvas 14. pants un kuru var piemērot poligoniem, par kuriem ir izdota atļauja vai kuri tiek ekspluatēti šīs Direktīvas transponēšanas periodā, ar nosacījumu, ka ir ievēroti pārējie šajā 14. pantā paredzētie nosacījumi, un šis apstāklis ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta F-137/14: Prasība, kas celta 2014. gada 8. decembrī  – ZZ /Komisija

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 8. decembrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-137/14)
   (2015/C 034/67)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      PrasītājS: ZZ (pārstāvis – H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) 2014. gada 29. janvāra lēmumu, ar kuru tika izbeigtas darba attiecības ar prasītāju uz nenoteiktu laiku, un prasība atlīdzināt morālo kaitējumu un nemateriālos zaudējumus, kas tika nodarīti prasītājam

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt EĀDD lēmumu, kurš tika paziņots prasītājam ar EĀDD 2014. gada 29. janvāra vēstuli, saskaņā ar kuru darba attiecības ar prasītāju tika izbeigtas 2014. gada 31. augustā ar 7 mēnešu uzteikuma termiņu;

               —

               piespriest EĀDD samaksāt prasītājam kompensāciju par atbilstošu summu, ko aprēķina Vispārējā tiesa, atlīdzinot morālo kaitējumu un nemateriālos zaudējumus, kas tam tika nodarīti iepriekš šo prasījumu pirmajā punktā minētā EĀDD lēmuma rezultātā;

               —

               piespriest EĀDD pilnībā atlīdzināt prasītājam nodarītos materiālos zaudējumus, it īpaši samaksājot vēl neizmaksāto atlīdzību un citus izdevumus, kas viņam radušies EĀDD nelikumīgās darbības rezultātā (atskaitot saņemtos bezdarbnieka pabalstus vai, vajadzības gadījumā, ienākumus, kas gūti no sava darbaspēka izmantošanas);
               pakārtoti, ja faktisko vai tiesisko apstākļu dēļ prasītājs netiek atjaunots savā amatā un/vai vairs netiek nodarbināts EĀDD saskaņā ar agrākajiem nosacījumiem, piespriest EĀDD atlīdzināt materiālos zaudējumus, kas nodarīti prasītājam sakarā ar darba attiecību pretlikumīgu izbeigšanu, samaksājot kompensāciju par summu, kas atbilst atšķirībai starp viņa faktiski sagaidāmajiem ienākumiem un ienākumiem, kādus prasītājs būtu guvis, ja līgums netiktu izbeigts, ņemot vērā pensijas pabalstus un citus pabalstus, uz kuru viņam ir tiesības, un

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-79/15: Prasība, kas celta 2015. gada 26. maijā – ZZ/ECB

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/57

         Prasība, kas celta 2015. gada 26. maijā – ZZ/ECB
   (Lieta F-79/15)
   (2015/C 279/73)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropas Centrālās bankas lēmumu izbeigt procedūru par prasītāja slimības atzīšanu par arodslimību un prasība atlīdzināt ciesto morālo un materiālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Centrālai bankai viņam samaksāt EUR 30  000 kā atlīdzību par ciesto morālo un materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Centrālai bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-63/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas  2005. gada 20. decembra  rīkojumu lietā UAB Profisa pret Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas 2005. gada 20. decembra rīkojumu lietā UAB Profisa pret Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Lieta C-63/06)
   (2006/C 86/26)
   tiesvedības valoda — lietuviešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 20. decembra rīkojumu lietā UAB Profisa pret Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 3. februārī.
   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai, ņemot vērā Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (1), redakcionālās atšķirības dažādu valodu versijās, tās 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to uzlikts pienākums dalībvalstīm atbrīvot no akcīzes nodokļa Eiropas Kopienu muitas teritorijā ievesto etilspirtu, ko satur tūlītējai lietošanai paredzēti šokolādes izstrādājumi, ja alkohola saturs nepārsniedz 8,5 litrus uz simts kilogramiem šokolādes izstrādājumu?

      (1)  OV L 316, 21. lpp.


title: Apvienotās lietas C-145/06 un C-146/06: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā ( Commissione tributaria di secondo grado di Trento (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fendt Italiana Srl / Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento (Direktīva 2003/96/EK — Kopienas noteikumi par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai — Direktīvas piemērošanas joma — Minerāleļļas — Smēreļļas, kas paredzētas izmantošanai citiem nolūkiem, nevis kā motordegviela vai kurināmais — Izslēgšana — Direktīvas 92/81/EEK atcelšana — Valsts nodokļu režīms)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/11

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā (Commissione tributaria di secondo grado di Trento (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fendt Italiana Srl/Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento

   (Apvienotās lietas C-145/06 un C-146/06) (1)

   (Direktīva 2003/96/EK - Kopienas noteikumi par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai - Direktīvas piemērošanas joma - Minerāleļļas - Smēreļļas, kas paredzētas izmantošanai citiem nolūkiem, nevis kā motordegviela vai kurināmais - Izslēgšana - Direktīvas 92/81/EEK atcelšana - Valsts nodokļu režīms)
   (2007/C 199/17)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione tributaria di secondo grado di Trento
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fendt Italiana Srl

      Atbildētāja: Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.), interpretācija — Valsts tiesiskā regulējuma, kurā paredzēts iekasēt nodokli par smēreļļu patēriņu, ja tās paredzētas izmantošanai citiem nolūkiem, nevis kā motordegvielu vai kurināmo, saderīgums
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/75/EK, ir interpretējama tādējādi, ka tā neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kurā paredzēts iekasēt nodokli par smēreļļu patēriņu, ja tās paredzētas izmantošanai, piedāvātas pārdošanā vai tās izmanto citiem nolūkiem, nevis kā motordegvielu vai kurināmo.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.


title: Lieta T-38/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/62

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-38/06) (1)

   (2008/C 301/110)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta T-358/11: Prasība, kas celta 2011. gada 27. jūnijā — Itālija/Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/44

         Prasība, kas celta 2011. gada 27. jūnijā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-358/11)
   2011/C 252/96
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieces

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — P. Marchini, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt šādus tiesību aktus: Eiropas Komisijas 2011. gada 15. aprīļa Īstenošanas lēmumu C(2011) 2517, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz dažus Itālijas izdevumus, kurus tā attiecinājusi uz ELVGF Garantiju nodaļu, un kas attiecas uz pasākumu “Intervences krājumu glabāšana — cukurs” 2006. finanšu gadā (korekcija ar vienotu likmi 10 % apmērā, kas atbilst EUR 171 418,00), 2007. finanšu gadā (korekcija ar vienotu likmi 10 % apmērā, kas atbilst EUR 182 006,00), 2008. finanšu gadā (korekcija ar vienotu likmi 10 % apmērā, kas atbilst EUR 111 062,00) un 2009. finanšu gadā (korekcija ar vienotu likmi 10 % apmērā, kas atbilst EUR 34 547,00), “uzglabāšanas izmaksu pieaugums par 35 %” 2006. finanšu gadā (korekcija ar vienotu likmi 5 % apmērā, kas atbilst EUR 781 044,00), “Novēlota inventarizācija”, kā tas ir norādīts šī paša lēmuma 1. pantā minētajā pielikumā, jo tas neatbilst Eiropas Savienības noteikumiem; Eiropas Komisijas Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāta (J. Direktorāts “Lauksaimniecības izdevumu audits”) 2011. gada 3. janvāra vēstuli Nr. ARES (2011) 2287 un tās pielikuma 2. punktu, ar ko ir pausts galīgais pamatojums galīgajai nostājai pēc Strīdu izšķiršanas padomes ziņojuma lietā 10/IT/435, kas ir priekšnosacījums lēmuma pieņemšanai; Eiropas Komisijas Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāta (J. Direktorāts “Lauksaimniecības izdevumu audits”) 2010. gada 3. februāra vēstuli Nr. ARES (2010) 57525 un tās pielikumu, kurā ir minēti iemesli izslēgšanai no finansējuma, kas ir priekšnosacījums lēmuma pieņemšanai;

               —

               pakārtoti: apmierināt iebildi par Regulas (EK) Nr. 915/2006 spēkā neesamību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības (LES 269. pants, bijušais EKL 253. pants), jo netika veikta izmeklēšana saistībā ar izdevumu finanšu korekciju “Uzglabāšanas izmaksu pieaugums par 35 % 2006., 2007., 2008. [un] 2009. finanšu gadā”.
               Itālijas valdība uzskata, ka Komisija nav veikusi atbilstošu izmeklēšanu attiecībā uz A.g.e.a. iesniegtajiem pierādījumiem, kuri pierāda, ka tika veikta minētā tirgus izpēte un bija zināmi iemesli, kuru dēļ paaugstinājās tvertņu nomas maksas, kas bija atkarīgas tieši no sarežģītās situācijas pašā to cukura krājumu glabātavas nomas tirgū, kas bija jāuzglabā kopš 2005. gada.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības (LES 269. pants, bijušais EKL 253. pants), jo nav norādīts pamatojums saistībā ar izdevumu finanšu korekciju “Uzglabāšanas izmaksu pieaugums par 35 % 2006., 2007., 2008. [un] 2009. finanšu gadā”.
               Komisija neesot norādījusi iemeslus, kuru dēļ Agea darbinieku apgalvojumi un viena no lielākajiem uzņēmējiem, kas nodarbojas ar uzglabāšanu, cenas neesot tikušas atzītas par pierādījumiem, ar kuriem var pierādīt vispārēju cukura ražošanas sabiedrību pieprasījumu palielināt cenas līdz pat 50 %.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi interpretēts Regulas (EK) Nr. 884/2006 8. pants un šīs regulas I pielikuma 8. pants, un Regulas (EK) Nr. 2148/1996, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 915/2006 pielikumu, 4. pants, kā arī ir pārkāpts tiesiskās drošības princips, tiesību normu atpakaļejoša spēka princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips saistībā ar finanšu korekciju ar vienotu likmi 5 % apmērā 2006. finanšu gadā “Novēlota inventarizācija”.
               Itālijas valdība apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi pārejas noteikumus, kas ir paredzēti Regulas Nr. 884/2006 I pielikuma A/II/5. punktā. Tā kā Agea jau bija īstenojusi šādas darbības, veicot iekšējo kontroli atbilstoši valsts tiesību normām, un tās bija apliecinājusi Komisijas dienestiem, iesniedzot visus iekraušanas un izkraušanas reģistrus un protokolus, kas sagatavoti 2007. gada maija komandējuma laikā, pārejas noteikumi bija jāpiemēro tā, lai nesodītu Itālijas valsti, attiecībā uz kuru varēja uzskatīt, ka objektīvu organizatorisku ar Agecontrol īstenotās koordinācijas grūtību dēļ tā 2007. gada februārī drīkst iesniegt tikai kopsavilkuma dokumentu. Itālijas valdība norāda uz tiesiskās drošības, tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa, kā arī samērīguma principa pārkāpumu, ņemot vērā, ka prasība nekavējoties izpildīt pienākumu sagatavot inventarizāciju darbībām, kas veiktas jau minēto regulu (it īpaši Regulas Nr. 915/2006 pielikuma) spēkā stāšanās brīdī 2006. gada 23. un 24. jūnijā un neilgi pirms finanšu gada grāmatvedības noslēgšanas 2006. gada 30. septembrī), ir pretrunā šiem principiem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības (LES 269. pants, bijušais EKL 253. pants), jo nav norādīts pamatojums saistībā ar finanšu korekciju ar vienotu likmi 5 % apmērā 2006. finanšu gadā “Novēlota inventarizācija”.
               Itālijas valdība uzskata, ka Komisija nav atbilstoši pamatojusi to, kāpēc tā nepiekrita Strīdu izšķiršanas padomes priekšlikumam, kurā bija piedāvāts piemērot jauno tiesību normu par galīgo inventarizācijas termiņu, kas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 915/2006 attiecas tikai uz cukura apriti pēc tās stāšanās spēkā, nevis ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz visu 2006. finanšu gadu, tādējādi apdraudot finanšu korekciju mazākā mērā, proporcionāli nokavējumam (apmēram 8 mēneši).

               5)

               Ar piekto pamatu tiek izvirzīta iebilde par Regulas (EK) Nr. 915/2006 spēkā neesamību.
               Itālijas valdība izvirza iebildi par šīs regulas spēkā neesamību tiktāl, ciktāl tajā ir paredzēts pienākums 2006. finanšu gadā veikt inventarizāciju attiecībā uz galīgajiem atlikumiem 2004.-2005. finanšu gadā (2005. gada 30. septembris) un attiecībā uz sākotnējiem krājumiem 2005.-2006. finanšu gadā (2005. gada 1. oktobris), kā arī galīgajiem atlikumiem 2005.-2006. finanšu gadā (2006. gada 30. septembris) apmēram tikai trīs mēnešus pirms jaunā inventarizācijas sagatavošanas termiņa. Prasītāja uzskata, ka pretrunā vispārējiem Kopienu tiesību principiem ir ar regulu noteikt, kādas darbības ir jāveic saistībā ar vēsturiskiem faktiem, kas vairs nepastāv, un tādējādi noteikt sodu par to neveikšanu, īstenojot finanšu korekcijas procedūru.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības, jo nav norādīts pamatojums un nav sniegti pierādījumi (LES 269. pants, bijušas EKL 253. pants).
               Itālijas valdība uzskata, ka Komisija ir sagrozījusi faktus, jo ir veikusi finanšu korekciju, pamatojoties uz nepareizu Lauksaimniecības ĢD apgalvojumu, ka A.g.e.a. neesot veikusi pārbaudes attiecībā uz cukura ievešanu un izvešanu, kā arī ka “(neveicot oficiālu svara pārbaudi) notikusi apmēram 127 000 tonnu cukura aprite”. Turklāt Itālijas valdība arī iebilst, ka nav sniegti pierādījumi tam, ka, “veicot uzglabāšanas darbības […] nav veikta ikgadējā inventāra pārbaude”, un tam, ka “apmēram 127 000 tonnu cukura tika pārvietoti (neveicot oficiālu pārbaudi vai svēršanu) laikā no 2006. gada 30. septembra (datums, līdz kuram bija jāveic inventarizācija) līdz 2007. gada februārim”. Faktiski, ņemot vērā A.g.e.a. sniegtos dokumentāros pierādījumus, t.i., grāmatvedības uzskaiti, kas apliecina cukura aprites daudzumu un krājumus katrā atsevišķā glabātavā un ko tā nodevusi Komisijas dienestiem, šie dienesti nevarēja apgalvot pretējo, nesniedzot tam pierādījumus.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības, jo nav norādīts pamatojums un nav sniegti pierādījumi (LES 269. pants, bijušais EKL 253. pants) saistībā ar zaudējumu draudiem, kas būs jāsedz fondam.
               Itālijas valdība uzskata, ka lēmumā nav norādīts pamatojums, jo nav novērtēta to pārbaužu lietderīgā iedarbība, ko Agea veikusi attiecībā uz cukura ieviešanu un izvešanu no glabātavas, kā arī attiecībā uz to ikmēneša noslēguma krājumiem.


title: Lieta T-516/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojums — Eriksen /Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kodolkatastrofas Tulē (Grenlande) ietekme uz sabiedrības veselību — Direktīva 96/29/Euratom — Pret dalībvalsti vērstu pasākumu nenoteikšana no Komisijas puses — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/34

         Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojums — Eriksen/Komisija
   (Lieta T-516/08) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kodolkatastrofas Tulē (Grenlande) ietekme uz sabiedrības veselību - Direktīva 96/29/Euratom - Pret dalībvalsti vērstu pasākumu nenoteikšana no Komisijas puses - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2010/C 134/58
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Heinz Helmuth Eriksen (Ebeltoft, Dānija) (pārstāvis — I. Anderson, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. White un M. Patakia)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību nolūkā saņemt atlīdzību par kaitējumu, kas esot ciests tādēļ, ka Komisija neesot noteikusi nepieciešamos pasākumus, lai uzliktu Dānijas Karalistei pienākumu pieņemt normatīvus un administratīvus aktus, kas tai ļautu izpildīt Padomes 1996. gada 13. maija Direktīvas 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (OV L 159, 1. lpp.), prasības un piemērot šos noteikumus attiecībā uz Tulas (Grenlande) kodolkatastrofā iesaistītajiem darbiniekiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Heinz Helmuth Eriksen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta C-207/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 26. aprīļa Commissione tributaria provinciale di Novara rīkojumu lietā Paolo Vergani pret Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona.

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 26. aprīļa Commissione tributaria provinciale di Novara rīkojumu lietā Paolo Vergani pret Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona.
   (Lieta C-207/04)
   (2004/C 179/13)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 26. aprīļa Commissione tributaria provinciale di Novara (Itālija) rīkojumu lietā Paolo Vergani pret Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 10. maijā.
   Commissione tributaria provinciale di Novara lūdz Eiropas Kopienu Tiesu lemt par šādu prejudiciālo jautājumu:

      “Vai Decreto del Presidente della Repubblica 917/86 17. panta 4.a punkts, kas ar vienādiem nosacījumiem darbiniecēm, kuras sasniegušas 50 gadu vecumu, un darbiniekiem vīriešiem, kuri sasnieguši 55 gadu vecumu, piešķir priekšrocību, piemērojot nodokli, kas samazināts par pusi (50 %), ejot pensijā pēc savas vēlēšanās, no summām, kas piešķirtas sakarā ar darba attiecību izbeigšanos, pārkāpj, ir pretrunā ar vai, jebkurā gadījumā, rada nevienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, kas ir aizliegta ar Līguma par Eiropas Savienību 141. pantu (bijušo 119. pantu) un ar Direktīvu EEK Nr. 76/207 (1)?”

      (1)  OV L 39, 14.2.1976., 40. lpp.


title: Lieta C-201/05: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 23. aprīļa rīkojums ( High Court of Justice ( Chancery Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation / Commissioners of Inland Revenue (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — Tiešie nodokļi — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Dividendes no akcijām, kuras sabiedrība nerezidente maksā sabiedrībai rezidentei — Kontrolēto ārvalstu sabiedrību (KĀS) tiesiskais regulējums — Situācija, kas skar trešās valstis — Prasību pret nodokļu administrāciju kvalifikācija — Dalībvalsts atbildība par Kopienu tiesību pārkāpumu)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 23. aprīļa rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue

   (Lieta C-201/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Dividendes no akcijām, kuras sabiedrība nerezidente maksā sabiedrībai rezidentei - Kontrolēto ārvalstu sabiedrību (KĀS) tiesiskais regulējums - Situācija, kas skar trešās valstis - Prasību pret nodokļu administrāciju kvalifikācija - Dalībvalsts atbildība par Kopienu tiesību pārkāpumu)
   (2008/C 209/18)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation

      Atbildētājs: Commissioners of Inland Revenue

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — EKL 43., 49. un 56. panta interpretācija — Valsts tiesību akti nodokļu jomā — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Atbrīvojums — Citu sabiedrību izmaksātās dividendes valstī reģistrētajai sabiedrībai — Atšķirīga situācija atkarībā no valsts, kur ir reģistrētas pārējās sabiedrības
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 43. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kas no sabiedrību ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, tomēr uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā sabiedrība rezidente īsteno tādu dalību, kas tai ļauj neapšaubāmi ietekmēt šīs sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību, piešķirot nodokļa atlaidi par sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksāto nodokli, ja vien ārvalsts izcelsmes dividendēm piemērotā nodokļa likme nav lielāka par valsts izcelsmes dividendēm piemēroto nodokļa likmi un ja nodokļa atlaide ir vismaz vienāda ar sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, samaksāto nodokli tās dalībvalstī, maksimāli sasniedzot to nodokļa apmēru, ko piemēro sabiedrības, kura ir saņēmusi dividendes, dalībvalstī.
               EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas no sabiedrību ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, tomēr uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā sabiedrībai rezidentei pieder vismaz 10 % balsstiesību, piešķirot nodokļa atlaidi par sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksāto nodokli, ja vien ārvalsts izcelsmes dividendēm piemērotā nodokļa likme nav lielāka par valsts izcelsmes dividendēm piemēroto nodokļa likmi un ja nodokļa atlaide ir vismaz vienāda ar sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, samaksāto nodokli tās dalībvalstī, maksimāli sasniedzot to nodokļa apmēru, ko piemēro sabiedrības, kura ir saņēmusi dividendes, dalībvalstī.
               Turpretī EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas no sabiedrību ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, tomēr uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā tai pieder mazāk par 10 % balsstiesību, nepiešķirot tai nodokļa atlaidi par sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksāto nodokli;

               2)

               EKL 56. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas ļauj piešķirt atbrīvojumu no sabiedrību ienākuma nodokļa par noteiktām dividendēm, kuras sabiedrības rezidentes ir saņēmušas no apdrošināšanas sabiedrībām rezidentēm, tomēr neparedz šādu atbrīvojumu par tādām pašām dividendēm, kuras tiek saņemtas no sabiedrībām nerezidentēm, ja tādējādi pret šīm dividendēm ir mazāk labvēlīga attieksme;

               3)

               EKL 43. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie iestājas pret to, ka dalībvalstī reģistrētas sabiedrības rezidentes ar nodokli apliekamajos ienākumos tiek iekļauti ienākumi, kurus KĀS ir ieguvusi citā dalībvalstī, ja šie ienākumi tur ir pakļauti tādam nodoklim, kurš ir mazāks par nodokli, kāds piemērojams pirmajā valstī, ja vien šāda iekļaušana neattiecas tikai uz pilnībā fiktīviem mehānismiem, kuri ir paredzēti, lai izvairītos no parasti maksājamā valsts nodokļa.
               Šāda aplikšanas ar nodokļiem pasākuma piemērošana ir noraidāma, ja, pamatojoties uz objektīviem faktiem, par kuriem var pārliecināties trešās personas, tiek pierādīts, ka par spīti tam, ka pastāv ar nodokļiem saistīti apsvērumi, minētā kontrolētā ārvalsts sabiedrība tiešām ir izveidota uzņemošajā dalībvalstī un veic tur patiesu saimniecisku darbību.
               Tomēr EKL 43. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem atbilst tāds dalībvalsts nodokļu tiesību akts, kas paredz noteiktas atbilstības prasības, ja sabiedrība rezidente vēlas panākt atbrīvojumu no nodokļiem, kas jau ir samaksāti par šīs kontrolētās sabiedrības ienākumiem tās rezidences valstī, tiktāl, ciktāl šo prasību mērķis ir pārbaudīt, ka kontrolētā ārvalsts sabiedrība tiešām ir nodibināta, kā arī tās saimniecisko darbību patieso raksturu, neradot pārmērīgas administratīvas grūtības;

               4)

               EKL 56.–58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem sabiedrību ienākuma nodokļa priekšrocība tiek piešķirta noteiktām dividendēm, kuras sabiedrības rezidentes saņem no sabiedrībām nerezidentēm, tomēr neparedz šādu priekšrocību attiecībā uz dividendēm, kuras ir saņemtas no sabiedrībām, kuras ir dibinātas trešā valstī, īpaši, ja minētās priekšrocības piešķiršana ir atkarīga no nosacījumiem, kuru ievērošanu šīs dalībvalsts kompetentās iestādes var pārbaudīt, tikai saņemot informāciju no trešās valsts, kurā ir dibināta izmaksātāja sabiedrība;

               5)

               nepastāvot Kopienu tiesiskajam regulējumam, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras attiecīgajām personām piešķir Kopienu tiesības, tostarp noteikumi par cietušo personu valsts tiesās celto prasību kvalifikāciju. Tomēr šīm tiesām ir jānodrošina, lai attiecīgo personu rīcībā būtu efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis, kas tām ļautu panākt, ka tiek atmaksāts prettiesiski iekasēts nodoklis un šai dalībvalstij tiešā sakarā ar šo nodokli samaksātās vai tās ieturētās summas. Runājot par citu kaitējumu, kas personai varētu būt nodarīts tāda Kopienu tiesību pārkāpuma rezultātā, par kuru ir atbildīga dalībvalsts, tās pienākums ir atlīdzināt indivīdiem radītos zaudējumus atbilstoši 1996. gada 5. marta sprieduma apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du pêcheur un Factortame 51. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, neizslēdzot iespēju, ka, pamatojoties uz valsts tiesībām, valsts atbildība var iestāties ar mazāk ierobežojošiem nosacījumiem.
               Ja izrādās, ka dalībvalsts tiesību akti rada brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, ko aizliedz EKL 43. pants, vai kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, ko aizliedz EKL 56. pants, iesniedzējtiesa, lai noteiktu atlīdzināmo kaitējumu, var pārbaudīt, vai cietušās personas ir izrādījušas pienācīgu rūpību, lai izvairītos no kaitējuma vai to mazinātu, un vai cita starpā tās ir savlaicīgi izmantojušas visus to rīcībā esošos tiesību aizsardzības līdzekļus. Tomēr, lai ar EKL 43. pantu indivīdiem piešķirto tiesību izmantošana nebūtu neiespējama vai pārmērīgi grūta, iesniedzējtiesa var noteikt, vai šo tiesību aktu piemērošana, ja nepieciešams, apvienojumā ar attiecīgajiem konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu noteikumiem jebkurā gadījumā būtu novedusi pie prasītāju pamata prāvā pretenziju noraidīšanas attiecīgās dalībvalsts nodokļu administrācijā.

      (1)  OV C 182, 23.7.2005.


title: Lieta C-145/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 1999/31/EK — 14. pants — Atkritumu apglabāšana poligonos — Nebīstami atkritumi — Pastāvošo poligonu neatbilstība

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/11

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-145/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 1999/31/EK - 14. pants - Atkritumu apglabāšana poligonos - Nebīstami atkritumi - Pastāvošo poligonu neatbilstība)
   (2015/C 311/11)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Petrova un E. Sanfrutos Cano)

      Atbildētāja: Bulgārijas Republika (pārstāvji – E. Petranova un D. Drambozova)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai no 2009. gada 16. jūlija nebīstamo atkritumu apglabāšanas poligoni, kas pastāv tās teritorijā, turpinātu darboties tikai tad, ja tie atbilst Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem prasībām, Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti šīs direktīvas 14. panta a)–c) punktā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija un Bulgārijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 159, 26.5.2014.


title: Lieta T-409/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Cohausz/ITSB — Izquierdo Faces ( acopat ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme acopat — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes COPAT — Relatīvs atteikuma pamatojums — Agrāku preču zīmju faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 56. panta 2. un 3. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/61

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Cohausz/ITSB — Izquierdo Faces (“acopat”)
   (lieta T-409/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “acopat” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “COPAT” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Agrāku preču zīmju faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 56. panta 2. un 3. punkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)
   2009/C 267/107
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Helge B. Cohausz, Diseldorfa (Vācija) (pārstāvji — I. Friedhoff, pēc tam S. von Petersdorff-Campen un H. Timmann, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: José Izquierdo Faces, Bilbao (Spānija) (pārstāvis — H. Bock, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 6. septembra lēmumu lietā R 289/2006-1 par spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Helge B. Cohausz un José Izquierdo Faces.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Helge B. Cohausz atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 8, 12.1.2008.