title: Lieta C-601/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 24. septembrīPrysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-475/14 Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi/Komisija

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 24. septembrīPrysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-475/14 Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi/Komisija
      (Lieta C-601/18 P)
      (2018/C 427/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (pārstāvji: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati, advokāti)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, The Goldman Sachs Group, Inc., Pirelli & C. SpA

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu,

                  —

                  apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Alternatīvi, apelācijas sūdzības iesniedzēji lūdz Tiesu:

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka Regulas Nr. 1/2003 (1) 20. pants neliedz Komisijai ņemt vērā darbinieku visu cieto disku kriminālistikas attēlus, neizvērtējot to saturu un turpinot to pārbaudi Komisijas telpās Briselē. Normas pareiza interpretācija ir tāda, ka pārbaudes var veikt tikai uzņēmuma telpās, un Komisija var izņemt tikai to dokumentu kopijas, kurus tā ir pārbaudījusi un uzskatījusi par atbilstīgiem. Ņemot vērā iejaukšanos uzņēmumu un to darbinieku pamattiesībās, tādu praksi kā visu cieto disku kriminālistikas attēlu iegūšana nevajadzētu novirzīt uz paskaidrojošu piezīmi, kas piešķir Komisijai pilnīgu rīcības brīvību, bet tai vajadzētu būt likumīgai atbilstoši tiesiskuma principam.

                  2.

                  Papildus tam, ka Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, tā esot pārkāpusi personiskās atbildības, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principu, neņemot vērā faktu, ka atbildības noteikšana Prysmian Cavi e Sistemi, pamatojoties uz ekonomisko nepārtrauktību, ir izņēmums no normas, saskaņā ar kuru atbildība seko juridiskajai personai, kas pārvalda uzņēmumu pārkāpuma izdarīšanas laikā. Tāpat kā visi izņēmumi, tas tiek piemērots šauri un var būt pamatots tikai tad, ja ir apdraudēta konkurences normu efektivitāte. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, izslēdzot diskrimināciju šajā lietā, pamatojoties uz to, ka prettiesiskuma gadījumā nevarot būt vienlīdzības, jo atbildības, kas balstīta uz ekonomisko nepārtrauktību, noteikšana ir Komisijai piešķirta iespēja.

                  3.

                  Vispārējā tiesa nav izskatījusi uzņēmuma pirmajā instancē izvirzīto galveno argumentu, proti, ka “vietējās teritorijas” principu, ja tas pastāvētu (tas tā nav), nevarētu pamatoti piemērot visiem lēmumā minētajiem atšķirīgajiem gadījumiem un tādējādi juridiski pietiekami pierādīt, ka pastāv vienots un turpināts pārkāpums.

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot rīkojusies ultra petita un pārkāpusi uzņēmuma tiesības uz aizstāvību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. pantu un ECPAK 6. pantu, pirmajā instancē pārbaudot apelācijas sūdzības iesniedzēju septīto pamatu attiecībā uz aizliegtās vienošanās sākuma datumu. Vispārējā tiesa esot acīmredzami kļūdaini sapratusi tai iesniegtos pierādījumus un pārbaudē piemērojusi nepareizu juridisko standartu. Šī acīmredzamā pierādījumu sagrozīšana esot likusi Vispārējai tiesai izdarīt kļūdainus secinājumus un nonākt pie nepareiza juridiska secinājuma, ka Komisija 1999. gada 18. februārī varēja noteikt sākuma datumu pārkāpumam, kas ietekmēja tirdzniecību starp dalībvalstīm saskaņā ar LESD 101. pantu.

                  5.

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, ciktāl tā apstiprināja Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru projektu sadale starp Eiropas ražotājiem “Vienīgi Eiropas – (R)” konfigurācijas ietvaros attaisnoja smaguma faktora (un līdz ar to arī “iestāšanās maksas”) palielinājumu par 2 % Eiropas ražotājiem, turpretim Āzijas ražotājiem šāds palielinājums netika piemērots. No vienas puses, nav iespējams pieņemt, ka Komisijas lēmumā varētu būt konstatēts vienots un turpināts pārkāpums, pamatojoties uz vietējās teritorijas noteikumu, kas sastāv no savstarpēji atkarīgām konfigurācijām, un tajā pašā laikā pieņemt, ka aktīva iesaistīšanās vienā no tām attaisno atšķirīgu smaguma pakāpju piemērošanu dalībniekiem. Pat ja Āzijas ražotāji nebūtu aktīvi iesaistījušies apgalvotajā Eiropas sadalē, tie veicināja šo sadali līdzvērtīgā pakāpē kā Eiropas ražotāji.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-437/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. jūlijā iesniedza Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polija) – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. jūlijā iesniedza Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polija) – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

      (Lieta C-437/18)
      (2018/C 427/06)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Gliwicach

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach

         Atbildētājs: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

         Prejudiciālais jautājums

      Vai termins “dzīvesvieta” ir jāinterpretē saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) 1. panta j) punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009 (2) 11. pantu, vai arī termins “dzīvesvieta” nozīmē arī pagaidu uzturēšanos Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 1. panta k) punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2009, L 284, 1. lpp.).


title: Lieta T-554/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. septembrī – Hernández Hernández/Padome

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/89

      Prasība, kas celta 2018. gada 19. septembrī – Hernández Hernández/Padome
      (Lieta T-554/18)
      (2018/C 427/117)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Socorro Elizabeth Hernández Hernández (Karakasa, Venecuēla) (pārstāvji: F. Di Gianni un L. Giuliano, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/901 (2018. gada 25. jūnijs), ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2017/2074 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (1), un Padomes Īstenošanas Regulu (ES) 2018/899 (2018. gada 25. jūnijs), ar ko īsteno Regulu (ES) 2017/2063 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (2), ciktāl to tiesību normas attiecas uz prasītāju; un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajos tiesību aktos esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un ka tajos neesot precīzu un saskanīgu pierādījumu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar prasītājas funkcijām un lomu un neesot sniegusi precīzu un saskanīgu pierādījumu kopumu, lai pamatotu savus apgalvojumus. Prasītāja turklāt apgalvo, ka Padome neesot pienācīgi novērtējusi pierādījumus vai vismaz, ka šāds novērtējums esot acīmredzami kļūdains.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajos tiesību aktos noteiktie ierobežojošie pasākumi esot prasītājas pamattiesību uz īpašumu nepamatots un nesamērīgs ierobežojums.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2018/901 (2018. gada 25. jūnijs), ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2017/2074 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV L 160I, 25.6.2018., 12. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas Regula (ES) 2018/899 (2018. gada 25. jūnijs), ar ko īsteno Regulu (ES) 2017/2063 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā (OV L 160I, 25.6.2018., 5. lpp.).


title: Lieta C-469/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – IN/Belgische Staat

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – IN/Belgische Staat

      (Lieta C-469/18)
      (2018/C 427/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van Cassatie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IN

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam saistībā ar pievienotās vērtības nodokli jebkurā gadījumā ir pretrunā tādu pierādījumu izmantošana, kas ir tikuši iegūti, pārkāpjot Hartas 7. pantā garantētās tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, vai arī tam atbilst valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesai, kurai ir jāizlemj, vai šādu pierādījumu drīkst izmantot kā pamatu, nosakot pievienotās vērtības nodokli, ir jāveic izvērtējums, kāds tas ir aprakstīts lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 4. punktā.


title: Lieta T-699/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. novembrī – Apera Capital Master/EUIPO – Altera Capital (“APERA CAPITAL”)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/76

      Prasība, kas celta 2018. gada 26. novembrī – Apera Capital Master/EUIPO – Altera Capital (“APERA CAPITAL”)
      (Lieta T-699/18)
      (2019/C 44/101)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apera Capital Master Ltd. (St Peter Port, Gernsija) (pārstāvji: C. Schröder un A. von Alten, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Altera Capital (Luksemburga, Luksemburga)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “APERA CAPITAL” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 640 436

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 18. septembra lēmums lietā R 1091/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  nodot lietas atpakaļ izskatīšanai EUIPO;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 104. panta 1. punkta pārkāpums.

                  —

                  Prasītājas tiesību uz labu pārvaldību un taisnīgu tiesu pārkāpums.


title: Lieta T-712/18: Prasība, kas celta 2018. gada 3. decembrī – Umweltinstitut München/Komisija

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/77

      Prasība, kas celta 2018. gada 3. decembrī – Umweltinstitut München/Komisija
      (Lieta T-712/18)
      (2019/C 44/103)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Umweltinstitut München – Verein zur Erforschung und Verminderung der Umweltbelastung eV (Minhene, Vācija) (pārstāve: M. John, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2018. gada 2. oktobra atteikuma lēmumu (C(2018) 6539 final).

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 2. oktobra atteikuma lēmumu, ar kuru prasītājai galīgi tika atteikta piekļuve dokumentiem saistībā ar CETA Apvienotās komitejas pirmo sanāksmi, kas notika 2018. gada 26. un 27. martā.
      Prasības pamatošanai ir izvirzīts šāds pamats:
      LESD 15. panta 3. punkta apvienojumā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 2. pantu pārkāpums, jo atbildētājai neesot bijis tiesību saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. pantu (daļēji) atteikt piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-756/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. decembrī iesniedza Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francija) – LC, MD/easyJet Airline Co. Ltd

text:
               11.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. decembrī iesniedza Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francija) – LC, MD/easyJet Airline Co. Ltd

      (Lieta C-756/18)
      (2019/C 54/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: LC, MD

         Atbildētāja: easyJet Airline Co. Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) (turpmāk tekstā –“Regula Nr. 261/2004”), 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai atsauktos uz šīs regulas tiesību normām, pasažieriem ir jāpierāda, ka viņi bija ieradušies uz reģistrāciju?
      Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam ir pretrunā vienkāršs pieņēmums, saskaņā ar kuru nosacījums par pasažiera ierašanos uz reģistrāciju ir uzskatāms par izpildītu, ja šī pasažiera rīcībā ir apkalpojošā gaisa pārvadātāja akceptēta un reģistrēta rezervācija 2. panta g) punkta izpratnē?

         (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-762/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. decembrī iesniedza Rayonen sad Haskovo (Bulgārija) – QH/Varhoven kasatsionen sad der Republik Bulgarien

text:
               11.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. decembrī iesniedza Rayonen sad Haskovo (Bulgārija) – QH/Varhoven kasatsionen sad der Republik Bulgarien

      (Lieta C-762/18)
      (2019/C 54/16)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Rayonen sad Haskovo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: QH

         Atbildētāja: Varhoven kasatsionen sad der Republik Bulgarien

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (1) (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu un/vai judikatūru, kas paredz, ka darba ņēmējam, kuram nelikumīgi uzteikts darbs un kurš pēc tam atjaunots iepriekšējā darbā saskaņā ar tiesas spriedumu, nav tiesību saņemt apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu par laikposmu no darba uzteikuma dienas līdz dienai, kad viņš tika atjaunots iepriekšējā darbā?

                  2)

                  Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2003/88 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu un/vai judikatūru, kas paredz, ka, no jauna izbeidzot darba attiecības, šim darba ņēmējam nav tiesību saņemt finansiālu atlīdzību par neizmantotu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu par laikposmu no iepriekšējā uzteikuma dienas līdz dienai, kad viņš tika atjaunots iepriekšējā darbā?

         (1)  OV 2003, L 299, 9. lpp.


title: Apvienotās lietas C-138/17 P un C-146/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Gascogne Sack Deutschland GmbH, iepriekš Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Eiropas Komisija (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA/Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Komisija (C-146/17) (Apelācija – Prasība par zaudējumu atlīdzību – LESD 340. panta otrā daļa – Pārmērīgi ilga tiesvedība divās lietās Eiropas Savienības Vispārējā tiesā – Prasītājām iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana – Mantiskais kaitējums – Izdevumi par bankas garantiju – Cēloņsakarība – Nokavējuma procenti – Nemantisks kaitējums)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/2

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Gascogne Sack Deutschland GmbH, iepriekš Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Eiropas Komisija (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA/Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Komisija (C-146/17)
      (Apvienotās lietas C-138/17 P un C-146/17 P) (1)

      ((Apelācija - Prasība par zaudējumu atlīdzību - LESD 340. panta otrā daļa - Pārmērīgi ilga tiesvedība divās lietās Eiropas Savienības Vispārējā tiesā - Prasītājām iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana - Mantiskais kaitējums - Izdevumi par bankas garantiju - Cēloņsakarība - Nokavējuma procenti - Nemantisks kaitējums))
      (2019/C 65/02)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

      (Lieta C-138/17 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: J. Inghelram un Á.M. Almendros Manzano)

         Pārējās lietas dalībnieces: Gascogne Sack Deutschland GmbH, iepriekš Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA (pārstāvji: F. Puel un E. Durand, avocats), Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Urraca Caviedes, S. Noë un F. Erlbacher)
      (Lieta C-146/17 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA (pārstāvji: F. Puel un E. Durand, avocats)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa. (pārstāvji: J. Inghelram un Á.M. Almendros Manzano), Eiropas Komisija

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 10. janvāra sprieduma Gascogne Sack Deutschland un Gascogne/Eiropas Savienība (T-577/14, EU:T:2017:1) rezolutīvās daļas 1) punktu.

                  2)

                  Gascogne Sack Deutschland GmbH un Gascogne SA iesniegto apelācijas sūdzību lietā C-146/17 P noraidīt.

                  3)

                  Gascogne Sack Deutschland GmbH un Gascogne SA celto prasību, ciktāl tā ir vērsta uz to, lai panāktu atlīdzību 187 571 EUR apmērā par apgalvoto mantisko kaitējumu, kuru radījusi bankas garantijas izdevumu samaksa par laiku, kas pārsniedz lietas izspriešanas saprātīgu termiņu lietās, kurās pasludināti 2011. gada 16. novembra spriedumi Groupe Gascogne/Komisija (T-72/06, nav publicēts, EU:T:2011:671) un Sachsa Verpackung/Komisija (T-79/06, nav publicēts, EU:T:2011:674), noraidīt.

                  4)

                  Gascogne Sack Deutschland GmbH un Gascogne SA sedz savus, kā arī atlīdzina visus Eiropas Savienības, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, tiesāšanās izdevumus saistībā ar šīm apelācijas tiesvedībām, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

                  5)

                  Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē.

                  6)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā lietā C-138/17 P.

         (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta C-150/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Kendrion NV, Eiropas Komisija (Apelācija – Prasība par zaudējumu atlīdzību – LESD 340. panta otrā daļa – Pārmērīgi ilga tiesvedība lietā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā – Prasītājai iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana – Mantiskais kaitējums – Izdevumi par bankas garantiju – Cēloņsakarība – Nokavējuma procenti – Nemantisks kaitējums)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/3

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Kendrion NV, Eiropas Komisija
      (Lieta C-150/17 P) (1)

      ((Apelācija - Prasība par zaudējumu atlīdzību - LESD 340. panta otrā daļa - Pārmērīgi ilga tiesvedība lietā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā - Prasītājai iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana - Mantiskais kaitējums - Izdevumi par bankas garantiju - Cēloņsakarība - Nokavējuma procenti - Nemantisks kaitējums))
      (2019/C 65/03)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: J. Inghelram un E. Beysen)

         Pārējās lietas dalībnieces: Kendrion NV (pārstāvji: Y. de Vries, T. Ottervanger un E. Besselink, advocaten), Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Urraca Caviedes, S. Noë un F. Erlbacher)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 1. februāra sprieduma Kendrion/Eiropas Savienība (T-479/14, EU:T:2017:48) rezolutīvās daļas 1) punktu.

                  2)

                  Kendrion NV iesniegto pretapelācijas sūdzību noraidīt.

                  3)

                  Kendrion NV celto prasību, ciktāl tā ir vērsta uz to, lai panāktu, ka tiek atlīdzināts mantiskais kaitējums, kuru radījusi bankas garantijas izdevumu samaksa par laiku, kas pārsniedz lietas izspriešanas saprātīgu termiņu lietā, kurā pasludināts 2011. gada 16. novembra spriedums Kendrion/Komisija (T-54/06, nav publicēts, EU:T:2011:667), noraidīt.

                  4)

                  Kendrion NV sedz savus, kā arī atlīdzina visus Eiropas Savienības, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas tiesvedību, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

                  5)

                  Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē.

                  6)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Apvienotās lietas C-174/17 P un C-222/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Eiropas Komisija (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA/Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Komisija (C-222/17 P) (Apelācija – Prasība par zaudējumu atlīdzību – LESD 340. panta otrā daļa – Pārmērīgi ilga tiesvedība divās lietās Eiropas Savienības Vispārējā tiesā – Prasītājām iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana – Mantiskais kaitējums – Izdevumi par bankas garantiju – Cēloņsakarība – Nokavējuma procenti)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Eiropas Komisija (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA/Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Komisija (C-222/17 P)
      (Apvienotās lietas C-174/17 P un C-222/17 P) (1)

      ((Apelācija - Prasība par zaudējumu atlīdzību - LESD 340. panta otrā daļa - Pārmērīgi ilga tiesvedība divās lietās Eiropas Savienības Vispārējā tiesā - Prasītājām iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana - Mantiskais kaitējums - Izdevumi par bankas garantiju - Cēloņsakarība - Nokavējuma procenti))
      (2019/C 65/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

      (Lieta C-174/17 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: sākotnēji J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano un P. Giusta, vēlāk J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano)

         Pārējās lietas dalībnieces: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (pārstāvji: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt un S. Moya Izquierdo, abogados), Eiropas Komisija
      (Lieta C-222/17 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (pārstāvji: S. Moya Izquierdo un M. Troncoso Ferrer, abogados)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: sākotnēji J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano un P. Giusta, vēlāk J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano), Eiropas Komisija

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra sprieduma ASPLA un Armando Álvarez/Eiropas Savienība (T-40/15, EU:T:2017:105) rezolutīvās daļas 1) punktu.

                  2)

                  Plásticos Españoles SA (ASPLA) un Armando Álvarez SA iesniegto apelācijas sūdzību lietā C-222/17 P noraidīt.

                  3)

                  Plásticos Españoles SA (ASPLA) un Armando Álvarez SA celto prasību par zaudējumu atlīdzību, ciktāl tā vērsta uz to, lai saņemtu atlīdzību 3 495 038,66 EUR apmērā par mantisko kaitējumu, kas tām nodarīts tāpēc, ka lietās, kurās pasludināti 2011. gada 16. novembra spriedumi ASPLA/Komisija (T-76/06, nav publicēts, EU:T:2011:672) un Armando Álvarez/Komisija (T-78/06, nav publicēts, EU:T:2011:673), noraidīt.

                  4)

                  Plásticos Españoles SA (ASPLA) un Armando Álvarez SA sedz savus, kā arī atlīdzina visus Eiropas Savienības, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, tiesāšanās izdevumus saistībā ar šīm apelācijas tiesvedībām, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

                  5)

                  Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē.

                  6)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā lietā C-174/17 P.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017.

         OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta C-216/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl/Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2004/18/EK – 1. panta 5. punkts – 32. panta 2. punkts – Publiskais būvdarbu, piegādes un pakalpojumu iepirkums – Pamatnolīgumi – Klauzula par pamatnolīguma paplašināšanu attiecībā uz citām līgumslēdzējām iestādēm – Pārskatāmības princips un princips par vienlīdzīgu attieksmi pret saimnieciskās darbības subjektiem – Turpmāko publisko līgumu apjoma nenoteikšana vai noteikšana ar atsauci uz pamatnolīgumu neparakstījušo līgumslēdzēju iestāžu parastajām vajadzībām – Aizliegums)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/5

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl/Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)

      (Lieta C-216/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/18/EK - 1. panta 5. punkts - 32. panta 2. punkts - Publiskais būvdarbu, piegādes un pakalpojumu iepirkums - Pamatnolīgumi - Klauzula par pamatnolīguma paplašināšanu attiecībā uz citām līgumslēdzējām iestādēm - Pārskatāmības princips un princips par vienlīdzīgu attieksmi pret saimnieciskās darbības subjektiem - Turpmāko publisko līgumu apjoma nenoteikšana vai noteikšana ar atsauci uz pamatnolīgumu neparakstījušo līgumslēdzēju iestāžu parastajām vajadzībām - Aizliegums))
      (2019/C 65/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl

         Atbildētājas: Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)

         piedaloties: Markas Srl, ATI – Zanetti Arturo & C. Srl e in proprio, Regione Lombardia

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 5. punkts un 32. panta 2. punkta ceturtā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  pati savā un citu tādu līgumslēdzēju iestāžu vārdā, kuras pamatnolīgumā ir konkrēti norādītas, tomēr pašas tieši nepiedalās tā noslēgšanā, līgumslēdzēja iestāde drīkst rīkoties, ja vien tiek ievērotas publicitātes un tiesiskās drošības un – līdz ar to – pārskatāmības prasības, un

                  —

                  ir izslēgts, ka līgumslēdzējas iestādes, kuras nav šā pamatnolīguma parakstītājas, nenosaka to pakalpojumu apjomu, ko tās varēs prasīt, pašas slēdzot iepirkuma līgumus saskaņā ar šo pamatnolīgumu, vai arī to nosaka, ņemot vērā šo iestāžu parastās vajadzības, jo pretējā gadījumā netiktu ievēroti principi par pārskatāmību un vienlīdzīgu attieksmi pret šā pamatnolīguma noslēgšanā ieinteresētajiem saimnieciskās darbības subjektiem.

         (1)  OV C 277, 21.8.2017.


title: Lieta C-219/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)/Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Būtiskas līdzdalības iegūšana kredītiestādē – Procedūra, ko regulē Direktīva 2013/36/ES, kā arī Regulas (ES) Nr. 1024/2013 un Nr. 468/2014 – Vienots administratīvais process – Eiropas Centrālās bankas (ECB) ekskluzīvas lēmumpieņemšanas pilnvaras – Prasība, kas celta par valsts kompetentās iestādes pieņemtiem sagatavojošiem tiesību aktiem – Apgalvojums par valsts lēmumam piemītoša res judicata spēka pārkāpumu)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/6

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)/Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

      (Lieta C-219/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Būtiskas līdzdalības iegūšana kredītiestādē - Procedūra, ko regulē Direktīva 2013/36/ES, kā arī Regulas (ES) Nr. 1024/2013 un Nr. 468/2014 - Vienots administratīvais process - Eiropas Centrālās bankas (ECB) ekskluzīvas lēmumpieņemšanas pilnvaras - Prasība, kas celta par valsts kompetentās iestādes pieņemtiem sagatavojošiem tiesību aktiem - Apgalvojums par valsts lēmumam piemītoša res judicata spēka pārkāpumu))
      (2019/C 65/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)

         Atbildētāji: Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

         Piedaloties: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Banca Mediolanum SpA, Holding Italiana Quarta SpA, Fin. Prog. Italia di E. Doris & C. s.a.p.a., Sirefid SpA, Ennio Doris

         Rezolutīvā daļa

      LESD 263. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka valsts tiesas īsteno tiesiskuma kontroli attiecībā uz procesa uzsākšanas aktiem, lēmumu sagatavojošiem aktiem vai nesaistošu lēmuma priekšlikumu, kurus valsts kompetentās iestādes pieņēmušas procesā, kas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK, 22. un 23. pantā, Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību, 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 15. pantā, kā arī Eiropas Centrālās bankas Regulas (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (“VUM pamatregula”), 85.–87. pantā. Šajā ziņā nav nozīmes apstāklim, ka valsts tiesa izskata īpaša veida pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu saistībā ar valsts tiesas nolēmumam piemītoša res judicata spēka apgalvotu pārkāpumu.

         (1)  OV C 283, 28.8.2017.


title: Lieta C-367/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – S/EA, EB, EC (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Regula (EK) Nr. 510/2006 – 4. panta 2. punkta e) apakšpunkts – Regula (ES) Nr. 1151/2012 – 7. panta 1. punkta e) apakšpunkts – Ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība – Lūgums veikt grozījumus specifikācijās – Šķiņķis, kura izcelsme ir Švarcvaldē, Vācijā (“Schwarzwälder Schinken”) – Iesaiņošanas noteikumi ražošanas reģionā – Regulas (EK) Nr. 510/2006 vai Regulas (EK) Nr. 1151/2012 piemērojamība)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – S/EA, EB, EC
      (Lieta C-367/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Regula (EK) Nr. 510/2006 - 4. panta 2. punkta e) apakšpunkts - Regula (ES) Nr. 1151/2012 - 7. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība - Lūgums veikt grozījumus specifikācijās - Šķiņķis, kura izcelsme ir Švarcvaldē, Vācijā (“Schwarzwälder Schinken”) - Iesaiņošanas noteikumi ražošanas reģionā - Regulas (EK) Nr. 510/2006 vai Regulas (EK) Nr. 1151/2012 piemērojamība))
      (2019/C 65/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundespatentgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: S

         Atbildētāji: EA, EB, EC

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību 4. panta 2. punkta e) apakšpunkts, lasot kopā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1898/2006 (2006. gada 14. decembris), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 510/2006, 8. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām 7. panta 1. punkta e) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība par produkta, uz ko attiecas aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, iesaiņošanu tā ražošanas ģeogrāfiskajā apgabalā atbilstoši minētajam 4. panta 2. punkta e) apakšpunktam ir pamatota, ja tā ir uzskatāma par nepieciešamu un samērīgu līdzekli produkta kvalitātes saglabāšanai un tā izcelsmes garantēšanai vai lai nodrošinātu aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes specifikāciju izpildes kontroli. Valsts tiesai ir jāizvērtē, vai šo prasību pietiekami pamato kāds no iepriekš minētajiem iemesliem saistībā ar aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi “Schwarzwälder Schinken”.

         (1)  OV C 293, 4.9.2017.


title: Lieta C-374/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt B/A-Brauerei (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – LESD 107. panta 1. punkts – Nekustamā īpašuma iegādes nodoklis – Atbrīvojums – Nekustamā īpašuma nodošana, kas notikusi konkrētu sabiedrību grupu ietvaros veiktas reorganizācijas dēļ – Jēdziens “valsts atbalsts” – Selektivitātes kritērijs – Attaisnojums)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/8

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt B/A-Brauerei

      (Lieta C-374/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - LESD 107. panta 1. punkts - Nekustamā īpašuma iegādes nodoklis - Atbrīvojums - Nekustamā īpašuma nodošana, kas notikusi konkrētu sabiedrību grupu ietvaros veiktas reorganizācijas dēļ - Jēdziens “valsts atbalsts” - Selektivitātes kritērijs - Attaisnojums))
      (2019/C 65/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Finanzamt B

         Atbildētāja: A-Brauerei

         piedaloties: Bundesministerium der Finanzen

         Rezolutīvā daļa

      LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda nodokļu priekšrocība, kāda ir pamatlietā – kuru veido atbrīvojums no nodokļa par nekustamā īpašuma iegādi tāda īpašuma nodošanas gadījumā, kas notikusi reorganizācijas rezultātā tikai starp vienas grupas sabiedrībām, kuras saista dalība kapitālā vismaz 95 % apmērā minimālā un nepārtrauktā piecu gadu laikposmā pirms šī darījuma un piecus gadus pēc tā – neatbilst šajā normā noteiktajam attiecīgās priekšrocības selektivitātes kritērijam.

         (1)  OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta C-385/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Arbeitsgericht Verden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Darba laika organizēšana – Direktīva 2003/88/EK – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – 7. panta 1. punkts – Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram koplīgumā ir ļauts paredzēt ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma atlīdzības aprēķināšanas nolūkā ņemt vērā saīsināta darba laika periodus – Interpretējošu spriedumu iedarbība laikā)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/10

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Arbeitsgericht Verden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.

      (Lieta C-385/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Darba laika organizēšana - Direktīva 2003/88/EK - Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu - 7. panta 1. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram koplīgumā ir ļauts paredzēt ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma atlīdzības aprēķināšanas nolūkā ņemt vērā saīsināta darba laika periodus - Interpretējošu spriedumu iedarbība laikā))
      (2019/C 65/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Arbeitsgericht Verden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Torsten Hein

         Atbildētāja: Albert Holzkamm GmbH & Co.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, atbilstoši kuram ikgadējā atvaļinājuma atlīdzības aprēķina nolūkos koplīgumā var noteikt, ka ir jāņem vērā darba samaksas samazinājumi, kas radušies tādēļ, ka aprēķina laikposmā ir bijušas dienas, kurās saīsināta darba laika dēļ faktisks darbs nav veikts, kā rezultātā darba ņēmējs minimālajā ikgadējā atvaļinājuma laikā, uz ko tam ir tiesības atbilstoši minētā 7. panta 1. punktam, saņem ikgadējā atvaļinājuma atlīdzību, kas ir mazāka par parasto atlīdzību, ko tas saņem darba laikposmos. Iesniedzējtiesai valsts tiesiskais regulējums, pēc iespējas ievērojot Direktīvas 2003/88 tekstu un mērķi, ir jāinterpretē tā, lai ikgadējā atvaļinājuma atlīdzība, kas darba ņēmējiem tiek izmaksāta, pamatojoties uz minētajā 7. panta 1. punktā paredzēto minimālo atvaļinājumu, nebūtu zemāka par vidējo parasto atlīdzību, ko tie saņem faktiskā darba veikšanas laikposmos.

                  2)

                  Šī sprieduma iedarbība laikā nav jāierobežo un Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā, ja valsts tiesas, pamatodamās uz valsts tiesībām, aizsargā darba devēju tiesisko paļāvību uz tādas augstāku instanču valsts tiesu judikatūras paturēšanu spēkā, kurā ir apstiprināta Koplīgumā būvniecības nozarē ietverto noteikumu par apmaksātu atvaļinājumu likumība.

         (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Apvienotās lietas C-412/17 un C-474/17: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesrepublik Deutschland/Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Regula (EK) Nr. 562/2006 – Kopienas Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) – 20. un 21. pants – Robežkontroles atcelšana pie Šengenas zonas iekšējām robežām – Pārbaudes dalībvalsts teritorijas iekšienē – Pasākumi ar robežpārbaudēm līdzvērtīgu iedarbību – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru maršrutus, kas šķērso Šengenas zonu, apkalpojošam autobusu ceļojumu operatoram ir noteikts pienākums veikt pasažieru pasu un uzturēšanās atļauju kontroli – Sankcija – Brīdinājums par soda maksājuma piemērošanu)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/11

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesrepublik Deutschland/Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)
      (Apvienotās lietas C-412/17 un C-474/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (EK) Nr. 562/2006 - Kopienas Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) - 20. un 21. pants - Robežkontroles atcelšana pie Šengenas zonas iekšējām robežām - Pārbaudes dalībvalsts teritorijas iekšienē - Pasākumi ar robežpārbaudēm līdzvērtīgu iedarbību - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru maršrutus, kas šķērso Šengenas zonu, apkalpojošam autobusu ceļojumu operatoram ir noteikts pienākums veikt pasažieru pasu un uzturēšanās atļauju kontroli - Sankcija - Brīdinājums par soda maksājuma piemērošanu))
      (2019/C 65/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesrepublik Deutschland

         Atbildētājas: Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)

         Rezolutīvā daļa

      LESD 67. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 610/2013 (2013. gada 26. jūnijs), 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ikvienam maršrutu autobusu pārvadājumu uzņēmumam, kas nodrošina regulārus starptautisko pārvadājumu pakalpojumus Šengenas zonas iekšienē ar galamērķi šīs dalībvalsts teritorijā, ir noteikts pienākums pirms iekšējās robežas šķērsošanas veikt pasažieru pasu un uzturēšanās atļauju kontroli, lai novērstu tādu trešo valstu valstspiederīgo pārvadāšanu uz valsts teritoriju, kam nav šo ceļošanas dokumentu, un ar kuru nolūkā likt ievērot šo kontroles pienākumu policijas iestādēm ir atļauts pieņemt lēmumu aizliegt šādus pārvadājumus, brīdinot par soda maksājumu piemērošanu, attiecībā uz transporta uzņēmumiem, par ko ir konstatēts, ka tie ir šajā teritorijā nogādājuši trešo valstu valstspiederīgos, kuriem nav minēto ceļošanas dokumentu.

         (1)  OV C 330, 2.10.2017.

         OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-414/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AREX CZ a.s./Odvolací finanční ředitelství (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) un iii) punkts – 3. panta 1. punkts – Akcīzes preču iegādes Kopienas iekšienē – 138. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts – Piegādes Kopienas iekšienē – Vienota pārvadājuma ietvaros veikti ķēdes darījumi – Pārvadājuma attiecināšana – Pārvadājums atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā – Ietekme uz iegādes Kopienas iekšienē kvalifikāciju)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/11

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AREX CZ a.s./Odvolací finanční ředitelství

      (Lieta C-414/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) un iii) punkts - 3. panta 1. punkts - Akcīzes preču iegādes Kopienas iekšienē - 138. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts - Piegādes Kopienas iekšienē - Vienota pārvadājuma ietvaros veikti ķēdes darījumi - Pārvadājuma attiecināšana - Pārvadājums atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā - Ietekme uz iegādes Kopienas iekšienē kvalifikāciju))
      (2019/C 65/13)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AREX CZ a.s.

         Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta iii) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir piemērojams akcīzes preču iegādēm Kopienas iekšienē, par kurām akcīzes nodoklis ir iekasējams šo preču nosūtīšanas vai pārvadājuma galamērķa dalībvalsts teritorijā un ko ir veicis nodokļa maksātājs, kura citām iegādēm nepiemēro pievienotās vērtības nodokli saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punktu.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta iii) punkts ir interpretējams tādējādi, ka, pastāvot tādu secīgu darījumu ķēdei, saistībā ar kuriem ir noticis tikai viens akcīzes preču pārvadājums Kopienas iekšienē atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā, iegāde, ko ir veicis uzņēmējs, kuram ir jāmaksā akcīzes nodoklis šo preču nosūtīšanas vai pārvadājuma galamērķa dalībvalstī, nevar tikt kvalificēta kā iegāde Kopienas iekšienē, par ko ir jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis saskaņā ar šo tiesību normu, ja šo pārvadājumu nevar attiecināt uz šo iegādi.

                  3)

                  Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkts ir interpretējams tādējādi, ka, pastāvot tādu secīgu iegāžu ķēdei, kuras attiecas uz tām pašām akcīzes precēm un saistībā ar kurām ir noticis tikai viens šo preču pārvadājums Kopienas iekšienē atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā, tas, ka šīs preces tiek pārvadātas šajā režīmā, nav noteicošs apstāklis, lai noskaidrotu, uz kuru iegādi pārvadājums ir jāattiecina, lai saskaņā ar šo tiesību normu tai piemērotu pievienotās vērtības nodokli.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Lieta C-492/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Landgericht Tübingen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Südwestrundfunk/Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – LESD 107. panta 1. punkts – LESD 108. panta 3. punkts – Sabiedriskās raidorganizācijas – Finansējums – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru visām pilngadīgajām personām, kuru valdījumā valsts teritorijā ir mājoklis, ir pienākums veikt maksājumu sabiedriskajām raidorganizācijām)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/13

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Landgericht Tübingen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Südwestrundfunk/Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte

      (Lieta C-492/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - LESD 107. panta 1. punkts - LESD 108. panta 3. punkts - Sabiedriskās raidorganizācijas - Finansējums - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru visām pilngadīgajām personām, kuru valdījumā valsts teritorijā ir mājoklis, ir pienākums veikt maksājumu sabiedriskajām raidorganizācijām))
      (2019/C 65/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Tübingen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Südwestrundfunk

         Atbildētāji: Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108.] panta piemērošanai, 1. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas izmaiņas dalībvalsts sabiedriskās apraides finansēšanas shēmā kā pamatlietā aplūkotais grozījums, ar kuru audiovizuālā abonentmaksa, ar ko apliek valdījumā esošu uztvērējaparatūru, tiek aizstāta ar audiovizuālās licences maksu, ar ko apliek apdzīvotu mājokli vai izmantotu saimnieciskās darbības veikšanas vietu, šī noteikuma izpratnē nav uzskatāmas par pastāvoša atbalsta izmaiņām, par kurām ir jāziņo Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu.

                  2)

                  LESD 107. un 108. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru sabiedriskai raidorganizācijai, atkāpjoties no vispārējiem noteikumiem, tiek uzticētas pilnvaras pašai piespiedu kārtā piedzīt nesamaksātos audiovizuālās licences maksas parādus.

         (1)  OV C 402, 27.11.2017.


title: Lieta C-493/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 11. decembra spriedums (Bundesverfassungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko uzsākuši Heinrich Weiss u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Ekonomikas un monetārā politika – Eiropas Centrālās bankas Lēmums (ES) 2015/774 – Spēkā esamība – Otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programma – LESD 119. un 127. pants – ECB un Eiropas Centrālo banku sistēmas pilnvaras – Cenu stabilitātes saglabāšana – Samērīgums – LESD 123. pants – Eurozonas dalībvalstu monetārās finansēšanas aizliegums)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/14

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 11. decembra spriedums (Bundesverfassungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko uzsākuši Heinrich Weiss u.c.
      (Lieta C-493/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Ekonomikas un monetārā politika - Eiropas Centrālās bankas Lēmums (ES) 2015/774 - Spēkā esamība - Otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programma - LESD 119. un 127. pants - ECB un Eiropas Centrālo banku sistēmas pilnvaras - Cenu stabilitātes saglabāšana - Samērīgums - LESD 123. pants - Eurozonas dalībvalstu monetārās finansēšanas aizliegums))
      (2019/C 65/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverfassungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Heinrich Weiss, Jürgen Heraeus, Patrick Adenauer, Bernd Lucke, Hans-Olaf Henkel, Joachim Starbatty, Bernd Kölmel, Ulrike Trebesius, Peter Gauweiler, Johann Heinrich von Stein, Gunnar Heinsohn, Otto Michels, Reinhold von Eben-Worlée, Michael Göde, Dagmar Metzger, Karl-Heinz Hauptmann, Stefan Städter, Markus C. Kerber

         Piedaloties: Bundesregierung, Bundestag, Deutsche Bundesbank

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pirmā līdz ceturtā prejudiciālā jautājuma pārbaudē nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Eiropas Centrālās bankas Lēmuma (ES) 2015/774 (2015. gada 4. marts) par otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programmu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Centrālās bankas Lēmumu (ES) 2017/100 (2017. gada 11. novembris), spēkā esamību.

                  2)

                  Piektais prejudiciālais jautājums ir nepieņemams.

         (1)  OV C 402, 27.11.2017.


title: Lieta C-514/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Cour d'appel de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kurš izdots attiecībā uz Marin-Simion Sut (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesiskā sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2002/584/TI – Eiropas apcietināšanas orderis – 4. panta 6. punkts – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildes pamats – Noziedzīgs nodarījums, kas ir pamatā brīvības atņemšanas soda piespriešanai izsniegšanas valstī un kas izpildes valstī ir sodāms vienīgi ar naudas sodu)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/14

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedums (Cour d'appel de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kurš izdots attiecībā uz Marin-Simion Sut

      (Lieta C-514/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesiskā sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas orderis - 4. panta 6. punkts - Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildes pamats - Noziedzīgs nodarījums, kas ir pamatā brīvības atņemšanas soda piespriešanai izsniegšanas valstī un kas izpildes valstī ir sodāms vienīgi ar naudas sodu))
      (2019/C 65/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d'appel de Liège

         Pamatlietas puses

         Marin-Simion Sut

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), 4. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja – kā tas ir pamatlietā – persona, uz kuru attiecas Eiropas apcietināšanas orderis, kas izsniegts, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, dzīvo izpildes dalībvalstī un tai ir ģimenes, sociālās un nodarbinātības saites ar to, izpildes tiesu iestāde var tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar minētās personas sociālo rehabilitāciju, atteikties izpildīt šo orderi pat tad, ja noziedzīgais nodarījums, uz kura pamata ir izsniegts minētais orderis, saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesību aktiem ir sodāms vienīgi naudas sodu, ja saskaņā ar šīm pašām valsts tiesībām šis apstāklis nav šķērslis šajā dalībvalstī faktiski izpildīt pieprasītajai personai piespriesto brīvības atņemšanas sodu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta C-530/17 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums – Mykola Yanovych Azarov/Eiropas Savienības Padome (Apelācija – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā – Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja uzvārda iekļaušana – Trešās valsts iestādes lēmums – Padomes pienākums pārbaudīt, ka šis lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/15

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums – Mykola Yanovych Azarov/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-530/17 P) (1)

      ((Apelācija - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāja uzvārda iekļaušana - Trešās valsts iestādes lēmums - Padomes pienākums pārbaudīt, ka šis lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā))
      (2019/C 65/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mykola Yanovych Azarov (pārstāji: G. Lansky un A. Egger, Rechtsanwälte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix un F. Naert)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūlija spriedumu Azarov/Padome (T-215/15, EU:T:2017:479).

                  2)

                  Atcelt Padomes Lēmumu 2015/364/KĀDP (2015. gada 5. oktobris), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2015/357 (2015. gada 5. marts), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz Mykola Yanovych Azarov.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 374, 6.11.2017.


title: Lieta C-552/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Īpašs režīms ceļojumu aģentūrām – Brīvdienu mājokļa, kas īrēts no citiem nodokļa maksātājiem, nodrošināšana – Papildpakalpojumi – Galvenā pakalpojuma vai papildpakalpojuma raksturs – Samazinātās nodokļa likmes – Izmitināšana, ko ceļojumu aģentūra veic savā vārdā)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/16

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften

      (Lieta C-552/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Nodokļu tiesību aktu saskaņošana - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Īpašs režīms ceļojumu aģentūrām - Brīvdienu mājokļa, kas īrēts no citiem nodokļa maksātājiem, nodrošināšana - Papildpakalpojumi - Galvenā pakalpojuma vai papildpakalpojuma raksturs - Samazinātās nodokļa likmes - Izmitināšana, ko ceļojumu aģentūra veic savā vārdā))
      (2019/C 65/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Alpenchalets Resorts GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 306.–310. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāpēc vien, ka ceļojumu aģentūra nodrošina brīvdienu mājokli, kurš noīrēts no citiem nodokļa maksātājiem, vai ka šāds brīvdienu mājoklis tiek nodrošināts, vienlaikus sniedzot papildinošus pakalpojumus, neatkarīgi no tā, cik nozīmīgi ir šie papildinošie pakalpojumi, katrs no minētajiem ir vienots pakalpojums, uz kuru attiecas īpašais režīms ceļojumu aģentūrām.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 98. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ceļojumu aģentūru veiktai pakalpojumu sniegšanai, ko veido brīvdienu mītņu nodrošināšana, uz kuru attiecas šīs direktīvas 307. pants, nevar tikt piemērota samazināta likme vai kāda no samazinātajām likmēm, kas minētas pirmajā norādītajā normā.

         (1)  OV C 437, 18.12.2017.


title: Lieta C-572/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Imran Syed (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – 4. panta 1. punkts – Izplatīšanas tiesības – Pārkāpums – Tirdzniecībai paredzētās preces, kas satur ar autortiesībām aizsargātus motīvus – Uzglabāšana tirdzniecības nolūkos – No tirdzniecības vietas nošķirta noliktava)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/16

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Imran Syed

      (Lieta C-572/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - 4. panta 1. punkts - Izplatīšanas tiesības - Pārkāpums - Tirdzniecībai paredzētās preces, kas satur ar autortiesībām aizsargātus motīvus - Uzglabāšana tirdzniecības nolūkos - No tirdzniecības vietas nošķirta noliktava))
      (2019/C 65/20)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Högsta domstolen

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

         Imran Syed

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka komersanta veikta tādu preču glabāšana, uz kurām ir izvietoti glabāšanas dalībvalstī ar autortiesībām aizsargāti motīvi, var veidot ekskluzīvo izplatīšanas tiesību, kā tās definētas šajā tiesību normā, aizskārumu, ja šis komersants bez šo autortiesību īpašnieka atļaujas veikalā pārdod preces, kas ir identiskas glabātām precēm, ar nosacījumu, ka glabātās preces patiešām ir paredzēts pārdot tās dalībvalsts teritorijā, kurā šis motīvs ir aizsargāts ar autortiesībām. Attālums no glabāšanas vietas līdz pārdošanas vietai pats par sevi nevar būt izšķirošais elements, nosakot, vai glabātās preces ir paredzētas pārdošanai šīs dalībvalsts teritorijā.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Lieta C-667/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Francesca Cadeddu/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 1083/2006 – 2. panta 4. punkts – Jēdziens “atbalsta saņēmējs” – 80. pants – Aizliegums veikt atvilkumus vai ieturējumus no izmaksātajām summām – Cita īpaša maksa vai līdzvērtīgs maksājums – Jēdziens – Eiropas Sociālā fonda līdzfinansēta studiju stipendija – Pielīdzināšana ienākumiem no algota darba – Ieturējums, pamatojoties uz ienākumu nodokļa avansa maksājumu, kam pieskaitīti reģionālie un vietējie papildnodokļi)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/17

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Francesca Cadeddu/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

      (Lieta C-667/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1083/2006 - 2. panta 4. punkts - Jēdziens “atbalsta saņēmējs” - 80. pants - Aizliegums veikt atvilkumus vai ieturējumus no izmaksātajām summām - Cita īpaša maksa vai līdzvērtīgs maksājums - Jēdziens - Eiropas Sociālā fonda līdzfinansēta studiju stipendija - Pielīdzināšana ienākumiem no algota darba - Ieturējums, pamatojoties uz ienākumu nodokļa avansa maksājumu, kam pieskaitīti reģionālie un vietējie papildnodokļi))
      (2019/C 65/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Francesca Cadeddu

         Atbildētāji: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (2006. gada 11. jūlijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999, 80. pants, lasot to kopā ar šīs regulas 2. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts nodokļu tiesiskais regulējums kā pamatlietā, atbilstoši kuram fizisko personu ienākumu nodoklis ir piemērojams summām, ko šīm personām kā studiju stipendijas piešķīrusi attiecīgās darbības programmas vadošās iestādes izraudzīta valsts struktūra minētās regulas 2. panta 3. punkta izpratnē un kas ir finansētas no Eiropas struktūrfondiem.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-17/18: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Tribunalul Mureş (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Virgil Mailat, Delia Elena Mailat, Apcom Select SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 19. un 29. pants, kā arī 135. panta 1. punkta l) apakšpunkts – Visu aktīvu vai to daļas nodošana – Nekustamo īpašumu izīrēšanas atbrīvojums no nodokļa – Īres līgums par komerciālai izmantošanai paredzētu nekustamu īpašumu un šādai izmantošanai vajadzīgu kustamu mantu – Ar nekustamu īpašumu saistīti pakalpojumi, par kuriem ir atskaitīts PVN – Trūkumu novēršana)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/18

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Tribunalul Mureş (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Virgil Mailat, Delia Elena Mailat, Apcom Select SA

      (Lieta C-17/18) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 19. un 29. pants, kā arī 135. panta 1. punkta l) apakšpunkts - Visu aktīvu vai to daļas nodošana - Nekustamo īpašumu izīrēšanas atbrīvojums no nodokļa - Īres līgums par komerciālai izmantošanai paredzētu nekustamu īpašumu un šādai izmantošanai vajadzīgu kustamu mantu - Ar nekustamu īpašumu saistīti pakalpojumi, par kuriem ir atskaitīts PVN - Trūkumu novēršana))
      (2019/C 65/22)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Mureş

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

         Virgil Mailat, Delia Elena Mailat, Apcom Select SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Jēdziens “visu aktīvu vai to daļas nodošana” Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 19. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neattiecas uz darījumu, ar kuru komercdarbībai ekspluatēts nekustamais īpašums tiek izīrēts ar visiem inventāra priekšmetiem un patēriņa precēm, kas saistīti ar šo ekspluatāciju, pat ja īrnieks šo darbību turpina ar tādu pašu nosaukumu.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta l) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums par nekustamā īpašuma, kurš tika izmantots kā komerctelpas, kā arī šai ekspluatācijā vajadzīgā restorāna inventāra un patēriņa preču īri ir vienots pakalpojums, kurā nekustamā īpašuma īre ir galvenais pakalpojums.

         (1)  OV C 123, 9.4.2018.


title: Lieta C-51/18: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkts – Administratīvā prakse, ko veido PVN piemērošana atlīdzībai, kas pienākas mākslas oriģināldarba autoram par tālākpārdošanas tiesībām)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/18

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
      (Lieta C-51/18) (1)

      ((Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkts - Administratīvā prakse, ko veido PVN piemērošana atlīdzībai, kas pienākas mākslas oriģināldarba autoram par tālākpārdošanas tiesībām))
      (2019/C 65/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: N. Gossement un B.-R. Killmann)

         Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvis: G. Hesse)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Paredzot, ka atlīdzība par tālākpārdošanas tiesībām, kas maksājama mākslas oriģināldarba autoram, ir apliekama ar pievienotās vērtības nodokli, Austrijas Republika nav izpildījusi Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-621/18: Tiesas (plēnums) 2018. gada 10. decembra spriedums (Court of Session (Scotland), Edinburgh (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Andy Wightman u.c./Secretary of State for Exiting the European Union (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LES 50. pants – Dalībvalsts paziņojums par savu nodomu izstāties no Eiropas Savienības – Paziņojuma sekas – Tiesības vienpusēji atsaukt paziņojumu – Nosacījumi)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/19

      Tiesas (plēnums) 2018. gada 10. decembra spriedums (Court of Session (Scotland), Edinburgh (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Andy Wightman u.c./Secretary of State for Exiting the European Union

      (Lieta C-621/18) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LES 50. pants - Dalībvalsts paziņojums par savu nodomu izstāties no Eiropas Savienības - Paziņojuma sekas - Tiesības vienpusēji atsaukt paziņojumu - Nosacījumi))
      (2019/C 65/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Session (Scotland), Edinburgh

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Andy Wightman u.c.

         Atbildētājs: Secretary of State for Exiting the European Union

         Piedaloties: Chris Leslie, Tom Brake

         Rezolutīvā daļa

      LES 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja dalībvalsts atbilstoši šim pantam ir paziņojusi Eiropadomei par savu nodomu izstāties no Eiropas Savienības, šis pants šai dalībvalstij līdz brīdim, kamēr nav stājies spēkā izstāšanās līgums, kas noslēgts starp šo dalībvalsti un Savienību, vai, ja šāda līguma nav, kamēr nav beidzies šī paša panta 3. punktā paredzētais divu gadu termiņš, kas eventuāli pagarināts atbilstoši šim punktam, atļauj vienpusēji, nepārprotami un bez nosacījumiem atsaukt šo paziņojumu rakstveidā, adresējot to Eiropas Padomei, pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi lēmumu par atsaukšanu saskaņā ar savām konstitucionālajām prasībām. Šādas atsaukšanas mērķis ir apstiprināt attiecīgās dalībvalsts piederību Eiropas Savienībai bez izmaiņām attiecībā uz tās kā dalībvalsts statusu, un minētā atsaukšana izbeidz izstāšanās procesu.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-370/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. jūnijā iesniedza Tribunalul de Arbitraj Instituţionalizat Galaţi (Rumānija) – Uniunea Naţională a Barourilor din România/Marcel – Vasile Holunga

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. jūnijā iesniedza Tribunalul de Arbitraj Instituţionalizat Galaţi (Rumānija) – Uniunea Naţională a Barourilor din România/Marcel – Vasile Holunga

      (Lieta C-370/18)
      (2019/C 65/25)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul de Arbitraj Instituţionalizat Galaţi

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Uniunea Naţională a Barourilor din România

         Atbildētājs: Marcel – Vasile Holunga

      Ar 2018. gada13. decembra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) ir atzinusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-408/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. jūnijā Senetic S.A iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 24. aprīļa spriedumu lietā T-207/17 Senetic/EUIPO

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. jūnijāSenetic S.A iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 24. aprīļa spriedumu lietā T-207/17 Senetic/EUIPO

      (Lieta C-408/18 P)
      (2019/C 65/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Senetic S.A. (pārstāvis: M. Krekora, advokāts)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, HP Hewlett Packard Group LLC

      Tiesa (desmitā palāta) ar 2018. gada 13. decembra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-409/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. jūnijā Senetic S.A iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 24. aprīļa spriedumu lietā T-208/17 Senetic/EUIPO

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. jūnijāSenetic S.A iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 24. aprīļa spriedumu lietā T-208/17 Senetic/EUIPO

      (Lieta C-409/18 P)
      (2019/C 65/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Senetic S.A. (pārstāvis: M. Krekora, advokāts)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, HP Hewlett Packard Group LLC

      Tiesa (desmitā palāta) ar 2018. gada 13. decembra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-533/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 14. augustā Emcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-165/17 Emcur/EUIPO

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 14. augustāEmcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-165/17 Emcur/EUIPO

      (Lieta C-533/18 P)
      (2019/C 65/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Emcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH (pārstāvis: K. Bröcker, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Tiesa (desmitā palāta) ar 2019. gada 8. janvāra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-634/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. oktobrī iesniedza Sąd Rejonowy w Słupsku (Polija) – kriminālprocess pret JI

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. oktobrī iesniedza Sąd Rejonowy w Słupsku (Polija) – kriminālprocess pret JI
      (Lieta C-634/18)
      (2019/C 65/29)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy w Słupsku

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      JI

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesību norma, kas ir norādīta Padomes Pamatlēmuma 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā (1) 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, skatot kopā ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ir jāsaprot tādējādi, ka šī tiesību norma neliedz valsts tiesai veikt jēdziena “liels daudzums narkotisko vielu” interpretāciju katrā individuālā vērtējumā, un šis novērtējums neprasa piemērot jebkādu objektīvu kritēriju, it īpaši tas neprasa noskaidrot, ka likumpārkāpējs glabā narkotikas ar mērķi veikt minētā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās darbības, proti, ražošanai, piedāvāšanai, piedāvāšanai pārdošanai, izplatīšanai, starpniecībai, piegādei ar jebkādiem noteikumiem?

                  2)

                  Vai tiesību aizsardzības tiesā līdzekļi, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu Pamatlēmumā 2004/757/TI, it īpaši šā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, skatot kopā ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, iekļauto Savienību tiesību normu efektivitāti un lietderību tiktāl, ciktāl Polijas Likums par narkomānijas apkarošanu nesatur precīzu formulējumu, kas attiecas uz lielu daudzumu narkotikas un atstāj šo jautājumu tiesas sastāva interpretācijai konkrētā lietā tā saucamās tiesnešu novērtējuma brīvības ietvaros – ir pietiekami, lai nodrošinātu Polijas pilsoņiem efektīvu aizsardzību, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā?

                  3)

                  Vai valsts tiesību norma, kas ir iekļauta Likuma par narkomānijas apkarošanu 62. panta 2. punktā, atbilst Savienības tiesību aktiem, it īpaši Pamatlēmuma 2004/757/TI 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, skatot kopā ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, minētajai tiesību normai, un ja tas tā ir, vai Polijas valsts tiesu pieņemtajai liela daudzuma psihotropo un narkotisko vielu jēdziena interpretācijai nav pretrunā Savienības tiesību norma, saskaņā ar kuru pie bargākas kriminālatbildības ir saucama persona, kas ir izdarījusi noziedzīgu nodarījumu, proti liela daudzuma narkotiku glabāšanu ar mērķi veikt darbības, kas ir minētas Pamatlēmuma 2004/757/TI 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā?

                  4)

                  Vai Likuma par narkomānijas apkarošanu 62. panta 2. punkts, ar ko paredz bargāku kriminālatbildību par noziedzīgu nodarījumu, proti, par liela daudzuma psihotropo vielu un narkotisko vielu glabāšanu, Polijas valsts tiesu interpretācijas izpratnē nav pretrunā ar vienlīdzības un nediskriminācijas principu (Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 14. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22.–21. pants, skatot kopā ar Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 1. punktu)?

         (1)  OV L 335, 8. lpp.


title: Lieta C-671/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Sąd Rejonowy w Chełmnie (Polija) – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)/ZP

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Sąd Rejonowy w Chełmnie (Polija) – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)/ZP
      (Lieta C-671/18)
      (2019/C 65/30)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy w Chełmnie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

         Atbildētājs: ZP

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Pamatlēmuma 2005/214/TI (2005. gada 24. februāris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām (1) redakcijas, kura grozīta ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris) (2) (turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2005/214/TI”), 7. panta 2. punkta i) apakšpunkta iii) punkts un 20. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj tiesai atteikties izpildīt izdevējas valsts iestādes, kas nav tiesa, lēmumu, ja ir konstatēts, ka lēmuma izsniegšana ir notikusi, pārkāpjot puses tiesības efektīvi aizstāvēt savas tiesības tiesā?

                  2)

                  It sevišķi, vai atteikšanas pamats var būt konstatējums, ka, neskatoties uz izdevējā valstī spēkā esošajām izsniegšanas procedūrām un pārsūdzības termiņiem attiecībā uz lēmumu, par kuru ir runa Pamatlēmuma 2005/214/TI 1. panta a) punkta ii) un iii) apakšpunktā, pusei, kura dzīvo lēmuma izpildes valstī, pirmstiesas procesā nebija nodrošināta reāla un efektīva tiesību aizsardzība nepietiekamā termiņa dēļ, lai atbilstoši reaģētu uz paziņojumu par sankcijas uzlikšanu?

                  3)

                  Vai saskaņā ar Pamatlēmuma 2005/214/TI 3. panta noteikumiem tiesiskās aizsardzības apjoms, kas ir atzīts personām, attiecībā uz kurām ir jāpiemēro finansiāla sankcija, var būt atkarīgs no tā, vai finansiāla sankcija tiek uzlikta administratīvā procesā, administratīva pārkāpuma procesā vai kriminālprocesā?

                  4)

                  Vai, ņemot vērā Pamatlēmumā 2005/214/TI, tostarp tā 3. pantā noteiktos mērķus un principus, ir izpildāmi ārpustiesas iestādes lēmumi, kas izdoti, pamatojoties uz lēmuma izdevējas valsts tiesību noteikumiem, kur atbildību par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem uzliek personai, uz kuru ir reģistrēts transportlīdzeklis, proti, lēmumi, kas izdoti, pamatojoties tikai uz pārrobežu transportlīdzekļu reģistrācijas datu apmaiņas sistēmas ietvaros iegūto informāciju, bez jebkādas izmeklēšanas procedūras šajā lietā, tostarp faktiska pārkāpuma izdarītāja noskaidrošanas?

         (1)  OV L 76, 16. lpp.

         (2)  Padomes Pamatlēmums 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), ar ko groza Pamatlēmumus 2002/584/TI, 2005/214/TI, 2006/783/TI, 2008/909/TI un 2008/947/TI, tādējādi stiprinot personu procesuālās tiesības un veicinot savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz aizmuguriskiem nolēmumiem (OV L 81, 24. lpp.).


title: Lieta C-708/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – TK/Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – TK/Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA

      (Lieta C-708/18)
      (2019/C 65/31)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TK

         Atbildētāja: Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. un 52. pants un Direktīvas 95/46/EK (1) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi 7. panta f) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu kā pamatlietā aplūkojamā, proti, Likuma Nr. 677/2001 5. panta 2. punkts un ANSPDCP (Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal) [Valsts iestāde, kas uzrauga personas datu apstrādi] Lēmuma Nr. 52/2012 6. pants, kas paredz iespēju izmantot videonovērošanu, lai garantētu personu, mantas un vērtslietu drošību un aizsardzību un lai īstenotu likumīgas intereses, bez attiecīgās personas piekrišanas?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. un 52. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību un brīvību ierobežošana ar videonovērošanas starpniecību atbilst samērīguma principam, apmierina prasību, ka tā ir “nepieciešama” un “patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības”, ja pārzinis var veikt citus pasākumus attiecīgo likumīgo interešu aizsardzībai?

                  3)

                  Vai Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi 7. panta f) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par apstrādi atbildīgās personas “likumīgajām interesēm” ir jābūt pierādītām, esošām un efektīvām apstrādes brīdī?

                  4)

                  Vai Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apstrāde (videonovērošana) ir pārmērīga un neatbilstoša, ja pārzinis var veikt citus pasākumus attiecīgo likumīgo interešu aizsardzībai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.).


title: Lieta C-731/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. novembrī Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-737/14 Vnesheconombank (VEB)/Padome

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. novembrīBank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-737/14 Vnesheconombank (VEB)/Padome
      (Lieta C-731/18 P)
      (2019/C 65/33)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) (pārstāvji: J. Viñals Camallonga un J. Iriarte Ángel, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-737/14;

                  —

                  galīgi izspriest šo lietu, apmierinot prasījumus, ko tagad apelācijas sūdzību iesniegusī prasītāja bija cēlusi pirmajā instancē, proti, atcelt 2014. gada 31. jūlija Lēmuma 2014/512/KĀDP (1) 1. pantu, 2014. gada 31. jūlija Regulas (ES) Nr. 833/2014 (2) 5. pantu, jauno minētā lēmuma 1. pantu 2014. gada 8. septembra Lēmuma 2014/659/KĀDP (3) redakcijā un jauno minētās regulas 5. pantu 2014. gada 8. septembra Regulas (ES) Nr. 960/2014 (4) redakcijā, ciktāl tie attiecas uz VEB, un izslēgt prasītājas nosaukumu no minētajās tiesību normās paredzētajiem pielikumiem, kuros tas ir ietverts;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt abās instancēs radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus apelācijas pamatus:

                  1.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo spriedumā ir kļūdaini apgalvots, ka Padome esot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.

                  2.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo spriedumā ir kļūdaini apgalvots, ka neesot acīmredzamas kļūdas to faktu vērtējumā, uz kuriem ir balstītas attiecīgās apstrīdēto tiesību aktu normas. Šāda rīcība ir kvalificējama arī par pilnvaru nepareizu izmantošanu.

                  3.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo spriedumā ir kļūdaini apgalvots, ka esot ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

                  4.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo spriedumā ir kļūdaini apgalvots, ka esot ievērotas VEB tiesības uz īpašumu. Šāda rīcība ir kvalificējama arī par vienlīdzības principa pārkāpumu.

         (1)  Padomes Lēmums 2014/512/KĀDP (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 13. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 833/2014 (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 1. lpp.).

         (3)  Padomes Lēmums 2014/659/KĀDP (2014. gada 8. septembris), ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 271, 54. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (ES) Nr. 960/2014 (2014. gada 8. septembris), ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 271, 3. lpp.).


title: Lieta C-753/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. novembrī iesniedza Högsta domstolen (Zviedrija) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)/Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. novembrī iesniedza Högsta domstolen (Zviedrija) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)/Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

      (Lieta C-753/18)
      (2019/C 65/34)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Högsta domstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)

         Atbildētājas: Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai transportlīdzekļu ar standartā aprīkotu radiouztvērēju noma nozīmē to, ka persona, kas iznomā transportlīdzekļus, ir lietotājs, kurš veic publiskošanu Direktīvas 2001/29 (1) 3. panta 1. punkta un Direktīvas 2006/115 (2) 8. panta 2. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai ir nozīme – un ja ir, tad kāda – tam, cik bieži un cik ilgi transportlīdzekļi ir tikuši iznomāti?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.)

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV 2006, L 376, 28. lpp.)


title: Lieta C-792/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 17. decembrī Jean-François Jalkh iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedumu lietā T-26/17 Jalkh/Parlaments

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 17. decembrīJean-François Jalkh iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedumu lietā T-26/17 Jalkh/Parlaments
      (Lieta C-792/18 P)
      (2019/C 65/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jean-François Jalkh (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas septītās palātas 2018. gada 17. oktobra spriedumu (T-26/17);
                  līdz ar to:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 22. novembra lēmumu, ar kuru pieņemts ziņojums Nr. A8-0319/2016 par pieprasījumu atcelt Eiropas Parlamenta locekļa Jean-François JALKH imunitāti un privilēģijas;

                  —

                  pieņemt lēmumu par summu, kas jāpiešķir apelācijas sūdzības iesniedzējam tiesāšanās izdevumu segšanai;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamati attiecas uz Savienības tiesību pārkāpumu, kļūdu tiesību piemērošanā un kļūdu faktu juridiskā rakstura kvalifikācijā, kā arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
      1.   Par sprieduma ievada apsvērumiem
      Pretēji Vispārējās tiesas apgalvojumam pārsūdzētā sprieduma 21. punktā, tas, ka nav tikusi atcelta parlamentārā imunitāte, neatņemot personai iespēju mēģināt Francijā panākt zaudējumu atlīdzināšanu tikai civiltiesiskā kārtībā, pamatojoties uz vainu (Civilkodeksa 1240. pants) attiecībā pret deputātu.
      2.   Par Vispārējās tiesas izvērtēto pirmo prasības pamatu
      Vispārējās tiesas vērtējumā tiekot jauktas divas tiesību normas. H punkts ietilpstot argumentācijā ar atsauci uz Protokola Nr. 7 8. pantu par viedokļu paušanu, lai gan Vispārējā tiesa savu argumentāciju par šo pašu tematu izvēršot 44.–46. punktā, atsaucoties uz Protokola Nr. 7 9. pantu par imunitāti, kurā ir norāde uz atbilstīgajām valsts tiesību normām.
      3.   Par Vispārējās tiesas izvērtēto otro un trešo prasības pamatu
      Vispārējā tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nepiešķirot normatīvu vērtību Eiropas Parlamenta Pētniecības ģenerāldirektorāta darba dokumentam par “Parlamentāro imunitāti Eiropas Kopienas dalībvalstīs un Eiropas Parlamentā, Juridisko lietu sērija” un neņemot vērā tajā atgādinātos principus, tādējādi izdarīdama no lietas apstākļu viedokļa kļūdainu Protokola Nr. 7 9. panta vērtējumu.
      4.   Par Vispārējās tiesas izvērtēto ceturto prasības pamatu

                  —

                  Par pastāvošo judikatūru
                  Pretēji tam, ko atzīst Vispārējā tiesa, pastāvot iedibināta Parlamenta prakse “noraidīt pieprasījumus atcelt parlamentāro imunitāti, kuri ir balstīti uz faktiem, kas ir saistīti ar deputātu politisko darbību”; pamatojoties uz to, šai tiesai esot bijis jāizdara atšķirīgs secinājums par parlamentārās imunitātes atcelšanu.

                  —

                  Par fumus persecutionis

                  Tieslietu iestādes neveicot pārbaudi attiecībā uz kādas apvienības partejiskumu vai tā neesamību, kas Vispārējai tiesai esot bijis jāņem vērā, vienkārši izlasot 1881. gada 29. jūlija likumu.
                  Vispārējā tiesa esot varējusi, izvērtējot Bureau National de Vigilance contre l’Antisémitisme paziņojumu, pārbaudīt, cik partejiska ir šī apvienība, kas pieprasa Front National darbības izbeigšanu un kas tādējādi noteikti ir Jean-François Jalkh politiskā pretiniece.
                  Tas esot acīmredzams fumus persecutionis gadījums.