title: Lieta T-57/11: Prasība, kas celta 2011. gada 27. janvārī — Castelnou Energía /Komisija

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/33

         Prasība, kas celta 2011. gada 27. janvārī — Castelnou Energía/Komisija
   (Lieta T-57/11)
   2011/C 80/59
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Castelnou Energía Energia, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis — E. Garayar, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu atcelt lēmumu; un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt Castelnou Energía S.L. šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirza astoņus prasības pamatus:

               —

               pirmkārt, esot pārkāpts LESD 108. panta 2. punkts un Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 1. sēj., 339. lpp.) 4. panta 4. punkts, jo pirms lēmuma pieņemšanas nav uzsākta oficiāla izmeklēšana, lai gan bija nopietnas šaubas par pasākuma saderīgumu;

               —

               otrkārt, esot pārkāpts LESD 106. panta 2. punkts, LESD 107. pants saistībā ar LESD 108. panta 2. punktu un Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktu, jo Eiropas Komisija pasākumu izvērtējusi nepilnīgi tāpēc, ka pasākuma saderīgumu tā nav vērtējusi, aplūkojot to kā trīs dažādu elementu (proti, finanšu kompensācija elektroenerģijas ražotājiem, priekšrocību mehānisms darbības uzsākšanai un pienākums pirkt pašmāju ogles) kopumu;

               —

               treškārt, neesot izpildīts LESD 296. pantā noteiktais pienākums sniegt pamatojumu, jo Eiropas Komisija nav izskaidrojusi, kādu iemeslu dēļ tā neizvērtēja visu pasākuma elementu saderīgumu;

               —

               ceturtkārt, neesot ievēroti administratīvajā procesā ievērojamie vispārējie tiesību uz aizstāvību un labas pārvaldības principi, jo Castelnou ir tikusi liegta iespēja izklāstīt savus argumentus oficiālajā izmeklēšanā, kuru Eiropas Komisijai būtu bijis jāuzsāk;

               —

               piektkārt, esot pārkāpti LESD 106. panta 2. punkts, Kopienas nostādnes valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (OV C 297, 29.11.2005., 4. lpp.), kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (OV L 176, 15.07.2003., 37. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 12. nod., 2. sēj., 211. lpp.) 11. panta 4. punkts, jo i) pasākums nav pamatots ar elektroapgādes drošības apdraudējuma esamību, kura dēļ — kā tiek apgalvots — būtu vajadzīgs vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, un ii) pat ja arī būtu bijis elektroapgādes drošības apdraudējums (quod non), pasākums katrā ziņā ir nesamērīgs ar mērķi nodrošināt elektroapgādi un tāpēc ir prettiesisks;

               —

               sestkārt, Eiropas Komisija esot nepareizi izmantojusi pilnvaras, jo, lai arī objektīvas, atbilstīgas un saskanīgas pazīmes norāda, ka ar pasākumu ir paredzēts nevis nodrošināt elektroapgādes drošību, bet gan atbalstīt ogļrūpniecību, lēmumu par pasākuma saderīgumu Eiropas Komisija ir pamatojusi ar iemeslu, par kura neatbilstību patiesībai tai bija zināms, un tādējādi lēmumu pamatojusi ar iemesliem, kas atšķiras no norādītajiem;

               —

               septītkārt, lēmums esot prettiesisks, jo, to pieņemot, Eiropas Komisija ir pārkāpusi LESD normas, kurās garantēta preču brīva aprite (LESD 28. un 34. pants) un pakalpojumu sniegšanas brīvība (LESD 49. pants);

               —

               astotkārt, Eiropas Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo ar pasākuma atļaušanu ir pārkāptas vairākas Savienības atvasināto tiesību normas, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 25.10.2003., 32. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 7. sēj., 631. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/29/EK (OV L 140, 05.06.2009., 63. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Direktīva 2005/89/EK par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (OV L 33, 04.02.2006., 22. lpp.), un Padomes 2002. gada 23. jūlija Regula (EK) Nr. 1407/2002 par valsts atbalstu ogļu rūpniecībai (OV L 205, 02.08.2002, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 2. sēj., 170. lpp.).


title: Lieta C-588/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-91/13 LG Electronics, Inc./Eiropas Komisija 2015. gada 12. novembrī iesniedza LG Electronics, Inc.

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-91/13 LG Electronics, Inc./Eiropas Komisija 2015. gada 12. novembrī iesniedza LG Electronics, Inc.

   (Lieta C-588/15 P)
   (2016/C 016/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: LG Electronics, Inc. (pārstāvji – G. van Gerven, T. Franchoo, advocaten)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 5. decembra Lēmuma C(2012) 8839 1. panta 1. punkta d) apakšpunktu, 1. panta 2. punkta g) apakšpunktu, 2. panta l. punkta d) apakšpunktu, 2. panta 1. punkta e) apakšpunktu, 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu un 2. panta 2. punkta e) apakšpunktu, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju; un/vai

               —

               samazināt naudas sodus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai piemēroti 2. panta 1. punkta d) un e) apakšpunktā un 2. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību, ciktāl tā ir apstiprinājusi Komisijas lēmumu atstāt LPD ārpus administratīvā procesa kā atbildētāju un it īpaši – iebildumu paziņojumu nevērst pret LPD. Noraidīdama LGE pamatu, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi arī samērīguma principu, nosakot LGE rūpības pienākumu.

      Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 101. pantu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, jo tā atzina, ka Komisija bija tiesīga balstīt LGE naudas sodu uz tiešās pārdošanas apjomu EEZ, izmantojot pārveidotas preces, kādu īstenojuši LGE un Philips – uzņēmumi, kuri neietilpst LPD.

      Trešais pamats: pakārtoti, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 101. pantu, Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu un personiskās atbildības principu, ciktāl tā atzina, ka Komisija bija tiesīga balstīt LGE naudas sodu uz tiešās pārdošanas apjomu EEZ, izmantojot pārveidotas preces, kādu īstenojis Philips.

      Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, ciktāl tā nosprieda, ka Komisija bija tiesīga tiešās pārdošanas apjoma EEZ, izmantojot pārveidotas preces, metodiku piemērot LGE, bet ne Samsung SDI.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-463/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 16. oktobrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) — Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 16. oktobrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) — Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S

   (Lieta C-463/12)
   2012/C 399/23
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

   Østre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Copydan Båndkopi

      Atbildētāja: Nokia Danmark A/S

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2001/29/EC (1) noteikumiem atbilst tāds dalībvalstu tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesību subjektiem tiek nodrošināta atlīdzība par reprodukcijām, kas taisītas izmantojot šādus avotus:

                           1)

                           datnes, ja attiecīgo izmantošanu atzīst tiesību subjekts un par to maksā patērētājs (piemēram, licencēta satura materiāli no interneta veikaliem);

                           2)

                           datnes, ja attiecīgo izmantošanu atzīst tiesību subjekts un par to nemaksā patērētājs (licencēta satura materiāli, piemēram, saistībā ar tirdzniecību);

                           3)

                           lietotāja paša DVD, CD, MP3 atskaņotājs, dators u.c. situācijās, kad netiek piemēroti iedarbīgi tehnoloģiski pasākumi;

                           4)

                           lietotāja paša DVD, CD, MP3 atskaņotājs, dators u.c., situācijās, kad tiek piemēroti iedarbīgi tehnoloģiski pasākumi;

                           5)

                           trešās personas DVD, CD, MP3 atskaņotājs, dators u.c.;

                           6)

                           nelikumīgi nokopēti darbi no interneta vai citiem avotiem;

                           7)

                           datnes, kas likumīgi nokopētās citā veidā, piemēram, no interneta (no likumīgiem avotiem, situācijās, kad nav piešķirta licence)?

               2)

               Kā ir jāņem vērā efektīvi tehnoloģiskie pasākumi (skat. Direktīvas 6. pantu) dalībvalsts tiesību aktos par atlīdzību tiesību subjektiem (skat. Direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu)?

               3)

               Aprēķinot atlīdzību par kopēšanu privātām vajadzībām (skat. Direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu), ko veido “gadījumi, ja tiesību subjekta aizskārums ir minimāls”, ka paredzēts Direktīvas preambulas 35. apsvērumā, lai rastos situācija, ka ar Direktīvas noteikumiem neatbildīs tas, ka dalībvalstīs būs tādi tiesību akti, kas paredz atlīdzību tiesību subjektiem par šāda veida kopēšanu privātām vajadzībām (saistībā ar minēto skat. iepriekš 2. sadaļā minēto aptauju)?

               4)

                           a)

                           Ja tiek pieņemts, ka primārā vai pati galvenā atmiņas karšu funkcija mobilajos telefonos nav privātā kopēšana, vai Direktīvai atbilst tas, ja dalībvalstīs ir tādi tiesību akti, kas paredz atlīdzību tiesību subjektiem par kopēšanu mobilo telefonu atmiņas kartēs?

                           b)

                           Ja tiek pieņemts, ka primārā vai pati galvenā atmiņas karšu funkcija mobilajos telefonos ir privātā kopēšana, vai Direktīvai atbilst tas, ja dalībvalstīs ir tādi tiesību akti, kas paredz atlīdzību tiesību subjektiem par kopēšanu mobilo telefonu atmiņas kartēs?

               5)

               Vai Direktīvas preambulas 31. apsvērumā ietvertajam jēdzienam “taisnīgs līdzsvars” un jēdziena “taisnīga atlīdzība” (skat. Direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu), kas ir jābalsta uz “aizskāruma” apmēru, vienveidīgai interpretācijai atbilst tas, ka dalībvalstīs ir tādi tiesību akti, kas paredz iekasēt atlīdzību par atmiņas kartēm, kaut gan atlīdzība netiek iekasēta par iekšējo atmiņu kā piemēram, MP3 atskaņotāji vai iPod, kas ir radīti un galvenokārt tiek izmantoti privātai kopēšanai?

               6)

                           a)

                           Vai Direktīva liedz dalībvalstīm pieņemt tādus tiesību aktus, kuros paredzēts, ka atlīdzību par privātu kopēšanu iekasē no ražotāja un/vai importētāja, kurš pārdod atmiņas kartes uzņēmumu koncerniem, kuri šīs atmiņas kartes pārdod gan privātiem, gan biznesa klientiem, ražotājiem un/vai importētājiem nezinot, vai atmiņas kartes ir pārdotas privātiem vai biznesa klientiem?

                           b)

                           Vai atbildi uz 6. jautājuma a) punktu ietekmē tas, ja dalībvalsts tiesību aktos ir ietverti noteikumi, kas nodrošina to, ka ražotājiem, importētājiem un/vai izplatītājiem nav jāmaksā atlīdzība par atmiņas kartēm, kuras tiek izmantotas profesionāliem nolūkiem, ka ražotāji, importētāji un/vai izplatītāji, situācijā, kad atlīdzība tomēr ir samaksāta, var saņemt šīs atlīdzības, kas samaksāta par atminas kartēm, atmaksu, ciktāl tās tiek izmantotas profesionāliem nolūkiem un ka ražotāji, importētāji un/vai izplatītāji var pārdot atmiņas kartes citiem uzņēmumiem, kuri ir reģistrēti organizācijā, kura administrē atlīdzības sistēmu, nemaksājot atlīdzību?

                           c)

                           Vai atbildi uz 6. jautājuma a) un b) apakšpunktu ietekmē tas:

                                       1)

                                       ja dalībvalstī ir noteikti tādi tiesību akti, kas paredz, ka ražotājiem, importētājiem un/vai izplatītājiem nav jāmaksā atlīdzība par atmiņas kartēm, kas tiek izmantotas profesionāliem nolūkiem, bet jēdziens “profesionāliem nolūkiem” tiek interpretēts kā tāds, kas piešķir tiesības uz atskaitījumu, kas attiecas tikai uz Copydan atzītiem uzņēmumiem, bet atlīdzība ir jāmaksā par atmiņas kartēm, ko profesionālos nolūkos izmanto citi biznesa klienti, kurus Copydan nav atzinis;

                                       2)

                                       ja dalībvalstī ir noteikti tādi tiesību akti, kas paredz, ka ražotāji, importētāji un/vai izplatītāji situācijā, kad atlīdzība faktiski ir samaksāta (teorētiski), var saņemt tās atlīdzības atmaksu, kas samaksāta par atmiņas kartēm, kas tiek izmantotas profesionāliem nolūkiem, bet a) praksē tikai atmiņas kartes pircējs var saņemt atlīdzības atmaksu, un b) atmiņas kartes pircējam ir jāiesniedz Copydan pieteikums par atlīdzības atmaksu;

                                       3)

                                       ja dalībvalstī ir noteikti tādi tiesību akti, kas paredz, ka ražotāji, importētāji un/vai izplatītāji var pārdot atmiņas kartes citiem uzņēmumiem, kuri ir reģistrēti organizācijā, kura administrē atlīdzības sistēmu, nemaksājot atlīdzību, bet a) Copydan ir tā organizācija, kura administrē atlīdzības sistēmu un b) reģistrētie uzņēmumi nezin, vai atmiņas kartes ir pārdotas privātiem vai biznesa klientiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: lieta T-257/05: Pirmās instances tiesas  2005. gada 7. oktobra  rīkojums —  Deutsche Telekom  pret ITSB

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/26

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 7. oktobra rīkojums — Deutsche Telekom pret ITSB
   (lieta T-257/05) (1)

   (2006/C 22/53)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta T-223/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 25. novembra spriedums – Ewald Dörken/ITSB – Schürmann (“VENT ROLL”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “VENT ROLL” — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/31

         Vispārējās tiesas 2015. gada 25. novembra spriedums – Ewald Dörken/ITSB – Schürmann (“VENT ROLL”)
   (Lieta T-223/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “VENT ROLL” - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2016/C 016/37)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ewald Dörken AG (Herdecke, Vācija) (pārstāvis – N. Grüger, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Wolfram Schürmann (Neuhausen, Šveice) (pārstāvis – M. Wesle, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 30. janvāra lēmumu lietā R 2156/2012–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Wolfram Schürmann un Ewald Dörken AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ewald Dörken AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 16.6.2014.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 14. februārī lietā T-81/04 Bouygues SA un Bouygues Telecom pret Eiropas Kopienu Komisiju (Valsts atbalsts — Mobilā telefonija — Sūdzība — Prasība sakarā ar bezdarbību — Komisijas nostājas pieņemšana, kas izbeidz bezdarbību — Tiesvedības izbeigšana lietā pirms sprieduma taisīšanas — Prasība atcelt tiesību aktu — Starpvēstule — Nepieņemamība)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/29

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 14. februārī
   lietā T-81/04 Bouygues SA un Bouygues Telecom pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Valsts atbalsts - Mobilā telefonija - Sūdzība - Prasība sakarā ar bezdarbību - Komisijas nostājas pieņemšana, kas izbeidz bezdarbību - Tiesvedības izbeigšana lietā pirms sprieduma taisīšanas - Prasība atcelt tiesību aktu - Starpvēstule - Nepieņemamība)
   (2005/C 132/52)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-81/04 Bouygues SA, Parīze (Francija) un Bouygues Telecom, Buloņa-Bijankūra (Francija), ko pārstāv B. Amorī [B. Amory] un A. Vereidens [A. Verheyden], advokāti, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv H. Buendia Sierra [J. L. Buendía Sierra], K. Džolito [C. Giolito] un M. Nījārs [M. Niejahr], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, pirmkārt, par prasību, pamatojoties uz EKL 232. pantu, konstatēt, ka Komisija, nepieņemot lēmumu, ir pārkāpusi EK līgumu, neieņemdama nostāju attiecībā uz iebildumu, kas bija ietverts prasītāju sūdzībā par Francijas iestāžu valsts atbalstu Orange France un SFR, kas tika sniegts, ar atpakaļejošu spēku samazinot maksu par UMTS (Universal Mobile Telecommunication System) licenci, kas tika piešķirta šiem uzņēmumiem, un pakārtoti — par prasību, kas balstīta uz EKL 230. pantu, atcelt lēmumu noraidīt šīs sūdzības iebildumu, kas ieverts Komisijas 2001. gada 11. decembra prasītājām adresētajā vēstulē, Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesnesis P. Mengoci [P. Mengozzi] un tiesnese I. Višņevska-Bjalecka [I. Wiszniewska-Białecka], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 14. februārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nav jālemj par prasījumu konstatēt, ka Komisija nav pieņēmusi lēmumu par iebildumu, kas ietverts prasītāju sūdzībā par maksas samazināšanu ar atpakaļejošu spēku par UMTS licenci, ko Francijas iestādes piešķīra Orange un SFR;

               2)

               pakārtoto prasījumu atcelt lēmumu, kas ietverts Komisijas 2003. gada 11. decembra vēstulē, noraidīt kā nepieņemamu;

               3)

               nav jālemj par Société française et radiotéléphone (SFR) un Orange France SA pieteikumiem par iestāšanos lietā;

               4)

                  Bouygues SA un Bouygues Telecom atlīdzina pusi tiesāšanās izdevumu;

               5)

               Komisija atlīdzina pusi tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-522/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Personu brīva pārvietošanās — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Brīva kapitāla aprite — Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28., 31., 36. un 40. pants — Direktīva 2002/83/EK — Nodokļu tiesību akti, kuros paredzēta nelabvēlīgāka attieksme pret tādām iemaksām profesionālajās pensiju shēmās, kas tiek pārskaitītas ārvalstīs dibinātām dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām — Kapitāla un līguma laušanas gadījumā atmaksājamo summu, kas pārskaitītas saņēmējiem, kuri ir mainījuši savu dzīvesvietu uz ārvalstīm, aplikšana ar nodokli Beļģijā — Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu — Atbildīgais pārstāvis)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-522/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Personu brīva pārvietošanās - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Brīva kapitāla aprite - Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28., 31., 36. un 40. pants - Direktīva 2002/83/EK - Nodokļu tiesību akti, kuros paredzēta nelabvēlīgāka attieksme pret tādām iemaksām profesionālajās pensiju shēmās, kas tiek pārskaitītas ārvalstīs dibinātām dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām - Kapitāla un līguma laušanas gadījumā atmaksājamo summu, kas pārskaitītas saņēmējiem, kuri ir mainījuši savu dzīvesvietu uz ārvalstīm, aplikšana ar nodokli Beļģijā - Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu - Atbildīgais pārstāvis)
   (2007/C 199/06)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Liāls [R. Lyal] un D. Triandafilu [D. Triantafyllou], pārstāvji)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — E. Dominkovica [E. Dominkovits] un M. Vimmers [M. Wimmer], pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EK līguma 18., 39., 43., 49. un 56. panta, EEZ līguma 28., 31., 36. un 40. panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvas 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu (OV L 345, 1. lpp.) 5. panta 1. punkta un 53. panta 2. punkta pārkāpums — Nodokļu tiesību akti, kuros paredzēta nelabvēlīgāka attieksme pret tādām iemaksām profesionālajās pensiju shēmās, kas tiek pārskaitītas ārvalstīs dibinātām dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām, kapitāla un līguma laušanas gadījumā atmaksājamo summu, kas pārskaitītas saņēmējiem, kuri ir mainījuši savu dzīvesvietu uz ārvalstīm, aplikšana ar nodokli Beļģijā, kā arī šo uzņēmumu pienākums nozīmēt pārstāvi, kura dzīvesvieta ir Beļģijā, lai nodrošinātu ikgadējā nodokļa par apdrošināšanas līgumiem nomaksu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                           —

                           pakļaujot iespēju atskaitīt darba devēju veiktās papildu vecuma pensijas un dzīvības apdrošināšanas iemaksas nosacījumam, kas paredzēts 59. pantā 1992. gada Ienākuma nodokļu kodeksā, kura koordinācija veikta ar 1992. gada 10. aprīļa Karalisko dekrētu, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 28. aprīļa likumu par papildu pensijām un to nodokļu režīmu un par noteiktām papildu priekšrocībām sociālā nodrošinājuma jomā, ka šīs iemaksas ir jāpārskaita Beļģijā dibinātai dzīvības apdrošināšanas sabiedrībai vai pašpalīdzības iestādei;

                           —

                           pakļaujot ar ilgtermiņa uzkrājumiem saistīto nodokļa samazinājumu, kas saskaņā ar 145/1. un 145/3. pantu 1992. gada Ienākuma nodokļu kodeksā, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 28. aprīļa likumu, tiek piešķirts attiecībā uz personiski veiktajām papildu vecuma pensijas un dzīvības apdrošināšanas iemaksām vai papildu pensijām, ko darba devējs samaksājis kā ieturējumu no darba ņēmēja darba samaksas vai ko uzņēmums samaksājis kā ieturējumu no uzņēmuma vadītāja, kas nav noslēdzis darba līgumu, darba algas, nosacījumam, ka šīm iemaksām ir jābūt pārskaitītām Beļģijā dibinātai dzīvības apdrošināšanas sabiedrībai vai pašpalīdzības iestādei;

                           —

                           1992. gada Ienākuma nodokļu kodeksa, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 28. aprīļa likumu, 364.a pantā paredzot, ka gadījumā, ja šī kodeksa 34. pantā paredzētais kapitāls, līguma laušanas gadījumā atmaksājamās summas un uzkrājumi tiek izmaksāti vai piešķirti tādam nodokļu maksātājam, kurš iepriekš ir mainījis savu pastāvīgo dzīvesvietu vai savu aktīvu atrašanās vietu uz ārvalstīm, maksājums vai piešķīrums tiek uzskatīts par veiktu iepriekšējā dienā pirms šīs pārcelšanās un atbilstoši minētā 364.b panta otrajai daļai — visi šī kodeksa 34. panta 2. punkta trešajā daļā paredzētie pārskaitījumi tiek pielīdzināti piešķiršanai, kā rezultātā visiem apdrošinātājiem ir pienākums ieturēt ienākuma nodokļa summu saskaņā ar minētā kodeksa 270. pantu no kapitāla un līguma laušanas gadījumā atmaksājamām summām, kas izmaksātas nerezidentam, kurš kādā brīdī ir bijis Beļģijas rezidents–nodokļu maksātājs, ar nosacījumu, ka šīs summas pilnībā vai daļēji ir radušās laika periodā, kad attiecīgā persona bija Beļģijas rezidents–nodokļu maksātājs, pat ja Beļģijas Karalistes noslēgtās divpusējās nodokļu konvencijas piešķir tiesības otrai līgumslēdzējvalstij aplikt šos ienākumus ar nodokli;

                           —

                           atbilstoši 1992. gada Ienākuma nodokļu kodeksa, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 28. aprīļa likumu, 364.b pantam, apliekot ar nodokli kapitāla vai līguma laušanas gadījumā atmaksājamo summu, kuras veido darba devēja vai personiski veiktās papildu vecuma pensijas iemaksas, pārskaitījumu, ko pensiju fonds vai apdrošināšanas sabiedrība, kuros tie ir tikuši uzkrāti saņēmēja vai tā tiesību pārņēmēja labā, ir pārskaitījis citam, ārpus Beļģijas dibinātam pensijas fondam vai apdrošināšanas sabiedrībai, lai gan šāds pārskaitījums nav ar nodokli apliekams darījums, ja kapitāls vai līguma laušanas gadījumā atmaksājamās summas tiek pārskaitītas citam Beļģijā dibinātam pensijas fondam vai apdrošināšanas sabiedrībai;

                           —

                           pamatojoties uz 224/2.a pantu Vispārīgajos noteikumos par reģistrācijas nodevām pielīdzinātajiem nodokļiem, kas izriet no 1927. gada 3. marta Karaliskā dekrēta, kurā grozījumi izdarīti ar 1994. gada 30. jūlija Karalisko dekrētu, paredzot prasību ārvalstu apdrošinātājiem, kuru atrašanās vieta nav Beļģijā, pirms savu pakalpojumu piedāvāšanas Beļģijā saņemt apstiprinājumu attiecībā uz atbildīgo pārstāvi, kas dzīvo šajā valstī un kurš personiski rakstveidā uzņemas saistības pret Beļģijas valsti samaksāt ikgadējo nodokli par apdrošināšanas līgumiem, procentus un naudas sodus, kas varētu rasties atbilstoši līgumiem saistībā ar Beļģijā izvietotajiem riskiem,

                     Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 18., 39., 43. un 49. pants, 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28., 31. un 36. pants, kā arī 4. pants Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīvā 92/96/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz dzīvības tiešās apdrošināšanas nozari, ar kuru tiek izdarīti grozījumi Direktīvās 79/267/EEK un 90/619/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva), kas pēc pārveidošanas ir kļuvis par Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvas 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu 5. panta 1. punktu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta T-758/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. jūlija spriedums – EDF Toruń/ECHA REACH — Maksājums par vielas reģistrāciju — Maziem un vidējiem uzņēmumiem piešķirtais samazinājums — Kļūda paziņojumā par uzņēmuma lielumu — Lēmums, ar ko uzlikts administratīvs maksājums — Ieteikums 2003/361/EK — Tiesiskā paļāvība — Samērīgums — Administratīvā maksājuma apmēra aprēķina kritēriji

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/36

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. jūlija spriedums – EDF Toruń/ECHA

   (Lieta T-758/15) (1)

   (REACH - Maksājums par vielas reģistrāciju - Maziem un vidējiem uzņēmumiem piešķirtais samazinājums - Kļūda paziņojumā par uzņēmuma lielumu - Lēmums, ar ko uzlikts administratīvs maksājums - Ieteikums 2003/361/EK - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums - Administratīvā maksājuma apmēra aprēķina kritēriji)
   (2017/C 283/54)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EDF Toruń SA (Toruń, Polija) (pārstāvis – K. Sienkiewicz, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – J.-P. Trnka, C. Schultheiss un M. Heikkilä, pārstāvji, kuriem palīdz C. Garcia Molyneux, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam atcelt, pirmkārt, ECHA2015. gada 3. novembra lēmumu SME(2015) 4950, kurā ir konstatēts, ka prasītāja nav izpildījusi nosacījumus, lai saņemtu tā maksājuma samazinājumu, kas ir paredzēts vidējiem uzņēmumiem, un tai uzlikts administratīvs maksājums, un, otrkārt, rēķinu Nr. 10054011, ko izsniegusi ECHA pēc lēmuma SME(2015) 4950 pieņemšanas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               EDF Toruń S.A. atlīdzina tiesāšanā izdevumus.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016.


title: Lieta C-614/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. decembrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/13

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. decembrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-614/10)
   2011/C 72/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Martenczuk un B.-R. Killmann)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, tā kā Austrijā pastāvošais juridiskais stāvoklis attiecībā uz datu aizsardzības komisiju, kas ir ierīkota kā datu aizsardzības kontroles iestāde, neatbilst pilnīgas neatkarības kritērijam, Austrijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 95/46/EK 28. panta 1. punkta otrā teikumā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka nav nodrošināta datu aizsardzības komisijas kā kontroles iestādes, kas pārrauga datu aizsardzības noteikumus Austrijā, neatkarība.
   Datu aizsardzības komisija organizatoriski esot cieši saistīta ar Bundeskanzleramt [Federālo valsts kanceleju]. Tā veicot datu aizsardzības komisijas darbinieku dienesta uzraudzību un ir atbildīga arī par to materiālo nodrošinājumu. Turklāt datu aizsardzības komisiju vada Bundeskanzleramt valsts pārvaldes ierēdnis, kuram arī, veicot šos pienākumus, ir saistoši viņa darba devēja civildienesta jomā norādījumi un kurš ir pakļauts tā dienesta uzraudzībai. Šī situācija rada acīmredzamus lojalitātes un interešu konfliktus.

      Bundeskanzler [Federācijas ministru prezidents], kurš tāpat kā citas valsts iestādes ir pakļauts datu aizsardzības komisijas kontrolei, attiecībā uz to ir arī plašas uzraudzības tiesības un tiesības sniegt norādījumus. Tādējādi Bundeskanzler esot iespējams katrā laikā un neminot konkrētu iemeslu iegūt informāciju par visiem datu aizsardzības komisijas vadības jautājumiem. Līdz ar to pastāv iespēja, ka šīs tiesības var tikt izmantotas politiskai ietekmēšanai.


title: Lieta C-523/06: Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/17

         Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku
   (Lieta C-523/06)
   (2007/C 42/28)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Huttunen un K. Simonsson)

      Atbildētāja: Somijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, visās ostās neparedzot un neīstenojot atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānus, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/59/EK (1) par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai, 5. panta 1. punkts un 16. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2002. gada 28. decembrī.

      (1)  OV L 332, 81. lpp.


title: Lieta C-562/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 31. oktobrī iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve/Moussa Abdida

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 31. oktobrī iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve/Moussa Abdida

   (Lieta C-562/13)
   2014/C 9/32
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve

      Atbildētājs: Moussa Abdida

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīva 2004/83/EK (1), Direktīva 2005/85/EK (2) un Direktīva 2003/9/EK (3) ir jāinterpretē tādējādi, ka tās dalībvalstīm, kas ārzemniekam, “kuram ir tāda slimība, kas ir saistīta ar reālu risku viņa dzīvībai vai fiziskajai neaizskaramībai vai reālu necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risku, ja viņa izcelsmes valstī vispār nav pieejama atbilstoša ārstēšana”, paredz tiesības uz alternatīvo aizsardzību Direktīvas 2004/83/EK 15. panta b) punkta izpratnē, uzliek pienākumu:

                           —

                           paredzēt apturošu iedarbību prasībai atcelt administratīvu lēmumu, ar kuru ir atteiktas uzturēšanās tiesības un/vai alternatīvā aizsardzība un ar kuru ir dots rīkojums par izraidīšanu;

                           —

                           savas sociālās palīdzības vai uzņemšanas sistēmas ietvaros nodrošināt prasītājam citu, nevis medicīnisko pamatvajadzību apmierināšanu līdz brīdim, kad tiks pieņemts nolēmums par prasību, kas ir iesniegta par šo administratīvo lēmumu?

               2)

               Vai negatīvas atbildes gadījumā Pamattiesību harta un it īpaši tās 1.–3. pants (cilvēka cieņa, tiesības uz dzīvību un neaizskaramību), tās 4. pants (necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes aizliegums), tās 19. panta 2. punkts (tiesības netikt izraidītam uz valsti, ja tajā ir liela necilvēcīgas un pazemojošas izturēšanās iespējamība), tās 20. un 21. pants (vienlīdzība un diskriminācijas aizliegums attiecībā pret citu kategoriju alternatīvās aizsardzības lūdzējiem) un/vai tās 47. pants (tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību) rada pienākumu dalībvalstij, kura transponē Direktīvu 2004/83/EK, Direktīvu 2005/85/EK un Direktīvu 2003/9/EK, paredzēt prasībai apturošu iedarbību un iepriekš 1. jautājumā minēto pamatvajadzību apmierināšanu?

      (1)  Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 2. lpp.).

      (2)  Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīva 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 13.lpp.).

      (3)  Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīva 2003/9/EK, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (OV L 31, 18. lpp).


title: Lieta C-290/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

   (Lieta C-290/16)
   (2016/C 343/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG

      Atbildētāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1008/2008 (1) 23. panta 1. punkta trešais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājiem, publicējot savas gaisa pārvadājumu maksas, b), c) un d) apakšpunktā minētie nodokļi, lidostas maksājumi un citi maksājumi, papildmaksas un maksas ir jānorāda tādā apmērā, kādā tie faktiski rodas, un tāpēc tie nedrīkst tikt daļēji ietverti viņu gaisa pārvadājumu maksās saskaņā ar a) apakšpunktu?

               2)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1008/2008 22. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādas vispārīgos darījumu noteikumus regulējošas valsts tiesību normas piemērošana, kura ir pamatota ar Savienības tiesībām un saskaņā ar kuru no klientiem, kas nav devušies lidojumā vai rezervāciju ir anulējuši, nevar tikt iekasēta īpaša apstrādes maksa?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Regula Nr. 1008/2008/EK par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā (OV L 293, 3. lpp.).


title: lieta C-353/05: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 22. septembrī

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/13

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 22. septembrī
   (lieta C-353/05)
   (2005/C 281/25)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 22. septembrī ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Bernards Šima [Bernhard Schima] un Florensa Simoneti [Florence Simonetti], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvu Nr. 2003/54/EK (1) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu un, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2.

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 1. jūlijā.

      (1)  OV L 176, 15.07.2003, 37. lpp.


title: Lieta C-179/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. aprīlī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/26

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-179/06)
   (2006/C 143/49)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — D. Recchia)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Altamura un Puglia reģiona pašvaldībai kopš 2000. gada decembra veicot grozījumus pilsētas plānojumā, kas ir vairāki pasākumi saistībā ar rūpniecisko būvniecību, kas var būtiski ietekmēt ZPS un SICp IT 9120007 Murgia Alta teritoriju, iepriekš nenovērtējot to ietekmi, vismaz, kas attiecas uz ietekmi uz ZPS, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 92/43/EEK (1) 6. panta 3. punkts kopā ar 7. punktu;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Attiecībā uz pilsētas plānošanas grozījumu saistībā ar iekārtām, kas novietotas ZPS un SICp IT 912007 Murgia Alta teritorijā, netika veikta atbilstoša ietekmes novērtēšana uz šo teritoriju, kā tas ir paredzēts Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. punktā.

      Altamura un Puglia reģiona, kā arī Giunta reģiona pašvaldības lēmumi, ar kuriem tika pieņemts šādi grozīt pilsētas plānojumu tika pieņemti, pārkāpjot iepriekš minētā Kopienas tiesību norma tiktāl, ciktāl tā, neskatoties uz to, ka šāds grozījums varētu būtiski ietekmēt ZPS un SICp IT 9120007 Murgia Alta, neveica ietekmes novērtēšanu uz teritoriju.
   Iemesls, kādēļ netika veikts šāds novērtējums, ir acīmredzami pretrunā Kopienas noteikumiem. Būtībā iemesls ir tas, ka pasākumi bija daudz apjomīgāki nekā tas noteikts valsts tiesību normās, kurās transponēta Direktīva 85/337/EEK, grozītā direktīva (2), un Direktīva 92/43/EEK. Tomēr Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. punkts attiecībā uz “visiem plāniem vai projektiem”, kas varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, paredz pienākumu veikt novērtējuma atzinumu par ietekmi un neierobežo šī pienākuma attiecināšanu uz tiem projektiem, kuri apjoma ziņā ir plašāki nekā iepriekš noteiktie.

      (1)  OV L 206, 7. lpp.

      (2)  OV L 175, 40. lpp.


title: Lieta C-443/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. augustā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) — F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. augustā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) — F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

   (Lieta C-443/11)
   2011/C 355/12
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: F.P. Jeltes, M.A. Peeters, J.G.J. Arnold

      Atbildētājs: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Regulu Nr. 883/2004 (1) joprojām ir spēkā Regulas Nr. 1408/71 (2) darbības laikā pasludinātā sprieduma lietā Miethe
                   (3) papildinošā funkcija proti, lai pamatotu izvēles tiesības netipiskiem pierobežas darbiniekiem attiecībā uz dalībvalsti, kurā viņi nodod sevi nodarbinātības dienestu rīcībā, un no kuras viņi tāpēc saņem bezdarbnieka pabalstu, jo izredzes uz atkārtotu integrēšanu darba tirgū vislielākās ir viņu izvēlētajā dalībvalstī? Vai arī Regulas Nr. 883/2004 65. pants, kopumā vērtējot, jau pietiekami nodrošina, ka pilnīgi bezdarbnieki saņem pabalstu ar tādiem nosacījumiem, kuri ir vislabvēlīgākie darba meklēšanai, un vai spriedums lietā Miethe ir zaudējis savu pievienoto vērtību?

               2)

               Vai Savienības tiesībām, proti, LESD 45. pantam vai Regulas Nr. 1612/68 (4) 7. panta 2. punktam, pretrunā ir dalībvalsts lēmums saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem atteikt bezdarbnieka pabalstu migrējošajam darba ņēmējam (pierobežas darbiniekam), kurš ir kļuvis par pilnīgu bezdarbnieku un kurš pēdējo reizi bija nodarbināts šajā dalībvalstī, un attiecībā uz kuru, ievērojot pastāvošās sociālās un ģimenes saiknes, iespējams uzskatīt, ka viņam šajā dalībvalstī ir vislabākās izredzes uz atkārtotu integrēšanu darba tirgū, tikai tāpēc, ka viņš dzīvo citā dalībvalstī?

               3)

               Ievērojot Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantu, kā arī tiesiskās paļāvības principu, kāda ir atbilde uz iepriekš minēto jautājumu, ja šādam darba ņēmējam jau pirms Regulas Nr. 883/2004 spēkā stāšanās dienas saskaņā ar bijušās nodarbinātības valsts tiesību aktiem bija piešķirts bezdarbnieka pabalsts un maksimālais pabalsta saņemšanas ilgums, kā arī termiņš tiesību uz pabalstu atjaunošanai šajā laikā vēl nebija beidzies (un pabalsta izmaksa tika apturēta, jo bezdarbnieks bija uzsācis jaunu darbu)?

               4)

               Vai atbilde uz otro jautājumu ir citāda, ja attiecīgajiem pierobežas darbiniekiem, kuri ir kļuvuši par bezdarbniekiem, ir garantēts, ka viņi var pieprasīt atjaunot savas tiesības uz pabalstiem gadījumā, ja viņi pēc jauna darba uzsākšanas atkārtoti kļūst par bezdarbniekiem, un ar to saistītā informācija īstenošanas praksē esošo neskaidrību dēļ ir izrādījusies nepareiza vai neviennozīmīga?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).

      (3)  1986. gada 12. jūnija spriedums lietā C-1/85 (Recueil, 1837. lpp.).

      (4)  Padomes 1968. gada 15. oktobra Regula par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.).


title: lieta C-4/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 29. decembraVerwaltungsgericht Aachen rīkojumu lietā Hasan Güzeli pret Oberbürgermeister der Stadt Aachen

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 29. decembraVerwaltungsgericht Aachen rīkojumu lietā Hasan Güzeli pret Oberbürgermeister der Stadt Aachen

   (lieta C-4/05)
   (2005/C 57/37)
   tiesvedības valoda – vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 29. decembraVerwaltungsgericht Aachen (Āhenes administratīvā tiesa, Vācija) rīkojumu lietā Hasan Güzeli pret Oberbürgermeister der Stadt Aachen, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 6. janvarī.

      Verwaltungsgericht Aachen lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Lēmuma 1/80 10. panta 1. punktā minētais diskriminācijas aizliegums liedz dalībvalstīm uz nodarbinātības laiku situācijā, kādā ir prasītājs, atteikt turpmākas uzturēšanās atļauju valstī, turku izcelsmes darba ņēmējam, kas tam iepriekš izsniegtas valsts uzturēšanās atļaujas termiņa beigās piederēja dalībvalsts oficiālajam darba tirgum un kam bija piešķirtas tiesības stāties darba attiecībās uz nenoteiktu laiku?
               Vai šajā sakarā jāņem vērā, ka turku izcelsmes migrējošam darba ņēmējam darba atļauja izsniegta:

                           —

                           saskaņā ar valsts tiesībām uz neierobežotu laiku;

                           —

                           saskaņā ar valsts tiesībām, ņemot vērā iepriekš izsniegtās uzturēšanās atļaujas turpmāko spēkā esamību, kur darba atļaujas derīguma termiņš automātiski nav atkarīgs no uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa, bet ir spēka tikmēr, kamēr vien ārvalstnieks drīkst uzturēties dalībvalstī?

               2.

               Vai dalībvalstij saskaņā ar Lēmuma 1/80 10. panta 1. punktu ir atļauts atteikt turku izcelsmes darba ņēmējam uzturēties, ja viņš pēc tam iepriekš izsniegtas uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa ir sezonas strādnieks, proti, laikā starp nodarbinātības periodiem ir bez darba?

               3.

               Vai pēc pirmās izsniegtās uzturēšanās atļaujas termiņa beigām veiktās valsts tiesību normu izmaiņas darba atļauju jomā ietekmē no Lēmuma 1/80 10. panta 1. punkta izrietošo aizliegumu atteikt turpmāku uzturēšanos?


title: Lieta T-115/13: Prasība, kas celta 2013. gada 22. februārī — Dennekamp /Parlaments

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/43

         Prasība, kas celta 2013. gada 22. februārī — Dennekamp/Parlaments
   (Lieta T-115/13)
   2013/C 114/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gert-Jan Dennekamp (Giethoorn, Nīderlande) (pārstāvji — O. Brouwer un T. Oeyen, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Parlamenta 2012. gada 11. decembra Lēmumu, ar ko atteikta piekļuve i) visiem dokumentiem, kuros norādīts, kuri pašreizējie Eiropas Parlamenta locekļi (EP locekļi) ir Papildu pensiju shēmas (Pensiju shēma) dalībnieki, ii) to EP locekļu vārdu sarakstam, kuri bija Pensiju shēmas dalībnieki pēc 2005. gada septembra, un iii) to pašreizējo Pensijas shēmas dalībnieku vārdiem, par kuriem Parlaments maksā ikmēneša iemaksu. Šis lēmums prasītājam tika paziņots 2012. gada 12. decembrī vēstulē ar numuru A(2012)13180, un

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. pantu, tostarp izdevumus, kas radušies personām, kuras iestājušās lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. un 42. pants; ka ir pieļauta kļūda, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, jo ar apstrīdēto lēmumu esot nepamatoti ierobežota Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 11. pantā paredzēto tiesību saņemt un izplatīt informāciju un Hartas 42. pantā paredzēto tiesību piekļūt oficiāliem dokumentiem piemērošanas joma, nepareizi piemērojot Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, jo:

                           —

                           pirmkārt, Parlaments kļūdījās, uzskatīdams, ka prasītājs nav norādījis skaidrus un leģitīmus iemeslus, kas liecinātu par nepieciešamību pēc pieprasītajos dokumentos iekļautajiem personas datiem, kuri būtu nosūtāmi;

                           —

                           otrkārt, Parlaments kļūdaini uzskatīja, ka informācija par dalību Pensiju shēmā ietilpst attiecīgo EP locekļu privātajā jomā, un

                           —

                           treškārt, Parlaments pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdams, ka attiecīgo EP locekļu leģitīmās intereses ir pārākas par datu nosūtīšanas nepieciešamību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Parlaments šo kļūdu tiesību piemērošanā dēļ neizpildīja pienākumu norādīt pietiekamu un atbilstošu pamatojumu apstrīdētajam lēmumam, tādējādi pārkāpdams pienākumu norādīt atbilstošu pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.).


title: Lieta C-390/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 18. augustā iesniedza Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kipra) – Astinomikos Diefthindis Larnakas / Masoud Mehrabipari

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 18. augustā iesniedza Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kipra) – Astinomikos Diefthindis Larnakas/Masoud Mehrabipari

   (Lieta C-390/14)
   2014/C 372/10
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Eparchiako Dikastirio Larnakas

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Astinomikos Diefthindis Larnakas

      Atbildētājs: Masoud Mehrabipari

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā lojālas sadarbības, nepieciešamības nodrošināt lietderīgu iedarbību direktīvu mērķu īstenošanā, kā arī sodu samērīguma, atbilstības un saprātīguma principus, Direktīvas 2008/115/EK (1) 15. un 16. pants var tikt interpretēti tādējādi, ka tie ļauj ierosināt kriminālprocesu atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam, kas ir pastāvējis pirms transponēšanas ([likuma par ārzemniekiem un imigrāciju (105. nodaļa)] 19. panta [1. punkta f) un i) apakšpunkts]), attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kurš valstī uzturas nelikumīgi, kuram neveiksmīgi ir tikuši piemēroti piespiedu izraidīšanas pasākumi un kurš ir ticis turēts apsardzībā ilgāk par 18 mēnešiem, jo viņa rīcībā nav bijusi pase un viņš nav sadarbojies ar iestādēm, lai ar savas vēstniecības palīdzību saņemtu šo pasi, atsaucoties uz bailēm no Irānas iestāžu vajāšanas?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai iepriekš minētais kriminālprocess var tikt īstenots uzreiz pēc maksimālā 18 mēnešu turēšanas apsardzībā izraidīšanas nolūkā termiņa beigām, kā rezultātā trešās valsts valstspiederīgais, kurš valstī uzturas nelikumīgi, netiek atbrīvots, bet var tikt turēts apsardzībā kriminālprocesa turpināšanās dēļ, ja tiesa to uzskata par nepieciešamu, ņemot vērā bēgšanas iespējamību?

               3)

               Kā ir jāsaprot jēdziens trešās valsts valstspiederīgais “atsakās sadarboties” Direktīvas 2008/115/EK 15. panta (6. punkta a) apakšpunkta) izpratnē, un it īpaši, vai šis jēdziens var būt pielīdzināms valsts tiesību normās ([likuma par ārzemniekiem un imigrāciju (105. nodaļa)], 19. panta [1. punkta f) un i) apakšpunkts]) paredzētajam jēdzienam, saskaņā ar kuru ar kriminālsodu tiek sodīts jebkāds atteikums “uzrādīt direktoram jebkādu tā pieprasīto dokumentu”, kā arī jebkāda “aktīva vai pasīva liegšana vai traucēšana direktoriem īstenot to pienākumus” pases neuzrādīšanas dēļ, lai gan tai pat laikā nav norādīta informācija par darbībām, ko iestādes ir veikušas saistībā ar izcelsmes valsts iestādēm, lai veiksmīgi īstenotu trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu no valsts?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 98. lpp.).


title: Lieta F-85/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. oktobrī — Rossi Ferreras /Komisija

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/45

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. oktobrī — Rossi Ferreras/Komisija
   (Lieta F-85/09)
   2009/C 312/74
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Francisco Rossi Ferreras, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt prasītāja karjeras attīstības ziņojumu attiecībā uz laika posmu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt prasītāja karjeras attīstības ziņojumu attiecībā uz laika posmu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas C-236/08 līdz C-238/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 23. marta spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Google France, Google, Inc./Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL , Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08) (Preču zīmes — Internets — Meklēšanas rīks — Reklāma, izmantojot atslēgvārdus ( “keyword advertising” ) — Saišu uz preču zīmju īpašnieku konkurentu vietnēm vai saišu uz vietnēm, kurās tiek piedāvātas imitācijas, parādīšana ar šīm preču zīmēm atbilstošiem atslēgvārdiem — Direktīva 89/104/EEK — 5. pants — Regula (EK) Nr. 40/94 — 9. pants — Meklēšanas rīka operatora atbildība — Direktīva 2000/31/EK (Direktīva par elektronisko tirdzniecību))

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/2

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 23. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Google France, Google, Inc./Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08)
   (Apvienotās lietas C-236/08 līdz C-238/08) (1)

   (Preču zīmes - Internets - Meklēšanas rīks - Reklāma, izmantojot atslēgvārdus (“keyword advertising”) - Saišu uz preču zīmju īpašnieku konkurentu vietnēm vai saišu uz vietnēm, kurās tiek piedāvātas imitācijas, parādīšana ar šīm preču zīmēm atbilstošiem atslēgvārdiem - Direktīva 89/104/EEK - 5. pants - Regula (EK) Nr. 40/94 - 9. pants - Meklēšanas rīka operatora atbildība - Direktīva 2000/31/EK (Direktīva par elektronisko tirdzniecību))
   2010/C 134/02
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Google France, Google, Inc.

      Atbildētāji: Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation — Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās Direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta a), b) apakšpunkta un 2. punkta, Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 9. panta 1. punkta a)–c) apakšpunkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (OV L 178, 1. lpp.) 14. panta interpretācija — Preču zīmes “izmantošanas” jēdziens un tās īpašnieka tiesības — Izziņas maksas pakalpojuma internetā sniedzējs, kurš nereklamē savas preces vai pakalpojumus, bet reklāmas izvietotāja rīcībā nodod atslēgvārdus, kuri attēlo vai atdarina reģistrētas preču zīmes, un, izmantojot līgumu par uzrādīšanu meklētāja atlases rezultātos, organizē piedāvājuma saišu priviliģētu radīšanu un parādīšanos, izmantojot šos atslēgvārdus, uz mājas lapām, kurās tiek piedāvātas viltotas preces — Nosacījumi pakalpojumu sniedzēja, kurš uzglabā informāciju, kuru ir snieguši tā pakalpojumu saņēmēji, atbrīvošanai no atbildības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks var aizliegt reklāmas devējam, izmantojot šai preču zīmei identisku atslēgvārdu, ko šis reklāmas devējs bez šī preču zīmes īpašnieka piekrišanas ir izvēlējies atsauces internetā pakalpojuma ietvaros, sniegt reklāmu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta šī preču zīme, ja šī reklāma neļauj vai tikai ar lielām grūtībām ļauj samērā informētam un apdomīgam lietotājam zināt, vai reklāmā atainotās preces vai pakalpojumi pieder preču zīmes īpašniekam vai ar to ekonomiski saistītam uzņēmumam vai, tieši pretēji, trešai personai;

               2)

               atsauces pakalpojuma internetā sniedzējs, kurš glabā preču zīmei identisku apzīmējumu kā atslēgvārdu un nodrošina reklāmu parādīšanu, vadoties pēc tiem, neizmanto šo apzīmējumu Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta vai Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta izpratnē;

               3)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 14. pants ir jāinterpretē tādējādi, tajā norādītā norma ir piemērojama atsauces pakalpojuma internetā sniedzējam, ja šim pakalpojuma sniedzējam nav bijusi aktīva loma, kas tam ļāva zināt par vai kontrolēt uzglabāto informāciju. Ja viņam nav bijusi šāda loma, šis pakalpojuma sniedzējs nevar tikt saukts pie atbildības par pēc reklāmas devēja pieprasījuma uzglabātajiem datiem, ja vien, uzzinot par šo datu vai šī reklāmas devēja darbību prettiesisko raksturu, viņš nav nekavējoties šos datus izņēmis vai liedzis tiem pieeju.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta T-383/06 un T-71/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. maija rīkojums — Icuna.Com /Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Kopienas uzaicinājuma uz konkursu procedūra — Piedāvājuma noraidīšana — Lēmums atcelt uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. maija rīkojums — Icuna.Com/Parlaments
   (Lieta T-383/06 un T-71/07) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Kopienas uzaicinājuma uz konkursu procedūra - Piedāvājuma noraidīšana - Lēmums atcelt uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 197/42)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Icuna.Com SCRL, Brēnlešato [Braine-le-Château] (Beļģija) (pārstāvji — J. Vindijs [J. Windey] un P. de Bands [P. De Bandt], avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — O. Kezu-Russo [O. Caisou-Rousseau] un M. Ekere [M. Ecker], aģenti)
   Priekšmets
   Lietā T-383/06, pirmkārt, lūgums atcelt Eiropas Parlamenta 2006. gada 1. decembra lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītājas piedāvājums konkursa procedūras EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 2. daļā (pārraižu saturs) par Eiropas Parlamenta tiešsaistes televīzijas kanāla izveidošanu un ieviešanu, kā arī, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību, ar ko lūdz atlīdzināt iespējamo kaitējumu, kas prasītājai ir nodarīts sakarā ar 2006. gada 1. decembra lēmuma pieņemšanu, un lietā T-71/07, pirmkārt, lūgums atcelt Eiropas Parlamenta 2007. gada 31. janvāra lēmumu, ar ko atcelta konkursa procedūra EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 par Eiropas Parlamenta tiešsaistes televīzijas kanāla izveidošanu un ieviešanu, attiecībā uz 2. daļu (pārraižu saturs), kā arī, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību, ar ko lūdz atlīdzināt iespējamo kaitējumu, kas prasītājai nodarīts sakarā ar 2007. gada 31. janvāra lēmuma pieņemšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-383/06 un T-71/07 apvienot rīkojuma taisīšanai;

               2)

               lietā T-71/07 iebilde par nepieņemamību apmierināt pēc būtības;

               3)

               prasību lietā T-71/07 noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               4)

               par prasību atcelt tiesību aktu lietā T-383/06 nelemt;

               5)

               prasību par zaudējumu atlīdzību lietā T-383/06 noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               6)

               lietā T-383/06 Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt pusi no Icuna.Com SCRL tiesāšanās izdevumiem, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību. Icuna.Com sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem;

               7)

               lietā T-71/07 Icuna.Com sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Parlamenta tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību un par iebildi par nepieņemamību.

      (1)  OV C 20, 27.01.2007.


title: Lieta T-196/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 1. marta rīkojums — TerreStar Europe /Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/78

         Vispārējās tiesas 2010. gada 1. marta rīkojums — TerreStar Europe/Komisija
   (Lieta T-196/09) (1)

   2010/C 113/115

      Tiesvedības valoda — angļu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta T-472/12: Prasība, kas celta 2012. gada 30. oktobrī — Novartis Europharm /Komisija

text:
               15.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/8

         Prasība, kas celta 2012. gada 30. oktobrī — Novartis Europharm/Komisija
   (Lieta T-472/12)
   2012/C 389/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Novartis Europharm (Horsham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — C. Schoonderbeek, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 16. augusta Lēmumu C(2012) 5894, galīgā redakcija, par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu Teva Pharma BV saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulas (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.), 3. pantu; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo ar to tiek pārkāptas Novartis Europharm Ltd. datu aizsardzības tiesības uz tā zālēm Aclasta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2309/93 (1) 13. panta 4. punktu, skatītu kopā ar Regulas (EK) Nr. 726/2004 89. pantu. Tā kā Aclasta tika piešķirta atsevišķa neatkarīga tirdzniecības atļauja centralizētā procedūrā, uz Aclasta atļauju neattiecas tā pati vispārīgā tirdzniecības atļauja, kas uz Zometa (citas Novartis Europharm Ltd zāles), kā precizēts Direktīvas 2001/83/EK (2) 6. panta 1. punktā attiecībā uz datu aizsardzības mērķiem.
   Turklāt apstrīdētais lēmums esot prettiesisks tādēļ, ka ar to tiekot pārkāpts Direktīvas 2001/83/EK 10. panta 1. punkts, jo datu aizsardzība atsauces zālēm Alcasta nav beigusies un tātad nosacījumi tirdzniecības atļaujas piešķiršanai atbilstoši šim pantam nav izpildīti.

      (1)  Padomes 1993. gada 22. jūlija Regula (EEK) Nr. 2309/93, ar ko nosaka kārtību, kā Kopienā apstiprina un pārrauga cilvēkiem paredzētas zāles un veterinārās zāles, kā arī izveido Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūru (OV L 214, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2004. gada 15. jūlijā lietā C-349/01 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Arbeitsgericht Bielefeld): Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH pret ADS Anker GmbH (Sociālā politika — Direktīvas 94/45/EK 4. un 11. pants — Eiropas Uzņēmumu padome — Darbinieku informēšana un uzklausīšana Kopienas mēroga uzņēmumos — Centrālās vadības pienākums sniegt noteiktu informāciju darbinieku pārstāvjiem)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   lietā C-349/01 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Arbeitsgericht Bielefeld): Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH pret ADS Anker GmbH (1)

   (Sociālā politika - Direktīvas 94/45/EK 4. un 11. pants - Eiropas Uzņēmumu padome - Darbinieku informēšana un uzklausīšana Kopienas mēroga uzņēmumos - Centrālās vadības pienākums sniegt noteiktu informāciju darbinieku pārstāvjiem)
   (2004/C 228/03)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā C-349/01 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Arbeitsgericht Bielefeld (Vācija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH un ADS Anker GmbH prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 4. un 11. pantu Padomes 1994. gada 22. septembra Direktīvā 94/45/EK par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi vai procedūru darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Kopienas mēroga uzņēmumos un Kopienas mēroga uzņēmumu grupās (OV L 254, 64. lpp.), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: V. Skouris, kas pilda sestās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši C. Gulmann un J.-P. Puissochet, tiesneses F. Macken (referente) un N. Colneric, ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretārs H. A. Rühl, galvenais administrators, 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   4. panta 1. punkts un 11. pants Padomes 1994. gada 22. septembra Direktīvā 94/45/EK par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi vai procedūru darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Kopienas mēroga uzņēmumos un Kopienas mēroga uzņēmumu grupās, jāinterpretē tādā veidā, ka dalībvalstīm ir jāuzliek par pienākumu uzņēmumam, kura juridiskā adrese ir to teritorijā un kas ir Kopienas mēroga uzņēmumu grupas centrālā vadība direktīvas 2. panta 1. punkta e) apakšpunkta un 3. panta 1. punkta izpratnē vai varbūtējā centrālā vadība direktīvas 4. panta 2. punkta otrās daļas izpratnē, sniegt citam tās pašas grupas uzņēmumam, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, informāciju, ko tam lūguši darbinieku pārstāvji, kad šī informācija nav šī cita uzņēmuma rīcībā un kad tā ir nepieciešama, lai uzsāktu sarunas par Eiropas Uzņēmumu padomes izveidi.

      (1)  OV C 369, 22.12.2001.


title: Lieta F-27/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. martā  – ZZ /EĀDD

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/43

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. martā – ZZ/EĀDD
   (Lieta F-27/14)
   2014/C 184/72
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      ZZ (pārstāvis – S. Orlandi, avocat)

      Atbildētājs:
      Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājs tika atcelts no amata, nesamazinot viņa pensijas tiesības, sākot no 2014. gada 1. februāra, pēc disciplinārlietas, kas tika ierosināta pēc tam, kad valsts iestādes pret prasītāju izvirzīja apsūdzību par krāpšanu Eiropas publiskajos iepirkumos, viltojumiem un viltojumu izmantošanu, noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un korupciju

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 16. janvāra lēmumu, ar kuru EĀDD atcēla prasītāju no amata, nesamazinot viņa pensijas tiesības;

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-37/07: Prasība, kas celta 2007. gada 1. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/8

         Prasība, kas celta 2007. gada 1. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
   (Lieta C-37/07)
   (2007/C 69/18)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — M. Condou-Durande, pārstāvis)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 25. novembra Direktīvu 2003/109/EK par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), un jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2003/109/EK transponēšanai bija 2006. gada 23. janvārī.

      (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.


title: Lieta T-384/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 29. maija spriedums — Spānija/Komisija (Kohēzijas fonds — Regula (EK) Nr. 1164/94 — Projekti attiecībā uz Andevalo reģiona Gvadjanas upes hidrogrāfiskā baseina iedzīvotāju ūdensapgādi, Gvadalkiviras upes atveseļošanu un attīrīšanu un Grenādas un Malagas provinču starppilsētu sistēmu ūdensapgādi — Finanšu palīdzības daļēja atcelšana — Būvdarbu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Būves jēdziens — Līgumu sadalīšana — Labojumu finansējumā noteikšana — Regulas Nr. 1164/94 II pielikuma H panta 2. punkts — Samērīgums)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/63

         Vispārējās tiesas 2013. gada 29. maija spriedums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-384/10) (1)

   (Kohēzijas fonds - Regula (EK) Nr. 1164/94 - Projekti attiecībā uz Andevalo reģiona Gvadjanas upes hidrogrāfiskā baseina iedzīvotāju ūdensapgādi, Gvadalkiviras upes atveseļošanu un attīrīšanu un Grenādas un Malagas provinču starppilsētu sistēmu ūdensapgādi - Finanšu palīdzības daļēja atcelšana - Būvdarbu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Būves jēdziens - Līgumu sadalīšana - Labojumu finansējumā noteikšana - Regulas Nr. 1164/94 II pielikuma H panta 2. punkts - Samērīgums)
   2013/C 225/141
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji J.M. Rodríguez Cárcamo, vēlāk A. Rubio González, abogados del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Steiblytė, D. Kukovec un B. Conte, pārstāvji, kam palīdz sākotnēji J. Rivas Andrés, X. García García, advokāti, un M. Vilarasau Slade, solicitor, vēlāk J. Rivas Andrés un X. García García)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4147, ar kuru tiek samazināts Kohēzijas fonda atbalsts šādām projektu grupām: “Andevalo reģiona Gvadjanas upes hidrogrāfiskā baseina iedzīvotāju ūdensapgāde” (Nr. 2000.ES.16.C.PE.133), “Gvadalkiviras baseina atveseļošana un attīrīšana: Gvadaira, Alharafe un Gvadalkiviras aizsargājamā dabas teritorija” (Nr. 2000.ES.16.C.PE.066), un “Granādas un Malagas provinču starppilsētu sistēmu ūdensapgāde” (Nr. 2002.ES.16.C.PE.061)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta F-75/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 23. novembra spriedums — Wenig /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Lūgums par palīdzības sniegšanu — Reputācijas un nevainīguma prezumpcijas aizskārums)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/61

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 23. novembra spriedums — Wenig/Komisija
   (Lieta F-75/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Lūgums par palīdzības sniegšanu - Reputācijas un nevainīguma prezumpcijas aizskārums)
   2011/C 30/116
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fritz Harald Wenig (Woluwé-Saint-Pierre, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji G.-A. Dal un D. Voillemot, avocats, pēc tam G.-A. Dal, D. Voillemot, T. Bontinck un S. Woog, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Curall un D. Martin)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt netiešo lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja 2008. gada 23. septembra lūgums Eiropas Komisijai par palīdzības sniegšanu, un, otrkārt, prasība atcelt Eiropas Komisijas 2008. gada 14. novembra lēmumu par noraidīšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               F. H. Wenig prasību noraidīt;

               2)

               F. H. Wenig atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009, 85. lpp.


title: Lieta F-106/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. oktobrī — Gross u.c./Tiesa

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/34

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. oktobrī — Gross u.c./Tiesa
   (Lieta F-106/10)
   2011/C 72/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ivo Gross (Luksemburga, Luksemburga) un citi (pārstāvis — J. Kayser, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumus, kas ietverti paziņojumos par prasītāju atalgojumu korekciju par laika posmu no 2009. gada jūlija līdz decembrim un paziņojumos par atalgojumu, kas sagatavoti pēc 2010. gada 1. janvāra ierēdņu un pārējo darbinieku ikgadējās atalgojuma un pensiju korekcijas ietvaros, pamatojoties uz Padomes 2009. gada 23. decembra Regulu (ES, Euratom) Nr. 1296/2009

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumus par prasītāju atalgojumu korekciju, kuri ir izklāstīti paziņojumos ar atpakalejošu spēku par atalgojuma korekciju 12/2009, kas izplatīti 2010. gadā, paziņojumos par atalgojumu 1/2010, 2/2010, 3/2010, 4/2010, 5/2010, 6/2010, 7/2010, 8/2010, 9/2010 un visos vēlāk izdotajos paziņojumos par atalgojumu līdz datumam, kurā pieņemts galīgais nolēmums šajā instancē, jo ar minētajiem paziņojumiem tiek prettiesiski piemērots atalgojuma korekcijas koeficients 1.85 %, tā vietā, lai piemērotu 3,7 %;

               —

               piespriest Tiesai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-278/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (Anglija un Velsa), Chancery Division, 2005. gada 22. jūnija lēmumu lietā 1) Carol Marilyn Robins un 2) John Burnett pret Secretary of State for Work and Pensions

text:
               1.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (Anglija un Velsa), Chancery Division, 2005. gada 22. jūnija lēmumu lietā 1) Carol Marilyn Robins un 2) John Burnett pret Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-278/05)
   (2005/C 243/09)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts High Court of Justice (Anglija un Velsa), Chancery Division, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 22. jūnija lēmumu lietā 1) Kerola Merilina Robinsa [Carol Marilyn Robins] un 2) Džons Burnets [John Burnett] pret Secretary of State for Work and Pensions (Darba un pensiju valsts sekretārs) un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 6. jūlijā.

      High Court of Justice (Anglija un Velsa), Chancery Division, lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Direktīvas 80/987/EEK (1) 8. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas uzliek dalībvalstīm pienākumu visiem vajadzīgajiem līdzekļiem nodrošināt, ka darbinieku iegūtās tiesības saskaņā ar uzņēmumu vai starpuzņēmumu galīgā atalgojuma pensiju programmām pilnībā finansē dalībvalsts gadījumā, ja darbinieka privātais darba devējs kļūst maksātnespējīgs un šādas programmas līdzekļi ir nepietiekami, lai finansētu šādus pabalstus?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai 8. panta prasības ir pienācīgi ieviestas ar iepriekš minēto tiesisko regulējumu, kas ir spēkā Apvienotajā Karalistē?

               3.

               Ja Apvienotās Karalistes tiesību aktu normas neatbilst 8. pantam, kādi kritēriji jāizmanto valsts tiesai, lai izvērtētu, vai attiecīgais Kopienu tiesību pārkāpums ir pietiekami būtisks, lai iestātos atbildība par zaudējumu atlīdzību? Jo īpaši, vai nodarījums vien ir pietiekams, lai tiktu atzīts pietiekami būtisks pārkāpums, vai arī dalībvalstij ir acīmredzamai un būtiski jāpārkāpj savas likumdošanas kompetence, vai arī jāpiemēro citi kritēriji un ja tā, tad kādi?

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, OV L 283, 28.10.1980., 23. lpp.


title: Lieta C-266/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 19. marta spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – L. Kik/Staatssecretaris van Financiën Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos — Darba ņēmējs, kurš ir tās dalībvalsts pilsonis, kurā viņš dzīvo, un kurš ir nodarbināts uz zemūdens cauruļvadu licēja kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu — Darba ņēmējs, kuru sākotnēji nodarbināja Nīderlandē reģistrēts uzņēmums un pēc tam Šveicē reģistrēts uzņēmums — Darbs, kas veikts secīgi uz trešajai valstij pieguļoša kontinentālā šelfa, starptautiskajos ūdeņos un uz noteiktām dalībvalstīm pieguļoša kontinentālā šelfa daļas — Šīs regulas piemērojamība personām — Piemērojamo tiesību aktu noteikšana

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/2

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 19. marta spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – L. Kik/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-266/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos - Darba ņēmējs, kurš ir tās dalībvalsts pilsonis, kurā viņš dzīvo, un kurš ir nodarbināts uz zemūdens cauruļvadu licēja kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu - Darba ņēmējs, kuru sākotnēji nodarbināja Nīderlandē reģistrēts uzņēmums un pēc tam Šveicē reģistrēts uzņēmums - Darbs, kas veikts secīgi uz trešajai valstij pieguļoša kontinentālā šelfa, starptautiskajos ūdeņos un uz noteiktām dalībvalstīm pieguļoša kontinentālā šelfa daļas - Šīs regulas piemērojamība personām - Piemērojamo tiesību aktu noteikšana)
   (2015/C 155/02)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: L. Kik

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1999. gada 8. februāra Regulu (EK) Nr. 307/1999, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds darba ņēmējs kā L. Kik, kurš ir dalībvalsts pilsonis, kurā viņš dzīvo un kurā viņa ienākumi tiek aplikti ar nodokli, kurš strādā uz zemūdens cauruļvadu licēja kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu dažādās vietās pasaulē, tostarp virs noteiktām dalībvalstīm pieguļoša kontinentālā šelfa daļas, kurš iepriekš bijis nodarbināts savas dzīvesvietas dalībvalstī reģistrētā uzņēmumā, maina darba devēju un pēc tam ir nodarbināts Šveicē reģistrētā uzņēmumā, bet turpina dzīvot tajā pašā valstī un kuģot uz tā paša kuģa, ietilpst Regulas Nr. 1408/71 tās redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, un ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 307/1999, piemērojamības personām jomā;

               2)

               Regulas Nr. 1408/71 tās redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97 un ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 307/1999, II sadaļā ietvertās tiesību normas, kas reglamentē piemērojamo valsts tiesību aktu noteikšanu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts vai Šveices Konfederācijas – kas ir valsts, kura šīs regulas piemērošanas mērķiem ir pielīdzināta dalībvalstij, – pilsonis, kurš veic algotu darbu uz kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu, ārpus Savienības teritorijas, tostarp virs dalībvalsts kontinentālā šelfa, bet kuru nodarbina Šveices Konfederācijā reģistrēts uzņēmums, ir pakļauts tā darba devēja reģistrācijas valsts tiesību aktiem. Tomēr tādos apstākļos kā pamatlietā gadījumā, ja atbilstoši šai regulai no šo tiesību aktu piemērošanas izrietētu apdrošināšana brīvprātīgās apdrošināšanas sistēmā vai neizrietētu apdrošināšana nevienā sociālā nodrošinājuma sistēmā, uz šo pilsoni attiektos viņa dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta C-349/14: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. maija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministre délégué, chargé du budget/Marlène Pazdziej Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Protokols par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā — 12. panta otrā daļa — Nodoklis, kas par labu pašvaldībām tiek iekasēts no personām, kuru īpašumā vai rīcībā ir dzīvojamās telpas šo pašvaldību teritorijā — Maksimālais apmērs — Sociāls pasākums — Algas un citas atlīdzības, ko Eiropas Savienība maksā tās ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem, ņemšana vērā

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/20

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. maija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministre délégué, chargé du budget/Marlène Pazdziej

   (Lieta C-349/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Protokols par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā - 12. panta otrā daļa - Nodoklis, kas par labu pašvaldībām tiek iekasēts no personām, kuru īpašumā vai rīcībā ir dzīvojamās telpas šo pašvaldību teritorijā - Maksimālais apmērs - Sociāls pasākums - Algas un citas atlīdzības, ko Eiropas Savienība maksā tās ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem, ņemšana vērā)
   (2015/C 236/28)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ministre délégué, chargé du budget

      Atbildētāja: Marlène Pazdziej

      Rezolutīvā daļa:

   Līgumam par Eiropas Savienību, Līgumam par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumam pievienotā Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 12. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru, nosakot maksimālo apmēru iemaksām attiecībā uz nekustamā īpašuma nodokli ēkai, kas tiek iekasēts par labu pašvaldībām, un šī nodokļa samazināšanas nolūkā tiek ņemta vērā alga un cita atlīdzība, ko Savienība maksā saviem ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem.

      (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Lieta C-181/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. martā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Sadikou Gnandi/Beļģijas valsts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. martā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Sadikou Gnandi/Beļģijas valsts
   (Lieta C-181/16)
   (2016/C 191/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sadikou Gnandi

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. Decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), 5. pants, kurā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums, īstenojot šo regulu, ievērot neizdošanas principu, kā arī šīs direktīvas 13. panta 1. punktā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā paredzētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda atgriešanas lēmuma pieņemšana – kāds paredzēts iepriekš minētās Direktīvas 2008/115/EK 6. pantā, kā arī 1980. gada 15. decembra Likuma par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos uz dzīvi un izraidīšanu 52/3. panta 1. punktā un Karaļa 1981. gada 8. oktobra Dekrēta par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos uz dzīvi un izraidīšanu 75. panta 2. punktā – kad ģenerālkomisārs bēgļu un bezvalstnieku jautājumos ir noraidījis patvēruma pieteikumu un tātad pirms ir izmantoti pieejamie tiesību aizsardzības līdzekļi, lai panāktu šī noraidošā lēmuma atcelšanu, un pirms galīgi ir pabeigta patvēruma procedūra?

      (1)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-173/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Cour administrative d'appel de Lyon (Francija) — Maurice Leone un Blandine Leone/Garde des Sceaux, Ministre de la Justice n un Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Cour administrative d'appel de Lyon (Francija) — Maurice Leone un Blandine Leone/Garde des Sceaux, Ministre de la Justicen un Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

   (Lieta C-173/13)
   2013/C 171/40
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Lyon

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Maurice Leone un Blandine Leone

      Atbildētājas: Garde des Sceaux, Ministre de la Justice un Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Code des pensions civiles et militaires de retraites L. 24. panta un R. 37. panta noteikumi, skatot tos kopā un kas grozīti ar 2004. gada 30. decembra Likumu Nr. 2004-1485 par grozījumiem 2004. gada budžetā un 2005. gada 10. maija Dekrētu Nr. 2005-449, var tikt uzskatīti par tādiem, kas paredz netiešu diskrimināciju starp vīriešiem un sievietēm Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta izpratnē;

               2)

               vai 2003. gada 26. decembra Dekrēta 2003-1306 par Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales nodarbināto ierēdņu pensiju shēmu 15. pants var tikt uzskatīts par tādu, kas paredz netiešu diskrimināciju starp vīriešiem un sievietēm Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta izpratnē;

               3)

               vai pozitīvas atbildes uz vienu no pirmajiem diviem jautājumiem gadījumā šādu netiešu diskrimināciju var pamatot ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta 4. punktu?


title: Lieta T-108/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. jūlija spriedums — Zino Davidoff /ITSB — Kleinakis kai SAI ( “GOOD LIFE” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “GOOD LIFE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “GOOD LIFE” — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Rūpības pienākums — Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 1. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/46

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. jūlija spriedums — Zino Davidoff/ITSB — Kleinakis kai SAI (“GOOD LIFE”)
   (Lieta T-108/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “GOOD LIFE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “GOOD LIFE” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Rūpības pienākums - Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 1. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts)
   2011/C 269/100
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zino Davidoff SA (Fribourg, Šveice) (pārstāvji — H. Kunz-Hallstein un R. Kunz-Hallstein, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — R. Pethke un J. Laporta Insa)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: I. Kleinakis kai SIA OE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — K. Siotou, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 30. novembra lēmumu lietā R 298/2007-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp I. Kleinakis kai SIA OE un Zino Davidoff SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 30. novembra lēmumu lietā R 298/2007-2;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Zino Davidoff SA tiesāšanās izdevumus;

               3)

               I. Kleinakis kai SIA OE sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 116, 09.05.2008.


title: Tiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 18. janvārī lietā C-325/03 P José Luis Zuazaga Meabe pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepieņemamība noilguma dēļ — Acīmredzami nepamatota apelācija)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/11

      TIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 18. janvārī
   lietā C-325/03 P José Luis Zuazaga Meabe pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība noilguma dēļ - Acīmredzami nepamatota apelācija)
   (2005/C 106/20)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-325/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 21. jūlijā iesniedza Hosē Luiss Suasaga Meabe [José Luis Zuazaga Meabe], Bilbao (Spānija), ko pārstāv H. A. Kalderona Havjera [J. A. Calderón Chavero] un N. Moija Fernandesa [N. Moya Fernández], advokātes, citiem lietas dalībniekiem esot šādiem: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv O. Montalto [O. Montalto] un I. de Medrano Kabaljero [I. de Medrano Caballero], pārstāvji, un Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (BBVA), Madride (Spānija), ko pārstāv H. de Rivjera Lamo de Espinoza [J. de Rivera Lamo de Espinosa], Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenerts [K. Lenaerts], tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāts M. Pojaress Maduro [M. Poiares Maduro], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 18. janvārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               apelāciju noraidīt;

               2.

               Suasaga Meabe sedz savus tiesāšanās izdevumus un Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA izdevumus;

               3.

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 04.10.2003.