title: Lieta C-199/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 2. decembra spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Schenker SIA /Valsts ieņēmumu dienests (Regula (EEK) Nr. 2454/93 — Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas noteikumi — 6. panta 2. punkts — Saistošās izziņas par tarifu pieteikums — Jēdziens viens preču veids )

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/4

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 2. decembra spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-199/09) (1)

   (Regula (EEK) Nr. 2454/93 - Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas noteikumi - 6. panta 2. punkts - Saistošās izziņas par tarifu pieteikums - Jēdziens “viens preču veids”)
   2011/C 30/06
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Schenker SIA

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Augstākās tiesas Senāts — Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 6. panta 2. punkta interpretācija — Jēdziens “viens preču veids” — Preces, kurām ir atšķirīga kvalitāte vai īpašības, bet kuras var klasificēt ar to pašu Kombinētās nomenklatūras kodu — Vienas saistošās izziņas par tarifu izsniegšana visām šīm precēm kopā vai vairāku specifisku izziņu par tarifu izsniegšana katrai no tām

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2000. gada 24. jūlija Regulu (EK) Nr. 1602/2000, 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lūgums sniegt saistošo izziņu par tarifu var attiekties uz dažādām precēm ar nosacījumu, ka tās ir viena veida preces. Vienīgi tādas preces, kurām ir līdzīgas īpašības un kuru atšķirīgajiem elementiem nav nekādas nozīmes, lai noteiktu to tarifu klasifikāciju, var tikt uzskatītas par viena veida precēm šīs tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.


title: Lieta T-52/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī — Nycomed Danmark / EMEA

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/33

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī — Nycomed Danmark/EMEA

   (Lieta T-52/09)
   (2009/C 82/58)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nycomed Danmark ApS, Roskilde (Dānija) (pārstāvji — C. Schoonderbeek, H. Speyart van Woerden, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EMEA segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt Nycomed tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Iesniedzot šo prasības pieteikumu, prasītājs saskaņā ar EKL 230. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1901/2006 (1) 73.a pantu lūdz atcelt Eiropas Zāļu aģentūras (EMEA) 2008. gada 28. novembra Lēmumu EMEA-000194-IPI01-07, ar kuru tika noraidīts prasītāja pieteikums piešķirt iepriekš minētās regulas 11. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto īpašo atbrīvojumu produktam.
   Prasītājs iesniedza pieteikumu par šāda atbrīvojuma piešķiršanu ultraskaņas ehokardiogrāfijas kontrastvielai, kura tiktu tirgota ar preču zīmi “Imagify” un kuru paredzēts izmantot koronāro artēriju slimības (KAS) diagnosticēšanai pieaugušajiem. Ar apstrīdēto lēmumu EMEA atteica šī atbrīvojuma piešķiršanu prasītājam, pamatojoties uz to, ka slimība vai stāvoklis, kam ir paredzētas zāles, nav KAS, bet gan miokardiskās perfūzijas defekti, kas var rasties arī bērniem.
   Prasītājs uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo tas ir pamatots ar jēdziena “slimība vai stāvoklis, kuram zāles ir paredzētas” interpretāciju un piemērošanu Regulas (EK) Nr. 1901/2006 11. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kas, kā prasītājs uzskata, ir veikta nepareizi, jo netika ņemtas vērā terapeitiskās indikācijas, kas tika norādītas līdztekus iesniegtajā Kopienas tirgus atļaujas pieprasījumā, kā arī tas, ka miokardiskās perfūzijas defekti nav slimība vai stāvoklis, bet gan dažādu slimību pazīme.
   Prasītājs arī uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo EMEA tādējādi mēģina, izmantojot Regulas (EK) Nr. 1901/2006 11. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 25. pantu, ļaunprātīgi izmantot savas pilnvaras, lai sasniegtu mērķi, kurš šajās tiesību normās nav paredzēts, proti, pienākumu ieteikt pediatriskās izmeklēšanas plānu indikācijām, kuras nav paredzētas līdztekus iesniegtajā Kopienas tirgus atļaujas pieprasījumā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 1901/2006 par pediatrijā lietojamām zālēm un par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 1768/92, Direktīvā 2001/20/EK, Direktīvā 2001/83/EK un Regulā (EK) Nr. 726/2004 (OV L 378, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) lietā C-396/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Gerechtshof te Amsterdam) DFDS BV pret Inspecteur der Belastingsdienst Douanedistrict Rotterdam (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Apakšpozīcija 8704 10 — Ar sarežģītu izgāšanas sistēmu aprīkots “Minitrac” smilšu, zemes un akmeņu izkraušanai)

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   lietā C-396/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Gerechtshof te Amsterdam) DFDS BV pret Inspecteur der Belastingsdienst
   Douanedistrict Rotterdam (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Apakšpozīcija 8704 10 - Ar sarežģītu izgāšanas sistēmu aprīkots “Minitrac” smilšu, zemes un akmeņu izkraušanai)
   (2004/C 273/09)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Lietā C-396/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Gerechtshof te Amsterdam, Nīderlande, ar 2002. gada 6. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 11. novembrī, nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp DFDS BV un Inspecteur der Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam prejudiciālu nolēmumu, Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: tiesnesis A. Rosas, kas pilda trešās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši R. Schintgen un K. Schiemann (referents), ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 16. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Fakts, ka automobilis ar pacēlāju ir aprīkots ar sarežģītu, daudzfunkcionālu un precīzu izgāšanas ierīci, nerada šķēršļus to klasificēt kā pašizgāzēju kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijas 8704 10 nozīmē Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu Pielikumā I tā Komisijas 1994. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 3115/94 un Komisijas 1995. gada 22. decembra Regulas Nr. 3009/95 redakcijā.

      (1)  OV C 7, 11.1.2003.


title: Lieta C-333/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. jūlijā iesniedza Court of Session , Scotland (Apvienotā Karaliste) – The Scotch Whisky Association  u.c./ The Lord Advocate , The Advocate General for Scotland

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. jūlijā iesniedza Court of Session, Scotland (Apvienotā Karaliste) – The Scotch Whisky Association u.c./The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

   (Lieta C-333/14)
   2014/C 339/05
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Session, Scotland

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: The Scotch Whisky Association u.c.

      Atbildētāji: The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               “Vai saskaņā ar ES tiesību par vīna tirgus kopējo organizāciju, it īpaši ES Regulas Nr. 1308/2013 (1) interpretāciju dalībvalsts ir tiesīga pasludināt tādu valsts tiesību normu, ar kuru ir paredzēta minimālā mazumtirdzniecības cena vīnam attiecībā uz alkohola tilpumkoncentrāciju pārdotajā precē un kura tādējādi balstās uz tirgus spēku brīvu cenu noteikšanu, kas citkārt attiecas uz vīna tirgu?”

               2)

               “Saistībā ar pamatojumu, kas paredzēts LESD 36. pantā, saskaņā ar kuru dalībvalsts apgalvo, ka ir lietderīgi cilvēka veselības aizsardzības apsvērumu dēļ palielināt patēriņa preču, konkrētajā gadījumā – alkoholisko dzērienu patēriņa cenas patērētājiem vai šo patērētāju daļai, kā arī šīs patēriņa preces ir tādas, kuras dalībvalstij ir tiesības aplikt ar akcīzes nodokli vai citām nodevām (tostarp nodevām vai nodokļiem, kurus nosaka atkarībā no alkohola tilpumkoncentrācijas, tilpuma, vērtības vai šo nodokļu pasākuma kopuma), vai saskaņā ar ES tiesībām ir atļauts un, ja tā, tad atbilstoši kādiem nosacījumiem, dalībvalstij atteikt šādas nodokļu uzlikšanas metodes, kas palielina cenu patērētājam atbilstīgi tiesību normām, ar kurām nosaka minimālās mazumtirdzniecības cenas, kas traucē ES iekšējo tirdzniecību un konkurenci?”

               3)

               “Vai dalībvalsts tiesai, vērtējot, vai tiesību norma, kas ir uzskatāma par kvantitatīvu ierobežojumu tirdzniecībai un ir nesaderīga ar LESD 34. pantu, var tikt pamatota ar LESD 36. pantu, pamatojoties uz cilvēka veselības aizsardzības apsvērumiem, ir jāanalizē vienīgi tai tiesību akta pasludināšanas laikā pieejamā un izvērtētā informācija, pierādījumi un citi materiāli? Ja nē, kādi citi ierobežojumi var attiekties uz valsts tiesas spēju izvērtēt visus pieejamos un lietas dalībnieku iesniegtos materiālus vai pierādījumus valsts tiesas sprieduma taisīšanas laikā?”

               4)

               “Gadījumā, kad dalībvalsts tiesai tiek prasīts tās ES tiesību interpretācijā un piemērošanā izvērtēt valsts iestāžu apgalvojumu par to, ka tiesību norma, kas citkārt ir uzskatāma par kvantitatīvu ierobežojumu, kas ietilpst LESD 34. panta piemērošanas jomā, saskaņā ar LESD 36. pantu ir pamatota atkāpe cilvēka veselības aizsardzības apsvērumu dēļ, cik lielā mērā no valsts tiesas tiek prasīts un ciktāl tā ir pilnvarota, pamatojoties uz tai iesniegtajiem materiāliem, formulēt objektīvu viedokli par tiesību normas efektivitāti mērķa, kuram tā radīta, sasniegšanā vai vismaz līdzvērtīgas alternatīvas tiesību normas, kura ir mazāk ES iekšējo konkurenci traucējoša, pieejamību un tiesību normas vispārējo samērīgumu?”

               5)

               “(Saistībā ar strīdu pat to, vai tiesību normu pamato cilvēka veselības aizsardzības apsvērumi saskaņā ar LESD 36. pantu) uzskatot, ka iespējama alternatīva tiesību norma, kas nav traucējoša, vai kas vismaz ir mazāk traucējoša ES iekšējai tirdzniecībai un konkurencei, vai ir leģitīms pamats noraidīt alternatīvo tiesību normu, šīs alternatīvās tiesību normas iedarbība var nebūt tieši identiska apstrīdētajai tiesību normai saskaņā ar LESD 34. pantu, bet var radīt tālākas papildu priekšrocības un nodrošināt atbilstību plašākam vispārējam mērķim?”

               6)

               “Lai izvērtētu, vai valsts tiesību norma, kas atzīta vai kvalificēta kā kvantitatīvs ierobežojums LESD 34. panta izpratnē un kuras pamatojumam ir izdarīta atsauce uz LESD 36. pantu, un it īpaši izvērtētu tiesību normas samērīgumu; kādā mērā tiesai var noteikt šo [oriģ. 26. lpp.] funkciju ņemt vērā tās vērtējumu par raksturu un apmēru, kādā tiesību norma kā kvantitatīvs ierobežojums ir pretrunā 34. pantam?”

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1308/2013, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (OV, 2013., L 347, 671. lpp.).


title: Lieta C-565/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-614/13 Romonta GmbH /Eiropas Komisija 2014. gada 8. decembrī iesniedza Romonta GmbH

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/33

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-614/13 Romonta GmbH/Eiropas Komisija 2014. gada 8. decembrī iesniedza Romonta GmbH

   (Lieta C-565/14 P)
   (2015/C 046/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Romonta GmbH (pārstāves – I. Zenke un M.-Y. Vollmer, advokātes)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-614/13;

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmumu 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (1), ciktāl ar šo lēmumu apelācijas sūdzības iesniedzējai tika atteiktas tiesības izmantot noteikumu, kurš attiecas uz pārmērīgu grūtību gadījumiem un kurš ir paredzēts TEHG
                   (2) 9. panta 5. punktā, attiecībā uz emisiju kvotu trešo tirdzniecības periodu no 2013. gada līdz 2020. gadam;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai galīgā nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pirmais pamats: Savienības tiesību pārkāpums samērīguma principa nepareizas piemērošanas dēļ Pirmkārt, ar Vispārējās tiesas spriedumu esot tikušas pārkāptas Savienības tiesības, jo Vispārējā tiesa Lēmumu 2011/278/ES (3) esot kļūdaini interpretējusi kā izsmeļošu un turklāt arī kļūdaini uzskatījusi šo lēmumu par samērīgu. Tāpat saskaņā ar Lēmumu 2011/278/ES bija iespējams atzīt arī tiesības izmantot noteikumu, kurš attiecas uz pārmērīgu grūtību gadījumiem, jo runa bija par force majeure gadījumu. Turklāt Vispārējā tiesa, kad tā vērtēja Lēmuma 2011/278/ES tiesiskumu, neesot pareizi izsvērusi arī attiecīgās juridiskās intereses, ciktāl tā vides aizsardzībai piešķīra lielāku vērtību nekā prasītājas pastāvēšanai.

               2.

               Otrais pamats: Savienības tiesību pārkāpums apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesību pārkāpuma dēļ
               Spriedums ir kļūdains arī tāpēc, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesības, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. panta 1. punktu un 16. pantu, kas aizsargā tiesības strādāt profesijā un tiesības uz īpašumu. Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka neesot tikusi skarta šo pamattiesību būtība. Tomēr šis nav tas gadījums. Tā kā netika atzītas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības izmantot noteikumu, kurš attiecas uz pārmērīgu grūtību gadījumiem, tā nevarēs turpināt nedz ražot lignīta vasku, nedz arī izmantot savu iekārtu lignīta vaska ieguvei.

               3.

               Trešais pamats: Savienības tiesību pārkāpums subsidiaritātes principa pārkāpuma dēļ
               Treškārt, Vispārējās tiesas spriedums pārkāpjot Savienības tiesības, jo Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka Vācijas Federatīvā Republika nebija kompetenta pieņemt noteikumu, kurš attiecas uz pārmērīgu grūtību gadījumiem (TEHG 9. panta 5. punkts). Tomēr Vispārējā tiesa šajā ziņā neesot ņēmusi vērā, ka Eiropas Komisija ir kompetenta pieņemt šādu noteikumu tikai tiktāl, ciktāl tā faktiski īsteno savu kompetenci. Netipiski gadījumi kā šis apelācijas sūdzības iesniedzējas gadījums nav tieši paredzēts Komisijas noteikumos. Šajā ziņā dalībvalstīm joprojām esot kompetence pieņemt tiesisko regulējumu.

               4.

               Ceturtais pamats: procesuālo tiesību pārkāpums nepietiekama vai pretrunīga pamatojuma dēļ
               Vispārējā tiesa esot nepietiekami un pretrunīgi argumentējusi noteikuma, kurš attiecas uz pārmērīgu grūtību gadījumiem, sekas, proti, prognozējamo ietekmi emisiju pārvietošanas gadījumā, ja tiktu atzītas tiesības izmantot minēto noteikumu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas iespējamās maksātnespējas cēloni, tādējādi pārkāpjot procesuālās pamattiesības.

      (1)  OV L 240, 27. lpp.

      (2)  Vācijas Likums par siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecību (Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz, turpmāk tekstā – “TEHG”)

      (3)  Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV L 130, 1. lp.).


title: Lieta T-76/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 21. novembra spriedums — Spānija/Komisija (Zveja — Zivju resursu saglabāšanas pasākumi — Regulas (EK) Nr. 1224/2009 105. pants — Konkrētajā gadā piešķirto kvotu samazinājumi tādēļ, ka ir pārsniegtas iepriekšējos gados piešķirtās kvotas — Piemērošana laikā — Tiesiskā noteiktība — Interpretācija, kas garantē primāro tiesību ievērošanu — Sodu likumības princips — Atpakaļejoša spēka aizliegums)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/35

         Vispārējās tiesas 2012. gada 21. novembra spriedums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-76/11) (1)

   (Zveja - Zivju resursu saglabāšanas pasākumi - Regulas (EK) Nr. 1224/2009 105. pants - Konkrētajā gadā piešķirto kvotu samazinājumi tādēļ, ka ir pārsniegtas iepriekšējos gados piešķirtās kvotas - Piemērošana laikā - Tiesiskā noteiktība - Interpretācija, kas garantē primāro tiesību ievērošanu - Sodu likumības princips - Atpakaļejoša spēka aizliegums)
   2013/C 9/61
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad, abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Jimeno Fernández un D. Nardi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 8. novembra Regulu (ES) Nr. 1004/2010 par atvilkumu veikšanu no dažām nozvejas kvotām 2010. gadā, pamatojoties uz pārzvejas gadījumiem iepriekšējā gadā (OV L 291, 31. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 19.03.2011.


title: Lieta T-6/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. septembrī spriedums — DEF-TEC Defense Technology pret ITSB — Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Grafiskas preču zīmes FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR reģistrācijas pieteikums — Relatīvs atteikuma pamatojums — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 3. punkts — Preču zīmes īpašnieka piekrišanas esamība)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/34

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. septembrī spriedums — DEF-TEC Defense Technology pret ITSB — Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR)
   (Lieta T-6/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Grafiskas preču zīmes “FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR” reģistrācijas pieteikums - Relatīvs atteikuma pamatojums - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 3. punkts - Preču zīmes īpašnieka piekrišanas esamība)
   (2006/C 281/58)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājsa: DEF-TEC Defense Technology GmbH, Frankfurte pie Mainas (Vācija) (pārstāvis — H. Daniel, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Defense Technology Corporation of America, Džeksonvilla, Florida (ASV) (pārstāvji — G. Würtenberger un R. Kunze, avocats)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2004. gada 8. novembra lēmumu (lieta R 493/2002-2) attiecībā uz iebildumu procesu starp DEF-TEC Defense Technology GmbH un Defense Technology Corporation of America

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2004. gada 8. novembra lēmumu (lieta R 493/2002-2);

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī prasītājas tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas radušies saistībā ar iestāšanos lietā;

               3)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar iestāšanos lietā pati;

               4)

               persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta C-578/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. decembrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) – Argenta Spaarbank NV /Beļģijas valsts

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. decembrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) – Argenta Spaarbank NV/Beļģijas valsts
   (Lieta C-578/14)
   (2015/C 081/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Argenta Spaarbank NV

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar WIB92 [Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992, 1992. gada Likums par ienākuma nodokļiem] 198, 10o pantu redakcijā, kas ir piemērojama attiecībā uz 2000. un 2001. nodokļu gadiem, tiek pārkāpts 1990. gada 23. jūlija mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvas (Padomes Direktīva 90/435/EEK (1)) 4. panta 2. punkts, ciktāl WIB92 198, 10o pantā ir noteikts, ka procenti netiek uzskatīti par uzņēmējdarbības izdevumiem līdz summai, kas atbilst saskaņā ar 202. un 204. pantu atskaitāmajām dividendēm, ko sabiedrība gūst no akcijām, kuras uz to atsavināšanas brīdi tā nav turējusi nepārtrauktu vismaz viena gada laikposmu, un turklāt nav paredzēta atšķirība atkarībā no tā, vai norādītie procenti ir vai nav saistīti ar dalības (finansēšanu), kura ir atbrīvojamo dividenžu pamatā?

               2)

               Vai WIB92 198, 10o pants redakcijā, kas ir piemērojama attiecībā uz 2000. un 2001. nodokļu gadiem, ir noteikums, lai novērstu krāpšanu vai ļaunprātīgu izmantošanu 1990. gada 23. jūlija mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvas (Padomes Direktīva 90/435/EEK) 1. panta 2. punkta izpratnē, un, ja tas tā ir, vai WIB92 198, 10o pants pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai novērstu šādu krāpšanu vai ļaunprātīgu izmantošanu, ciktāl ar to ir noteikts, ka procenti netiek uzskatīti par uzņēmējdarbības izdevumiem līdz summai, kas atbilst saskaņā ar 202. un 204. pantu atskaitāmajām dividendēm, ko sabiedrība gūst no akcijām, kuras uz to atsavināšanas brīdi tā nav turējusi nepārtrauktu vismaz viena gada laikposmu, un turklāt nav paredzēta atšķirība atkarībā no tā, vai norādītie procenti ir vai nav saistīti ar dalības (finansēšanu), kura ir atbrīvojamo dividenžu pamatā?

      (1)  Direktīva par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-7/05 — C-9/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums  2006. gada 8. jūnijā  [ Bundesgerichtshof  (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] —  Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH  pret  Ulrich Deppe ,  Hanne-Rose Deppe ,  Thomas Deppe ,  Matthias Deppe ,  Christine Urban  (dzimusi  Deppe ) (C-7/05),  Siegfried Hennings  (C-8/05),  Hartmut Lübbe  (C-9/05) (Augu šķirnes — Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam maksājamās taisnīgas atlīdzības apjoms — 5. panta 2., 4. un 5. punkts Regulā (EK) Nr. 1768/95, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2605/98 —  Atlīdzības apjoma, kas ir ievērojami zemāks par summu, ko iekasē par pavairojamā materiāla licencētu audzēšanu , jēdziens)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 8. jūnijā [Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH pret Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Christine Urban (dzimusi Deppe) (C-7/05), Siegfried Hennings (C-8/05), Hartmut Lübbe (C-9/05)
   (Apvienotās lietas C-7/05 — C-9/05) (1)

   (Augu šķirnes - Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam maksājamās taisnīgas atlīdzības apjoms - 5. panta 2., 4. un 5. punkts Regulā (EK) Nr. 1768/95, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2605/98 - “Atlīdzības apjoma, kas ir ievērojami zemāks par summu, ko iekasē par pavairojamā materiāla licencētu audzēšanu”, jēdziens)
   (2006/C 178/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Atbildētāji: Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas Deppe, Matthias Deppe, Christine Urban (dzimusi Deppe) (C-7/05), Siegfried Hennings (C-8/05), Hartmut Lübbe (C-9/05)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — 5. panta 2., 4. un 5. punkta Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulā (EK) Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 173, 14. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1998. gada 3. decembra Regulu (EK) Nr. 2605/98 (OV L 328, 6. lpp.), interpretācija — Taisnīgas atlīdzības apjoms, kas maksājams īpašniekam, uz kuru attiecas Kopienas aizsardzība –Apjoma, kas ir ievērojami zemāks par summu, kuru iekasē par pavairojamā materiāla licencētu audzēšanu, jēdziens — Atlīdzība 80 % apmērā no summas, kas maksājama par minēto audzēšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               iepriekš noteiktā atlīdzība 80 % apmērā no summas, ko iekasē par tās pašas šķirnes viszemākās oficiāli sertificētās kategorijas pavairojamā materiāla licencētu audzēšanu tādā pašā platībā, atsaucoties uz atkāpi, kas noteikta 14. panta 3. punktā Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulā (EK) Nr. 2100/94, par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, neatbilst nosacījumam par to, ka minētajai atlīdzībai ir jābūt “ievērojami zemākai” par summu, ko maksā par pavairojamā materiāla licencētu audzēšanu 5. panta 2. punkta izpratnē Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulā (EK) Nr. 1768/95 ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1998. gada 3. decembra Regulu (EK) Nr. 2605/98, neskarot valsts tiesas vērtējumu attiecībā uz citiem atbilstošajiem apstākļiem katrā no pamata prāvām;

               2)

               kritēriji Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam, pienākošās atlīdzības apjoma noteikšanai ir paredzēti 5. panta 4. un 5. punktā Regulā Nr. 1768/95, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2605/98. Šiem kritērijiem nav atpakaļejoša spēka, bet tie var kalpot kā vadlīnija šīs atlīdzības aprēķināšanai attiecībā uz audzēšanu, kas veikta pirms Regulas Nr. 2605/98 stāšanās spēkā;

               3)

               lai Regulas Nr. 1768/95, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2605/98, 5. panta 4. punktā minētais līgums, kas noslēgts starp īpašnieku un lauksaimnieku organizācijām, varētu kalpot kā pamatnostādne visos tā aspektos, tad šim līgumam ir jābūt paziņotam Eiropas Kopienu Komisijai un publicētam Kopienas Augu šķirņu biroja Oficiālajā Vēstnesī — pat tad, ja tas ir noslēgts pirms Regulas Nr. 2605/98 spēkā stāšanās datuma. Šādā līgumā var paredzēt tādu atlīdzības likmi, kas atšķiras no tās, kas pakārtoti noteikta 5. panta 5. punktā Regulā Nr. 1768/95, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2605/98;

               4)

               gadījumā, ja nav piemērojams starp īpašnieku un lauksaimnieku organizācijām noslēgts līgums, īpašniekam, uz kuru attiecas Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesības, maksājamā atlīdzība ir jānosaka saskaņā ar 5. panta 5. punktu Regulā Nr. 1768/95, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2605/98, kā nemainīga summa, kas nav nedz augstākā nedz zemākā robeža.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta C-185/15: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 12. oktobra spriedums (Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 6. panta 3. punkts — Jēdziens “pretprasība” — Prasījums, kas balstīts uz netaisnu iedzīvošanos — Summas, kas ir maksājama atbilstoši atceltam nolēmumam, samaksa — Piemērošana laikā

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/4

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 12. oktobra spriedums (Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH

   (Lieta C-185/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 6. panta 3. punkts - Jēdziens “pretprasība” - Prasījums, kas balstīts uz netaisnu iedzīvošanos - Summas, kas ir maksājama atbilstoši atceltam nolēmumam, samaksa - Piemērošana laikā)
   (2016/C 462/05)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Marjan Kostanjevec

      Atbildētājs: F&S Leasing GmbH

      Rezolutīvā daļa

   Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesai, kura ar šo tiesību normu ir noteikta attiecībā uz pretprasību, ir jurisdikcija izskatīt šādu pretprasību, ar kuru, pamatojoties uz netaisnu iedzīvošanos, tiek prasīts atmaksāt summu, kas atbilst summai, par kuru ārpustiesas izlīguma ietvaros ir tikusi noslēgta vienošanās, ja šī pretprasība ir celta jaunā tiesvedībā starp tām pašām pusēm, kas tiek veikta pēc tāda nolēmuma atcelšanas, ar kuru ir noslēgusies sākotnējā tiesvedība starp šīm pusēm un kura izpilde ir bijusi šī ārpustiesas izlīguma pamats.

      (1)  OV C 254, 3.8.2015


title: lieta C-394/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 2. aprīļa spriedums (Corte d'appello di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marco Gambazzi/DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company (Briseles Konvencija — Spriedumu atzīšana un izpilde — Atteikuma pamatojumi — Valsts, kurā atzīšana prasīta, sabiedriskās kārtības pārkāpums — Atbildētāja izslēgšana no tiesvedības izcelsmes valsts tiesā tiesas rīkojuma neizpildes dēļ)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 2. aprīļa spriedums (Corte d'appello di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marco Gambazzi/DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company
   (lieta C-394/07) (1)

   (Briseles Konvencija - Spriedumu atzīšana un izpilde - Atteikuma pamatojumi - Valsts, kurā atzīšana prasīta, sabiedriskās kārtības pārkāpums - Atbildētāja izslēgšana no tiesvedības izcelsmes valsts tiesā tiesas rīkojuma neizpildes dēļ)
   2009/C 141/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Corte d'appello di Milano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītājs: Marco Gambazzi
   Atbildētāji: DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte d'appello di Milano — Briseles Konvencijas 26. panta un 27. panta 1. punkta interpretācija — Nolēmums, kura atzīšana ir pretrunā ar tās valsts sabiedrisko kārtību, kurā ir prasīta izpilde — Nolēmums, kas neļauj vienai pusei aizstāvēties (“neļaušana piedalīties tiesvedībā”) tiesneša rīkojuma neievērošanas dēļ

      Rezolutīvā daļa:

   1968. gada 27. septembra konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, kurā grozījumi izdarīti ar 1978. gada 9. oktobra konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, 1982. gada 25. oktobra konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos, 1989. gada 26. maija konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos, kā arī 1996. gada 29. novembra konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, 27. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:
   valsts, kurā atzīšana prasīta, tiesa, ievērojot šajā pantā minēto klauzulu par sabiedrisko kārtību, var ņemt vērā faktu, ka izcelsmes valsts tiesa ir lēmusi par atbildētāja iebildumiem, neuzklausīdama atbildētāju, kurš ir bijis likumīgs tiesvedības dalībnieks, taču ar rīkojumu ir ticis izslēgts no tiesvedības, jo nav pienācīgi izpildījis ar iepriekš tās pašas tiesvedības ietvaros izdotu rīkojumu uzliktos pienākumus, ja saskaņā ar vispārīgu tiesvedības vērtējumu un ņemot vērā apstākļu kopumu tai liekas, ka šis izslēgšanas pasākums ir acīmredzams un pārmērīgs atbildētāja tiesību tikt uzklausītam traucējums.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lietas C-115/04 izslēgšana no reģistra

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/11

         Lietas C-115/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 314/29)
   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 23. septembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-115/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku.

      (1)  OV C 94, 17.4.2004.


title: Lieta T-69/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. februārī — IRO /Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/61

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. februārī — IRO/Komisija
   (Lieta T-69/10)
   2010/C 100/90
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) (Via Brescia, Itālija) (pārstāvji — A. Giardina, P. Tomassi, avvocatos)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti — atcelt vai samazināt apstrīdētajā lēmumā noteikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi lietā T-55/10 SP/Komisija izvirzītajiem.
   It īpaši prasītāja norāda uz:

               —

               tiesību aktu pārkāpumu un pilnvaru nepareizu izmantošanu, jo Komisija ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, kurā prasītājai ir piemērots sods par līdzdalību aizliegtas vienošanās īstenošanā attiecībā uz cenām, nepārbaudot visus attaisnojošos dokumentus, un lēmumam nav pievienoti pielikumi, kas ietver cenu tabulas;

               —

               Regulā Nr. 1/2003 (1) paredzēto procesuālo tiesību normu pārkāpumu, jo pēc tam, kad Pirmās instances tiesa bija atcēlusi 2002. gada 17. decembra Lēmumu C(2002) 5087, galīgā redakcija, Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, neveicot nekādas procesuālās darbības, kā, piemēram, paziņojuma par iebildumiem nosūtīšana lietas dalībniekiem un/vai lietas dalībnieku uzklausīšana vai valsts iestāžu iesaistīšana, kā rezultātā visa Komisijas īstenotā procedūra ir nepilnīga, nesaskaņota un nelikumīga un ir pārkāptas sodu saņēmušo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību;

               —

               neatbilstošiem pierādījumu savākšanas pasākumiem un pamatojumu, jo Komisija nav pareizi novērtējusi pierādījumu savākšanas pasākumu ietvaros iegūtos pierādījumus attiecībā uz attiecīgā tirgus apmēru un šķietamās aizliegtās vienošanās sekām.

         Pakārtoti, prasītāja lūdz atcelt vai samazināt apstrīdētajā lēmumā noteikto naudas sodu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 04.01.2003., 1. lpp.).


title: Lieta T-773/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. novembrī – Salehi/Komisija

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/29

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. novembrī – Salehi/Komisija
   (Lieta T-773/16)
   (2017/C 053/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dominik Salehi (Brēmene, Vācija) (pārstāve – C. Drews, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka atbildētāja ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 539/2001 (grozīta ar Regulu (ES) Nr. 1289/2013) 1. panta 4. punktu, jo tā atbildē uz prasītāja 2016. gada 1. jūlija un 2016. gada 16. septembra vēstulēm ir atturējusies veikt minētajā tiesību normā noteiktos pasākumus un tos paziņot prasītajam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: savstarpības principa pārkāpums, šauri piemērojot Visa Waiver Program Improvement and Terrorist Travel Prevention Act of 2015

               2.

               Otrais pamats: atbildētājas bezdarbība

         Prasītājs apgalvo, ka Komisija nav veikusi nevienu pasākumu atbilstoši Padomes 2001. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (OV 2001, L 81, 1. lpp.), 1. panta 4. punkta e) apakšpunkta i) daļai.


title: Lieta T-226/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 6. februāra rīkojumu lietā F-67/12 Marcuccio /Komisija 2013. gada 14. aprīlī iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 6. februāra rīkojumu lietā F-67/12 Marcuccio/Komisija 2013. gada 14. aprīlī iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-226/13 P)
   2013/C 171/69
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               apmierināt visus apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam radušos tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Civildienesta tiesas 2013. gada 6. februāra rīkojumu, ar kuru kā acīmredzami juridiski nepamatota ir noraidīta prasība, pirmkārt, atcelt lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu atlīdzināt zaudējumus, kuri radušies saistībā ar vēstules par Civildienesta tiesas 2008. gada 4. novembra sprieduma lietā F-41/06 Marcuccio/Komisija izpildi nosūtīšanu advokātam, kurš apelācijas sūdzības iesniedzēju bija pārstāvējis apelācijas tiesvedībā par šo spriedumu, un, otrkārt, piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kurus viņš bija cietis šī apstākļa dēļ.
   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda uz to, ka, noraidot lūgumu atlīdzināt zaudējumus, absolūti nav norādīts pamatojums, tostarp nepietiekamu pierādījumu, faktu sagrozīšanas un nepareizas izmantošanas un patvaļīguma dēļ, kā arī, nepareizi un neloģiski interpretējot un piemērojot:

               —

               tiesību normas par Eiropas Savienības iestāžu ārpuslīgumiskās atbildības rašanos;

               —

               jēdzienu “pienākums norādīt pamatojumu”, kas ir noteikts katrai Eiropas Savienības iestādei un Eiropas Savienības Tiesai;

               —

               jēdzienu “Eiropas Savienības iestādes prettiesiska rīcība”.

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs arī norāda uz tiesas pirmajā instancē pieņemtā lēmuma par tiesāšanās izdevumiem prettiesiskumu.


title: Lieta T-134/17: Prasība, kas celta 2017. gada 2. martā – Hércules Club de Fútbol/Komisija

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/49

         Prasība, kas celta 2017. gada 2. martā – Hércules Club de Fútbol/Komisija
   (Lieta T-134/17)
   (2017/C 144/68)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alikante, Spānija) (pārstāvji – S. Rating un Y. Martínez Mata, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 2. februāra lēmumu C (2017) 736 final 2 lietā GESTDEM 2016/6034 līdz 2016/6044;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret lēmumu, ar kuru atstāts spēkā lēmums par piekļuves atteikumu Hércules CF pieprasītājiem lietas materiālos esošajiem dokumentiem, kuri esot bijuši par pamatu 2016. gada 4. jūlija lēmuma C (2016) 4060 final Valsts atbalsts SA.36387 (2013/C) (bij. 2013/NN) (bij. 2013/CP), ko Spānija piešķīrusi Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva un Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Saistībā ar pirmo pamatu tiek apgalvots par kļūdaino secinājumu, saskaņā ar kuru Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001 L 145, 4. lpp.) 4. panta otrā punkta trešais un pirmais ievilkums atļauj atteikt piekļuvi pieprasītājiem dokumentiem.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisija automātiski ir piemērojusi Kopienu judikatūrā atzīto vispārējo konfidencialitātes prezumpciju attiecībā uz administratīvajiem procesiem valsts atbalsta jomā, un ka Komisija nepareizi pēc analoģijas ir piemērojusi judikatūru [sabiedrību] apvienošanās jomā saistībā ar ietekmi uz trešo personu komerciālajām interesēm.

               2.

               Saistībā ar otro pamatu tiek apgalvots par Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta nepareizu piemērošanu.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka arī šajā gadījumā pēc analoģijas nav piemērojama judikatūra sabiedrību apvienošanas jomā. Taču šādās lietās ir saprotams informācijas sensitīvā rakstura pastāvīgums laikposmā arī pēc Komisijas lēmuma, jo šī nav vienīgā aizdevuma lieta, kurā tā piešķiršanas noteikumus Komisijas uzskata par saderīgiem ar LESD.

               3.

               Saistībā ar trešo pamatu, kas izvirzīts pakārtoti, pamatojoties uz to, ka pat pieņemot, ka Komisijas argumenti par konfidencialitātes apsvērumiem konkrētajā lietā ir pamatoti, tiek apgalvots, ka pastāv sevišķas sabiedrības intereses, kas attaisno piekļuvi pieprasītājiem dokumentiem, kas paredzēta, nodrošinot Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzīto tiesību uz aizstāvību īstenošanu.

               4.

               Saistībā ar ceturto pamatu, kas arī izvirzīts pakārtoti, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpumu, tiek apgalvots, ka Komisijai ir pienākums piedāvāt vismaz daļēju piekļuvi pieprasītajai informācijai.


title: Lieta C-116/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. martā – Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. martā – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-116/14)
   2014/C 135/32
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – N. Yerrell un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot un nepaziņojot par nepieciešamajām pamatnostādnēm, Portugāles Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/96/EK (1) par ceļu infrastruktūras drošības pārvaldību 8. panta 1. un 2. punkta prasības;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Direktīvas 2008/96 8. panta 1. punktu dalībvalstis nodrošina pamatnostādņu pieņemšanu (ja to vēl nav) līdz 2011. gada 19. decembrim, lai palīdzētu kompetentajām organizācijām piemērot direktīvu.o

   Lai gan ir pagājuši vairāk nekā divi gadi kopš minēto pamatnostādņu pieņemšanai atvēlētā termiņa, Portugāles valsts tās joprojām nav pieņēmusi.
   Saskaņā ar Direktīvas 2008/96 8. panta 2. punktu dalībvalstis informē Komisiju par šīm pamatnostādnēm trīs mēnešu laikā pēc to pieņemšanas.
   Portugāles valsts pamatnostādnes nav pieņēmusi, tādējādi tā nav izpildījusi minēto paziņošanas pienākumu.

      (1)  OV L 319, 59. lpp.


title: Lieta C-79/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. februārī iesniedza Landgericht Hannover (Vācija) – TUIfly GmbH / Harald Walter

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. februārī iesniedza Landgericht Hannover (Vācija) – TUIfly GmbH/Harald Walter

   (Lieta C-79/14)
   2014/C 142/23
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Landgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: TUIfly GmbH

      Atbildētājs: Harald Walter

      Prejudiciālie jautājumi

               I.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka arī nepaziņota lidojuma “pārcelšana uz agrāku laiku”, kuras dēļ pasažieri nevar izmantot reisu, ietilpst regulas piemērošanas jomā?

               II.

               Vai regula ir jāinterpretē tādējādi, ka lidojuma kavēšanās cēlonis, izņemot 5. pantu, nav izšķirošs?

               III.

               Vai regulas mērķis, proti, kompensēt kaitējumu, ko radījis zaudētais laiks, attiektos arī uz situāciju, kad pasažieris būtu ieradies agrāk, un tāpēc tas ietekmētu viņa rīcībā esošo laiku pirms lidojuma?

               IV.

               Vai regula jāpiemēro tāpēc, ka lidojuma pārcelšana uz agrāku laiku nav paziņota un tādēļ brīvdienu kūrorts ir sasniegts vēlāk nekā plānots?

               V.

               Vai regulas mērķim vajadzētu būt augsta līmeņa aizsardzībai, kā rezultātā tiek aizsargāta pasažiera rīcībā esošā laika ierobežošana? Arī attiecībā uz lidojuma pārcelšanu uz agrāku laiku?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta T-194/11: Prasība, kas celta 2011. gada 31. martā — Bro Grébé/Padome

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 31. martā — Bro Grébé/Padome
   (Lieta T-194/11)
   2011/C 152/56
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Geneviève Bro Grébé (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — J.-C. Tchikaya, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru, un Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā, tiktāl, ciktāl tās skar prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir identiski vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-118/11 Attey/Padome.


title: Apvienotās lietas T-479/11 un T-157/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 26. maija spriedums – Francija un IFP Énergies nouvelles/Komisija Valsts atbalsts — Naftas pētniecība — Netieša un neierobežota valsts garantija, kas Institut français du pétrole (IFP) piešķirta, piešķirot tam publiskas organizācijas, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem (EPIC), statusu — Priekšrocība — Priekšrocības prezumpcija

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/20

         Vispārējās tiesas 2016. gada 26. maija spriedums – Francija un IFP Énergies nouvelles/Komisija
   (Apvienotās lietas T-479/11 un T-157/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Naftas pētniecība - Netieša un neierobežota valsts garantija, kas Institut français du pétrole (IFP) piešķirta, piešķirot tam publiskas organizācijas, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem (EPIC), statusu - Priekšrocība - Priekšrocības prezumpcija)
   (2016/C 251/20)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Francijas Republika (pārstāvji – sākotnēji E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha un J. Gstalter, vēlāk E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter un S. Menez, vēlāk – G. de Bergues, S. Menez, D. Colas un J. Bousin, un visbeidzot – G. de Bergues, D. Colas un J. Bousin) (lietā T-479/11) un IFP Énergies nouvelles (Rueil-Malmaison, Francija) (pārstāvji - sākotnēji É. Morgan de Rivery un A. Noël-Baron, vēlāk É. Morgan de Rivery un E. Lagathu, avocats) (lietā T-157/12)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Stromsky, D. Grespan un K. Talabér-Ritz)

      Priekšmets

   Prasība saskaņā ar LESD 263. pantu atcelt Komisijas 2011. gada 29. jūnija Lēmumu 2012/26/ES par valsts atbalstu C 35/08 (ex NN 11/2008), kuru Francija piešķīrusi publiskajai organizācijai “Institut français du pétrole” (OV 2012, L 14, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2011. gada 29. jūnija Lēmuma 2012/26/ES par valsts atbalstu C 35/08 (ex NN 11/2008), kuru Francija piešķīrusi publiskajai organizācijai “Institut français du pétrole”, 1. panta 3.–5. punktu, kā arī 2.–12. pantu;

               2)

               pārējā daļā prasības noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem lietās T-479/11 un T-157/12, kā arī divas trešdaļas no Francijas Republikas un IFP Énergies nouvelles tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               Francijas Republika sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī vienu trešdaļu no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietā T-479/11;

               5)

               IFP Énergies nouvelles sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī vienu trešdaļu no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietā T-157/12.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta T-457/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. oktobrī — Intel /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/60

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. oktobrī — Intel/Komisija
   (Lieta T-457/08)
   (2008/C 301/99)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Intel Corp., Wilmington (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — N. Green QC un K. Bacon, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus;

               —

               pagarināt termiņu Intel atbildes uz papildu paziņojuma par iebildumiem (PPI) iesniegšanai uz 30 dienām, sākot no dienas, kad Intel būs pieejami visi attiecīgie sūdzības iesniedzēja dokumenti;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja atbilstoši EKL 230. pantam vēlas panākt, lai tiktu atcelts uzklausīšanas amatpersonas 2008. gada 15. septembra lēmums, kas saskaņā ar Komisijas Lēmuma Nr. 2001/462/EK (1) 10. pantu pieņemts lietā COMP/C-3/37.990 — Intel saistībā ar EKL 82. panta piemērošanas procedūru, kā arī Konkurences komisāra lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 6. oktobrī vai ap šo datumu. Apstrīdētie lēmumi attiecas uz Komisijas atteikumu iegūt, it īpaši no sūdzības iesniedzēja attiecīgajā lietā, noteiktus dokumentālos pierādījumus, kas, kā apgalvo prasītāja, tieši attiecas uz apgalvojumiem, ko Komisija izteikusi PPI. Uzklausīšanas amatpersona arī ir noraidījusi Intel argumentu, ka tā nevar sniegt pienācīgu atbildi uz PPI, ja tai nav pieejas šiem dokumentiem, un atteikusies pagarināt termiņu Intel atbildes uz PPI sniegšanai.
   Prasītāja savu prasījumu pamatojumam izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka šie lēmumi satur kļūdas tiesību piemērošanā un ka termiņš tās atbildes uz PPI sniegšanai nevar sākties, pirms lietas materiāli nav pilnīgi; pretējā gadījumā uzņēmums nevarētu efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētie lēmumi ir acīmredzami nelikumīgi, jo ar tiem Komisijai tiek ļauts turpināt izmeklēšanu, kas ir diskriminējoša un neobjektīva un liedz prasītājai īstenot savas tiesības uz aizstāvību. Prasītāja apgalvo, ka ar to tiek pārkāpts labas pārvaldības princips, saskaņā ar kuru Komisijai savs lēmums jābalsta uz visu pieejamo faktisko un tiesību informāciju, kura var ietekmēt lietas iznākumu.

      (1)  Komisijas 2001. gada 23. maija Lēmums par uzklausīšanas amatpersonu darba uzdevumiem dažos tiesas procesos par konkurenci, OV L 162, 21. lpp


title: Lieta C-71/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 12. februārī ierosinājis Franco Campoli par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 29. novembra spriedumu lietā T-135/05 Campoli /Komisija

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/2

         Apelācija, ko 2007. gada 12. februārī ierosinājis Franco Campoli par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 29. novembra spriedumu lietā T-135/05 Campoli/Komisija
   (Lieta C-71/07 P)
   (2007/C 117/02)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Franco Campoli (pārstāvji — G. Vandersanden, L. Levi, S. Rodrigues, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Joris, D. Martin), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio, I. Šulce)
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 29. novembra spriedumu lietā T-135/05;

               —

               rezultātā apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus pirmajā instancē, kas grozīti attiecībā uz prasītāja lūgumiem saistībā ar apgādnieka pabalstu un pabalstu izglītībai, un attiecīgi

                           —

                           atcelt iecēlējinstitūcijas 2004. gada 13. decembra lēmumu, ar ko noraida viņa sūdzību; šis lēmums ir pieņemts kopā ar, pirmkārt, iecēlējinstitūcijas lēmumu, kurš apstrīdēts minētajā sūdzībā un ar kuru no 2004. gada 1. maija ir grozīts prasītāja pensijai piemērojamais korekcijas koeficients, un, otrkārt, viņa pensijas samaksas lapām, jo šis lēmums ir piemērojams no 2004. gada maija;

                           —

                           piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Vienīgā prasījuma pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vairākus argumentus, kas ir balstīti uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu un Kopienu tiesai uzliktā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
   Minētais princips ir pārkāpts, pirmkārt, tādējādi, ka Pirmās instances tiesa ir nospriedusi, ka likumdevējs var grozīt Civildienesta noteikumus, paredzot noteikumus, kas ir mazāk labvēlīgi par spēkā esošo sistēmu, ja vien tai noteiktu pietiekami ilgu pārejas periodu. Pārejas perioda esamība un tā pietiekama ilguma pārbaude ir jautājumi, kas nav saistīti ar jaunas normas likumības pārbaudi attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu, kura ievērošanai Kopienu tiesai ir jāpārliecinās, ka nepastāv patvaļīga vai acīmredzami neatbilstoša atšķirīga attieksme saistībā ar Kopienu likumdevēja izvirzīto mērķi. Šajā lietā apstrīdētajā spriedumā nav nedz noteikts tas, kāds mērķis ir izvirzīts jaunajiem noteikumiem par korekcijas koeficientu noteikšanu, nedz arī, vēl jo vairāk, pārbaudīts, vai saistībā ar šo mērķi pastāv patvaļīga vai acīmredzami neatbilstoša atšķirīga attieksme. Apelācijas sūdzības iesniedzējs piebilst, ka korekcijas koeficients, kas noteikts atbilstoši vidējai dzīves dārdzībai valstī, turklāt vienlaikus apdraud gan mērķi saglabāt pensionāru pirktspēju, gan mērķi nodrošināt viņu brīvu pārvietošanos un uzturēšanos, jo pensionāriem, kuri dzīvo kādas valsts galvaspilsētā vai citās dārgās pilsētās vai reģionos, ir mazāka pirktspēja nekā pensionāriem, kuri pastāvīgi dzīvo ārpus šīs galvaspilsētas vai šīm pilsētām vai reģioniem.
   Otrajā argumentā apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka, pretēji tam, kas noteikts apstrīdētajā spriedumā, jaunā pensiju sistēma faktiski ir piesaistīta dzīves dārdzībai Briselē, tādējādi pensionāru ienākumi ir noteikti, ņemot vērā vienīgi dzīves dārdzību šīs dalībvalsts [Beļģijas] galvaspilsētā, lai gan to pensionāru ienākumi, kas dzīvo citās dalībvalstīs, ir noteikti, piemērojot korekcijas koeficientu, ar kuru ir ņemta vērā vidējā dzīves dārdzība visā valstī kopumā. Apelācijas sūdzības iesniedzējs arī apstrīd Pirmās instances tiesas konstatējumu, ka Kopienu normatīvā akta likumība nevar būt atkarīga no tā, kādā veidā šis akts tiek piemērots praksē, jo šāda akta piemērošanas pasākumi ir cieši saistīti ar pašu aktu, un viņš norāda, ka ir aizskartas tiesības uz aizstāvību un princips, ka lietas dalībnieki Kopienu tiesā ir vienlīdzīgi, jo viņš par jaunās pensiju sistēmas piemērošanas pasākumiem ir uzzinājis tikai pēc rakstveida procesa pabeigšanas.
   Visbeidzot, pēdējā argumentā apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Pirmās instances tiesas apgalvojumu, ka viņam nav intereses celt prasību atbilstoši EKL 241. pantam, norādot uz priekšrocībām, kas piešķirtas pensionāriem, kuri dzīvo “lētākā ”dalībvalstī. Iebilstot pret atšķirīgu attieksmi pret pensionāriem, kuri dzīvo “lētākā ”dalībvalstī, salīdzinājumā ar pensionāriem, kuri dzīvo “dārgākā ”dalībvalstī, apelācijas sūdzības iesniedzējs faktiski kritizē to, ka ir aizskarts pirktspējas līdzvērtības princips, un ar to apstrīd pensiju sistēmu, kas izriet no jaunajiem Civildienesta noteikumiem un to pārejas pasākumiem.


title: Lieta T-142/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. februāra rīkojums – Jinko Solar  u.c./Parlaments u.c.

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/54

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. februāra rīkojums – Jinko Solar u.c./Parlaments u.c.
   (Lieta T-142/13) (1)

   2014/C 142/70
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta T-163/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 3. marta spriedums — Bundesverband deutscher Banken /Komisija (Valsts atbalsti — Publisko aktīvu nodošana Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale — Lēmums, kurā atbalsts ir atzīts par daļēji nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums to atgūt — Privātā ieguldītāja kritērijs — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/36

         Vispārējās tiesas 2010. gada 3. marta spriedums — Bundesverband deutscher Banken/Komisija
   (Lieta T-163/05) (1)

   (Valsts atbalsti - Publisko aktīvu nodošana Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale - Lēmums, kurā atbalsts ir atzīts par daļēji nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums to atgūt - Privātā ieguldītāja kritērijs - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 100/54
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bundesverband deutscher Banken eV (Berlīne, Vācija) (pārstāvji — H.-J. Niemeyer, K.-S. Scholz un J.-O. Lenschow, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan un T. Scharf)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un C. Schulze-Bahr, kuriem palīdz J. Witting, advokāts); Land Hessen (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji H.-J. Freund un M. Holzhäuser, pēc tam H.-J. Freund un S. Lehr, advokāti) un Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis — H.-J. Freund, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu 2006/742/EK Vācijas atbalstu Landesbank Hessen — Thüringen — Girozentrale (OV 2006, L 307, 159. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               dokumenti, kurus Bundesverband deutscher Banken eV iesniegusi savas replikas 9. un 10. pielikumā, tiek izņemti no lietas materiāliem;

               2)

               prasību noraidīt;

               3)

               Bundesverband deutscher Banken sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, Land Hessen un Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 155, 25.06.2005.


title: lieta C-451/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Cour de cassation  (Francija)  2005. gada 13. decembra  spriedumu lietā  Société Elisa  ( Européenne et luxembourgeoise d'investissements SA ) pret  Directeur général des impôts, Direction des services généraux et de l'informatique  un  Ministère public

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2005. gada 13. decembra spriedumu lietā Société Elisa (Européenne et luxembourgeoise d'investissements SA) pret Directeur général des impôts, Direction des services généraux et de l'informatique un Ministère public

   (lieta C-451/05)
   (2006/C 60/38)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 13. decembra spriedumu lietā Société Elisa (Européenne et luxembourgeoise d'investissements SA) pret Directeur général des impôts, Direction des services généraux et de l'informatique un Ministère public un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 19. decembrī.

      Cour de cassation (Francija) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai EK līguma 52. un turpmākie panti, kā arī 73.B un turpmākie panti iestājas pret tādu regulējumu, kāds paredzēts Code général des impôts (Vispārējais nodokļu kodekss) 990.D un turpmākajos pantos, kas juridiskām personām ar vadības faktisku atrašanās vietu Francijā piešķir iespēju saņemt atbrīvojumu no nodokļa, ar ko apliek no nekustama īpašuma pārdošanas gūtos ienākumus, un, — ciktāl tas attiecas uz juridiskām personām ar vadības faktisku atrašanās vietu citas valsts teritorijā, pat ja tā būtu Eiropas Savienības dalībvalsts, — kas šādas iespējas izmantošanu padara atkarīgu no tā, vai starp Franciju un šo valsti ir noslēgts administratīvās sadarbības nolīgums par cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai arī, piemērojot Līgumā ietverto atrunu par nediskrimināciju pilsonības dēļ, vai arī atkarīgu no apstākļa, ka šīm juridiskām personām nav jāmaksā lielāks nodoklis nekā tas, kas jāmaksā juridiskām personām, kuru vadība faktiski atrodas Francijā?

               2)

               Vai tāds nodoklis, kāds ir apstrīdētais nodoklis ir kapitāla nodoklis Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvas par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā (1) 1. panta izpratnē?

               3)

               Ja sniegta apstiprinoša atbilde — vai ar iepriekš minēto Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvu dalībvalstīm uzliktie savstarpējās palīdzības pienākumi nodokļu jomā tām liedz izpildīt līdzīga rakstura pienākumus saskaņā ar divpusēju nolīgumu par administratīvo sadarbību nodokļu jomā, kas noraida tādus vienas kategorijas nodokļu maksātājus kā Luksemburgas kontrolakciju (holdinga) sabiedrības?

               4)

               Vai EK līguma 52. un turpmākie panti, kā arī 73.B un turpmākie panti dalībvalstij, kas ar citu valsti, kas ir vai arī nav Eiropas Savienības dalībvalsts, ir noslēgusi nolīgumu, kurā ietverta nediskriminācijas atruna nodokļu jomā, juridiskai personai ar vadības faktisku atrašanās vietu citas dalībvalsts teritorijā, ja šai juridiskai personai ir viens vai vairāki nekustami īpašumi pirmās dalībvalsts teritorijā, un ja otro dalībvalsti ar pirmo nesaista līdzīga atruna, liek piešķirt priekšrocības, kas identiskas šajā atrunā paredzētajām?

      (1)  Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīva 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā (OV L 336, 15. lpp.).


title: Lieta C-474/14: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Salerno (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Cristiano Pontillo Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Vienādi prejudiciālie jautājumi — LESD 49. un 56. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Valsts tiesiskais regulējums — Koncesiju sistēmas reorganizācija, pagaidu kārtā novienādojot derīguma termiņu — Jauns iepirkums — Koncesijas, kuru derīguma termiņš ir īsāks par agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņu — Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības — Ierobežojums — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Samērīgums

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/9

         Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Salerno (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Cristiano Pontillo

   (Lieta C-474/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Vienādi prejudiciālie jautājumi - LESD 49. un 56. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Valsts tiesiskais regulējums - Koncesiju sistēmas reorganizācija, pagaidu kārtā novienādojot derīguma termiņu - Jauns iepirkums - Koncesijas, kuru derīguma termiņš ir īsāks par agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņu - Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības - Ierobežojums - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums)
   (2016/C 270/11)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Salerno

      Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Cristiano Pontillo

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. un 56. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādus valsts tiesību aktus par azartspēlēm kā pamatlietā aplūkotie, kuros ir paredzēts organizēt jaunu iepirkumu attiecībā uz koncesijām, kuru derīguma termiņš ir īsāks nekā agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņš, jo sistēma tiek reorganizēta, pagaidu kārtā novienādojot koncesiju derīguma termiņus;

               2)

               LESD 49. un 56. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu ierobežojošu valsts tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, kurā ir noteikts pienākums azartspēļu koncesionāram, pārtraucot darbību koncesijas termiņa beigu dēļ, bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, ciktāl šis ierobežojums pārsniedz to, kas ir nepieciešams šajā tiesību normā faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 462, 22.12.2014.


title: Lieta C-97/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 14. decembrī ( Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mohamed Gattoussi pret Stadt Rüsselsheim (Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums — Tunisijas darba ņēmējs, kuram ir atļauja uzturēties dalībvalstī un tur veikt profesionālo darbību — Nediskriminācijas princips attiecībā uz darba apstākļiem, darba samaksu un atlaišanu no darba — Uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa saīsināšana)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/8

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 14. decembrī (Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mohamed Gattoussi pret Stadt Rüsselsheim

   (Lieta C-97/05) (1)

   (Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums - Tunisijas darba ņēmējs, kuram ir atļauja uzturēties dalībvalstī un tur veikt profesionālo darbību - Nediskriminācijas princips attiecībā uz darba apstākļiem, darba samaksu un atlaišanu no darba - Uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa saīsināšana)
   (2006/C 331/12)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Mohamed Gattoussi

      Atbildētāja: Stadt Rüsselsheim

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Darmstadt — Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses (OV 1998, L 97, 2. lpp.), 64. panta 1. punkta interpretācija — Dalībvalstī nodarbināts darba ņēmējs, kuram ir Tunisijas pilsonība — Vienlīdzīga attieksme attiecībā uz darba apstākļiem un darba samaksu — Uzturēšanās atļaujas termiņa ierobežojums, kas izbeidz darba ņēmēja darba attiecības
   Rezolutīvā daļa
   64. panta 1. punkts Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses, kas noslēgts 1995. gada 17. jūlijā Briselē un kas Eiropas Kopienas un Eiropas Ogļu un tērauda kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes un Komisijas 1998. gada 26. janvāra Lēmumu 98/238/EK, EOTK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas var ietekmēt Tunisijas pilsoņa tiesības uzturēties dalībvalsts teritorijā, ja šī dalībvalsts pienācīgi atļāvusi šim pilsonim tās teritorijā veikt profesionālu darbību uz laiku, kas pārsniedz viņa uzturēšanās atļaujas termiņu.

      (1)  OV C 106, 30.4.2005.


title: lieta T-299/05: Prasība, kas celta 2005. gada 26. jūlijā — Shanghai Excell M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision /Padome

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/14

         Prasība, kas celta 2005. gada 26. jūlijā — Shanghai Excell M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision /Padome
   (lieta T-299/05)
   (2005/C 257/27)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Shanghai Excell M&E Enterprise Co Ltd un Shanghai Adeptech Precision Company Limited, Šanhaja (Ķīna), ko pārstāv R. Maklīns [R. MacLean], solicitor

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāju prasījumi

               —

               atcelt Padomes 2005. gada 28. aprīļa Regulu (EK) 692/2005 (1), ciktāl tā attiecas uz prasītājām; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt juridiskos izdevumus un tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētā Regula piemēroja antidempinga maksājumus prasītāju veiktajam mazumtirdzniecībā tirgojamo elektronisko svaru eksportam, kas ar atpakaļejošu spēku tika piemēroti arī šo izstrādājumu importam, kas reģistrēts atbilstoši Komisijas Regulai (EK) 1408/2004 (2). Tāpat ES muitas dienestiem tika uzdots izbeigt reģistrēt prasītājiem paredzētu izstrādājumu importu no Ķīnas Tautas Republikas.
   Prasītājas lūdz Pirmās instances tiesu atcelt šo Regulu. Pamatojot savu prasījumu, tās atsaucas uz Padomes Regulas (EK) 384/1996 2.7. panta c) apakšpunkta otrās daļas pārkāpumu, tā kā Komisija lēmumu Tirgus ekonomikas apstākļu jautājumā attiecībā uz prasītājām pieņēma pēc tam, kad bija beidzies šajā pantā paredzētais trīs mēnešu periods. Tālāk tās atsaucas uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā attiecībā uz to, vai prasītājas darbojās tirgus ekonomikas apstākļos. Prasītājas šīs iespējamās kļūdas uzskata par Regulas (EK) 384/1996 2.A.7. panta c) apakšpunkta pirmās rindkopas pārkāpumiem.
   Apstrīdētā Regula tika pieņemta pēc tam, kad attiecībā uz prasītājām bija veikta “izmeklēšana 'jaunpienācēja' sakarā”. Prasītājas apgalvo, ka šīs izmeklēšanas laikā Komisijas institūcijas neizmantoja tādu pašu metodoloģiju, kādu tās bija izmantojušas sākotnējā izmeklēšanā, kuras rezultātā tika noteikti maksājumi, un ka tāpēc ir pārkāpts arī Regulas (EK) 384/1996 11. panta 9. punkts.
   Prasītājas tāpat norāda, ka Kopienas institūcijas nav piemērojušas atbilstošās prasības, izvērtējot kritērijus saistībā ar normālo vērtību, eksporta cenu un peļņas normu, un ka tāpēc ir pārkāpts Regulas (EK) 384/1996 2.A.7. panta A) apakšpunkts un 2.C. panta 10. apakšpunkts.
   Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka apstrīdētajā Regulā tās nav pienācīgi identificētas, jo tajā tām abām minētas nepareizas adreses. Prasītājas uzskata, ka tā ir būtiska kļūda faktos.

      (1)  OV L 112, 3.5.2005., 42. lpp.

      (2)  OV L 256, 3.8.2004., 8. lpp.


title: Lieta C-47/15: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 7. jūnija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sélina Affum/Préfet du Pas-de-Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2008/115/EK — Kopīgi standarti un procedūras attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi — Apcietinājums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā nelikumīgas ieceļošanas gadījumā ir paredzēts brīvības atņemšanas sods — “Tranzīta” situācija — Daudzpusēja atpakaļuzņemšanas vienošanās

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/11

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 7. jūnija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sélina Affum/Préfet du Pas-de-Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai

   (Lieta C-47/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2008/115/EK - Kopīgi standarti un procedūras attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi - Apcietinājums - Valsts tiesiskais regulējums, kurā nelikumīgas ieceļošanas gadījumā ir paredzēts brīvības atņemšanas sods - “Tranzīta” situācija - Daudzpusēja atpakaļuzņemšanas vienošanās)
   (2016/C 296/15)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sélina Affum

      Atbildētāji: Préfet du Pas-de-Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 2. panta 1. punkts un 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgais dalībvalstī uzturas nelikumīgi un tādēļ viņam ir piemērojama šī direktīva, ja viņš, neizpildot iebraukšanas, uzturēšanās vai pastāvīgas uzturēšanās prasības, šīs dalībvalsts teritorijā ir tranzītā kā pasažieris autobusā, kurš brauc no citas Šengenas zonā ietilpstošas dalībvalsts uz trešo dalībvalsti, kas neietilpst minētajā zonā;

               2)

               Direktīva 2008/115 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas tādam trešās valsts valstspiederīgajam, attiecībā uz kuru šajā direktīvā noteiktā atgriešanas procedūra vēl nav tikusi pabeigta, ļauj piemērot brīvības atņemšanas sodu tikai par nelikumīgu ieceļošanu pa iekšējo robežu, kas izraisa nelikumīgu uzturēšanos.
               Šī interpretācija ir spēkā arī tad, ja attiecīgo valstspiederīgo var uzņemt atpakaļ cita dalībvalsts, piemērojot nolīgumu vai vienošanos minētās direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta T-417/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedums — SFC Jardibric /ITSB — Aqua Center Europa ( “AQUA FLOW” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “AQUA FLOW” — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “VAQUA FLOW” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Atzīšana par spēkā neesošu — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Ierobežojumu akcepta rezultātā neesamība — Regulas Nr. 207/2009 54. panta 2. punkts)

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/10

         Vispārējās tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedums — SFC Jardibric/ITSB — Aqua Center Europa (“AQUA FLOW”)
   (Lieta T-417/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “AQUA FLOW” - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “VAQUA FLOW” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Atzīšana par spēkā neesošu - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Ierobežojumu akcepta rezultātā neesamība - Regulas Nr. 207/2009 54. panta 2. punkts)
   2013/C 359/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SFC Jardibric (St Jean de la Ruelle, Francija) (pārstāvis — J.-L. Fourgoux, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — Ó. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Aqua Center Europa, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis — M. J. Martín Izquierdo, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 20. jūlija lēmumu lietā R 2230/2010-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Aqua Center Europa, SA un SFC Jardibric

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               SFC Jardibric atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 373, 1.12.2012.


title: Lieta C-307/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/7

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-307/08)
   (2008/C 272/09)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J.-P. Keppenne un R. Lyal)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nenovēršot dubultu nodokļu uzlikšanu dividendēm, ko sabiedrības, kas ir rezidentes citās dalībvalstīs vai kādā EEZ/EBTA valstī, izmaksā fiziskām personām, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi EKL 56. pantā un Eiropas Ekonomikas zonas līguma 40. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija prasībā apgalvo, ka Beļģijas nodokļu tiesiskais regulējums rada nepamatotu kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, jo saskaņā ar to dividendes, ko fiziskām personām izmaksā sabiedrības, kas atrodas citās dalībvalstīs vai kādā Eiropas Ekonomikas zonas valstī (“ienākošās” dividendes), tiek apliktas ar nodokli tāpat kā dividendes, ko izmaksā Beļģijā esošas sabiedrības (“pašmāju” dividendes), neņemot vērā nodokļu iekasēšanu valstī, kurā šīs dividendes tiek gūtas. Šāds tiesiskais regulējums apgrūtina pārrobežu darījumus ar kapitālu, jo attur nodokļu maksātājus fiziskas personas investēt ārvalstu sabiedrību akcijās un vienlaikus rada šķērsli sabiedrībām, kuru juridiskā adrese atrodas citās dalībvalstīs, uzkrāt kapitālu Beļģijā.


title: Lieta T-567/13: Prasība, kas celta 2013. gada 29. oktobrī — Sharp /ITSB ( “BIG PAD” )

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 29. oktobrī — Sharp/ITSB (“BIG PAD”)
   (Lieta T-567/13)
   2014/C 24/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sharp KK (Osaka, Japāna) (pārstāvji — G. Macias Bonilla, G. Marín Raigal, P. López Ronda un E. Armero, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 5. augusta lēmumu lietā R 2131/2012-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “BIG PAD”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 887 231

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums


title: Norges Høyesterett 2016. gada 14. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Torbjørn Selstad Thue and Norvēģijas Policijas federācija (Politiets Fellesforbund) pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Tieslietu un sabiedrības drošības ministrija (Lieta E-19/16)

text:
               27.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/3

      Norges Høyesterett2016. gada 14. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Torbjørn Selstad Thue and Norvēģijas Policijas federācija (Politiets Fellesforbund) pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Tieslietu un sabiedrības drošības ministrija
   (Lieta E-19/16)
   (2017/C 133/03)

      Norges Høyesterett2016. gada 14. decembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2016. gada 14. decembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Torbjørn Selstad Thue and Norvēģijas Policijas federācija (Politiets Fellesforbund) pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Tieslietu un sabiedrības drošības ministrija, par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai laiks, kas pavadīts ceļā darba devēja noteiktā braucienā uz tādu vietu vai no tās, kas nav noteiktā vai pastāvīgā darba vieta, un ja šāds brauciens notiek ārpus parastā darba laika, tiek uzskatīts par darba laiku Direktīvas 2003/88/EK 2. panta nozīmē?

               2.

               Ja 1. jautājumā aprakstītais ceļā pavadītais laiks pats par sevi nav pietiekams, lai to klasificētu kā darba laiku, kāds juridiskais kritērijs vai būtiski elementi jāņem vērā, lai ceļā pavadītais laiks tomēr tiktu uzskatīts par darba laiku? Šā jautājuma ietvaros tiek lūgts atzinums par to, vai ir jāveic intensitātes novērtējums par ceļa laikā veiktā darba apjomu.

               3.

               Vai 1. un 2. jautājumā nozīme ir tam, cik bieži darba devējs pieprasa strādāt vietā, kas nav noteiktā vai pastāvīgā darba vieta?


title: Lieta T-444/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Novartis /ITSB – Tenimenti Angelini  ( “LINEX” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “LINEX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “LINES PERLA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta beigu daļa — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/32

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Novartis/ITSB – Tenimenti Angelini (“LINEX”)
   (Lieta T-444/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “LINEX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “LINES PERLA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta beigu daļa - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 421/44
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis – M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Tenimenti Angelini SpA (Montalcino, Itālija) (pārstāvis – R. Almaraz Palmero, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 6. augusta lēmumu lietā R 414/2011–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Tenimenti Angelini SpA un Novartis AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 6. augusta lēmumu lietā R 414/2011–4;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 399, 22.12.2012.


title: Lieta C-640/15: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas orderis pret Tomas Vilkas Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2002/584/TI — Eiropas apcietināšanas orderis — 23. pants — Pieprasītās personas nodošanas termiņš — Iespēja vairākas reizes vienoties par jaunu nodošanas termiņu — Pieprasītās personas pretošanās pret tās nodošanu — Nepārvarama vara

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/4

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas orderis pret Tomas Vilkas

   (Lieta C-640/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas orderis - 23. pants - Pieprasītās personas nodošanas termiņš - Iespēja vairākas reizes vienoties par jaunu nodošanas termiņu - Pieprasītās personas pretošanās pret tās nodošanu - Nepārvarama vara)
   (2017/C 078/05)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Pamatlietas puses

      Tomas Vilkas

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 23. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, izpildes tiesu iestāde un izsniegšanas tiesu iestāde vienojas par jaunu nodošanas datumu atbilstoši šai tiesību normai, ja pieprasītās personas atkārtotas pretošanās dēļ tās nodošana 10 dienu laikā pēc pirmā jaunā nodošanas datuma, par kuru ir tikusi panākta vienošanās, piemērojot minēto tiesību normu, nav iespējama, ja ārkārtas apstākļu dēļ šīs iestādes nav varējušas paredzēt šo pretošanos un ja tās ietekmi uz nodošanu nav bijis iespējams novērst, neraugoties uz minēto iestāžu pienācīgu rūpību, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
   Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 15. panta 1. punkts un 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šīm pašām iestādēm ir jāvienojas par jaunu nodošanas datumu gadījumā, ja ir beigušies šajā 23. pantā noteiktie termiņi.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lietas T-310/09 un T-383/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. aprīļa spriedums — Fuller & Thaler Asset Management /ITSB ( “BEHAVIOURAL INDEXING” un “BEHAVIOURAL INDEX” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdisku preču zīmju “BEHAVIOURAL INDEXING” un “BEHAVIOURAL INDEX” reģistrācijas pieteikumi — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/19

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. aprīļa spriedums — Fuller & Thaler Asset Management/ITSB (“BEHAVIOURAL INDEXING” un “BEHAVIOURAL INDEX”)
   (Lietas T-310/09 un T-383/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdisku preču zīmju “BEHAVIOURAL INDEXING” un “BEHAVIOURAL INDEX” reģistrācijas pieteikumi - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2011/C 160/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fuller & Thaler Asset Management, Inc. (San Mateo, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — S. Malynicz, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Priekšmets

   Lietā T-310/09 — prasība par ITSB Apelāciju paplašinātās padomes 2009. gada 28. aprīļa lēmumu lietā R 323/2008-G attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “BEHAVIOURAL INDEXING” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju un lietā T-383/09 — prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 11. jūnija lēmumu lietā R 138/2009-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “BEHAVIOURAL INDEX” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apvienot lietas T-310/09 un T-383/09 šī sprieduma mērķim;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               Fuller & Thaler Asset Management, Inc. sedz savus tiesāšanās izdevumus lietās T-310/09 un T-383/09, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus šajās lietās.

      (1)  OV C 244, 10.10.2009.


title: lieta T-318/05: Prasība, kas celta 2005 gada 17. augustā — De Geest/Padome

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/25

         Prasība, kas celta 2005 gada 17. augustā — De Geest/Padome
   (lieta T-318/05)
   (2005/C 281/46)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Johans de Geists [Johan De Geest], Rodsenženēze [Rhode-St-Genèse] (Beļģija), (pārstāvji — S. Orlandi [S. Orlandi], K. Martēns [X. Martini], A. Kūlens [A. Coolen], Ž. N. Luī [J. N. Louis], E. Maršals [E. Marchal], avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt Padomes 2005. gada 3. janvāra lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītāja lūgums tikt ieceltam amatā A6 vai A7 pakāpē, kas kopš 2004. gada 1. maija ir pārdēvētas par A*10 un A*8;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-164/05 De Geest/Padome (1).

      (1)  OV C 171, 09.07.2005., 28. lpp.


title: Lieta T-214/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 30. maija spriedums — Moselland /ITSB — Renta Siete ( “DIVINUS” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “DIVINUS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “MOSELLAND Divinum” — Agrāku tiesību pastāvēšana, spēkā esamība un aizsardzības apjoms — Pierādījumi)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/62

         Vispārējās tiesas 2013. gada 30. maija spriedums — Moselland/ITSB — Renta Siete (“DIVINUS”)
   (Lieta T-214/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “DIVINUS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “MOSELLAND Divinum” - Agrāku tiesību pastāvēšana, spēkā esamība un aizsardzības apjoms - Pierādījumi)
   2013/C 225/139
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moselland eG — Winzergenossenschaft (Bernkastel-Kues, Vācija) (pārstāvis — M. Dippelhofer, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Schäffner, vēlāk D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Renta Siete, SL (Albacete, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. februāra lēmumu lietā R 1204/2009-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Moselland eG — Winzergenossenschaft un Renta Siete, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. februāra lēmumu lietā R 1204/2009-2;

               2)

               ITSB savus tiesāšanās izdevumus sedz pats, kā arī atlīdzina Moselland eG — Winzergenossenschaft tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Apelāciju padomē.

      (1)  OV C 195, 17.7.2010.


title: lieta C-445/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Bundesfinanzhof 2005. gada 20. oktobra  lēmumu lietā  Werner Haderer  pret  Finanzamt Wilmersdorf

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof2005. gada 20. oktobra lēmumu lietā Werner Haderer pret Finanzamt Wilmersdorf

   (lieta C-445/05)
   (2006/C 60/37)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 20. oktobra lēmumu lietā Werner Haderer pret Finanzamt Wilmersdorf un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 14. decembrī.

      Bundesfinanzhof lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai stundas, ko privātskolotājs pasniedz skolās un augstskolās, saskaņā ar Padomes 1977. gada 17. maija direktīvas 77/388/EEK (1) 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunktu ir no nodokļiem atbrīvojamas tikai tādā gadījumā, ja privātskolotājs stundas pasniedz skolēniem/studentiem kā tiešajiem pakalpojumu saņēmējiem — un tie arī paši tās apmaksā — vai pietiek tikai ar to, ka privātskolotājs stundas pasniedz skolā vai augstskolā, kura attiecīgi ir pakalpojuma saņēmējs?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.