title: Lieta C-286/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 11. maija rīkojums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Exmitiani SRL/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodarbošanās ar pasažieru autopārvadājumiem — Aplikšana ar nodokli — Fakti pirms Rumānijas pievienošanās Eiropas Savienībai — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/13

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 11. maija rīkojums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Exmitiani SRL/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj

   (Lieta C-286/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodarbošanās ar pasažieru autopārvadājumiem - Aplikšana ar nodokli - Fakti pirms Rumānijas pievienošanās Eiropas Savienībai - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   (2017/C 249/18)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Cluj

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SC Exmitiani SRL

      Atbildētāja: Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences atbildēt uz Curtea de Apel Cluj (Klužas Apelācijas tiesa, Rumānija) uzdotajiem jautājumiem.

      (1)  OV C 296, 16.8.2016.


title: Lieta T-279/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūnijā — S.I.C.O.M. /Komisija

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūnijā — S.I.C.O.M./Komisija
   (Lieta T-279/12)
   2012/C 243/56
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: S.I.C.O.M. Srl — Società industriale per il confezionamento degli olii meridionale (Cercola, Itālija) (pārstāvis — R. Manzi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka likvidējamajai S.I.C.O.M. Srl ir prasījuma tiesības pret Komisiju par summu EUR 24 338,10 apmērā kopā ar procentiem un pielāgojumiem, kas aprēķināmi saskaņā ar Komisijas Regulas Nr. 2519/97 18. panta 7. punktu, vai citu summu, kuru Vispārējā tiesa atzīs par atbilstošu, un tādējādi piespriest Komisijai samaksāt šādi noteiktās summas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus kopā ar PVN, veikt iemaksas advokātu pensiju fondā un samaksāt fiksētu atlīdzību 12,5 % apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja šajā lietā, ar kuru ir noslēgts iepirkuma līgums saistībā ar Komisijas 2001. gada 2. aprīļa Regulā (EK) Nr. 664/2001 par augu eļļas piegādi palīdzībai pārtikas formā (OV L 93, 3. lpp.) noteikto 35. pasākumu par 500 tonnu 5 litru kannās safasētas rafinētas rapšu eļļas piegādi galapunktā Tombo PAM Warehouse noliktavās Gvinejā līdz 2001. gada 17. jūnijam, iebilst pret to, ka Komisija ir veikusi samaksas ieturējumus, piemērojot līgumsodu par novēlotu piegādi un vēlāk — arī līgumsodu par nepiegādātajām precēm.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus.

               1)

               Jautājumā par līgumsoda par nepiegādātajām precēm piemērošanu tā norāda, ka patiesībā faktiski esot piegādātas preces 498,819 tonnu apmērā, proti, par 1435 tonnām mazāk nekā bija paredzēts paziņojumā par iepirkumu. Šajā ziņā prasītāja atsaucas uz 1 % svara pielaidi, kas ir paredzēta Komisijas 1997. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 2519/97 par noteikumiem to produktu mobilizācijai, kuri jāpiegādā saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1292/96 kā Kopienas pārtikas palīdzība (OV L 346, 23. lpp. OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 11. nodaļa, 27. sēj., 34. lpp.), 17. pantā. Saistībā ar minētās regulas 15. pantu prasītāja paskaidro, ka šajā lietā nav strīda, ka saņēmējam faktiski ir piegādātas preces 498,819 tonnu apmērā, kā norādīts pieņemšanas-nodošanas aktā, un tādēļ tā nekādi neesot vainojama par kādu preču apjoma samazināšanos iespējami izraisījušu turpmāku notikumu.

               2)

               Jautājumā par līgumsodu par novēlotu piegādi prasītāja uzskata, ka esot piemērojams atbrīvojums nepārvaramas varas dēļ saistībā ar pasākumā izmantotā motorkuģa pēkšņu aizkavēšanos iekraušanas ostā Neapolē un no tā izrietošo 30 dienu pagarinājumu, kas ir paredzēts minētās Regulas Nr. 2519/97 14. panta 15. punktā. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka esot piemērojami arī šīs pašas regulas 22. panta 4. punkts un 25. pants.


title: Lieta T-1/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 14. marta rīkojums — Buczek Automotive /Komisija (Pagaidu noregulējums — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Pieņemamība — Steidzamības neesamība)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/21

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 14. marta rīkojums — Buczek Automotive/Komisija
   (Lieta T-1/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Pieņemamība - Steidzamības neesamība)
   (2008/C 116/38)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Buczek Automotive sp. z o.o., Sosnowiec (Polija) (pārstāvji — sākotnēji T. Gackowski, pēc tam D. Szlachetko-Reiter, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Gross, M. Kaduczak un A. Stobiecka-Kuik)
   Priekšmets
   Pieteikums apturēt Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmuma C (2007) 5087, galīgā redakcija, par valsts atbalstu C 23/2006 (iepriekš NN 35/2006), kuru Polijas Republika ir piešķīrusi tērauda ražotājam Grupa Technologie-Buczek, piemērošanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana tiek atlikta.


title: Lieta C-560/08: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 85/337/EEK — Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Spānijas M-501 autoceļa paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projekti — ĪADT ES0000056 “Encinares del río Alberche y río Cofio” — Ierosinātā KNT ES3110005 “Cuenca del río Guadarrama” un ierosinātā KNT ES3110007 “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio” )

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/2

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-560/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 85/337/EEK - Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Spānijas M-501 autoceļa paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projekti - ĪADT ES0000056 “Encinares del río Alberche y río Cofio” - Ierosinātā KNT ES3110005 “Cuenca del río Guadarrama” un ierosinātā KNT ES3110007 “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”)
   2012/C 39/02
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán, D. Recchia un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis K. Rokicka)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) 2. panta 1. punkta, 3. panta, 4. panta attiecīgi 1. vai 2. punkta, 5. panta, 6. panta 2. punkta, 8. un 9. panta un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. panta 3. un 4. punkta, tos lasot kopā ar minētās direktīvas 7. pantu, un 12. panta 1. punkta b) un d) apakšpunkta atbilstoši to interpretācijai Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/05 pārkāpums — Projekti M-501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai — ĪADT ES 0000056 “Encinares del río Alberche y río Cofio (Alberčes un Kofjo upju akmeņozolāji)” — Ierosinātā KNT ES 3110005 “Cuenca del río Guadarrama (Gvadaramas upes sateces baseins)” un ierosinātā KNT ES 3110007 “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio (Alberčes un Kofjo upju sateces baseini)”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neizpildīdama prasības, kas ir paredzētas:

                           —

                           Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 2. panta 1. punktā, 3. pantā, 4. panta attiecīgi 1. vai 2. punktā un 5. pantā attiecībā uz atsevišķiem M-501 autoceļa 1., 2. un 4. ceļa posma paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projektiem,

                           —

                           Direktīvas 85/337, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/85, 6. panta 2. punktā un 8. pantā attiecībā uz atsevišķiem minētā autoceļa 2. un 4. ceļa posma paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projektiem,

                           —

                           Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. un 4. punktā, lasot tos kopā ar šīs direktīvas 7. pantu, attiecībā uz atsevišķiem M-501 autoceļa 1., 2. un 4. ceļa posma paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projektiem teritorijā, kas ir īpaši aizsargājama dabas teritorija ES0000056 “Encinares del río Alberche y río Cofio (Alberčes un Kofjo upju akmeņozolāji)”, un

                           —

                           minētās direktīvas 12. panta 1. punkta b) un d) apakšpunktā attiecībā uz atsevišķiem M-501 autoceļa paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projektiem 1. ceļa posmā teritorijā, kura ierosināta kā Kopienas nozīmes teritorija ES3110005 “Cuenca del río Guadarrama (Gvadaramas upes sateces baseins)”, un tā paša autoceļa 2. un 4. ceļa posmā teritorijā, kura ierosināta kā Kopienas nozīmes teritorija ES3110007 “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio (Alberčes un Kofjo upju sateces baseini)”,
                           Spānijas Karaliste nav izpildījusi iepriekš minētajās tiesību normās paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 55, 7.3.2009.


title: Lieta C-455/14 P: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 19. jūlija spriedums – H/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Savienības policijas misija (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā Apelācija — Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) — Lēmums 2009/906/KĀDP — Eiropas Savienības policijas misija (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā — Norīkots valsts personāla loceklis — Iecelšana citā amatā šīs misijas reģionālajā birojā — LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējais teikums — LESD 275. panta pirmā daļa — Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Savienības tiesu kompetence — LESD 263. un 268. pants un 340. panta otrā daļa

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/2

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 19. jūlija spriedums – H/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Savienības policijas misija (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā
   (Lieta C-455/14 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Lēmums 2009/906/KĀDP - Eiropas Savienības policijas misija (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā - Norīkots valsts personāla loceklis - Iecelšana citā amatā šīs misijas reģionālajā birojā - LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējais teikums - LESD 275. panta pirmā daļa - Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Savienības tiesu kompetence - LESD 263. un 268. pants un 340. panta otrā daļa)
   (2016/C 343/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: H (pārstāvis – M. Velardo, avvocato)

      Parējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Vitro un F. Naert), Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Erlbacher, G. Gattinara un J.-P. Keppenne) un Eiropas Savienības policijas misija (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūlija rīkojumu H/Padome u.c. (T-271/10, nav publicēts, EU:T:2014:702) atcelt;

               2)

               H prasību noraidīt kā nepieņemamu, ciktāl tā ir vērsta pret Eiropas Komisiju un Eiropas Savienības Policijas misiju (EUMP) Bosnijā un Hercegovinā;

               3)

               lietu nodot atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai prasības izskatīšanai pēc būtības, ciktāl tā ir vērsta pret Eiropas Savienības Padomi;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014.


title: Lieta T-350/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. maijā  – Arvanitis  u.c./Eiropas Parlaments u.c.

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. maijā – Arvanitis u.c./Eiropas Parlaments u.c.
   (Lieta T-350/14)
   (2014/C 439/38)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Athanasios Arvanitis (Roda, Grieķija) un 47 citi prasītāji (pārstāvis – Ch. Papadimitriou, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropadome, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eurogrupa

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt, ka atbildētāji nav veikuši leģislatīvus pasākumus, kas vajadzīgi, lai pilnībā piemērotu Savienības tiesību vispārējos principus, it īpaši direktīvu par darbu uz noteiktu laiku, saistībā ar to atlaišanu no bijušā Olympiaki Aeroporia, kā bija paredzēts Eiropas Komisijas lēmumā, kas Grieķijas tiesību sistēmā tika transponēts ar Likumu Nr. 3717/2008;

               —

               ar tiešas iedarbības Savienības tiesību aktu – direktīvu, regulu vai citu Savienības normatīvu aktu – piešķirt prasītājiem un visiem darbiniekiem, ko atlaidis bijušais Olympiaki Aeroporia, iespēju saņemt atlīdzinājumu, uz ko tiem esot bijušas tiesības kā pastāvīgajiem darbiniekiem saistībā ar to atlaišanu/aiziešanu no Olympiaki Aeroporia, un

               —

               ar tiešas iedarbības Savienības tiesību aktu – direktīvu, regulu vai citu Savienības normatīvu aktu – piespriest samaksāt katram prasītājam EUR 3 00  000 kā kompensāciju par tiem radītajiem traucējumiem, uztraukumiem, pamattiesību rupjo pārkāpumu un to darba dzīves pāragru pārtraukšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: Likums Nr. 3717/2008, ar kuru tika paredzēta Olympiaki Aeroporia slēgšana un visu tā pagaidu darbinieku atlaišana, patiesībā ir Savienības tiesību akts, kuru būtībā bija noteikušas Eiropas Savienības iestādes, it īpaši Eiropas Centrālā banka un Eiropas Komisija, un visi Grieķijas valdības veiktie leģislatīvie pasākumi tika veikti atbilstoši norādēm vai precīzāk – atbilstoši Eurogrupas, ECOFIN, Eiropas Centrālās bankas un Eiropas Komisijas lēmumam.

               2.

               Otrais pamats: pagaidu darbinieku, kas bija nodarbināti bijušajā Olympiaki Aeroporia, nepielīdzināšana pārējiem Olympiaki Aeroporia pastāvīgajiem darbiniekiem, un tas, ka tiem netika piešķirta tieša kompensācija saistībā ar to aiziešanu no šīs sabiedrības, ir radījusi tiem tiešus, personiskus un būtiskus zaudējumus, un liegusi tiem to pamattiesību izmantošanu.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 21. oktobrī lietā C-8/03 (Tribunal de première instance de Bruxelles lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Banque Bruxelles Lambert SA (BBL) pret Beļģijas valsti (Sestā PVN Direktīva — 4. pants un 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts — Nodokļa maksātāja jēdziens — Pakalpojumu sniegšanas vieta — SICAV)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/17

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 21. oktobrī
   lietā C-8/03 (Tribunal de première instance de Bruxelles lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Banque Bruxelles Lambert SA (BBL) pret Beļģijas valsti (1)

   (Sestā PVN Direktīva - 4. pants un 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts - Nodokļa maksātāja jēdziens - Pakalpojumu sniegšanas vieta - SICAV)
   (2004/C 300/33)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-8/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 24. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 10. janvārī, tiesvedībā Banque Bruxelles Lambert SA (BBL) pret Beļģijas valsti, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesnesis A. Rosas, tiesnese R. Silva de Lapuerta, tiesneši K. Lenaerts un S. von Bahr (referents), ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 21. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   mainīga kapitāla ieguldījumu sabiedrības (SICAV), kuru vienīgais mērķis ir publiski iegūta kapitāla kolektīva ieguldīšana pārvedamos vērtspapīros saskaņā ar Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvu 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU), ir uzskatāmas par nodokļa maksātājām Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem - Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze izpratnē, un tādējādi šīs direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunktā norādīto pakalpojumu, kas tika sniegti citā dalībvalstī nekā pakalpojumu sniedzējs nodibinātajām SICAV, sniegšanas vieta ir tā, kur šīs SICAV ir nodibinājušas savus uzņēmumus.

      (1)  OV C 44, 22.2.2003.


title: lieta T-139/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/33

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (lieta T-139/09)
   2009/C 141/58
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. de Schietere de Lophem un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvu 2006/21/EK par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK (1), vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2006/21/EK transponēšanai noteiktais termiņš beidzās 2008. gada 30. aprīlī. Šīs prasības celšanas datumā atbildētāja vēl nebija veikusi vajadzīgos direktīvas transponēšanas pasākumus vai katrā ziņā vēl nebija tos paziņojusi Komisijai.

      (1)  OV L 102, 15. lpp.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 17. februārī apvienotajās lietās C-453/02 un C-462/02 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Finanzamt Gladbeck pret Edith Linneweber un Finanzamt Herne-West pret Savvas Akritidis (PVN Sestā direktīva — Azartspēļu atbrīvojums no nodokļa — Nosacījumu un ierobežojumu noteikšana atbrīvojumam no nodokļa — Azartspēļu, kas tiek organizētas ārpus publiskajiem kazino, aplikšana ar nodokli — Nodokļu neitralitātes principa ievērošana — 13. panta B punkta f) apakšpunkts — Tiešā iedarbība)

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 17. februārī
   apvienotajās lietās C-453/02 un C-462/02 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Finanzamt Gladbeck pret Edith Linneweber un Finanzamt Herne-West pret Savvas Akritidis
       (1)

   (PVN Sestā direktīva - Azartspēļu atbrīvojums no nodokļa - Nosacījumu un ierobežojumu noteikšana atbrīvojumam no nodokļa - Azartspēļu, kas tiek organizētas ārpus publiskajiem kazino, aplikšana ar nodokli - Nodokļu neitralitātes principa ievērošana - 13. panta B punkta f) apakšpunkts - Tiešā iedarbība)
   (2005/C 93/02)
   tiesvedības valoda - vācu
   Apvienotajās lietās C-453/02 un C-462/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesfinanzhof (Vācija) iesniedza ar lēmumiem, kas pieņemti 2002. gada 6. novembrī un kas Tiesā reģistrēti 2002. gada 13. un 23. decembrī tiesvedībā Finanzamt Gladbeck pret Edith Linneweber (C-453/02) un Finanzamt Herne-West pret Savvas Akritidis (C-462/02), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann un R. Schintgen (referents), ģenerāladvokāte C. Sticx-Hackl, sekretāre M. F. Contet, 2005. gada 17. februārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               13. panta B punkta f) apakšpunkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas iestājas pret tādiem valsts tiesību aktiem, kuri nosaka, ka no PVN tiek atbrīvota azartspēļu un spēļu iekārtu ekspluatēšana, ja tā notiek licenzētos publiskos kazino, bet vienlaikus tādu pašu spēļu ekspluatēšana, ko veic citi operatori, kas nav kazino, netiek atbrīvota no aplikšanas ar nodokli;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388/EEK 13. panta B punkta f) apakšpunktam ir tieša iedarbība tādā ziņā, ka azartspēļu vai spēļu iekārtu ekspluatētājs var pamatoties uz to valsts tiesās, lai nepieļautu valsts tiesību normu piemērošanu, kas nav saderīgas ar šo noteikumu.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta T-128/11: Prasība, kas celta 2011. gada 23. februārī — LG Display un LG Display Taiwan /Komisija

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/19

         Prasība, kas celta 2011. gada 23. februārī — LG Display un LG Display Taiwan/Komisija
   (Lieta T-128/11)
   2011/C 130/37
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: LG Display Co. Ltd (Seula, Koreja) un LG Display Taiwan (Taivāna, Ķīnas Republika) (pārstāvji — A. Winckler un F.-C. Laprévote, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               daļēji atcelt vai būtiski samazināt uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt jebkādus citus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savām prasībām prasītājas prasa daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 8. decembra Lēmumu C(2010) 8761, galīgā redakcija, lietā COMP/39.309 — LCD — Šķidro kristālu displeji, ar kuru Komisija uzskatīja, ka prasītājas kopā ar citiem uzņēmumiem pārkāpa LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu, piedaloties vienotā un ilgstošā vienošanās un saskaņotā darbībā ar šķidro kristālu displeja paneļiem televizoriem, klēpjdatoriem un monitoriem saistītā nozarē, tiktāl, ciktāl ar šo lēmumu prasītājām ir noteikts naudas sods.
   Savas prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus:

               1)

               Ar pirmo pamatu tās apgalvo, ka Komisija, aprēķinot naudas sodus, pārdošanas vērtībā kļūdaini un nepamatoti iekļāva pārdošanu, ko LG Display veica to mātes sabiedrībām, un pārkāpa principus saistībā ar lietas taisnīgu izskatīšanu, piemēram, neievēroja tiesības uz aizstāvību. Šajā ziņā tās apgalvo, ka:

                           —

                           pirmkārt, Komisijas apgalvojums par to, ka pārkāpums attiecās uz pārdošanu, ko LG Display veica mātes sabiedrībām, nebija ietverts paziņojumā par iebildumiem, un ar pretrunām starp paziņojumu par iebildumiem un apstrīdēto lēmumu tiek pārkāptas prasītāju tiesības tikt uzklausītām;

                           —

                           otrkārt, Komisija nepareizi piemēroja Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, naudas soda aprēķināšanā ņemot vērā pārdošanu, ko LG Display veica mātes sabiedrbībām;

                           —

                           treškārt, Komisija, ietekmēto pārdošanu raksturojot kā “tiešu pārdošanu EEZ” un “tiešu pārdošanu EEZ, izmantojot pārveidotas preces”, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu.

                     Prasītājas apgalvo, ka jebkuram naudas sodam, kas uzlikts LG Display, ir jābūt pamatotam tikai un vienīgi ar “brīvā tirgū” īstenotu pārdošanu nesaistītiem subjektiem, jo tikai šādas pārdošanas gadījumā varēja tikt nodarīts pārkāpums.

               2)

               Ar otro pamatu tās apgalvo, ka Komisija kļūdaini atteica piešķirt LG Display imunitāti attiecībā uz naudas sodiem par 2005. gadu un tādējādi pārkāpa 2002. gada paziņojumu par iecietību. Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka:

                           —

                           pirmkārt, LG Display pieeja lietas materiāliem tika nopietni traucēta procesuālu nepilnību dēļ;

                           —

                           otrkārt, LG Display bija izpildījusi prasības attiecībā uz daļēju imunitāti saskaņā ar 2002. gada paziņojumu par iecietību;

                           —

                           treškārt, tas, ka Komisija noraidīja LG Display pieteikumu, nav pamatoti un balstās uz vairākām kļūdām tiesību piemērošanā un faktos.

                     Prasītājas apgalvo, ka tādējādi attiecībā uz LG Display uzlikto naudas sodu būtu jāpiemēro daļēja imunitāte par 2005. gadu.

               3)

               Ar trešo pamatu tās apgalvo, ka, neskatoties uz to, ka LG Display sniedza ārkārtas palīdzību Komisijai, stipri pārsniedzot tās pienākumus saskaņā ar 2002. gada paziņojumu par iecietību, Komisija par šādu sadarbību atteicās piešķirt papildu samazinājumu naudas sodam par vismaz 10 % un tādējādi pārkāpa paziņojumu par iecietību.

               4)

               Ar ceturto pamatu tās apgalvo, ka ar to, ka Komisija izslēdza Japānas LCD piegādātājus no apstrīdētā lēmuma, kaut arī divi no tiem atzinās, ka piedalījās tajā pašā vienotajā un ilgstošajā pārkāpumā, tiek pārkāpts tiesiskās drošības princips, LG Display tiek pakļauta ievērojamam divkāršas sodīšanas riskam un tiek pārkāpts samērīguma princips.


title: Lieta T-567/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. novembra spriedums – Kaatsu Japan /ITSB ( “KAATSU” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “KAATSU” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Tiesības uz aizstāvību — Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/22

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. novembra spriedums – Kaatsu Japan/ITSB (“KAATSU”)
   (Lieta T-567/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “KAATSU” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Tiesības uz aizstāvību - Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums)
   (2014/C 462/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kaatsu Japan Co. Ltd (Tokija, Japāna) (pārstāvis – M. Edenborough, QC)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – V. Melgar un I. Harrington)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 9. oktobra lēmumu lietā R 435/2012–2 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “KAATSU” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kaatsu Japan Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta C-301/17: Prasība, kas celta 2017. gada 23. maijā – Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 23. maijā – Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-301/17)
   (2017/C 239/51)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Nicolae un E. Sanfrutos Cano)

      Atbildētāja: Rumānija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 258. pantam atzīt, ka, saistībā ar 68 atkritumu poligoniem neizpildot pienākumu veikt visus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai cik vien iespējams drīz saskaņā ar 7. panta g) punktu un 13. pantu tiktu slēgti poligoni, attiecībā uz kuriem atbilstoši 8. pantam nav saņemta atļauja darbības turpināšanai, Rumānija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti saskaņā ar Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem 14. panta b) punktu, aplūkojot to kopā ar tās 13. pantu;

               —

               piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Komisijas celtā prasība pret Rumāniju attiecas uz to pienākumu neizpildi, kas pēdējai minētajai ir noteikti ar Direktīvas 1999/31/EK 14. panta b) punktu, aplūkojot to kopā ar 13. pantu, ciktāl šī neizpilde ir saistīta ar 68 poligoniem, attiecībā uz kuriem 8. panta izpratnē nav saņemta atļauja darbības turpināšanai un kas tādējādi saskaņā ar direktīvas 7. panta g) punktu un 13. pantu bija jāslēdz.
   Komisija apgalvo, ka ar Direktīvas 1999/31/EK 14. pantu ir ieviesti izņēmuma pārejas noteikumi attiecībā uz poligoniem, attiecībā uz kuriem jau bija saņemta atļauja vai kuri jau darbojās direktīvas transponēšanas brīdī, lai, vēlākais, līdz 2009. gada 16. jūlijam panāktu, ka šādi poligoni atbilst jaunajām prasībām vides jomā, kas ir paredzētas šīs pašas direktīvas 8. pantā. Saskaņā ar 14. panta b) punktu pēc darbības uzlabošanas plāna iesniegšanas kompetentās iestādes, pamatojoties uz minēto plānu un uz šo direktīvu, pieņem galīgu lēmumu par iespējamu darbības turpināšanu. Dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai saskaņā ar 7. panta g) punktu un 13. pantu cik vien iespējams drīz tiktu slēgti poligoni, attiecībā uz kuriem atbilstoši 8. pantam nav saņemta atļauja darbības turpināšanai.
   Saskaņā ar 13. pantu poligonu vai tā daļu var uzskatīt par galīgi slēgtu tikai pēc tam, kad kompetentā iestāde ir veikusi galīgo pārbaudi uz vietas, ir novērtējusi visus apsaimniekotāja iesniegtos ziņojumus un darījusi pēdējam minētajam zināmu savu piekrišanu slēgšanai.
   Runājot par 68 atkritumu poligoniem, kas ir norādīti prasībā, Komisija apgalvo, ka Rumānija tai nav sniegusi datus, kuri ļautu pārbaudīt, vai papildus šo poligonu darbības izbeigšanai slēgšanas process faktiski tika pabeigts saskaņā ar Direktīvā 1999/31/EK noteiktajām prasībām. Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka, lai pamatotu no direktīvas izrietošo pienākumu neizpildi, Rumānija nevar atsaukties uz pilnībā valstiska rakstura situācijām, piemēram, uzņēmumu maksātnespēju, ar īpašumtiesībām saistītiem strīdiem, administratīva procesa norisi vai vietējo iestāžu atbildību.
   Termiņš direktīvas transponēšana valsts tiesībās beidzās 2009. gada 16. jūlijā.


title: Tiesas spriedums ( 2013. gada 16. decembris ) lietā E-7/13 – Creditinfo Lánstraust hf. pret Registers Iceland un Islandes valsti (Direktīva 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu – Maksas noteikšanas principi – Pārredzamība – Izmaksu jēdziens – Pašfinansēšanas prasības)

text:
               19.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/33

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2013. gada 16. decembris)
   lietā E-7/13

      Creditinfo Lánstraust hf. pret Registers Iceland un Islandes valsti
   (Direktīva 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu – Maksas noteikšanas principi – Pārredzamība – Izmaksu jēdziens – Pašfinansēšanas prasības)
   (2015/C 92/07)
   Lietā E-7/13 Creditinfo Lánstraust hf. pret Registers Iceland un Islandes valsti attiecībā uz Reikjavikas apgabaltiesas (Héraðsdómur Reykjavíkur) PRASĪBU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2013. gada 16. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Direktīvas 2003/98/EK 6. un 7. pants prasa, ka gadījumā, ja tiek iekasēta maksa par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu, jāveic rūpīga pārbaude brīdī, kad ir noteikta samaksa. Pārbaudei jāparāda, ka kopējie ieņēmumi no šādām maksām nepārsniedz dokumentu savākšanas, izgatavošanas, reproducēšanas un izplatīšanas izmaksas kopā ar samērīgu peļņu no kapitāla ieguldījumiem. Ja aprēķinam būtiskie faktori ir neskaidri, ir nepieciešama vismaz aplēse. Tomēr maksu aprēķina bāze jāsniedz tikai pēc pieprasījuma. Tas tā ir neatkarīgi no tā, vai maksa ir noteikta tiesību aktos, to noteikusi attiecīgā publiskā sektora iestāde vai tā noteikta citā veidā.

               2.

               Saskaņā ar Direktīvas 6. pantu, nosakot maksu, var ņemt vērā izmaksas, kas radušās publiskā sektora iestādei saistībā ar attiecīgo dokumentu sākotnējo savākšanu un izgatavošanu. Šādā gadījumā ir jāņem vērā arī jebkuri šajā saistībā gūtie ieņēmumi, piemēram, nodevas vai nodokļi kā zīmognodevas, kas samazina vai kompensē minētās izmaksas.

               3.

               Nosakot izmaksas saskaņā ar Direktīvas 6. pantu, var ņemt vērā pašfinansēšanas prasības publiskā sektora iestādēm. Šis noteikums ir spēkā, ja ir ņemti vērā tikai 6. pantā noteiktie izmaksu elementi kopā ar samērīgu peļņu no kapitāla ieguldījumiem, kas ir saistīti ar atkalizmantošanai nepieciešamo dokumentu apstrādi.


title: Lieta C-544/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. oktobrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Marcandi Limited, kura darbojas ar nosaukumu “Madbid”/Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. oktobrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Marcandi Limited, kura darbojas ar nosaukumu “Madbid”/Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

   (Lieta C-544/16)
   (2017/C 014/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Marcandi Limited, kura darbojas ar nosaukumu “Madbid”

      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, pareizi interpretējot Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punktu, 24., 62., 63., 65. un 73. pantu, un tādos apstākļos kā pamatlietā:

                           a)

                              Madbid kredītpunktu piešķiršana lietotājiem apmaiņā pret naudas samaksu ir:

                                       i)

                                       tāda veida “priekšdarbi”, uz ko neattiecas 2. panta 1. punkta piemērošanas joma, kā noteikts Tiesa [2010. gada 16. decembra sprieduma MacDonald Resorts Ltd/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, C-270/09, EU:C:2010:780] 23. –42. punktā; vai

                                       ii)

                                          Madbid pakalpojumu sniegšana, proti, tiesību piešķiršana piedalīties tiešsaistes izsolēs 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē;

                           b)

                           ja tiesību piešķiršana piedalīties tiešsaistes izsolēs, proti, samaksa par to (t.i., nauda, ko saņem Madbid no lietotāja apmaiņā pret kredītpunktiem), ir Madbid pakalpojumu sniegšana, tad vai tā ir pakalpojumu sniegšana “par atlīdzību” 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē;

                           c)

                           vai atbilde uz b) apakšpunktu ir atšķirīga, ja maksājums par kredītpunktiem lietotājam piešķir arī tiesības iegādāties preces par tādu pašu vērtību gadījumā, ja lietotājs neuzvar izsolē;

                           d)

                           ja Madbid nesniedz pakalpojumus par atlīdzību, kad piešķir kredītpunktus lietotājiem apmaiņā pret naudas samaksu, vai tā sniedz šādus pakalpojumus jebkurā citā laikā;

                     un kādi principi jāpiemēro, lai atbildētu uz minētajiem jautājumiem?

               2)

               Vai, pareizi interpretējot Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punktu, 14., 62., 63., 65., 73. pantu un 79. panta b) punktu tādos apstākļos kā pamatlietā, Madbid saņemtā atlīdzība par preču piegādēm, ko tā veic saviem lietotājiem, 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 73. panta izpratnē
               it īpaši, un, ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu:

                           a)

                           naudas summa, kuru lietotājs maksā Madbid par kredītpunktiem, ir “maksājums [..] uz kontu” par preču piegādi, uz kuru attiecas 65. pants tā, ka PVN ir “iekasējams” ar maksājuma saņemšanu, un tā, ka Madbid saņemtais maksājums no lietotāja ir atlīdzība par preču piegādi;

                           b)

                           ja lietotājs pērk preces, izmantojot “Pirkt tagad” [Buy Now] vai “Iegūtās atlaides” [Earned Discount] funkcijas, vai kredītpunktu vērtība, kas tiek izmantota, izdarot solījumus izsolēs, un, ja solījums neuzvar, [kas] rezultātā rada “Iegūtās atlaides” vai samazina “Pirkt tagad” cenu, ir:

                                       i)

                                       “cenu atlaides” 79. panta b) apakšpunkta izpratnē tādējādi, ka atlīdzība par Madbid preču piegādi ir naudas summa, ko lietotājs faktiski samaksājis Madbid preču pirkšanas brīdī un ne vairāk; vai

                                       ii)

                                       daļa no atlīdzības par preču piegādi tādējādi, ka atlīdzība par Madbid preču piegādi ietver gan naudas summu, ko lietotājs faktiski samaksājis Madbid preču pirkšanas brīdī, gan naudas summu, ko lietotājs samaksājis par kredītpunktiem, kuri izmantoti piedāvājot neuzvarējušos solījumus izsolēs;

                           c)

                           ja lietotājs izmanto tiesības nopirkt preces pēc uzvaras tiešsaistes izsolē, vai atlīdzība par šo preču piegādi ir noteiktā izsolē uzvarējusī cena (kam pieskaitīta pārvadāšanas un apstrādes maksa) un ne vairāk, vai kredītpunktu vērtība, kuru uzvarētājs izmantojis solīšanai minētajā izsolē, ir arī daļa no atlīdzības par Madbid veikto minēto preču piegādi lietotājam;

                     vai kādi principi būtu jāpiemēro, nosakot atbildes uz šiem jautājumiem?

               3)

               Ja divām dalībvalstīm ir atšķirīgi uzskati par darījumu PVN nolūkā, kāda mērā vienai no šo dalībvalstu tiesām, interpretējot attiecīgos Savienības tiesību aktu un valstu tiesību aktu noteikumus, būtu jāņem vērā, ka ir vēlams izvairīties no:

                           a)

                           darījuma dubultas aplikšanas ar nodokli; un/vai

                           b)

                           darījuma neaplikšanas ar nodokli;

                     un kāda nozīme šajā jautājumā ir nodokļu neitralitātes principam?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-303/06: Prasība, kas celta 2006. gada 6. novembrī — UniCredito Italiano pret ITSB — Union Investment Privatfonds ( Uniweb )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/60

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. novembrī — UniCredito Italiano pret ITSB — Union Investment Privatfonds (“Uniweb”)
   (Lieta T-303/06)
   (2006/C 326/130)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: UniCredito Italiano S.p.A., Dženova (Itālija) (pārstāvji — G. Floridia un R. Floridia, Avvocati)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Union Investment Privatfonds GmbH

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2006. gada 5. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 196/2005–2 un R 211/2005–2, kas attiecās uz iebildumu procesu B490971 par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 2 236 164.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “UNIWEB” (reģistrācijas pieteikums Nr. 2 236 164) attiecībā uz 35., 36. un 42. klasi

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Union Investment Privatfonds GmbH, agrāk Union Investment Gesellschaft GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiskas Vācijas preču zīmes “UNIFONDS” (Nr. 991 995) un “UNIRAK” (Nr. 991 997) un grafiska Vācijas preču zīme “UNIZINS” (Nr. 2 016 954) attiecībā uz 36. klasē ietilpstošajām kapitāla investīcijām

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt, ciktāl sajaukšanas iespēja tiek atzīta “tikai attiecībā uz pakalpojumiem, kas uzskatāmi par līdzīgiem”

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Apstrīdētais lēmums piemērojot kļūdaini plašākas aizsardzības teoriju, kuru Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa ir ieviesusi 2006. gada 23. februāra spriedumā lietā T-194/03 Brainbridge, par labu tā sauktajām sērijveida preču zīmēm, jo neesot izpildīti divi tam vajadzīgie priekšnosacījumi: a) agrāko preču zīmju sērijas kopējo elementu atšķirtspēja un b) priekšnosacījums, ka agrākās preču zīmes ir tikušas izmantotas un no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa ir uztvertas tādējādi, ka tās attiecas uz lielu skaitu precēm un/vai pakalpojumiem.


title: Lieta F-30/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums — de Fays /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Nelaimes gadījumu un arodslimību apdrošināšana — Civildienesta noteikumu 73. pants — Atteikums atzīt par arodslimību)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/43

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums — de Fays/Komisija
   (Lieta F-30/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Nelaimes gadījumu un arodslimību apdrošināšana - Civildienesta noteikumu 73. pants - Atteikums atzīt par arodslimību)
   2012/C 32/85
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Philippe de Fays (Malèves-Sainte-Marie-Wastines, Beļgija) (pārstāvji — N. Soldatos, pēc tam N. Soldatos un C. Eyben, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin, pārstāvji, kam palīdz J.-L. Fagnart, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam atteikts atzīt viņa slimību par arodslimību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               De Fays k-ga prasību noraidīt;

               2)

               De Fays k-gs atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010, 59. lpp.


title: Lieta C-306/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 10. oktobra spriedums ( Landgericht Saarbrücken (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Spedition Welter GmbH/Avanssur SA (Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontrole saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību — Direktīva 2009/103/EK — 21. panta 5. punkts — Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis — Pilnvarojums saņemt paziņotus tiesas dokumentus — Valsts tiesiskais regulējums, kurā šīs paziņošanas spēkā esamība ir pakārtota nosacījumam, ka ir skaidri izteikts pilnvarojums attiecīgos dokumentus saņemt — Atbilstīga interpretācija)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/32

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 10. oktobra spriedums (Landgericht Saarbrücken (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Spedition Welter GmbH/Avanssur SA

   (Lieta C-306/12) (1)

   (Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontrole saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību - Direktīva 2009/103/EK - 21. panta 5. punkts - Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis - Pilnvarojums saņemt paziņotus tiesas dokumentus - Valsts tiesiskais regulējums, kurā šīs paziņošanas spēkā esamība ir pakārtota nosacījumam, ka ir skaidri izteikts pilnvarojums attiecīgos dokumentus saņemt - Atbilstīga interpretācija)
   2013/C 344/55
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Saarbrücken

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Spedition Welter GmbH

      Atbildētāja: Avanssur SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Saarbrücken — Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 263, 11. punkta) 21. panta 5. punkta interpretācija — Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis — Prasības, ko cietusī persona tiesā cēlusi pret apdrošināšanas sabiedrību, paziņošana šim pārstāvim — Valsts tiesiskais regulējums, kurā šīs paziņošanas spēkā esamība ir pakārtota nosacījumam, ka ir skaidri izteikts pilnvarojums paziņotos dokumentus saņemt — Minētā direktīvas noteikuma tiešā iedarbība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 21. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka to pietiekamo pilnvaru vidū, ar kurām ir jābūt apveltītam atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvim, ir arī viņa pilnvarojums ar juridiski saistošu spēku saņemt paziņotus tiesas dokumentus, kas vajadzīgi, lai tiesā pēc piekritības uzsāktu tiesvedību atlīdzinājuma par apdrošināšanas gadījumu saņemšanai;

               2)

               tādos apstākļos kā pamatlietā esošie, kad valsts tiesību aktos Direktīvas 2009/103 21. panta 5. punktā noteiktais ir pārņemts teju burtiski, iesniedzējtiesai, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot tajās atzītās interpretācijas metodes, ir jāinterpretē valsts tiesības atbilstīgi tam, kā šo direktīvu interpretē Eiropas Savienības Tiesa.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta T-491/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. oktobrī — SNCF /ITSB — Infotrafic ( infotrafic )

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/28

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. oktobrī — SNCF/ITSB — Infotrafic (“infotrafic”)
   (Lieta T-491/10)
   ()
   2011/C 13/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Parīze, Francija) (pārstāvis — H. Reynaud, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Infotrafic SA (Ermont, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt ITSB Apelāciju padomes 2010. gada 6. augusta lēmuma lietā R 1268/2009-2 16.-23. punktu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme “infotrafic” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 38., 39. un 42. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 1 926 815

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Infotrafic SA

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 52. panta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Kopienas kombinētas preču zīmes, kurā vienam no elementiem nav atšķirtspējas vai par to ir šaubas, izskatīšanai esot jāattiecas uz katru elementu atsevišķi; pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums


title: Lieta T-529/12 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 8. oktobra spriedums – Bermejo Garde /EESK Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Pieņemšana darbā — Paziņojums par vakanci — Iecelšana direktora amatā — Prasītāja kandidatūras atsaukšana — Cita kandidāta iecelšana amatā — Prasības atcelt tiesību aktu — Apstrīdētā paziņojuma par vakanci atcelšana pirmajā instancē akta izdevēja kompetences neesamības dēļ — Tiešas atbildes uz visiem lietas dalībnieku pamatiem un argumentiem neesamība — Labas pārvaldības princips — Prasījumu atcelt lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz apstrīdēto paziņojumu par vakanci, nepieņemamība — Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkts — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Civildienesta tiesas pienākums norādīt pamatojumu — Strīds, kas ir izskatāmā stāvoklī — Prasības noraidīšana

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 8. oktobra spriedums – Bermejo Garde/EESK
   (Lieta T-529/12 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Paziņojums par vakanci - Iecelšana direktora amatā - Prasītāja kandidatūras atsaukšana - Cita kandidāta iecelšana amatā - Prasības atcelt tiesību aktu - Apstrīdētā paziņojuma par vakanci atcelšana pirmajā instancē akta izdevēja kompetences neesamības dēļ - Tiešas atbildes uz visiem lietas dalībnieku pamatiem un argumentiem neesamība - Labas pārvaldības princips - Prasījumu atcelt lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz apstrīdēto paziņojumu par vakanci, nepieņemamība - Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkts - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Civildienesta tiesas pienākums norādīt pamatojumu - Strīds, kas ir izskatāmā stāvoklī - Prasības noraidīšana)
   2014/C 421/47
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Moises Bermejo Garde (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomisko un Sociālo lietu Komiteja (EESK) (pārstāvis – M. Lernhart, pārstāvis, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-51/10 Bermejo Garde/EESK (Krājumā vēl nav publicēts), un ar kuru tiek lūgts šo spriedumu daļēji atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-51/10 Bermejo Garde/EESK, ciktāl ar to bez pamatojuma tika noraidīta prasītāja prasība par zaudējumu atlīdzību;

               2)

               apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               M. Bermejo Garde Civildienesta tiesā celto prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt;

               4)

               M. Bermejo Garde sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               5)

               Eiropas Ekonomisko un Sociālo lietu Komiteja (EESK) sedz savus tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā Civildienesta tiesā, gan šajā instancē, kā arī M. Bermejo Garde pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013.


title: Lieta T-89/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās F-101/14, F-102/14 un F-103/14 Clarke u.c./EUIPO 2016. gada 26. februārī iesniedza Nicole Clarke

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/32

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās F-101/14, F-102/14 un F-103/14 Clarke u.c./EUIPO2016. gada 26. februārī iesniedza Nicole Clarke

   (Lieta T-89/16 P)
   (2016/C 145/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Nicole Clarke (Alikante, Spānija), Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Spānija) und Elisavet Papathanasiou (Alikante) (pārstāvis – H. Tettenborn, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Apelācijas sūdzību iesniedzēju prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās F-101/14, F-102/14 un F-103/14;

               —

               lemt atbilstoši apelācijas sūdzību iesniedzēju šajās tiesvedībās iesniegtajiem prasījumiem;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, t.i., tiesvedībā ES Civildienesta tiesā radušos tiesāšanās izdevumus, kā arī apelācijas tiesvedībā ES Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savu apelācijas sūdzību pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kļūdaina apelācijas sūdzību iesniedzēju pagaidu darbinieka līgumā ietvertās līguma izbeigšanas klauzulas, kā arī “atkārtotas pieņemšanas darbā protokolu”, kas noslēgti attiecīgi starp EUIPO un minētajām apelācijas sūdzību iesniedzējām, piemērošana, ciktāl attiecīgie konkursi nav “nākamie” konkursi līguma izbeigšanas klauzulas izpratnē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota kļūdaina apelācijas sūdzības iesniedzēju pagaidu darbinieka līgumā ietvertās līguma izbeigšanas klauzulas piemērošana, ciktāl attiecīgie konkursi neskar līguma izbeigšanas klauzulā ietverto specializācijas jomu “rūpnieciskais īpašums” un līguma izbeigšanas klauzula līdz ar to nevar tikt piemērota.
               Pirmā un otrā pamata kontekstā apelācijas sūdzību iesniedzējas iebilst, ka pārsūdzētajā spriedumā Civildienesta tiesa (turpmāk tekstā – “CDT”) nav ievērojusi līguma izbeigšanas klauzulas tekstu, jēgu un mērķi, kā arī tās piemērojamības apjomu un piemērojamību laikā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “PDNK”) 8. panta 1. punkta kļūdaina piemērošana.
               Šajā ziņā apelācijas sūdzību iesniedzējas norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā CDT nav ievērojusi, ka apelācijas sūdzību iesniedzēju un EUIPO noslēgtie “atkārtotas pieņemšanas darbā protokoli” attiecīgi kā līguma nosacījumi nozīmējot vismaz vienu apelācijas sūdzību iesniedzēju pagaidu darbinieka līguma pagarināšanu, kā rezultātā atbilstoši PDNK 8. panta 1. punktam apelācijas sūdzību iesniedzēju pagaidu darbinieka līgumi būtu uzskatāmi par līgumiem uz nenoteiktu laiku.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota kļūdaina pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses un tiesiskās paļāvības principa piemērošana.
               Šajā ziņā tiek apgalvots, ka CDT jautājumā par to, vai EUIPO ir izpildījis savu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, vai arī pārkāpis tiesiskās paļāvības principu, ciktāl tas tikai 9 gadu pēc līguma izbeigšanas klauzulas parakstīšanas ir organizējis konkursu, ar kuru tiek lemts par apelācijas sūdzību iesniedzēju karjeras turpinājumu, kļūdaini ir balstījusies uz atkārtotas pieņemšanas darbā brīdi, nevis uz brīdi, kurā ir parakstīta līguma izbeigšanas klauzula.


title: Lieta C-419/06: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Atgūšanas pienākums)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-419/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Atgūšanas pienākums)
   (2008/C 79/07)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Righini, M. Konstantinidis, D. Triantafyllou un I. Chatzigiannis, pārstāvji)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — A. Samoni-Rantou, P. Mylonopoulos, pārstāvji, V. Christianos un P. Anestis, dikigoroi)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Pasākumu neveikšana, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 14. septembra Lēmumu C(2005) 2706 par aviokompānijām Olympic Airways un Olympic Airlines piešķirtā atbalsta atgūšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atceltu saskaņā ar Komisijas 2005. gada 14. septembra Lēmumu par valsts atbalstu, ko Grieķija piešķīrusi Olympic Airways un Olympic Airlines, par nelikumīgu un ar kopējo tirgu par nesaderīgu atzīto atbalstu, kā arī lai atgūtu šo atbalstu no atbalsta saņēmējiem, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti ar šī lēmuma 2.-4. pantu;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


title: Lieta C-546/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. oktobrī iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) — Agenzia delle Dogane un Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane/ADL American Dataline Srl

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. oktobrī iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) — Agenzia delle Dogane un Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane/ADL American Dataline Srl

   (Lieta C-546/13)
   2013/C 377/15
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte Suprema di Cassazione

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Agenzia delle Dogane un Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane

      Atbildētāja: ADL American Dataline Srl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1) 10. panta 2. punktam un 12. pantam, kā arī tiesiskās noteiktības principam pretrunā ir tas, ka grozījumi, kas veikti paskaidrojošajās piezīmēs attiecībā uz Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulas (EK) Nr. 1549/2006 (2) I pielikuma otrās daļas “Muitas nodokļu saraksts” 84. nodaļu (ar ko skaļruņi ir izslēgti no pozīcijas 8471, ja tie tiek pārdoti atsevišķi no automātiskajām datu apstrādes iekārtām), tiek izmantoti kā interpretācijas elementi, lai atzītu, ka preces, ko ir importējusi sabiedrība ADL s.r.l.
                   (3) [..], veic īpašas funkcijas (skaņas radīšana un pastiprināšana), kas “nav” datu apstrāde?

               2)

               vai preces, ko ir importējusi sabiedrība ADL s.r.l. [..], kā “skaļruņi”, kuri tiek pārdoti atsevišķi no automātiskās datu apstrādes iekārtas, ir uzskatāmas par iekārtām, kas “veic [citas] īpašas funkcijas, kas nav datu apstrāde”, — ja par tādu ir uzskatāma skaņas radīšanas vai pastiprināšanas funkcija —, vai arī tās nevar uzskatīt par sistēmas daļām, kas veic citu īpašu funkciju, kas nav datu apstrāde, ciktāl, ņemot vērā konkrētas tehniskās pazīmes (savienošana tikai ar USB kabeli; nepieciešamība pēc operētājsistēmas MAC OS 9.), tās “neveic funkcijas, ko tās varētu pildīt bez šādas iekārtas palīdzības [t.i.: automātiskās datu apstrādes iekārtas]” (skat. Tiesas 2000. gada 19. oktobra spriedumu lietā C-339/98 Peacock AG, 14. un 15. punkts, un 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-142/06 Olicom, 20., 29. un 30. punkts, — kaut arī tie attiecas uz cita veida iekārtām, proti, tīkla shēmām un tā sauktajām kombinētajām shēmām — kuros, šķiet, ir secināts, ka abi elementi neveic nekādu “citu” īpašu funkciju, jo iekārta darbojas tikai kopā ar personālo datoru un spēj saņemt un pārraidīt izejošos signālus, ko nosūtījis procesors)?

      (1)  1987. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regula (EK) Nr. 1549/2006, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 301, 1. lpp.).

      (3)  Runa ir par “skaļruņiem, ko saražojusi ASV sabiedrība Harman Multimedia un ko paredzēts izmantot tikai kā perifēras izejas iekārtas “APPLE” datoriem”.


title: Lieta T-218/12: Prasība, kas celta 2012. gada 22. maijā — Micrus Endovascular /ITSB — Laboratorios Delta ( “DELTA” )

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 22. maijā — Micrus Endovascular/ITSB — Laboratorios Delta (“DELTA”)
   (Lieta T-218/12)
   2012/C 217/55
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — B. Brandreth, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Laboratorios Delta Lda (Queluz, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 6. marta lēmumu lietā R 244/2011-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai izdevumus, kas tai radušies Apelāciju padomē un Vispārējā tiesā

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “DELTA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6655906

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiskas grafiskas preču zīmes “DELTA PORTUGAL” reģistrācija Nr. 131374 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē; Portugāles grafiskas preču zīmes “DELTA PORTUGAL” reģistrācija Nr. 140578 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē; reģistrēta firma “LABORATORIOS DELTA” Nr. 23113

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Apvienotās lietas T-304/04 un T-316/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. septembra spriedums — Itālija un Wam pret Komisiju (Valsts atbalsts — Aizdevumi ar pazeminātām procentu likmēm, kas paredzēti, lai ļautu uzņēmumiem sākt darbību noteiktās trešās valstīs — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences izkropļošana — Pamatojums)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/33

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. septembra spriedums — Itālija un Wam pret Komisiju
   (Apvienotās lietas T-304/04 un T-316/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Aizdevumi ar pazeminātām procentu likmēm, kas paredzēti, lai ļautu uzņēmumiem sākt darbību noteiktās trešās valstīs - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences izkropļošana - Pamatojums)
   (2006/C 281/57)
   Tiesvedī bas valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Itālijas Republika (pārstāvji — sākotnēji A. Cingolo, tad P. Gentili, avvocati dello Stato) un Wam SpA, Cavezzo di Modena (Itālija) (pārstāvis — E. Giliani, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Righini)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 19. maija lēmumu 2006/177/EK par valsts atbalstu Nr. C 4/2003 (ex NN 102/2002), ko Itālija piešķīrusi uzņēmumam WAM SpA. (OV 2006, L 63, 11. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2004. gada 19. maija lēmumu 2006/177/EK par valsts atbalstu Nr. C 4/2003 (ex NN 102/2002), ko Itālija piešķīrusi uzņēmumam WAM S.p.A (OV 2006, L 63, 11. lpp.);

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Itālijas Republikas tiesāšanās izdevumus lietā T-304/04 un Wam tiesāšanās izdevumus lietā T-316/04, to skaitā tos, kas radušies saistībā ar pagaidu noregulējumu.

      (1)  OV C 251, 09.10.2004.


title: Lieta C-487/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Appeal (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 5. novembra rīkojumu — L'Oréal SA , Lancôme parfums et beauté & Cie SNC , Laboratoire Garnier & Cie / Bellure NV , Malaika Investments Ltd , kas tirgo ar nosaukumu Honey pot cosmetic & Perfumery Sales , Starion International Ltd

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Appeal (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 5. novembra rīkojumu — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd, kas tirgo ar nosaukumu “Honey pot cosmetic & Perfumery Sales”, Starion International Ltd

   (Lieta C-487/07)
   (2008/C 8/15)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   Court of Appeal (Civil Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie

      Atbildētājas: Bellure NV, Malaika Investments Ltd, kas tirgo ar nosaukumu “Honey pot cosmetic & Perfumery Sales”, Starion International Ltd

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja tirgotājs, reklamējot savas preces vai pakalpojumus, izmanto konkurentam piederošu reģistrētu preču zīmi, lai salīdzinātu viņa tirgoto preču iezīmes (un it īpaši smaržu) ar preču, ko ar minēto preču zīmi tirgo konkurents, iezīmēm (un it īpaši smaržu) tādā veidā, ka tas nerada sajaukšanas iespēju vai citādi neapdraud preču zīmes kā izcelsmes norādes pamatfunkciju, vai šāda izmantošana atbilst Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) vai b) apakšpunktam?

               2)

               Ja tirgotājs tirdzniecības gaitā (it sevišķi salīdzinājuma sarakstā) izmanto pazīstamu reģistrētu preču zīmi, lai norādītu uz viņa paša produkta iezīmi (it īpaši tā smaržu) tādā veidā, ka:

                           (a)

                           tas nerada nekāda veida sajaukšanas iespēju; un

                           (b)

                           tas neietekmē produktu tirdzniecību ar pazīstamo reģistrēto preču zīmi; un

                           (c)

                           tas neapdraud preču zīmes kā izcelsmes garantijas pamatfunkciju un nekaitē šīs preču zīmes reputācijai, aptraipot tās tēlu, padarot to neskaidru vai kādā citā veidā; un

                           (d)

                           tam ir būtiska loma tirgotāja produkta reklāmā,

                     vai šī izmantošana atbilst Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam?

               3)

               Ko nozīmē frāze “negodīgi neizmanto priekšrocības” 3.a panta [1. punkta] g) apakšpunktā Maldinošās reklāmas direktīvā (84/450), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Salīdzinošās reklāmas direktīvu (97/55), un it īpaši, ja tirgotājs salīdzinājuma sarakstā salīdzina savu produktu ar produktu ar pazīstamu preču zīmi, vai viņš tādējādi negodīgi izmanto priekšrocības, kādas rada pazīstamās preču zīmes reputācija?

               4)

               Ko nozīmē frāze “preces vai pakalpojumus neattēlo kā [..] imitācijas vai atdarinājumus” minētās direktīvas 3.a panta [1. punkta] h) apakšpunktā un it īpaši vai šī frāze attiecas uz gadījumu, kurā, nekādā veidā neradot sajaukšanas iespēju vai maldināšanu, persona vienīgi patiesi apgalvo, ka tās produktam ir tāda būtiska iezīme (smarža), kas ir līdzīga pazīstama produkta, kuru aizsargā preču zīme, smaržai?

               5)

               Ja tirgotājs izmanto apzīmējumu, kas ir līdzīgs reģistrētai preču zīmei ar reputāciju, un šis apzīmējums nav sajaucami līdzīgs šai preču zīmei tādējādi, ka:

                           (a)

                           netiek izjaukta vai apdraudēta reģistrētās preču zīmes būtiskā funkcija nodrošināt izcelsmes garantiju;

                           (b)

                           reģistrētā preču zīme vai tās reputācija netiek aptraipīta vai padarīta neskaidra un nepastāv arī tāds risks;

                           (c)

                           preču zīmes īpašnieka tirdzniecība netiek nelabvēlīgi ietekmēta; un

                           (d)

                           preču zīmes īpašniekam netiek atņemta viņa preču zīmes reklamēšanas, uzturēšanas vai pastiprināšanas sniegtais labums;

                           (e)

                           tomēr tirgotājs gūst komerciālu labumu, izmantojot savu apzīmējumu tāpēc, ka tā ir līdzīga reģistrētajai zīmei,

                     vai šī izmantošana nozīmē, ka tiek “negodīgi izmanto[tas] priekšrocības”, kādas rada pazīstamās preču zīmes reputācija Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta izpratnē?


title: Lieta C-309/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/7

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-309/08)
   (2008/C 247/12)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Nijenhuis un K. Mojzesowicz)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Polijas Republika, savās valsts iekšējās tiesībās pienācīgi netransponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (1) un it īpaši tās 3. panta 2. un 3. punktu attiecībā uz prasību par valsts regulējošās iestādes neatkarību, kā arī objektīvu un caurskatāmu tās pilnvaru īstenošanu, nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Polija neesot nodrošinājusi efektīvu reglamentējošo funkciju atdalīšanu no darbībām, kas saistītas ar īpašumtiesībām vai kontroli.
   Polijas valstij ir ievērojama apmēra līdzīpašuma tiesības neskaitāmos telekomunikāciju uzņēmumos. Tai pat laikā valsts regulējošo iestādi Polijā ieceļ premjerministrs, kas to jebkurā brīdi, nenorādot iemeslu, var atlaist un no kura pilnīgi atkarīgi ir Finanšu ministrs un Infrastruktūras ministrs.
   Tā kā nav spēkā neviena tiesību norma, saskaņā ar kuru ir noteikts valsts regulējošās iestādes pilnvaru termiņš, ne arī minēts galīgs priekšnosacījumu uzskaitījums tās atlaišanai, šī iestāde augstākā mērā ir atkarīga no premjerministra un nenodrošina, lai tirgus dalībnieki, kuros valsts ir līdzīpašniece, tiek vērtēti tieši tāpat kā pārējie tirgus dalībnieki.

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.


title: Lieta T-541/08: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. jūlija spriedums – Sasol u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Parafīna vaska tirgus — Ogļu putekļu vaska tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgu sadale — Mātesuzņēmuma atbildība par tā meitasuzņēmumu un par tam daļēji piederoša kopuzņēmuma izdarītiem konkurences tiesību normu pārkāpumiem — Mātesuzņēmuma izšķiroša ietekme — Pieņēmums pilnīga kapitāldaļu turējuma gadījumā — Uzņēmumu pēctecība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme — 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Vadošā loma — Naudas soda griesti — Neierobežota kompetence

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/24

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. jūlija spriedums – Sasol u.c./Komisija
   (Lieta T-541/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Parafīna vaska tirgus - Ogļu putekļu vaska tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgu sadale - Mātesuzņēmuma atbildība par tā meitasuzņēmumu un par tam daļēji piederoša kopuzņēmuma izdarītiem konkurences tiesību normu pārkāpumiem - Mātesuzņēmuma izšķiroša ietekme - Pieņēmums pilnīga kapitāldaļu turējuma gadījumā - Uzņēmumu pēctecība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Vadošā loma - Naudas soda griesti - Neierobežota kompetence)
   2014/C 292/29
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Sasol (Rosebank, Dienvidāfrikas Republika), Sasol Holding in Germany GmbH (Hamburga, Vācija), Sasol Wax International AG (Hamburga) un Sasol Wax GmbH (Hamburga) (pārstāvji – W. Bosch, U. Denzel un C. von Köckritz, advokāti)

      Atbildētāja: Komisija (pārstāvji – F Castillo de la Torre un R. Sauer, pārstāvji, kam palīdz M. Gray, advokāts)

      Priekšmets

   Prasītājiem ar Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/39.181 – sveču vasks) saistībā ar karteli parafīna vaska tirgū Eiropas Ekonomiskā Zonā (EEZ) un Vācijas jēlvaska tirgū attiecībā uz cenu noteikšanu un tirgus sadali piemērotā naudas soda atcelšana vai samazināšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmuma C(2008) 5476, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.181 – Sveču vasks) 1. pantu, ciktāl Eiropas Komisija tajā ir konstatējusi, ka Sasol Holding in Germany GmbH un Sasol piedalījās pārkāpumā pirms 2002. gada 1. jūlija;

               2)

                  Sasol Wax GmbH uzliktā naudas soda summa ir samazināta līdz EUR 14 9 9 82  197, kura tai ir solidāri jāsamaksā ar Sasol Wax International AG, no vienas puses, EUR 11 9 1 22  197 apmērā un ar Sasol un Sasol
                  Holding in Germany, no otras puses, EUR 7 1 0 42  197 apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina divas trešdaļas Sasol, Sasol
                  Holding in Germany, Sasol Wax International un Sasol Wax tiesāšanās izdevumu;

               5)

                  Sasol, Sasol Holding in Germany, Sasol Wax International un Sasol Wax sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 44, 21.2.2009.


title: Lieta F-92/07: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Evraets /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2006. gada paaugstināšana amatā — Spējas strādāt trešajā valodā)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/72

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Evraets/Komisija
   (Lieta F-92/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2006. gada paaugstināšana amatā - Spējas strādāt trešajā valodā)
   (2009/C 44/125)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pascal Evraets, Lambusard (Beļģija) (pārstāvji — N. Lhoëst, vēlāk N. Lhoëst un S. Fernández Menéndez, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Persona, kas iestājusies lietā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — I. Šulce un M. Simm)
   Priekšmets
   Prasība atcelt lēmumu 2006. gada amatā paaugstināšanas kārtā nepaaugstināt prasītāju AST 4 pakāpē, jo viņš nav pierādījis spējas strādāt trešajā valodā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmumu nepaaugstināt Evraets amatā 2006. gada amatā paaugstināšanas kārtā;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus un atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007., 44. lpp.


title: Lieta T-90/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra spriedums – Secolux/Komisija Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Drošības pārbaudes — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Ārpuslīgumiskā atbildība

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/43

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra spriedums – Secolux/Komisija
   (Lieta T-90/14) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Drošības pārbaudes - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2015/C 398/54)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Secolux, Association pour le contrôle de la sécurité de la construction (Capellen, Luksemburga) (pārstāvji – N. Prüm-Carré un E. Billot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un S. Lejeune)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2013. gada 3. decembra lēmumu, ar ko tika noraidīti piedāvājumi, ko prasītāja iesniegusi uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūrā par drošības pārbaužu pakalpojumu sniegšanu, un, otrkārt, prasība atlīdzināt šī lēmuma rezultātā apgalvoti radušos zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Secolux, Association pour le contrôle de la sécurité de la construction, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta C-476/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Efeteio Athinon (Grieķija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — K.P. Marinopoulos — Anonimos Etairia Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proiondon pret Glaxosmithkline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Efeteio Athinon (Grieķija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — K.P. Marinopoulos — Anonimos Etairia Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proiondon pret Glaxosmithkline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon

   (Lieta C-476/06)
   (2007/C 20/11)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Efeteio Athinon
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: K. P. Marinopoulos — Anonimos Etairia Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proiondon

      Atbildētāja: Glaxosmithkline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikums pilnā apmērā apmierināt farmaceitisko produktu vairumtirgotāju pasūtījumus, ar mērķi ierobežot attiecīgo uzņēmumu eksporta darbības un tādējādi samazināt zaudējumus, kas tam rodas saistībā ar paralēlo importu, per se ir ļaunprātīga stāvokļa izmantošana EKL 82. panta izpratnē? Vai šī jautājuma risinājumu iespaido apstāklis, ka paralēlā tirdzniecība ir ļoti ienesīga vairumtirgotājiem, tā kā valsts iejaukšanās rezultātā Eiropas Kopienu līmenī pastāv cenu atšķirības, proti, tādēļ, ka farmaceitisko produktu tirgus neatrodas pilnībā atvērtas konkurences apstākļos, bet gan ir raksturojams kā tirgus, kurā lielā mērā pastāv valsts iejaukšanās. Visbeidzot, vai ir pareizi iesniedzējai piemērot Kopienu konkurences tiesības tādā pat veidā attiecībā uz tādiem tirgiem, kas darbojas konkurences apstākļos un tirgiem, kuros konkurence ir izkropļota valsts iejaukšanās dēļ?

               2)

               Kā ir jāizvērtē iespējamais ļaunprātīgās izmantošanas gadījums, ja Tiesa nolemj, ka paralēlās tirdzniecības ierobežojums iepriekš minēto iemeslu dēļ ne vienmēr ir ļaunprātīga darbība, ko veic uzņēmums, kas atrodas dominējošā stāvoklī?

         It īpaši:

               2.1

               Vai ir atbilstīgi piemērot kritēriju saistībā ar procentuālo apjomu, par kādu tiek pārsniegts parastais patēriņš valstī, un/vai zaudējumiem, kas rodas dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, ņemot vērā tā kopējo apgrozījumu un kopējos ienākumus? Gadījumā, ja atbilde ir apstiprinoša, kādā veidā ir jānosaka šī procentuālā apjoma apmērs un nodarīto zaudējumu kopsumma, kas sastāv no procentuālā apgrozījuma un no kopējiem ienākumiem, kuri rodas veicot rīcību, kas ir uzskatāma par ļaunprātīgu rīcību?

               2.2

               Vai ir jāpiemēro pieeja, kas balstās uz iesaistīto interešu izvērtēšanu [līdzsvaru] un, apstiprinošas atbildes gadījumā, kādas intereses ir jāņem vērā saistībā ar šo līdzsvaru?
               Precīzāk:

                           a)

                           vai šajā sakarā ir nozīmīgs apstāklis, ka slimnieks, gala patērētājs, no paralēlās tirdzniecības saņem ierobežotu ekonomisko priekšrocību; un

                           b)

                           vai un kādā apmērā ir jāņem vērā sociālā nodrošinājuma iestāžu interese iegūt lētākus farmaceitiskos produktus?

               2.3

               Kādi papildu kritēriji un nosacījumi ir uzskatāmi par atbilstīgiem šajā gadījumā?


title: Lieta C-244/04: Prasība pret Vācijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. jūnijā

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/20

         Prasība pret Vācijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. jūnijā
   (Lieta C-244/04)
   (2004/C 228/40)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 8. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Gerald Braun un Enrico Traversa, Komisijas Juridiskā dienesta locekļi, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               Vācijas Republika nav izpildījusi EKL 49. pantā paredzētos pienākumus, vispārīgā veidā nesamērīgi ierobežojot uz rīkojumu pamata pakalpojumu sniegšanas ietvaros darbinieku, kas ir trešo valstu pilsoņi, norīkošanu.

               2.

               piespriest Vācijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Darbiniekiem, kas ir trešo valstu pilsoņi un nolūkā sniegt pakalpojumus būtu norīkojami darbā uz Vāciju, ir nepieciešama “darba vīza”, ko izsniedz tikai tad, ja darbinieks pirms norīkojuma vismaz vienu gadu ir bijis nodarbināts uzņēmumā, kas viņu norīko darbam.
   Gan šī uz iekšējā administratīva rīkojuma pamata balstītā Vācijas prakse pirms tam izsniegt darba vīzu, gan arī tās izsniegšana vienīgi tā sauktajiem “pastāvīgajiem darbiniekiem” ir atzīstama par neattaisnojamu un nesamērīgu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu.


title: Lieta C-229/05 P: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. janvārī — Osman Ocalan , Kurdistan Workers' Party ( PKK ) vārdā, Serif Vanly , Kurdistan National Congress ( KNK ) vārdā pret Eiropas Savienības Padomi, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/5

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. janvārī — Osman Ocalan, Kurdistan Workers' Party (PKK) vārdā, Serif Vanly, Kurdistan National Congress (KNK) vārdā pret Eiropas Savienības Padomi, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-229/05 P) (1)

   (Apelācija - Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība)
   (2007/C 56/08)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Osman Ocalan, Kurdistan Workers' Party (PKK) vārdā, Serif Vanly, Kurdistan National Congress (KNK) vārdā (pārstāvji — M. Malers [M. Muller], QC, E. Grīvs [E. Grieves] un P. Mozers [P. Moser], barristers, kā arī Dž. G. Pīrsa [J. G. Peirce], solicitor)

      Citi lietas dalībnieki procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Finegana [E. Finnegan] un M. Bišops [M. Bishop]), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāve — R. Kodvela [R. Caudwell]), Eiropas Kopienu Komisija
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2005. gada 15. februāra rīkojumu lietā T-229/02 PKK un KNK/Padome, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu noraidīja Osmana Okalana prasību atcelt Padomes 2002. gada 2. maija Lēmumu 2002/334/EK, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un atceļ Lēmumu 2001/927/EK (OV L 116, 33. lpp.) — Tiesībspēja un tiesības celt prasību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. februāra rīkojums lietā T-229/02 PKK un KNK/Padome ir atcelts daļā, ar kuru noraidīta Osmana Okalana prasība Kurdistānas Strādnieku partijas (PKK) vārdā;

               2)

               pārējā daļā apelācija ir noraidīta;

               3)

               Serifs Vanli Kurdistānas Nacionālā kongresa (KNK) vārdā sedz tiesāšanās izdevumus, kas radušies viņa iesniegtās apelācijas sūdzības dēļ;

               4)

               Osmana Okalana prasība PKK vārdā ir noraidīta kā nepieņemama daļā, kas attiecas uz lūgumu atcelt Padomes 2002. gada 2. maija Lēmumu 2002/334/EK, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un atceļ Lēmumu 2001/927/EK;

               5)

               Osmana Okalana prasība PKK vārdā ir pieņemama daļā, kas attiecas uz lūgumu atcelt Padomes 2002. gada 17. jūnija Lēmumu 2002/460/EK, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un atceļ Lēmumu 2002/334/EK. Lieta izskatīšanai pēc būtības ir nosūtīta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai;

               6)

               lēmuma pieņemšana par Osmana Okalana, kas rīkojas PKK vārdā, tiesāšanās izdevumiem tiek atlikta.

      (1)  OV C 86, 8.4.2006.


title: Lieta C-494/11 P: Tiesas 2012. gada 15. jūnija rīkojums — Otis Luxembourg Sàrl, agrāk General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company /Eiropas Komisija (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Mehānisko liftu un eskalatoru uzstādīšanas un apkopes tirgus — Naudas sodi — Mātessabiedrība un meitassabiedrības — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/21

         Tiesas 2012. gada 15. jūnija rīkojums — Otis Luxembourg Sàrl, agrāk General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company/Eiropas Komisija
   (Lieta C-494/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Mehānisko liftu un eskalatoru uzstādīšanas un apkopes tirgus - Naudas sodi - Mātessabiedrība un meitassabiedrības - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā)
   2012/C 366/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Otis Luxembourg Sàrl, agrāk General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company (pārstāvji — A. Winckler un D. Gerard, advokāti, J. Temple Lang un C. Cook, solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, R. Sauer un J. Bourke)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-141/07, T-142/07, T-145/07 un T-146/07 General Technic-Otis u.c., ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007) 512, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu (Lieta COMP/E-1/38.823 — PO/Lifti un eskalatori) attiecībā uz aizliegtu vienošanos mehānisko liftu un eskalatoru uzstādīšanas un apkopes tirgū Beļģijā, Vācijā, Luksemburgā un Nīderlandē, kas ir saistīta ar manipulāciju publisko iepirkumu procedūrās, tirgu sadali, cenu noteikšanu, projektu un ar tiem saistīto līgumu piešķiršanu un informācijas apmaiņu, kā arī, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai uzliktā naudas soda summu — Mātessabiedrības atbildība par tās meitassabiedrību pieļautiem konkurences tiesību normu pārkāpumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Otis Luxembourg Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV un Otis Elevator Company atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011.


title: Lieta T-237/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. aprīlī  – Steinbeis Papier /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/16

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. aprīlī – Steinbeis Papier/Komisija
   (Lieta T-237/14)
   2014/C 223/21
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Steinbeis Papier GmbH (Glückstadt, Vācija) (pārstāvji – H. Janssen un G. Engel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa un īpašais kompensācijas režīms nav uzskatāmi par valsts līdzekļu vai valsts kontrolētu līdzekļu piešķīrumu. Visi fakti, kuriem ir nozīme šo pasākumu kvalificēšanā, esot tikuši konstatēti pirmstiesas procedūrā starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku. Vairs neesot pastāvējušas nekādas neskaidrības, kuras Komisijai būtu bijis jāizmeklē sīkāk procedūrā atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 4. panta 4. punktam.

               2.

               Otrais pamats: LESD 108. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītāju.

               3.

               Trešais pamats: Pamattiesību hartas 41. panta un tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka atbildētāja ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu iepriekš nesniedzot prasītājai iespēju paust savu nostāju.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-583/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 26. septembra rīkojums — Deutsche Telekom /ITSB — TeliaSonera Denmark (Fuksīna nokrāsa)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/37

         Vispārējās tiesas 2012. gada 26. septembra rīkojums — Deutsche Telekom/ITSB — TeliaSonera Denmark (Fuksīna nokrāsa)
   (Lieta T-583/10) (1)

   2012/C 355/78
   Tiesvedības valoda — angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 55, 19.2.2011.


title: Lieta C-430/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. augustā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – Secretary of State for Work and Pensions/Tolley (mirusi; pārstāv personīgais pārstāvis)

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. augustā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – Secretary of State for Work and Pensions/Tolley (mirusi; pārstāv personīgais pārstāvis)

   (Lieta C-430/15)
   (2015/C 320/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Secretary of State for Work and Pensions

      Atbildētāja: Tolley (mirusi; pārstāv personīgais pārstāvis)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Apvienotās Karalistes iztikas pabalsta invalīdiem (Disability Living Allowance, DLA) aprūpes daļa ir pareizi kvalificēta par invaliditātes, nevis slimības pabalstu naudā Regulas Nr. 1408/71 (1) nozīmē?

               2)

                           i)

                           Vai persona, kura saskaņā ar AK valsts tiesību aktiem zaudē tiesības saņemt AK iztikas pabalstu invalīdiem, jo viņa ir pārcēlusies dzīvot uz citu dalībvalsti, un kura pirms šādas pārcelšanās ir pārtraukusi jebkādu saimniecisko darbību, tomēr joprojām ir apdrošināta pret vecuma risku saskaņā ar AK sociālā nodrošinājuma sistēmu, vairs nav pakļauta AK tiesiskajam regulējumam Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta f) apakšpunkta nozīmē?

                           ii)

                           Vai šāda persona katrā ziņā joprojām ir pakļauta AK tiesiskajam regulējumam, ņemot vērā Regulas VI pielikuma, kas attiecas uz Apvienoto Karalisti, 19. punkta c) apakšpunktu?

                           iii)

                           Vai AK, ievērojot VI pielikuma 20. punktu, ir pienākums vai arī tai ir tikai ļauts piemērot Regulas III sadaļas 1. nodaļas noteikumus personai, kura vairs nav pakļauta AK tiesiskajam regulējumam [Regulas Nr. 1408/71] 13. panta 2. punkta f) apakšpunkta nozīmē?

               3)

                           i)

                           Vai lietā C-543/03 Dodl un Oberhollenzer (EU:C:2005:364) izmantotā darbinieka jēdziena plašā definīcija ir piemērojama Regulas 19.–22. panta nozīmē, ja persona, pirms pārcelties uz citu dalībvalsti, ir pārtraukusi jebkādu saimniecisko darbību, neskatoties uz atšķirību, kas ir noteikta III sadaļas 1. nodaļā starp darbiniekiem un pašnodarbinātām personām, no vienas puses, un bezdarbniekiem, no otras puses?

                           ii)

                           Ja tā ir piemērojama, vai šādai personai ir tiesības eksportēt pabalstu, vai nu saskaņā ar 19. pantu vai 22. pantu? Vai 22. panta 1. punkta b) apakšpunkta mērķis ir liegt prasītājai saņemt DLA aprūpes daļu, pamatojoties uz nosacījumu par dzīvesvietu, kas ir paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā par dzīvesvietas pārcelšanu uz citu dalībvalsti?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).