title: Lieta C-330/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. maijā Bruno Gollnisch iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 7. marta spriedumu lietā T-624/16 Gollnisch/Parlaments

text:
201806220361970382018/C 240/343302018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180507313331Lieta C-330/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. maijāBruno Gollnisch iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 7. marta spriedumu lietā T-624/16 Gollnisch/Parlaments
 ---documentbreak--- C2402018LV3110120180507LV0034311333Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. maijāBruno Gollnisch iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 7. marta spriedumu lietā T-624/16 Gollnisch/Parlaments
   (Lieta C-330/18 P)2018/C 240/34Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Bruno Gollnisch (pārstāvis: B. Bonnefoy-Claudet, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasījumi, kas vērsti pret pārsūdzēto spriedumu:

            —

            atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedumu lietā T-624/16;

            —

            lemt par uzdotajiem jautājumiem atbilstoši judikatūrai;

            —

            nodot lietu izskatīšanai Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai;

            —

            piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam 12500 euro apelācijas tiesvedībā radušos izdevumu atlīdzināšanai;

            —

            piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Prasījumi apelācijas sūdzības pieņemšanas gadījumā:

            —

            izskatīt lietu pēc būtības, ja Tiesa uzskata, ka ir pietiekami informēta;

            —

            atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 1. jūlija lēmumu; paziņojumu un izpildes pasākumus, kas ietverti Finanšu ģenerāldirektora 2016. gada 6. jūlija vēstulē un 2016. gada 5. jūlija paziņojumā par parādu Nr. 2016-914;

            —

            apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

            —

            piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam 20000 euro kā morālā kaitējuma atlīdzinājumu;

            —

            piespriest Parlamentam atlīdzināt visus izdevumus.

      Pakārtotie prasījumi:

            —

            lemt par tiesvedības apturēšanu līdz Francijā ierosināto kriminālprocesu pabeigšanai;

            —

            lemt par ģenerālsekretāra lēmuma izpildes apturēšanu uz šo laiku un par šajā ziņā ieturēto summu pilnīgu atlīdzināšanu apelācijas sūdzības iesniedzējam.

      Pamati un galvenie argumenti

            1.

            Pirmais pamats ir par ģenerālsekretāra kompetences neesamību un Parlamenta Reglamenta 25. panta 3. punkta pārkāpumu
            Pārsūdzētajā spriedumā ģenerālsekretāram ir atzītas pilnvaras pieņemt lēmumu par nepamatota maksājuma esamību, lai gan saskaņā ar piemērojamajām tiesību normām un agrāko judikatūru viņam ir tikai pilnvaras izmeklēt, ieteikt un izpildīt.

            2.

            Otrais pamats ir par “una via electa” un “le pénal tient le civil en état” (“civillieta ir jāaptur līdz krimināllietas pabeigšanai”) principu pārkāpumu
            Pārsūdzētajā spriedumā ir nepamatoti atzīts, ka izvirzītais princips ietilpst valsts tiesībās, nevis Eiropas tiesībās un ka izskatāmajā lietā neesot krimināltiesiska aspekta.

            3.

            Trešais pamats ir par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu
            Pārsūdzētajā spriedumā 1) nav atjaunotas apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības tikt uzklausītam, lai gan visā procedūrā viņam šīs tiesības tika liegtas; 2) tika apstiprināta vienkāršu Parlamenta administrācijas paustu aizdomu kvalifikācija, lai gan tie visā šajā procedūrā bija pret apelācijas sūdzības iesniedzēja vērsti iebildumi, turklāt nepamatoti, un šo iebildumu mainīgais un neprecīzais raksturs ir uzskatāms par šķērsli efektīvas aizstāvības formulēšanai; 3) nav ņemtas vērā administrācijas klusēšanas sekas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja korespondenci, kurā viņš jautāja par konkrētiem sava palīga darba pierādījumiem, kas no viņa tika sagaidīti.

            4.

            Ceturtais pamats ir par diskriminējošu attieksmi un fumus persecutionis, kā arī par prettiesisku pierādīšanas pienākuma apgriešanu
            Pārsūdzētajā spriedumā netiešie pierādījumi par diskriminējošu attieksmi vai fumus persecutionis nav tikuši kvalificēti kā tādi, un ticis izslēgts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja piesauktā judikatūra pēc analoģijas varētu tikt piemērota politiskas diskriminācijas gadījumā.

            5.

            Piektais pamats ir par nepietiekamu pamatojumu un Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpumu
            Pārsūdzētajā spriedumā ir kļūdaini atzīts, ka nepamatotu maksājumu atgūšanas procedūras sagatavojošajiem dokumentiem neesot juridiskas nozīmes attiecībā uz šīs procedūras spēkā esamību un līdz ar to uz pašu gala aktu. Līdz ar to pārsūdzētajā spriedumā nav izdarīti secinājumi par faktu, ka gan motīvu mainīgums, gan administrācijas klusēšana par apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumiem sniegt precizējumus nav devusi viņam iespēju noskaidrot, kā viņam būtu jāpierāda pārkāpuma neesamība.

            6.

            Sestais pamats ir par tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpumu
            Pārsūdzētajā spriedumā ir uzskatīts, ka deputāta pienākumam saglabāt pierādījumus par savu palīgu darbu neesot nedz atpakaļejošs spēka, nedz tas esot saistošs.

            7.

            Septītais pamats ir par pierādījumu neprecīzu kvalifikāciju, faktu sagrozīšanu un pretrunīgu pamatojumu
            Pārsūdzētajā spriedumā ir vienpusēji a posteriori, bez juridiska pamata un nesaskanīgi izstrādāta teorija par atzītiem un pieļaujamiem pierādījumiem par palīga darbu, patvaļīgi noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtie pierādījumi un pausts iebildums, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs tiesvedības laikā nav iesniedzis jaunus pierādījumus.

            8.

            Astotais pamats ir par samērīguma principa pārkāpumu
            Pārsūdzētajā spriedumā ir atzīts, pirmkārt, ka īstenošanas pasākumi neatstājot ģenerālsekretāram nekādu rīcības brīvību pieņemt lēmumu un, otrkārt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs neesot izvirzījis pietiekamus argumentus pret īstenošanas pasākumiem vai tiesību normām, ar kurām tie ir pamatoti.


201806220411970822018/C 240/663122018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180514565722Lieta T-312/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. maijā – Dentsply De Trey/EUIPO – IDS (“AQUAPRINT”)
 ---documentbreak--- C2402018LV5620120180514LV0066562572Prasība, kas celta 2018. gada 14. maijā – Dentsply De Trey/EUIPO – IDS (“AQUAPRINT”)
   (Lieta T-312/18)2018/C 240/66Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dentsply De Trey GmbH (Konstanz, Vācija) (pārstāvis: S. Clark, Solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: IDS SpA (Savona, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “AQUAPRINT” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 272 407

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 26. februāra lēmums lietā R 1438/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu, izņemot aspektu, ciktāl Apelācijas padome ir konstatējusi, ka preces ir identiskas/līdzīgas un ka konkrētā sabiedrības daļa ir speciālisti zobārstniecības jomā;

            —

            saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantu piespriest EUIPO un attiecīgajā adījumā – personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt Dentsply šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus;

            —

            tāpat saistībā ar tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu – grozīt apstrīdēto lēmumu un saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktu uzdot EUIPO, lai tas noteiktu personai, kas iestājusies lietā, kurai nolēmumi ir nelabvēlīgi, atlīdzināt Apelācijas padomē un iebildumu nodaļā radušos izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

            —

            Regulas 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums.


201806220691970212018/C 240/355772015TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180529343411Lieta T-577/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija spriedums – Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control (“SHERPA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SHERPA” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SHERPA” — Daļējas spēkā neesamības atzīšana — Apelācijas padomē izskatāmā strīda priekšmets — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkts) — Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 60. panta 2. punkta a) apakšpunkts) — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2402018LV3410120180529LV0035341341Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija spriedums – Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control (“SHERPA”)
   (Lieta T-577/15) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SHERPA” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SHERPA” — Daļējas spēkā neesamības atzīšana — Apelācijas padomē izskatāmā strīda priekšmets — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkts) — Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 60. panta 2. punkta a) apakšpunkts) — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts))”2018/C 240/35Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (Erandio, Spānija) (pārstāvis: M. Esteve Sanz, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Núcleo de comunicaciones y control, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal un E. Armero Lavie, advokāti)

      Priekšmets

   Prasību par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 17. jūlija lēmumu lietā R 1135/2014–2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Núcleo de comunicaciones y control un X. Uribe-Etxebarría Jiménez

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2015. gada 17. jūlija lēmumu lietā R 1135/2014–2, ciktāl tas attiecas uz ar apstrīdēto preču zīmi aptvertajām precēm, kas ietilpst 9. klasē.

            2)

            Prasību pārējā daļā noraidīt.

            3)

            EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez tiesāšanās izdevumu.

            4)

            X. Uribe-Etxebarría Jiménez sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu.

            5)

            Núcleo de comunicaciones y control, SL sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 406, 7.12.2015.


201806220681970452018/C 240/491972017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180504444411Lieta T-197/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. maija rīkojums – Abel u.c./Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Vide — Komisijas veikta regulas par piesārņojošām emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem pieņemšana — Prasība atlīdzināt materiālo un nemateriālo kaitējumu, kas esot nodarīts prasītājiem — Kaitējums nav reāls un droši zināms — Situācija, kas morāli var skart ikvienu — Atlīdzināma kaitējuma neesamība — Lūgums izdot rīkojumu)
 ---documentbreak--- C2402018LV4410120180504LV0049441441Vispārējās tiesas 2018. gada 4. maija rīkojums – Abel u.c./Komisija
   (Lieta T-197/17) (
         1
      )
   “(Ārpuslīgumiskā atbildība — Vide — Komisijas veikta regulas par piesārņojošām emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem pieņemšana — Prasība atlīdzināt materiālo un nemateriālo kaitējumu, kas esot nodarīts prasītājiem — Kaitējums nav reāls un droši zināms — Situācija, kas morāli var skart ikvienu — Atlīdzināma kaitējuma neesamība — Lūgums izdot rīkojumu)”2018/C 240/49Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Marc Abel (Montreuil, Francija) un 1428 citi prasītāji, kuru vārdi ir norādīti rīkojuma pielikumā (pārstāvis: J. Assous, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland, M. Huttunen un A. Becker)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājiem esot nodarīts Komisijas Regulas (ES) 2016/646 (2016. gada 20. aprīlis), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”) (OV 2016, L 109, 1. lpp.), pieņemšanas rezultātā.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Marc Abel un pārējie pielikumā minētie prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 151, 15.5.2017.


201806220571970422018/C 240/673142018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180515575821Lieta T-314/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. maijā– Hashem un Assi/VNV
 ---documentbreak--- C2402018LV5710120180515LV0067571582Prasība, kas celta 2018. gada 15. maijā– Hashem un Assi/VNV
   (Lieta T-314/18)2018/C 240/67Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Hashem Asad Mohammad Hashem (Ammāna, Jordānija), Souhair H. B. Assi (Ammāna) (pārstāvji: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías un A. Lois Perreau de Pinninck, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt Vienotās noregulējuma valdes ārpuslīgumisko atbildību un piespriest atlīdzināt zaudējumus par Vienotās noregulējuma valdes darbības un bezdarbības rezultātā prasītājiem nodarīto kaitējumu saistībā ar visu ieguldījumu Banco Popular Español, S.A. subordinētajās obligācijās zudumu;

            —

            piespriest Valdei atlīdzināt prasītājiem naudas summu, lai atlīdzinātu nodarīto kaitējumu: galvenokārt, atlīdzināt Banco Popular akcijās ieguldītos 5571434,73 euro; vai, pakārtoti saistībā ar iepriekšminēto, 2341142,51 euro;

            —

            noteikt palielināt prasīto summu par kompensācijas procentiem, sākot no 2017. gada 7. jūnija līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā;

            —

            noteikt palielināt prasīto summu par attiecīgajiem kavējuma procentiem, sākot no sprieduma pasludināšanas šajā lietā līdz pilnīgai prasītās summas samaksai, un pamatojoties uz galvenajām refinansēšanas darbībām noteikto ECB likmi, kas palielināta par diviem punktiem;

            —

            piespriest Vienotajai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-659/17 Vallina Fonseca/Vienotā noregulējuma valde (2017 C 424, 42. lpp.).


201806220451970562018/C 240/502062017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180516444522Lieta T-206/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija rīkojums – Argus Security Projects/Komisija un EUBAM Libya Prasība atcelt tiesību aktu — Publiski pakalpojumu līgumi — Konkursa procedūru ar sarunām — Drošības pakalpojumu sniegšana Savienības integrētas robežu pārvaldības palīdzības misijas Lībijā ietvaros — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Apstākļi pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas — Līguma sākotnējo nosacījumu būtisks grozījums — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība
 ---documentbreak--- C2402018LV4420120180516LV0050442452Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija rīkojums – Argus Security Projects/Komisija un EUBAM Libya

   (Lieta T-206/17) (
         1
      )
   “Prasība atcelt tiesību aktu — Publiski pakalpojumu līgumi — Konkursa procedūru ar sarunām — Drošības pakalpojumu sniegšana Savienības integrētas robežu pārvaldības palīdzības misijas Lībijā ietvaros — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Apstākļi pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas — Līguma sākotnējo nosacījumu būtisks grozījums — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība”2018/C 240/50Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Kipra) (pārstāvji: T. Bontinck un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre, P. Aalto un L. Baumgart), Eiropas Savienības Integrētas robežu pārvaldības palīdzības misija Lībijā (EUBAM Libya) (pārstāvis: E. Raoult, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EUBAM Libya2017. gada 24. janvāra lēmumu noraidīt prasītājas iesniegto piedāvājumu sarunu konkursa procedūrā par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu attiecībā uz drošības pakalpojumu sniegšanu EUBAM Libya ietvaros saistībā ar integrētu robežu pārvaldību Lībijā (līgums EUBAM-13-020) un līguma slēgšanas tiesības piešķirt sabiedrībai Garda World Ltd.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Argus Security Projects Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 195, 19.6.2017.


201806220271970292018/C 240/07302017CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201805175622Lieta C-30/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 17. maija spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu/Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Noteikumi par nodokļiem — Akcīzes nodoklis — Direktīva 92/83/EEK — 3. panta 1. punkts — Spirts un alkoholiskie dzērieni — Alus — Aromatizēts alus — Plato grādi — Aprēķināšanas veids)
 ---documentbreak--- C2402018LV520120180517LV00075262Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 17. maija spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu/Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu

   (Lieta C-30/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Noteikumi par nodokļiem — Akcīzes nodoklis — Direktīva 92/83/EEK — 3. panta 1. punkts — Spirts un alkoholiskie dzērieni — Alus — Aromatizēts alus — Plato grādi — Aprēķināšanas veids)”2018/C 240/07Tiesvedības valoda – poļu
      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu

      Atbildētājs: Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu aromatizētā alus nodokļa bāzi saskaņā ar Plato skalu, ir jāņem vērā sākotnējās misas sausais ekstrakts, neņemot vērā pēc raudzēšanas beigām pievienotos aromatizētājus un cukura sīrupu.
   (
         1
      )	OV C 161, 22.5.2017.


201806220421970162018/C 240/365662016TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180517353511Lieta T-566/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Josefsson/Parlaments (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Atlaišana — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunkts — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības tikt uzklausītam — Labas pārvaldības princips — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses)
 ---documentbreak--- C2402018LV3510120180517LV0036351351Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Josefsson/Parlaments
   (Lieta T-566/16) (
         1
      )
   “(Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Atlaišana — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunkts — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības tikt uzklausītam — Labas pārvaldības princips — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses)”2018/C 240/36Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Erik Josefsson (Malme, Zviedrija) (pārstāvji: T. Bontinck, A. Guillerme un M. Forgeois, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji – M. Dean un L. Deneys, pēc tam M. Dean un Í. Ní Riagáin Düro)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un kurā lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2014. gada 19. decembra lēmumu izbeigt prasītāja kā pagaidu darbinieka līgumu un, otrkārt, atlīdzināt morālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Parlamenta institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2014. gada 19. decembra lēmumu izbeigt Erik Josefsson pagaidu darbinieka līgumu.

            2)

            Prasību pārējā daļā noraidīt.

            3)

            Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 27, 25.1.2016. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-138/15 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 1.9.2016.).


201806220201970712018/C 240/082292017CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201805176611Lieta C-229/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 17. maija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Evonik Degussa GmbH/ Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Bezmaksas sadale — Direktīva 2003/87/EK — 10.a pants — I pielikums — Lēmums 2011/278/ES — I pielikuma 2. punkts — Produktu līmeņatzīmes definēšana — Ūdeņraža ražošana — Ūdeņraža produkta līmeņatzīmes sistēmas robežas — Process, kurā ūdeņradis tiek separēts no ūdeņradi saturošas bagātinātās gāzes plūsmas)
 ---documentbreak--- C2402018LV610120180517LV00086161Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 17. maija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Evonik Degussa GmbH/ Bundesrepublik Deutschland

   (Lieta C-229/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Bezmaksas sadale — Direktīva 2003/87/EK — 10.a pants — I pielikums — Lēmums 2011/278/ES — I pielikuma 2. punkts — Produktu līmeņatzīmes definēšana — Ūdeņraža ražošana — Ūdeņraža produkta līmeņatzīmes sistēmas robežas — Process, kurā ūdeņradis tiek separēts no ūdeņradi saturošas bagātinātās gāzes plūsmas)”2018/C 240/08Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Evonik Degussa GmbH

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Rezolutīvā daļa

   Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK, I pielikuma 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ūdeņraža produkta līmeņatzīmes sistēmas robežās neietilpst tāds process kā pamatlietā aplūkotais, kurā ūdeņradis tiek nevis ražots, izmantojot ķīmisko sintēzi, bet tas tiek vienīgi atdalīts no ūdeņradi saturoša gāzu maisījuma. Citādi būtu vienīgi gadījumā, ja šis process, pirmkārt, būtu saistīts ar jēdzienu “ūdeņraža ražošana” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis), I pielikuma izpratnē un, otrkārt, tiem abiem būtu tehniska saistība.
   (
         1
      )	OV C 256, 7.8.2017.


201806220701970632018/C 240/514702017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180515454511Lieta T-470/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija rīkojums – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (“senso tek”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “senso tek” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “SENSOTEC” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
 ---documentbreak--- C2402018LV4510120180515LV0051451451Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija rīkojums – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (“senso tek”)
   (Lieta T-470/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “senso tek” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “SENSOTEC” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)”2018/C 240/51Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sensotek GmbH (Reichenbach an der Fils, Vācija) (pārstāvis: J. Klink, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Senso Tecnologie Srl (Roma, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 16. maija lēmumu lietā R 1953/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Senso Tecnologie un Sensotek.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Sensotek GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 309, 18.9.2017.


201806290221986342018/C 249/082392018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL201804035621Lieta C-239/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. aprīlī iesniedza Thüringer Oberlandesgericht (Vācija) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Tīringenes brīvvalsts
 ---documentbreak--- C2492018LV510120180403LV00085162Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. aprīlī iesniedza Thüringer Oberlandesgericht (Vācija) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Tīringenes brīvvalsts
   (Lieta C-239/18)2018/C 249/08Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Thüringer Oberlandesgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Atbildētāja: Tīringenes brīvvalsts

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1768/95 (
                  1
               ) 11. panta 1. punktu pastāv tādas tiesības iegūt informāciju no oficiālām iestādēm, kas attiecas tikai uz ziņām par augu sugām, pieprasījumā sniegt informāciju nelūdzot arī ziņas par aizsargātu šķirni?

            2)

            Gadījumā, ja, atbildot uz pirmo jautājumu, tiek secināts, ka šādas tiesības uz informāciju var tikt izmantotas:

                     a)

                     Vai iestāde ir uzskatāma par lauksaimniecības produkcijas uzraudzīšanā iesaistītu oficiālu iestādi Regulas (EK) Nr. 1768/95 11. panta 2. punkta (pirmais ievilkums) izpratnē, ja tā kontrolē subsīdiju piešķiršanu lauksaimniekiem no ES līdzekļiem un šajā ziņā uzglabā lauksaimnieku, kas iesniedz pieteikumu, datus, kas attiecas arī uz (augu) sugām?

                     b)

                     Vai oficiālai iestādei ir tiesības nesniegt pieprasīto informāciju, ja, lai sniegtu informāciju, trešajai personai ir jāapstrādā un jāidentificē tajā uzglabātie dati un tam ir nepieciešami finansiāli līdzekļi apmēram 6000 EUR apmērā? Turklāt, vai ir nozīme tam, vai lūguma iesniedzējs ir gatavs segt radušās izmaksas?

      (
         1
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 1768/95 (1995. gada 24. jūlijs), ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV 1995, L 173, 14. lpp.).


201806290241986752018/C 249/202902018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180426141521Lieta C-290/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. aprīlī – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
 ---documentbreak--- C2492018LV1410120180426LV0020141152Prasība, kas celta 2018. gada 26. aprīlī – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-290/18)2018/C 249/20Tiesvedības valoda – portugāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Costa de Oliveira un C. Hermes)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt, ka Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (
                  1
               ) 4. panta 4. punktā, jo cik vien iespējams īsā laikā, bet ne vēlāk kā sešos gados nav piešķīrusi īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu 7 Kopienas nozīmes teritorijām Atlantijas bioģeogrāfiskajā reģionā, kas atzītas ar Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/813/EK (
                  2
               ), un 54 Kopienas nozīmes teritorijām Vidusjūras bioģeogrāfiskajā reģionā, kas atzītas ar Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/613/EK (
                  3
               );

            —

            atzīt, ka Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 1. punktā, jo nav noteikusi vajadzīgos aizsardzības pasākumus, kuri atbilst 7 ar Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/813/EK atzītajās Atlantijas bioģeogrāfiskā reģiona teritorijās un 54 ar Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/613/EK atzītajās Vidusjūras bioģeogrāfiskā reģiona teritorijās sastopamo I pielikumā minēto dabisko dzīvotņu veidu un II pielikumā minēto sugu ekoloģiskajām prasībām;

            —

            piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 4. panta 4. punktā noteikto Portugāles Republikai bija jāpiešķir īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statuss 7 Kopienas nozīmes teritorijām Atlantijas bioģeogrāfiskajā reģionā, kas atzītas ar Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/813/EK, un 54 Kopienas nozīmes teritorijām Vidusjūras bioģeogrāfiskajā reģionā, kas atzītas ar Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/613/EK, ne vēlāk kā sešos gados no šo lēmumu pieņemšanas dienas. Minētais termiņš beidzās attiecīgi 2010. gada 7. decembrī un 2012. gada 19. jūlijā. Taču šīm Kopienas nozīmes teritorijām Portugāles Republikas joprojām nav piešķīrusi īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu.
   Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 1. punktā dalībvalstīm ir prasīts attiecībā uz īpaši aizsargājamām dabas teritorijām noteikt vajadzīgos aizsardzības pasākumus, attiecīgā gadījumā tajos iekļaujot atbilstīgus apsaimniekošanas plānus, kas izstrādāti īpaši šīm teritorijām vai iekļauti citos attīstības plānos, kā arī atbilstīgus normatīvus, administratīvus vai līgumiskus pasākumus, kuri atbilst šajās teritorijās sastopamo I pielikumā minēto dabisko dzīvotņu veidu un II pielikumā minēto sugu ekoloģiskajām prasībām.
   Komisija uzskata, ka pasākumi, ko noteikusi Portugāles Republika, proti, Natura 2000 tīkla sektorālais plāns, kā arī pārējie Portugāles iestāžu norādītie pasākumi neatbilst direktīvas I pielikuma dabisko dzīvotņu veidu un II pielikuma sugu īpašajām ekoloģiskajām prasībām un tāpēc nav uzskatāmi par “vajadzīgajiem aizsardzības pasākumiem” direktīvas 6. panta 1. punkta izpratnē.
   (
         1
      )	Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).
   (
         2
      )	2004/813/EK: Komisijas Lēmums (2004. gada 7. decembris), ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam (OV 2004, L 387, 1. lpp.).
   (
         3
      )	2006/613/EK: Komisijas Lēmums (2006. gada 19. jūlijs), ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam (OV 2006, L 259, 1. lpp.).


201806290521986652018/C 249/59232018TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180529454515Lieta T-23/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija rīkojums – Nova Brands/EUIPO – Natamil (“Natamil”)
 ---documentbreak--- C2492018LV4550120180529LV0059455451Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija rīkojums – Nova Brands/EUIPO – Natamil (“Natamil”)
   (Lieta T-23/18) (
         1
      )2018/C 249/59Tiesvedības valoda – angļuTrešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.
   (
         1
      )	OV C 94, 12.3.2018.


201806290491986572018/C 249/342582017TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180606282811Lieta T-258/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 6. jūnija spriedums – Arbuzov/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā)
 ---documentbreak--- C2492018LV2810120180606LV0034281281Vispārējās tiesas 2018. gada 6. jūnija spriedums – Arbuzov/Padome
   (Lieta T-258/17) (
         1
      )
   “(Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā)”2018/C 249/34Tiesvedības valoda – čehu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sergej Arbuzov (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: R. Pekař un J.-P. Hix)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/381 (2017. gada 3. marts), ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2017, L 58, 34. lpp.), ciktāl prasītāja vārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/381 (2017. gada 3. marts), ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, daļā, kurā Sergej Arbuzov vārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi.

            2)

            Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 213, 3.7.2017.


201806290761986722018/C 249/352642017TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180606282922Lieta T-264/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 6. jūnija spriedums – Uponor Innovation/EUIPO – Swep International (“SMATRIX”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SMATRIX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “AsyMatrix” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Regulas Nr. 207/2009 76. pants (tagad – Regulas 2017/1001 95. pants) — Apelācijas padomē veicamās pārbaudes apjoms — Procesā Iebildumu nodaļā iesniegtā pierādījuma neizvērtēšana)
 ---documentbreak--- C2492018LV2820120180606LV0035282292Vispārējās tiesas 2018. gada 6. jūnija spriedums – Uponor Innovation/EUIPO – Swep International (“SMATRIX”)
   (Lieta T-264/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SMATRIX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “AsyMatrix” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Regulas Nr. 207/2009 76. pants (tagad – Regulas 2017/1001 95. pants) — Apelācijas padomē veicamās pārbaudes apjoms — Procesā Iebildumu nodaļā iesniegtā pierādījuma neizvērtēšana)”2018/C 249/35Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Uponor Innovation AB (Borås, Zviedrija) (pārstāvis: A. Kylhammar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Swep International AB (Landskrona, Zviedrija) (pārstāvji: J. Norderyd un C. Sundén, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 1. marta lēmumu lietā R 236/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Swep International un Uponor Innovation.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2017. gada 1. marta lēmumu lietā R 236/2016-2.

            2)

            EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Uponor Innovation tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

            3)

            Swep International AB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina izdevumus, kas Uponor Innovation radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

      (
         1
      )	OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta C-240/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 4. aprīlī Constantin Film Produktion GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-69/17 Constantin Film Produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
201806290091986432018/C 249/092402018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL201804046721Lieta C-240/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 4. aprīlīConstantin Film Produktion GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-69/17 Constantin Film Produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
 ---documentbreak--- C2492018LV610120180404LV00096172Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 4. aprīlīConstantin Film Produktion GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-69/17 Constantin Film Produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-240/18 P)2018/C 249/09Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Constantin Film Produktion GmbH (pārstāvji: E. Saarmann un P. Baronikians, Rechtsanwälte)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 24. janvāra spriedumu T-69/17;

            —

            piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.
   1. Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums

   Eiropas Savienības Vispārējā tiesa esot nepamatoti noraidījusi strīdus Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, atsaucoties uz Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi (
         1
      ) 7. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzēto absolūto reģistrācijas atteikuma pamatu. Reģistrācijai pieteiktais apzīmējums neesot pretrunā vispārpieņemtiem morāles principiem.
   Vispārējā tiesa, pārbaudot iepriekšējās instances veiktos vērtējumus, esot pieļāvusi šādas kļūdas:
   Eiropas Savienības Vispārējā tiesa konkrētā reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma “Fack Ju Göhte” vietā esot pārbaudījusi apzīmējumu “Fuck you, Goethe”.
   Eiropas Savienības Vispārējā tiesa esot nepareizi pieņēmusi, ka reģistrācijai pieteikto apzīmējumu raksturo tam piemītošā vulgaritāte, un šajā ziņā neesot ievērojusi, ka no vārdu kombinācijas sastāvošā apzīmējuma “Fack Ju Göhte” gadījumā runa ir par oriģinālu un izteiksmīgu mākslas jēdzienu, kura iedarbība nepareizās rakstības lietošanas dēļ ir nenopietna un nevainīga.
   Eiropas Savienības Vispārējā tiesa esot tiesiski kļūdaini apstiprinājusi iepriekšējā instancē konstatēto attiecīgās vācu valodā runājošās sabiedrības daļas uztveri. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot pierādījusi filmas “Fack Ju Göhte” ievērojamos panākumus vācu valodā runājošajā Eiropas Savienības daļā, kā arī apstākli, ka attiecīgā sabiedrības daļa reģistrācijai pieteikto apzīmējumu saista ar jautrību un izklaidi. Arī tos (nedaudzos) attiecīgās sabiedrības locekļus, kas vēl neko nav dzirdējusi par šo filmu, reģistrācijai attiecībā uz pieprasītajām precēm un pakalpojumiem pieteiktais apzīmējums nekādi nevarot aizskart, jo apzīmējuma fonētiskā rakstība jau atņemot tam nopietnību. Pieteiktais apzīmējums konkrēto sabiedrības daļu arī neaicinot uz kādu darbību, to tieši neuzrunājot un arī neapvainojot.
   2. Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums

   Tā kā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja vērtējumi attiecībā uz reģistrācijai pieteikto apzīmējumu “DIE WANDERHURE” (ITSB 2015. gada 28. maija lēmums – R 2889/2014-4 – Die Wanderhure) nav tikusi piemēroti šai lietai, Eiropas Savienības Vispārējā tiesa esot patvaļīgi piemērojusi atšķirīgu attieksmi pēc būtības līdzīgiem lietu apstākļiem.
   3. Tiesiskās noteiktības principa un labas pārvaldības principa pārkāpums

   Apzīmējuma “Fack Ju Göhte” vietā pārbaudot apzīmējumu “Fuck you, Goethe”, kā arī nepiemērojot lēmumā lietā “WANDERHURE” izdarītos vērtējumus, Eiropas Savienības Vispārējā tiesa esot pieņēmusi neparedzamu un nepārbaudāmu lēmumu.
   (
         1
      )	Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem (aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.)).


201806290501986632018/C 249/434652017TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180518343411Lieta T-465/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija rīkojums – VKR Holding/EUIPO (“VELUX”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VELUX” reģistrācijas pieteikums — Pretendēšana uz valsts vārdiskas preču zīmes “VELUX” agrāku izcelsmi — Apelācijas padomes lēmuma atcelšana — Regulas (ES) 2017/1001 103. pants — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
 ---documentbreak--- C2492018LV3410120180518LV0043341341Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija rīkojums – VKR Holding/EUIPO (“VELUX”)
   (Lieta T-465/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VELUX” reģistrācijas pieteikums — Pretendēšana uz valsts vārdiskas preču zīmes “VELUX” agrāku izcelsmi — Apelācijas padomes lēmuma atcelšana — Regulas (ES) 2017/1001 103. pants — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)”2018/C 249/43Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: VKR Holding A/S (Søborg, Dānija) (pārstāvis: J. Heebøll, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 23. maija lēmumu lietā R 1927/2016-2 attiecībā uz pieteikumu, ar kuru tiek pretendēts uz valsts (Igaunijas) preču zīmes, kas ir identiska vārdiskai preču zīmei “VELUX”, kura reģistrēta kā Eiropas Savienības preču zīme, agrāku izcelsmi.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

            2)

            Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta C-243/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. aprīlī ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-561/16 Galocha/Kopuzņēmums “Fusion for Energy”

text:
201806290251986362018/C 249/102432018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL201804037821Lieta C-243/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. aprīlīITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-561/16 Galocha/Kopuzņēmums “Fusion for Energy”
 ---documentbreak--- C2492018LV710120180403LV00107182Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. aprīlīITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-561/16 Galocha/Kopuzņēmums “Fusion for Energy”
   (Lieta C-243/18 P)2018/C 249/10Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums (pārstāvji: G. Poszler un R. Hanak)

      Otrs lietas dalībnieks: Yosu Galocha

      Prasījumi

            —

            atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-561/16, ar ko ir atcelti atlases procedūras F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 rezerves saraksti, kā arī “Fusion for Energy” lēmumus par veiksmīgo kandidātu pieņemšanu darbā;

            —

            ja ar Tiesas spriedumu tiks atcelts Vispārējās tiesas spriedums, piespriest prasītājam pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā pirmajā instancē un šajā tiesvedībā.

      Vienīgais pamats

   Nav ievērots samērīguma princips un tādējādi ir noteikts pārmērīgs sods trešajām personām, kas ir guvušas labumu no lēmuma, kurš ir izrādījies prettiesisks.


201806290511986642018/C 249/442282018TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180517353511Lieta T-228/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 17. maija rīkojums – Transtec/Komisija Pagaidu noregulējums — Publiskā iepirkuma līgumi — Pamatnolīgums par pakalpojumu sniegšanu trešajām valstīm, kas saņem Savienības ārējo palīdzību — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība
 ---documentbreak--- C2492018LV3510120180517LV0044351351Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 17. maija rīkojums – Transtec/Komisija
   (Lieta T-228/18 R)
   “Pagaidu noregulējums — Publiskā iepirkuma līgumi — Pamatnolīgums par pakalpojumu sniegšanu trešajām valstīm, kas saņem Savienības ārējo palīdzību — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība”2018/C 249/44Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Transtec (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: L. Levi un N. Flandin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Aresu un J. Estrada de Solà)

      Priekšmets

   Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, apturēt Komisijas 2018. gada 26. marta lēmuma, ar kuru noraidīts prasītājas piedāvājums un desmit pretendentiem piešķirtas līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz daļu Nr. 3 publiskajā iepirkumā “2018. gada pamatnolīgums par ārējās palīdzības īstenošanu (FWC SIEA 2018) 2017/S 128-260026)” ar norādi EuropeAid/138778/DH/SER/Multi, izpildi un, otrkārt, uzdot Komisijai pagaidām iekļaut prasītāju apstiprināto pretendentu vidū.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

            2)

            Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


201806290611986322018/C 249/363022017TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180529293021Lieta T-302/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija spriedums – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (“6000”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “6000” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts) — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu)
 ---documentbreak--- C2492018LV2910120180529LV0036291302Vispārējās tiesas 2018. gada 29. maija spriedums – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (“6000”)
   (Lieta T-302/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “6000” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts) — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu)”2018/C 249/36Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Vācija) (pārstāvis: M.-C. Simon, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, Ķīna) (pārstāvji: S. Fröhlich un M. Hartmann, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 8. marta lēmumu lietā R 656/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Zhejiang Rongpeng Air Tools un Sata.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Sata GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 231, 17.7.2017.


201806290071986412018/C 249/112452018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL201804098811Lieta C-245/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. aprīlī iesniedza Tribunale ordinario di Udine (Itālija) – Fallimento Tecnoservice Int. Srl/Poste Italiane SpA

 ---documentbreak--- C2492018LV810120180409LV00118181Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. aprīlī iesniedza Tribunale ordinario di Udine (Itālija) – Fallimento Tecnoservice Int. Srl/Poste Italiane SpA

   (Lieta C-245/18)2018/C 249/11Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Udine

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fallimento Tecnoservice Int. Srl

      Atbildētāja: Poste Italiane SpA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2007/64/EK (
         1
      ),74. un 75. pants redakcijā, kas bija spēkā 2015. gada 3. augustā, un maksājumu pakalpojumu sniedzēja saistību un atbildības robežu jomā, kā tie transponēti Leģislatīvā dekrēta Nr. 1[1]/201[0] 24. un 25. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir piemērojami tikai tās personas maksājumu pakalpojumu sniedzējam, kura dod rīkojumu pildīt tamlīdzīgu pakalpojumu, vai arī tādējādi, ka tos piemēro arī maksājuma saņēmēja maksājumu pakalpojumu sniedzējam?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV L 319, 1. lpp.).


201806290751986712018/C 249/462842018TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180503363721Lieta T-284/18: Prasība, kas celta 2018. gada 3. maijā – Arbuzov/Padome
 ---documentbreak--- C2492018LV3610120180503LV0046361372Prasība, kas celta 2018. gada 3. maijā – Arbuzov/Padome
   (Lieta T-284/18)2018/C 249/46Tiesvedības valoda – čehu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sergej Arbuzov (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl tas attiecas uz Sergej Arbuzov;

            —

            piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus un atlīdzināt Sergej Arbuzov tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu prasību, prasītājs izvirza divus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību.
            Prasītājs prasības pamatojumam inter alia apgalvo, ka Eiropas Savienības Padome, pieņemot 2018. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2018/333, neesot rīkojusies ar pienācīgu rūpību un vērību, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tā neesot izskatījusi prasītāja iesniegtos argumentus un pierādījumus šīs lietas pamatojumam un esot balstījusi šo lēmumu galvenokārt uz Ukrainas Ģenerālprokuratūras īso kopsavilkumu, nepieprasot papildu informāciju par izmeklēšanas gaitu Ukrainā.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu.
            Šajā saistībā prasītājs apgalvo, ka viņam piemērotie ierobežojošie pasākumi esot nesamērīgi, pārsniedzot to, kas ir nepieciešams, un esot uzskatāmi par tādu prasītāja tiesību uz īpašumu garantiju pārkāpumu, kas paredzētas starptautiskajās tiesībās.


201806290131986472018/C 249/122532018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL201804128922Lieta C-253/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. aprīlī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

 ---documentbreak--- C2492018LV820120180412LV00128292Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. aprīlī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

   (Lieta C-253/18)2018/C 249/12Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Stadt Euskirchen

      Atbildētāja: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

      Pārējās lietas dalībnieces: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (
         1
      ) 5. panta 2. punkta otrā teikuma e) apakšpunkts, nosakot pienākumu pašam sniegt lielāko daļu sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu, izslēdz, ka tieši pakļautais pakalpojumu sniedzējs šo lielāko daļu pakalpojumu sniedz ar tādas sabiedrības starpniecību, kurā tam pieder 2,5 % kapitāldaļu un pārējās kapitāldaļas netieši vai tieši pieder citām kompetentajām iestādēm?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 1. Lpp.).


201806290641986392018/C 249/472852018TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180504373821Lieta T-285/18: Prasība, kas celta 2018. gada 4. maijā – Pšonka/Padome
 ---documentbreak--- C2492018LV3710120180504LV0047371382Prasība, kas celta 2018. gada 4. maijā – Pšonka/Padome
   (Lieta T-285/18)2018/C 249/47Tiesvedības valoda – čehu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Viktor Pavlovič Pšonka (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/326 (2018. gada 5. marts), ciktāl šis lēmums un regula attiecībā uz prasītāju;

            —

            piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību.

                     —

                     Prasītājs prasības pamatojumam inter alia apgalvo, ka Eiropas Savienības Padome, pieņemot 2018. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2018/333, neesot rīkojusies ar pienācīgu rūpību un vērību, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tā neesot izskatījusi prasītāja iesniegtos argumentus un pierādījumus šīs lietas pamatojumam un esot balstījusies galvenokārt uz Ukrainas Ģenerālprokuratūras īso kopsavilkumu, nepieprasot papildu informāciju par izmeklēšanas gaitu Ukrainā.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu.

                     —

                     Šajā saistībā prasītājs apgalvo, ka viņam piemērotie ierobežojošie pasākumi esot nesamērīgi, pārsniedzot to, kas ir nepieciešams, un esot uzskatāmi par tādu prasītāja tiesību uz īpašumu garantiju pārkāpumu, kas paredzētas starptautiskajās tiesībās.

            3.

            Trešajā pamatā ir apgalvots, ka esot pārkāptas prasītāja pamattiesības, kas garantētas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā.

                     —

                     Šajā saistībā prasītājs apgalvo, ka, pieņemot ierobežojošos pasākumus, esot pārkāptas viņa tiesības uz taisnīgu tiesu un nevainīguma prezumpcija, kā arī viņa tiesības uz privātā īpašuma aizsardzību.


201806290051986602018/C 249/213112018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180509151731Lieta C-311/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. maijā iesniedza High Court (Īrija) – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

 ---documentbreak--- C2492018LV1510120180509LV0021151173Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. maijā iesniedza High Court (Īrija) – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

   (Lieta C-311/18)2018/C 249/21Tiesvedības valoda – angļu
      Iesniedzējtiesa

      High Court (Īrija)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Data Protection Commissioner

      Atbildētāji: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai – apstākļos, kad privāts uzņēmums no Eiropas Savienības (turpmāk tekstā – “Savienība”) dalībvalsts saskaņā ar Lēmumu 2010/87/ES (
                  1
               ), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Lēmumu 2016/2297 (
                  2
               ), (turpmāk tekstā – “LSK lēmums”) komerciāliem mērķiem pārsūta personas datus privātam uzņēmumam trešajā valstī, kurā turpmāk šīs trešās valsts iestādes var tos apstrādāt ne vien valsts drošības vajadzībām, bet arī šīs trešās valsts tiesībaizsardzības un ārlietu vajadzībām, – attiecībā uz šo datu pārsūtīšanu ir piemērojami Savienības tiesību akti (tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību harta (turpmāk tekstā – “Harta”)), neraugoties uz LES 4. panta 2. punkta noteikumiem saistībā ar valsts drošību un Direktīvas 95/46/EK (
                  3
               ) (turpmāk tekstā – “Direktīva”) 3. panta 2. punkta pirmā ievilkuma noteikumiem attiecībā uz sabiedrisko drošību, aizsardzību un valsts drošību?

            2)

                        (1)

                        Vai šīs direktīvas izpratnē atbilstoša mēraukla, lai noteiktu, vai ir noticis fiziskas personas tiesību pārkāpums, saskaņā ar LSK lēmumu veicot datu pārsūtīšanu no Savienības uz trešo valsti, kur tos vēlāk varētu apstrādāt valsts drošības nolūkos, ir:

                                 a)

                                 Harta, LES, LESD, Direktīva, ECPAK (vai jebkura cita Savienības tiesību norma), vai

                                 b)

                                 vienas vai vairāku dalībvalstu valsts tiesību normas?

                        (2)

                        Vai – gadījumā, ja atbilstošā mēraukla ir b) apakšpunktā minētās tiesību normas – šajā mērauklā ir iekļaujama arī prakse, kas vienā vai vairākās dalībvalstīs tiek īstenota valsts drošības jomā?

            3)

            Vai, vērtējot to, vai personas datiem, kas saskaņā ar Direktīvas 26. pantu tiek pārsūtīti uz trešo valsti, šī valsts nodrošina tādu aizsardzības līmeni, kāds tiek prasīts Savienības tiesību aktos, šajā trešajā valstī esošais aizsardzības līmenis ir jāvērtē, atsaucoties uz:

                     a)

                     trešajā valstī piemērojamajiem noteikumiem, kas izriet no tās valsts tiesībām vai starptautiskajām saistībām, un praksi, ar kuru paredzēts nodrošināt šo noteikumu ievērošanu, tostarp šajā trešajā valstī ievērotajām profesionālās ētikas normām un veiktajiem drošības pasākumiem;
                     vai

                     b)

                     noteikumiem, kas minēti a) apakšpunktā, kopā ar administratīvo, regulēšanas un īstenošanas praksi, kā arī aizsardzības pasākumiem, procedūrām, protokoliem, pārraudzības mehānismiem un ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas ir šajā trešajā valstī?

            4)

            Vai – ņemot vērā High Court (Augstā tiesa, Īrija) konstatētos faktus par ASV tiesībām – ar fiziskas personas datu pārsūtīšanu no Savienības uz ASV saskaņā ar LSK lēmumu tiek pārkāptas Hartas 7. un/vai 8. pantā paredzētās fizisko personu tiesības?

            5)

            Vai – ņemot vērā High Court konstatētos faktus par ASV tiesībām – personas datu pārsūtīšanā no Savienības uz ASV saskaņā ar LSK lēmumu:

                     a)

                     ar ASV nodrošināto aizsardzības līmeni tiek ievērota pati būtība, kas piemīt tiesībām – kas Hartas 47. pantā ir garantētas fiziskai personai – vērsties tiesā gadījumā, ja ir pārkāptas tās tiesības uz personas datu aizsardzību?
                     Ja atbilde uz a) apakšpunktā esošo jautājumu ir apstiprinoša,

                     b)

                     vai ierobežojumi, ko ASV valsts drošības kontekstā fiziskas personas tiesībām vērsties tiesā paredz ASV tiesību akti, ir samērīgi Hartas 52. panta izpratnē un nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs demokrātiskā sabiedrībā valsts drošības nolūkos?

            6)

                        (1)

                        Kāda līmeņa aizsardzība – Direktīvas tiesību normu, it īpaši tās 25. un 26. panta kontekstā, lasot tos kopsakarā ar Hartu – ir jānodrošina personas datiem, kas uz trešo valsti pārsūtīti atbilstoši līguma standartklauzulām, kas pieņemtas, pamatojoties uz Komisijas lēmumu saskaņā ar 26. panta 4. punktu?

                        (2)

                        Kas ir jāņem vērā, vērtējot, vai aizsardzības līmenis, kas tiek nodrošināts datiem, kas tiek pārsūtīti uz trešo valsti saskaņā ar LSK lēmumu, atbilst Direktīvas un Hartas prasībām?

            7)

            Vai tas, ka līguma standartklauzulas ir piemērojamas attiecībās starp datu nosūtītāju un datu saņēmēju un nav saistošas trešās valsts iestādēm, kuras savu drošības dienestu labā varētu pieprasīt no datu saņēmēja piekļuvi, lai turpmāk apstrādātu datus, kas pārsūtīti saskaņā ar LSK lēmumā paredzētajām klauzulām, izslēdz, ka šajās klauzulās tiek sniegtas atbilstošas garantijas, kā paredzēts Direktīvas 26. panta 2. punktā?

            8)

            Vai – gadījumā, ja attiecībā uz trešajā valstī esošo datu saņēmēju ir piemērojami pretizlūkošanas tiesību akti, kas datu aizsardzības iestādes ieskatā ir pretrunā LSK lēmuma pielikuma klauzulām vai Direktīvas 25. un 26. pantam un/vai Hartai – personas datu aizsardzības iestādei ir pienākums izmantot īstenošanas pilnvaras, kas tai ir paredzētas Direktīvas 28. panta 3. punktā, lai apturētu datu plūsmu, vai arī šādu pilnvaru izmantošana ir ierobežota, to paredzot tikai ārkārtas gadījumiem, ņemot vērā Direktīvas preambulas 11. apsvērumu [Komisijas Lēmuma 2010/87/ES preambulas 11. apsvērumu], vai personas datu aizsardzības iestāde var izmantot savu rīcības brīvību neapturēt datu plūsmu?

            9)

                        (1)

                        Vai – Direktīvas 25. panta 6. punkta izpratnē – Lēmums (ES) 2016/1250 (
                              4
                           ) (turpmāk tekstā – “Privātuma vairoga lēmums”) ir vispārpiemērojams un dalībvalstu personas datu aizsardzības iestādēm un tiesām saistošs konstatējums, ka ASV nodrošina pienācīgu aizsardzības līmeni Direktīvas 25. panta 2. punkta izpratnē ar savu valsts tiesību vai noslēgto starptautisko saistību palīdzību?

                        (2)

                        Kāda – gadījumā, ja atbildams noliedzoši – ir Privātuma vairoga lēmuma nozīme, ja tāda ir, vērtējumā par aizsardzības pasākumu līmeņa pienācīgumu, kas tiek nodrošināti personas datiem, kas tiek pārsūtīti uz Amerikas Savienotajām Valstīm saskaņā ar LSK lēmumu?

            10)

            Vai – ņemot vērā High Court konstatētos faktus par ASV tiesībām – Privātuma vairoga lēmuma III pielikuma A pielikumā rodamais noteikums par Privātuma vairoga ombudu, aplūkojot to kopsakarā ar Amerikas Savienotajās Valstīs pastāvošo kārtību, nodrošina, ka datu subjektiem, kuru personas dati tiek pārsūtīti uz ASV saskaņā ar LSK lēmumu, ASV paredz tādus tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir saderīgi ar Hartas 47. pantu?

            11)

            Vai ar LSK lēmumu tiek pārkāpts Hartas 7., 8. un/vai 47. pants?

      (
         1
      )	2010/87/: Komisijas Lēmums (2010. gada 5. februāris) par līguma standartklauzulām attiecībā uz personas datu pārsūtīšanu trešās valstīs reģistrētiem apstrādātājiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (OV 2010, L 39, 5. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2016/2297 (2016. gada 16. decembris), ar ko groza Lēmumus 2001/497/EK un 2010/87/ES par līguma standartklauzulām attiecībā uz personas datu nosūtīšanu trešām valstīm un šādās valstīs reģistrētiem apstrādātājiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (OV 2016, L 344, 100. lpp.).
   (
         3
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.).
   (
         4
      )	Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2016/1250 (2016. gada 12. jūlijs) saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK par pienācīgu aizsardzību, ko nodrošina ES un ASV privātuma vairogs (OV 2016, L 207, 1. lpp.).


201806290601986312018/C 249/482892018TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180504383921Lieta T-289/18: Prasība, kas celta 2018. gada 4. maijā – Pšonka/Padome
 ---documentbreak--- C2492018LV3810120180504LV0048381392Prasība, kas celta 2018. gada 4. maijā – Pšonka/Padome
   (Lieta T-289/18)2018/C 249/48Tiesvedības valoda – čehu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Artem Viktorovič Psonka (Kramatorska, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/326 (2018. gada 5. marts), ciktāl šie lēmums un regula attiecas uz prasītāju;

            —

            piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts labas pārvaldības princips.

                     —

                     Prasītājs prasības pamatojumam inter alia apgalvo, ka Eiropas Savienības Padome, pieņemot 2018. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2018/333, neesot rīkojusies ar pienācīgu rūpību un vērību, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tā neesot izskatījusi prasītāja iesniegtos argumentus un pierādījumus šīs lietas pamatojumam un esot balstījusies galvenokārt uz Ukrainas Ģenerālprokuratūras īso kopsavilkumu, nepieprasot papildu informāciju par izmeklēšanas gaitu Ukrainā.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu.

                     —

                     Šajā saistībā prasītājs apgalvo, ka viņam piemērotie ierobežojošie pasākumi esot nesamērīgi, pārsniedzot to, kas ir nepieciešams, un esot uzskatāmi par tādu prasītāja tiesību uz īpašumu garantiju pārkāpumu, kas paredzētas starptautiskajās tiesībās.

            3.

            Trešajā pamatā ir apgalvots, ka esot pārkāptas prasītāja pamattiesības, kas garantētas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā.

                     —

                     Šajā saistībā prasītājs apgalvo, ka, pieņemot ierobežojošos pasākumus, esot pārkāptas viņa tiesības uz taisnīgu tiesu un nevainīguma prezumpcija, kā arī viņa tiesības uz privātā īpašuma aizsardzību.


201807060281993572018/C 259/152512017CJC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180531111222Lieta C-251/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 31. maija spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Komunālo notekūdeņu savākšana — Direktīva 91/271/EEK — 3., 4. un 10. pants — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda un naudas sods)
 ---documentbreak--- C2592018LV1120120180531LV0015112122Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 31. maija spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-251/17) (
         1
      )
   “(Valsts pienākumu neizpilde — Komunālo notekūdeņu savākšana — Direktīva 91/271/EEK — 3., 4. un 10. pants — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda un naudas sods)”2018/C 259/15Tiesvedības valoda – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Manhaeve un L. Cimaglia)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, kam palīdz M. Russo un F. De Luca, avvocati dello Stato)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Neveikdama visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2012. gada 19. jūlija spriedumu Komisija/Itālija (C-565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), Itālijas Republika nav izpildījusi tai LESD 260. panta 1. punktā noteiktos pienākumus.

            2)

            Ja šī sprieduma pasludināšanas dienā 1. punktā konstatētā pienākumu neizpilde vēl pastāvēs, Itālijas Republika maksā Eiropas Komisijai kavējuma naudu 30112500 EUR par katru nokavējuma semestri to pasākumu veikšanā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu 2012. gada 19. jūlija spriedumu Komisija/Itālija (C-565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz 2012. gada 19. jūlija sprieduma Komisija/Itālija (C-565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), pilnīgai izpildei; faktiskā kavējuma naudas summa ir jāaprēķina katra sešu mēnešu laikposma beigās, samazinot kopējo summu attiecībā uz katru no šiem laikposmiem procentuāli cilvēku ekvivalenta skaitam aglomerācijās, attiecībā uz kuru komunālo notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēmām ir izpildīts 2012. gada 19. jūlija spriedums Komisija/Itālija (C-565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), attiecīgā laikposma beigās attiecībā pret cilvēku ekvivalenta skaitu aglomerācijas, kurās šī sprieduma pasludināšanas dienā nav šādu sistēmu.

            3)

            Itālijas Republika maksā Eiropas Komisijai naudas sodu 25 miljonu EUR apmērā.

            4)

            Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 221, 10.7.2017.


201807060201993652018/C 259/292712018CJC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180419202121Lieta C-271/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 19. aprīlī Slovākijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-216/15 Dôvera zdravotná poisťovňa/Eiropas Komisija
 ---documentbreak--- C2592018LV2010120180419LV0029201212Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 19. aprīlī Slovākijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-216/15 Dôvera zdravotná poisťovňa/Eiropas Komisija
   (Lieta C-271/18 P)2018/C 259/29Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Slovākijas Republika (pārstāve: B. Ricziová)

      Pārējie lietas dalībnieki: Dôvera zdravotná poisťovňa a.s., Union zdravotná poisťovňa a.s., Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu:

            —

            atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-216/15 Dôvera zdravotná poisťovňa a.s./Eiropas Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa apmierināja Dôvera zdravotná poisťovňa a s. celto prasību;

            —

            noraidīt Dôvera zdravotná poisťovňa a s. celto prasību kā nepamatotu un

            —

            piespriest Dôvera zdravotná poisťovňa a s. un Union zdravotná poisťovňa a.s. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pakārtoti, ja Tiesa secinātu, ka tai nav pietiekamas informācijas, lai pieņemtu galīgo nolēmumu lietā, Slovākijas Republika lūdz Tiesu:

            —

            atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-216/15 Dôvera zdravotná poisťovňa a.s./Eiropas Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa apmierināja Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. celto prasību;

            —

            nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai šajā lietā un

            —

            atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam Slovākijas Republika ir izvirzījusi četrus pamatus, lai pamatotu pārsūdzētā Vispārējās tiesas sprieduma atcelšanu.

            1.

            Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā Slovākijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot pārsniegusi tās kontroles pilnvaras saistībā ar Eiropas Komisijas lēmumiem valsts atbalsta jomā. Atbilstošā Tiesas pastāvīgā judikatūra ir skaidra un Slovākijas Republikas ieskatā šajā lietā tā nav tikusi ievērota. Slovākijas Republika norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Eiropas Komisijas plašo novērtējuma brīvību saistībā ar sarežģītiem ekonomiskajiem vērtējumiem un neesot pierādījusi, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, bet ir vienīgi aizstājusi Eiropas Komisijas vērtējumu ar savu vērtējumu, kas ir tieši pretējs, un tādējādi ir pārsniegusi savas kontroles pilnvaras.

            2.

            Otrajā apelācijas sūdzības pamatā Slovākijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā divos aspektos ir sagrozījusi tai iesniegtos pierādījumu elementus, jo tā esot izdarījusi būtībā nepareizus faktu konstatējumus, un šī neprecizitāte skaidri izrietot no lietas materiālos ietvertajiem dokumentiem. Apgalvotā pierādījumu elementu sagrozīšana ir saistīta, pirmkārt, ar peļņas gūšanas aspektu un, otrkārt, ar konkurences aspektu Slovākijas obligātās veselības apdrošināšanas sistēmā.

            3.

            Trešajā apelācijas sūdzības pamatā Slovākijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot Slovākijas obligātās veselības apdrošināšanas sistēmas juridisko kvalificēšanu, tādējādi pārkāpdama LESD 107. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu. Pārsūdzētais spriedums esot nesaderīgs ar līdzšinējo Tiesas judikatūru attiecībā uz sociālā nodrošinājuma sistēmām. It īpaši Vispārējā tiesa i) esot izlēmusi pretēji Tiesas līdzšinējiem spriedumiem līdzīgās lietās; ii) esot izlēmusi tādā pašā veidā kā Tiesas līdzšinējos spriedumos atšķirīgās lietās un iii) neesot ievērojusi Tiesas līdzšinējā judikatūrā izstrādāto pamatprincipu, saskaņā ar kuru konkrētas sociālā nodrošinājuma sistēmas kvalifikācija ir atkarīga no tās dominējošajām pazīmēm.

            4.

            Visbeidzot ceturtajā sūdzības apelācijas pamatā Slovākijas Republika apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma pamatojumā esot pieļautas vairākas nepilnības, kas pamato to, lai Tiesa atceltu pārsūdzēto spriedumu. It īpaši i) Vispārējā tiesa nekādi neesot izskaidrojusi dažus savus secinājumus un pieeju (kam turklāt bija izšķiroša nozīme); ii) pārsūdzētā sprieduma pamatojums vairākos aspektos esot nekonsekvents un Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot sniegusi pretrunīgu pamatojumu, un iii) Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma pamatojumā neesot ņēmusi vērā atbilstošos Komisijas un Slovākijas Republikas argumentus. Tādējādi Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta kopsakarā ar 53. panta 1. punktu.


201807060601994532018/C 259/573042018TC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180508424321Lieta T-304/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. maijā – MLPS/Komisija
 ---documentbreak--- C2592018LV4210120180508LV0057421432Prasība, kas celta 2018. gada 8. maijā – MLPS/Komisija
   (Lieta T-304/18)2018/C 259/57Tiesvedības valoda –franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) (Parīze, Francija) (pārstāvis: M. Gibaud, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            konstatēt Eiropas Komisijas bezdarbību, jo tā prettiesiski atturējās turpināt izskatīt asociācijas Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) 2017. gada 21. decembra sūdzību;

            —

            pilnībā atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 7. marta lēmumu atteikties turpināt izskatīt asociācijas Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) 2017. gada 21. decembra sūdzību;

            —

            pieņemt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem saskaņā ar tiesību aktiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

            1.

            Pirmais pamats tostarp izriet no kļūdaina vērtējuma apstrīdētajā lēmumā, saskaņā ar kuru Francijas sociālā nodrošinājuma sistēmas var tikt kvalificētas par “obligātā sociālā nodrošinājuma sistēmu”, lai gan tās nekādā ziņā neesot paredzētas visiem iedzīvotājiem, ne pat arī visiem nodarbinātajiem, bet gan drīzāk ir sistēmas, kas iedala darba ņēmējus atkarībā no to profesionālā statusa un kurām tātad būtu jāpiemēro Direktīvas 92/49/EEK un 92/96/EEK.

            2.

            Otrais pamats attiecas uz juridiskās konsekvences principa pārkāpumu, ciktāl Francija esot ļoti līdzīgā situācijā, kādā atrodas Slovākija, attiecībā uz kuru Vispārējā tiesa nosprieda, ka “obligātās veselības apdrošināšanas darbībām Slovākijā, ņemot vērā veselības apdrošināšanas sabiedrību peļņas gūšanas mērķi un pastāvošo intensīvo konkurenci kvalitātes un pakalpojumu sniegšanas ziņā, ir ekonomisks raksturs” (spriedums, 2018. gada 5. februāris, Dôvera zdravotná poist’ovňa/Komisija, T-216/15, nav publicēts, EU:T:2018:64, 68. punkts). Līdz ar to prasītāja uzskata, ka attiecībā uz Franciju nedrīkstētu spriest citādi.


201807060561993542018/C 259/438822016TC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180607313222Lieta T-882/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. jūnija spriedums – Sipral World/EUIPO – La Dolfina (“DOLFINA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DOLFINA” — Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas 2017/1001 94. pants))
 ---documentbreak--- C2592018LV3120120180607LV0043312322Vispārējās tiesas 2018. gada 7. jūnija spriedums – Sipral World/EUIPO – La Dolfina (“DOLFINA”)
   (Lieta T-882/16) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DOLFINA” — Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas 2017/1001 94. pants))”2018/C 259/43Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sipral World, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji: R. Almaraz Palmero un A. Ruo, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: La Dolfina, SA (Buenosairesa, Argentīna) (pārstāvis: J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 22. septembra lēmumu lietā R 1897/2015-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp La Dolfina un Sipral World.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Sipral World, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 46, 13.2.2017.


201807060611993552018/C 259/583082018TC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180517434421Lieta T-308/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. maijā – Hamas/Padome
 ---documentbreak--- C2592018LV4310120180517LV0058431442Prasība, kas celta 2018. gada 17. maijā – Hamas/Padome
   (Lieta T-308/18)2018/C 259/58Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hamas (Doha, Katara) (pārstāvis: L. Glock, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/475 (2018. gada 21. marts), ar ko atjaunina to personu, grupu un vienību sarakstu, kurām piemēro 2., 3. un 4. pantu Kopējā nostājā 2001/931/KĀDP par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu, un ar ko atceļ Lēmumu (KĀDP) 2017/1426 (OV 2018, L 79, 26. lpp.);

            —

            atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/468 (2018. gada 21. marts), ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Īstenošanas regulu (ES) 2017/1420 (OV 2018, L 79, 7. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz Hamas, tostarp Hamas-Izz al-Din al-Qassem;

            —

            piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

            1.

            Pirmais pamats – Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkta pārkāpums.

            2.

            Otrais pamats – Padomes pieļautās kļūdas saistībā ar prasītājam pārmesto nodarījumu patiesumu.

            3.

            Trešais pamats – Padomes pieļautā kļūda vērtējumā attiecībā uz organizācijas Hamas teroristisko raksturu.

            4.

            Ceturtais pamats – neiejaukšanās principa pārkāpums.

            5.

            Piektais pamats – nepietiekama situācijas attīstības laika gaitā ņemšana vērā.

            6.

            Sestais pamats – pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

            7.

            Septītais pamats – tiesību uz aizstāvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpums.


201807060231994512018/C 259/163062017CJC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180531121321Lieta C-306/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 31. maija spriedums (Tatabányai Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Éva Nothartová/Sámson József Boldizsár (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — Jurisdikcija — Īpašā jurisdikcija — 8. panta 3. punkts — Pretprasība, kas izriet vai neizriet no līguma vai fakta, uz ko balstīta pamatprasība)
 ---documentbreak--- C2592018LV1210120180531LV0016121132Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 31. maija spriedums (Tatabányai Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Éva Nothartová/Sámson József Boldizsár

   (Lieta C-306/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — Jurisdikcija — Īpašā jurisdikcija — 8. panta 3. punkts — Pretprasība, kas izriet vai neizriet no līguma vai fakta, uz ko balstīta pamatprasība)”2018/C 259/16Tiesvedības valoda – ungāru
      Iesniedzējtiesa

      Tatabányai Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Éva Nothartová

      Atbildētājs: Sámson József Boldizsár

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 8. panta 3) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neizņēmuma kārtā ir piemērojams situācijā, kurā tiesā, kurai ir jurisdikcija izskatīt prasītājas apgalvoto personīgo tiesību pārkāpumu, jo, viņai nezinot, ir tikušas uzņemtas fotogrāfijas un veikti videoieraksti, ir celta atbildētāja pretprasība, prasot atlīdzinājumu sakarā ar prasītājas delikta vai kvazidelikta atbildību, īpaši par intelektuāli radītā, par ko ir pamatprasība, ierobežošanu, ja šīs pretprasības izskatīšanai tiesai ir jāpārbauda to faktu tiesiskums, uz kuriem prasītāja balsta savus prasījumus.
   (
         1
      )	OV C 269, 14.8.2017.


201807060701993902018/C 259/44722017TC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180607323211Lieta T-72/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. jūnija spriedums – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (“Steirisches Kürbiskernöl”) (Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “Steirisches Kürbiskernöl” — Aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. pants, 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 55. panta 1. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 18. pants, 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 62. panta 1. punkts) — Preču zīmes faktiska izmantošana — Izmantošana par preču zīmi)
 ---documentbreak--- C2592018LV3210120180607LV0044321321Vispārējās tiesas 2018. gada 7. jūnija spriedums – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (“Steirisches Kürbiskernöl”)
   (Lieta T-72/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “Steirisches Kürbiskernöl” — Aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. pants, 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 55. panta 1. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 18. pants, 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 62. panta 1. punkts) — Preču zīmes faktiska izmantošana — Izmantošana par preču zīmi)”2018/C 259/44Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gabriele Schmid (Halbenrain, Austrija) (pārstāvis: B. Kuchar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Graz, Austrija) (pārstāvji: I. Hödl un S. Schoeller, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 7. decembra lēmumu lietā R 1768/2015-4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp G. Schmid un Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 7. decembra lēmumu lietā R 1768/2015-4.

            2)

            Prasību pārējā daļā noraidīt.

            3)

            EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Gabriele Schmid tiesāšanās izdevumus.

            4)

            Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 104, 3.4.2017.


201807060661994302018/C 259/593102018TC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180515444521Lieta T-310/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. maijā – EPSU un Willem Goudriaan/Komisija
 ---documentbreak--- C2592018LV4410120180515LV0059441452Prasība, kas celta 2018. gada 15. maijā – EPSU un Willem Goudriaan/Komisija
   (Lieta T-310/18)2018/C 259/59Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Federation of Public Service Unions (EPSU) (Brisele, Beļģija) un Jan Willem Goudriaan (Brisele) (pārstāvji: R. Arthur, Solicitor, un R. Palmer, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

            —

            atcelt atbildētājas 2018. gada 5. marta lēmumu neierosināt Padomei, ka Savienības Sociālo partneru 2015. gada 21. decembra nolīgums par civildienesta ierēdņu un centrālo valdību administrācijas darbinieku tiesībām uz informāciju un konsultācijām, kas noslēgts atbilstoši LESD 155. panta 1. punktam, tiek ieviests ar direktīvu, izmantojot Padomes lēmumu atbilstoši LESD 155. panta 2. punktam;

            —

            piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu prasību, prasītāji izvirza divus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot ticis pieņemts, pārkāpjot LESD 155. panta 2. punktu. Komisijai neesot bijis pilnvaru atteikties ierosināt, lai Padome ieviestu nolīgumu ar Padomes lēmumu, nepastāvot nekādiem iebildumiem ne par nolīguma pušu pārstāvības statusu, ne par nolīguma likumību.

                     —

                     Prasītāji apgalvo, ka Komisijas lēmums neierosināt, lai Padome ieviestu nolīgumu ar Padomes lēmumu, esot LESD 155. panta 2. punkta pārkāpums un esot pretrunā prasībai ievērot sociālo partneru autonomiju, kas ir nostiprināta LESD 152. pantā.

                     —

                     Prasītāji vienlīdz apgalvo, ka Komisijai esot bijis pienākums izteikt priekšlikumu Padomei, ja vien tā nenorāda saprātīgu pamatu secinājumam, ka sociālie partneri, kas bija noslēguši nolīgumu, nav pietiekami pārstāvēti vai ka nolīgums ir nelikumīgs.

                     —

                     Prasītāji turklāt norāda, ka Komisija esot veikusi nolīguma piemērotības novērtējumu, attiecībā uz ko tai neesot pilnvaru.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot kļūdains tādu iemeslu dēļ, kas esot acīmredzami aplami un vāji pamatoti.

                     —

                     Tiek apgalvots, ka ar pamatiem, ko Komisija ir norādījusi apstrīdētajā lēmumā, nevarot tikt pamatots atteikums izteikt priekšlikumu Padomei pieņemt nolīgumu.

                     —

                     Prasītāji vienlīdz apgalvo, ka vienīgie iemesli, ar kuriem varētu tikt pamatots atteikums, esot pamatots iebildums attiecībā uz sociālo partneru pārstāvību vai Padomes lēmuma, ar ko ievieš nolīgumu kā direktīvu, likumību.

                     —

                     Turklāt prasītāji apgalvo, ka Komisija katrā ziņā neesot veikusi ietekmes vērtējumu un tāpēc neesot varējusi pamatot ar samērīgumu vai subsidiaritāti secinājumu noraidīt piedāvājumu ieviest nolīgumu kā direktīvu ar Padomes lēmumu, pat ja principā to būtu ļauts darīt.


201807060731993322018/C 259/451362017TC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180612333311Lieta T-136/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūnija spriedums – Cotécnica/EUIPO – Mignini & Petrini (“cotecnica MAXIMA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “cotecnica MAXIMA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “MAXIM Alimento Superpremium” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2592018LV3310120180612LV0045331331Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūnija spriedums – Cotécnica/EUIPO – Mignini & Petrini (“cotecnica MAXIMA”)
   (Lieta T-136/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “cotecnica MAXIMA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “MAXIM Alimento Superpremium” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))”2018/C 259/45Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cotécnica, SCCL (Bellpuig, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. C. Erdozain López, J. Galán López un J.-B. Devaureix, vēlāk J. C. Erdozain López, J. Galán López un L. Montoya Terán, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Mignini & Petrini SpA (Petrignano di Assisi, Itālija) (pārstāvji: F. Celluprica, F. Fischetti un F. De Bono, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 17. novembra lēmumu lietā R 853/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Mignini & Petrini un Cotécnica.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Cotécnica, SCCL sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Mignini & Petrini SpA tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 129, 24.4.2017.


201807060241993512018/C 259/302732018CJC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180420222211Lieta C-273/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Kuršu zeme”
 ---documentbreak--- C2592018LV2210120180420LV0030221221Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Kuršu zeme”
   (Lieta C-273/18)2018/C 259/30Tiesvedības valoda – latviešu
      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: SIA “Kuršu zeme”

      Pretējā puse: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Direktīvas 2006/112/EK (
         1
      ) 168. panta “a” punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam neatbilst liegums atskaitīt priekšnodokli, pamatojoties vienīgi uz nodokļu maksātāja informētu iesaistīšanos simulatīvu darījumu noformēšanā, bet neidentificējot, kādā veidā konkrēto darījumu rezultātā budžetam varētu būt nodarīts zaudējums nesamaksāta vai nepamatoti atprasīta pievienotās vērtības nodokļa veidā, salīdzinot ar situāciju, kad darījumi būtu noformēti atbilstoši to faktiskajiem apstākļiem?
   (
         1
      )	Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


201807060291994022018/C 259/173352017CJC25920180723LV01LVINFO_JUDICIAL20180531131311Lieta C-335/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 31. maija spriedums (Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Neli Valcheva/Georgios Babanarakis (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — Piemērojamība — “Saskarsmes tiesību” jēdziens — 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. panta 7. un 10. punkts — Vecvecāku saskarsmes tiesības)
 ---documentbreak--- C2592018LV1310120180531LV0017131131Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 31. maija spriedums (Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Neli Valcheva/Georgios Babanarakis

   (Lieta C-335/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — Piemērojamība — “Saskarsmes tiesību” jēdziens — 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. panta 7. un 10. punkts — Vecvecāku saskarsmes tiesības)”2018/C 259/17Tiesvedības valoda – bulgāru
      Iesniedzējtiesa

      Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Neli Valcheva

      Atbildētājs: Georgios Babanarakis

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 2. panta 7. un 10. punktā minētais “saskarsmes tiesību” jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver vecvecāku saskarsmes tiesības ar saviem mazbērniem.
   (
         1
      )	OV C 269, 14.8.2017.