title: Lieta C-24/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 16. janvāra rīkojums ( Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dél–Zempléni Nektár Leader Nonprofit kft / Vidékfejlesztési Miniszter Lauksaimniecība — Regula (EK) Nr. 1698/2005 — ELFLA — Prasības attiecībā uz vietējo rīcības grupu juridisko formu — Minēto prasību grozījumi — Dalībvalstu kompetence — Ierobežojumi

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/17

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 16. janvāra rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dél–Zempléni Nektár Leader Nonprofit kft/Vidékfejlesztési Miniszter

   (Lieta C-24/13) (1)

   (Lauksaimniecība - Regula (EK) Nr. 1698/2005 - ELFLA - Prasības attiecībā uz vietējo rīcības grupu juridisko formu - Minēto prasību grozījumi - Dalībvalstu kompetence - Ierobežojumi)
   2014/C 112/20
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Dél–Zempléni Nektár Leader Nonprofit kft

      Atbildētājs: Vidékfejlesztési Miniszter

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Komisijas 2006. gada 15. decembra Regulas (EK) Nr. 1974/2006, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 368, 15. lpp.) un Padomes 2005. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 277, 1. lpp.) 62. panta interpretācija – Bezpeļņas sabiedrība, kas ir atzīta par vietējās rīcības grupu Leader un ir izveidota saistībā ar lauksaimniecības atbalstu – Vietējās rīcības grupas statusa atsaukšana, pamatojoties uz to, ka par tādu var tikt atzīta vienīgi apvienība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2005. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) noteikumi, it īpaši tās 61. un 62. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem faktiski nav ne likts, ne aizliegts pieņemt tādas valsts tiesību normas, kurās būtu paredzēts, ka vietējā rīcības grupa, kas atbilst visām attiecīgās regulas 62. panta 1. punktā noteiktajām prasībām, var īstenot savu darbību tikai noteiktā juridiskā formā. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, ka, ņemot vērā šo īpašo iezīmju kopumu, konkrētais regulējums netraucē tieši piemērot attiecīgo regulu un ka tajā ir noteikts, kā tiek izmantota ar minēto regulu dalībvalstīm piešķirtā rīcības brīvība, tomēr ievērojot tās noteikumu ietvarus. Tāpat tai ir arī jāpārliecinās, ka šis valsts tiesību regulējums atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ietvertajām normām un vispārējiem Savienības tiesību principiem;

               2)

               Savienības tiesībām pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka vietējās rīcības grupas drīkst īstenot savu darbību, tikai piemērojot noteiktu juridisko formu, nosakot viena gada pārejas periodu vietējām rīcības grupām, kas tikušas atbilstoši izveidotas citā juridiskā formā atbilstoši agrākajam valsts tiesību regulējumam, kaut arī rit atbalsta programmas un ar to saistītais plānošanas laikposms. Tā tas ir tikai tiktāl, ciktāl, ņemot vērā attiecīgo valsts secīgo tiesību aktu attiecīgās iezīmes un to konkrēto ietekmi, jaunā regulējuma piemērošana šīm vietējām rīcības grupām tiek noteikta, izmantojot ar Regulu Nr. 1698/2005 dalībvalstīm piešķirto rīcības brīvību, nepārkāpjot tās noteikumus, un tiek paredzēts, ka tas atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ietvertajām normām, kā arī vispārējiem Savienības tiesību principiem; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013.


title: Lieta C-139/05: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 20. jūnija rīkojums — Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 20. jūnija rīkojums — Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-139/05) (1)

   (2006/C 224/62)

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 115, 14.05.2005.


title: Lieta T-285/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. maijā – Dominator International/EUIPO (“DREAMLINE”)

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/49

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. maijā – Dominator International/EUIPO (“DREAMLINE”)
   (Lieta T-285/16)
   (2016/C 260/61)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dominator International GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvis –N. Gugerbauer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DREAMLINE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 222 091

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 4. marta lēmums lietā R 1669/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-375/06: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 24. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Rortugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/105/EK — Darba ņēmēju aizsardzība — Tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/6

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 24. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Rortugāles Republika
   (Lieta C-375/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/105/EK - Darba ņēmēju aizsardzība - Tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 155/09)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Caeiros un B. Schima, agents)

      Atbildētāja: Rortugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandes un F. Fraústo de Azevedo, agents)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvas 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām (OV L 345, 97. lpp), prasības, nepieņemšana paredzētajā termiņā
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvas 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām, prasības, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta C-275/10: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Residex Capital IV CV/Gemeente Rotterdam (EKL 88. panta 3. punkts — Valsts atbalsts — Atbalsts, kas piešķirts garantijas veidā aizdevējam, lai tas varētu izsniegt kredītu aizņēmējam — Procesuālo tiesību normu pārkāpums — Atgūšanas pienākums — Spēkā neesamība — Valsts tiesas pilnvaras)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Residex Capital IV CV/Gemeente Rotterdam

   (Lieta C-275/10) (1)

   (EKL 88. panta 3. punkts - Valsts atbalsts - Atbalsts, kas piešķirts garantijas veidā aizdevējam, lai tas varētu izsniegt kredītu aizņēmējam - Procesuālo tiesību normu pārkāpums - Atgūšanas pienākums - Spēkā neesamība - Valsts tiesas pilnvaras)
   2012/C 32/13
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Residex Capital IV CV

      Atbildētāja: Gemeente Rotterdam

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Valsts atbalsts — LESD 108. panta 3. punkta interpretācija — Atbalsts, kas piešķirts garantijas veidā aizdevējam, lai tas varētu izsniegt kredītu aizņēmējam — Procesuālo noteikumu pārkāpums — Valstu tiesu kompetences

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 88. panta 3. punkta pēdējais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka valstu tiesu kompetencē ir atcelt garantiju situācijā, kāda ir pamatlietā, kurā ar tādas garantijas palīdzību, ko valsts iestāde ir piešķīrusi, lai segtu aizdevumu, ko finanšu sabiedrība ir izsniegusi uzņēmumam, kurš parastos tirgus apstākļos nebūtu varējis tādu iegūt, ir īstenots nelikumīgs atbalsts. Īstenojot šo kompetenci, minētajām tiesām ir jānodrošina atbalsta atgūšana un tādēļ tās var atcelt garantiju, it īpaši tad, ja mazāk imperatīvu procesuālu pasākumu neesamības gadījumā šī atcelšana var izraisīt vai atvieglot tās konkurences situācijas atjaunošanu, kas pastāvēja pirms minētās garantijas piešķiršanas.

      (1)  OV C 246, 11.09.2010.


title: Lieta C-5/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedumu lietā T-234/06 Torresan /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG 2010. gada 6. janvārī iesniedza Giampietro Torresan

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedumu lietā T-234/06 Torresan/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG2010. gada 6. janvārī iesniedza Giampietro Torresan
   (Lieta C-5/10 P)
   2010/C 63/57
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Giampietro Torresan (pārstāvji — G. Recher un R. Munarini, avvocati)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu lietā T-234/06, kas reģistrēts ar Nr. 414968 un paziņots pa faksu 2009. gada 19. novembrī;

               —

               pilnībā apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus, kas izvirzīti Pirmās instances tiesā lietā T-234/06,

               —

               katrā ziņā piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesos abās instancēs ITSB un saistībā ar tiesvedību Pirmās instances tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Kopienu tiesību normu lauksaimniecības un pārtikas jomā pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana;

               2)

               tiesību normu, kas attiecas uz patērētāju aizsardzību, pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana saistībā ar vidusmēra patērētāja jēdzienu;

               3)

               tiesību normu, kas attiecas uz valodu lietojumu tiesvedībās, pārkāpums;

               4)

               to faktu un pierādījumu sagrozīšana, kuri norādīja uz vienīgo iespējamo un galīgo secinājumu, ka preču zīmei “Cannabis” katrā ziņā piemīt atšķirtspēja un tā nav apsarkstoša, lai pierādītu KPZR (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu vai kļūdainu piemērošanu, un pretrunas Pirmās instances tiesas norādītajā pamatojumā, apgalvojot, ka preču zīme “Cannabis” esot aprakstoša. Līdz ar to pārsūdzētais spriedums lietā T-234/06 ir pilnībā jāatceļ.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.)


title: Lieta T-189/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. maijā — Forum 187 /Komisija

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/26

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. maijā — Forum 187/Komisija
   (Lieta T-189/08)
   (2008/C 183/50)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Forum 187 ASBL, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — A. Sutton, G. Forwood, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to nav paredzēti saprātīgi nākotnes pārejas periodi koordinācijas centriem, uz kuriem attiecas Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedums;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā lietā; un

               —

               veikt citus pasākumus, kas būtu vajadzīgi.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 13. novembra Lēmumu 2008/283/EK par atbalsta shēmu, ko Beļģija īstenojusi Beļģijā dibinātu koordinācijas centru atbalstam un ar ko groza Lēmumu 2003/757/EK (1) pēc tam, kad Eiropas Kopienu Tiesa (EKT) ir daļēji atcēlusi šo pirmo minēto lēmumu (2). Šajā nolēmumā EKT nosprieda, ka 2003. gada lēmums neparedzēja pārejas periodus šiem koordinācijas centriem, kuru lūgums atjaunot atļauju tika izskatīts apstrīdētā lēmuma paziņošanas brīdī vai kuru atļaujas termiņš beidzās vienlaikus ar vai īsu laiku pēc šī lēmuma paziņošanas.
   Ar apstrīdēto lēmumu tiek radīti pārejas periodi centru kategorijai, uz ko attiecas EKT nolēmums.
   Savu prasību pamatojot prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums:

               —

               neatbilst Kopienas tiesībām par pastāvošo atbalstu, kā tās interpretējušas Eiropas tiesas;

               —

               pārkāpj centru tiesisko paļāvību, ka tie saņems saprātīgu laika periodu pēc Komisijas galīgā lēmuma, ar kuru izbeigta pastāvoša atbalsta procedūra (prasītājai paziņots 2008. gada 17. martā), lai varētu pārkārtot savu uzņēmējdarbību un nodokļu jautājumus;

               —

               pārkāpj EKL 254. panta 3. punktu;

               —

               paredzot nodokļu iekasēšanu un samaksu ar atpakaļejošu spēku pastāvoša atbalsta gadījumā, šis lēmums faktiski uzdod atbalsta atgūšanu tā, it kā tas būtu pretlikumīgs atbalsts, un tādējādi neņem vērā principu, ka pastāvošas atbalsta shēmas būtu maināmas vienīgi nākotnē, datumā pēc Komisijas galīgā lēmuma, ar kuru izbeidz pastāvoša atbalsta procedūru;

               —

               neņem vērā to koordinācijas centru tiesisko paļāvību, kuri paļāvās uz Tiesas priekšsēdētāja 2003. gada 26. jūnija rīkojumu (3) kā juridisku pamatu, lai varētu atjaunot atļauju;

               —

               pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu, īstenojot atšķirīgu attieksmi attiecībā uz dažādām centru grupām bez pamatota attaisnojuma.

      (1)  OV 2008 L 90, 7. lpp.

      (2)  Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-182/03 un C-217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija, Krājums, I-5479. lpp.

      (3)  C-182/03 R un C-217/03 3 Forum 187/Komisija, Krājums, I-6887. lpp.


title: Lieta T-378/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. septembrī — Masco u.c./Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/40

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. septembrī — Masco u.c./Komisija
   (Lieta T-378/10)
   ()
   2010/C 301/65
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Masco Corp. (Taylor, Amerikas Savienotās valstis) Hansgrohe AG (Schiltach, Vācija), Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH (Schiltach, Vācija), Hansgrohe Handelsgesellschaft m.b.H. (Wiener Neudorf, Austrija), Hansgrohe SA/NV (Anderlecht, Beļģija), Hansgrohe B.V. (Westknollendam, Nīderlande), Hansgrohe SARL (Antony, Francija), Hansgrohe Srl (Villanova d’Asti, Itālija), Hüppe GmbH (Bad Zwischenahn, Vācija), Hüppe Gesellschaft m.b.H. (Laxenburg, Austrija), Hüppe Belgium SA/NV (Zaventem, Beļģija) un Hüppe B.V. (Alblasserdam, Nīderlande) (pārstāvji — D. Schroeder, lawyer, un J. Temple Lang, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma C(2010) 4185, galīgā redakcija, lietā COMP/39.092 — Vannas istabu iekārtas un ierīces 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka prasītāji ir bijuši ilgstošas aizliegtas vienošanās vai saskaņotas darbības “vannas istabu iekārtu un ierīču nozarē” dalībnieki un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību prasītāji lūdz daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, lietā COMP/39.092 — Vannas istabu iekārtas un iekārtas, ar kuru Komisija konstatēja, ka prasītāji kopā ar citiem uzņēmumiem ir pārkāpuši LESD 101. pantu un EEZ 53. pantu, piedaloties ilgstošā aizliegtā vienošanās vai saskaņotā darbībā “vannas istabu iekārtu un ierīču nozarē”, kas aptver Vācijas, Austrijas, Itālijas, Francijas, Beļģijas un Nīderlandes teritorijas.
   Savas prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu.
   Prasītāji apstrīd to, ka Komisija attiecīgo darbību ir juridiski kvalificējusi kā vienotu pārkāpumu, kas ietver trīs dažādu preču grupas, proti, ūdens krānus un piederumus, dušas kabīnes un keramikas sanitāros izstrādājumus, tā vietā, lai konstatētu trīs atsevišķus pārkāpumus.
   Prasītāji neražo keramikas sanitāros izstrādājumus. Prasītāji apgalvo, ka konstatējot, ka tie piedalījās vienotā kompleksā pārkāpumā, aptverot trīs preču grupas, tai skaitā keramikas sanitāros izstrādājumus, Komisija esot pieļāvusi kļūdu faktu vērtējumā un tiesību piemērošanā. Komisijas konstatējums lēmumā par vienotu kompleksu pārkāpumu neatbilst Komisijas agrākiem lēmumiem (vai tiesu judikatūrai). Tādējādi Komisija esot pārkāpusi pārskatāmības, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principus. It īpaši lēmumā minētie fakti un pierādījumi nepamatojot Komisijas secinājumu par vienotu kompleksu pārkāpumu, kas aptver trīs dažādas preču grupas.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 16. decembrī lietā C-528/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/35/EK — Jūras transports — Zvejas kuģu drošība)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 16. decembrī

      lietā C-528/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/35/EK - Jūras transports - Zvejas kuģu drošība)
   (2005/C 45/20)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Lietā C-528/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 18. decembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji W. Wils un K. Simonsson) pret Nīderlandes Karalisti (pārstāves H. G. Sevenster un C. A. H. M. ten Dam) kas iesniegta, Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta, tiesneši J. Makarczyk un P. Kūris (referents), ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs R. Grass, 2004. gada 16. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai pilnībā izpildītu Komisijas 2002. gada 25. aprīļa Direktīvu 2002/35/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 97/70/EK, ar ko nosaka saskaņotu drošības režīmu zvejas kuģiem, kuru garums ir 24 metri vai lielāks, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā Direktīva;

               2)

               Nīderlandes Karaliste atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 59, 06.03.2004.


title: Lieta T-549/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. septembrī – Guiral Broto/ITSB – Gastro & Soul (“Cafe Del Sol”)

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/52

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. septembrī – Guiral Broto/ITSB – Gastro & Soul (“Cafe Del Sol”)
   (Lieta T-549/15)
   (2015/C 381/63)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spānija) (pārstāvis – J. de Castro Hermida, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Gastro & Soul GmbH (Hildšaima, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “CAFE DEL SOL” – reģistrācijas pieteikums Nr. 6 104 608

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 16. jūlija lēmums lietā R 1888/2014–5

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, atzīstot iebildumus par pieņemamiem, balstoties uz iebildumu iesniedzējam Ramón Guiral Broto piederošās Spānijas preču zīmes Nr. 2348110 attiecībā uz Nicas klasifikācijas 42. klasi prioritātes tiesībām;

               —

               atzīstot šos iebildumus par pieņemamiem, apstiprināt Iebildumu nodaļas lēmumu daļā, kurā noraidīts Vācijas komercsabiedrības Gastro & Soul GmbH iesniegtais Kopienas preču zīmes “CAFE DEL SOL” reģistrācijas pieteikums Nr. 006104608 attiecībā uz Nicas klasifikācijas 43. klasē ietilpstošajiem “restorānu (ēdināšanas) pakalpojumiem; izmitināšanas un restorānu pakalpojumiem”, vai, ja šāds lēmums neietilpst Vispārējās tiesas kompetencē, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai ITSB Apelācijas padomei un uzdot atzīt iebildumus par pieņemamiem;

               —

               papildus tiem pierādījumiem, kas iesniegti administratīvajā procesā, pieņemt dokumentus, kuri pievienoti prasības pieteikumam šajā lietā kā 1.–4. pielikums un norādīti prasības pieteikumam pievienotajā pielikumu sarakstā.

      Izvirzītie pamati:

   Galvenie pamati un argumenti ir tādi paši kā tie, kuri izvirzīti lietā T-548/15.


title: Lieta T-756/16: Prasība, kas celta 2016. gada 2. novembrī – Euro Castor Green/EUIPO (Dārza aizslietnis)

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/43

         Prasība, kas celta 2016. gada 2. novembrī – Euro Castor Green/EUIPO (Dārza aizslietnis)
   (Lieta T-756/16)
   (2017/C 006/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Euro Castor Green (Bagnolet, Francija) (pārstāvis – B. Lafont, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Netlon France (Saint Saulve, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 001 197 966–0001

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 11. augusta lēmums lietā R 754/2014–3

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka prasības pieteikums, kā arī tā pielikumi ir pieņemami;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 5. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 6. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 8. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-353/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-16/08 Perfetti Van Melle SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Cloetta Fazer AB 2009. gada 2. septembrī iesniegusi Perfetti Van Melle SpA

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/45

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-16/08 Perfetti Van Melle SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Cloetta Fazer AB 2009. gada 2. septembrī iesniegusi Perfetti Van Melle SpA
   (lieta C-353/09 P)
   2009/C 267/78
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      Perfetti Van Melle SpA (pārstāvji — P. Perani un P. Pozzi, avvocati)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Cloetta Fazer AB

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               apmierināt apelācijas sūdzību un, attiecīgi, pilnībā atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-16/08, atbilstoši Tiesas Statūtu 61. pantam un Reglamenta 113. pantam;

               —

               pasludināt galīgo spriedumu — ja to pieļauj tiesvedības stadija — atceļot ITSB Anulēšanas nodaļas lēmumu, kas pasludināts 2005. gada 24. novembrī, lemjot par pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu Nr. 941 C 973065 un piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Pirmās instances tiesā un Tiesā, kā arī tiesāšanās izdevumus, kas radušies atzīšanas par spēkā neesošu procesā ITSB.

      Pamati un galvenie argumenti

   1.   Juridiskais pamatojums

   Ar šo apelācijas sūdzību Perfetti Van Melle S.p.A. apstrīd Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-16/08, kas pasludināts 2009. gada 1. jūlijā un paziņots 2009. gada 2. jūlijā.
   Savu apelācijas sūdzību pamatojot, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka šajā lietā pārsūdzēto Pirmās instances tiesas spriedumu par spēkā neesošu padara Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar šīs Regulas 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu nepareiza interpretācija un nepareiza piemērošana.
   1.1   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzas, ka Pirmās instances tiesa nepārbaudīja attiecīgās preču zīmes, pamatojoties uz “visaptveroša novērtējuma” vai “kopēja iespaida” kritērijiem

   Saskaņā ar iedibinātu principu, sajaukšanas iespējas visaptverošais novērtējums attiecībā uz attiecīgo preču zīmju vizuālo, fonētisko vai konceptuālo līdzību, ir jābalsta uz preču zīmju radīto kopējo iespaidu, it īpaši paturot prātā to atšķirīgos un dominējošos elementus. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav piemērojusi minēto principu, un, konkrētāk, ka tā konstatēja sajaukšanas iespēju, savu vērtējumu balstot vienīgi uz apstākli, ka tām ir kopējs elements “CENTER”.
   Pārsūdzētajā spriedumā preču zīmes nav izvērtētas, izmantojot “visaptverošu vērtējumu” un to radīto “kopējo iespaidu”. Tā vietā pārsūdzētajā spriedumā izmantota analītiska pieeja, un izvērtēta preču zīme “CENTER”, no vienas puses, un pirmais vārdiskais elements “CENTER” apstrīdētajā preču zīmē, no otras puses, noliedzot, ka jebkāda nozīme būtu otrajai verbālajai sastāvdaļai “SHOCK”. Ir tiesa, ka pārsūdzētajā spriedumā ir minēts visaptverošā novērtējuma un kopējā iespaida kritērijs, taču tāpat ir tiesa, ka nepietiek minēt un atkārtot juridisku kritēriju — lai rīkotos pareizi, ir svarīgi tam sekot un to pareizi piemērot attiecīgajā gadījumā. Pārsūdzētajā spriedumā tas tā nebija. Pārsūdzētais spriedums aprobežojas ar to, ka tajā nolemts, ka abas salīdzināmās preču zīmes ir līdzīgas, tām abām esot kopējam verbālam elementam “CENTER”, nepaskaidrojot, kādēļ ar verbālo elementu “SHOCK” nepietiek, lai izslēgtu sajaukšanas iespēju.
   Iepriekš minēto iemeslu dēļ, apelācijas sūdzības iesniedzēja tādējādi norāda, ka pārsūdzēto spriedumu par spēkā neesošu padara faktu sagrozīšana un pienākuma sniegt pamatojumu neievērošana.
   1.2   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzas, ka pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā ārkārtīgi nozīmīgus un atbilstošus apstākļus

   Ar pārsūdzēto spriedumu tāpat esot pārkāpts 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, jo tajā nav novērtēti apstākļi, kam bija ārkārtīgi liela nozīme, nosakot preču zīmju sajaukšanas iespējamību. Konkrētāk, Pirmās instances tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka salīdzināmās preču zīmes ilgi bija pastāvējušas līdzās tirgū un ka nebija faktiskas sajaukšanas, kā tas plaši bija izskaidrots prasības pieteikumā Pirmās instances tiesā;.
   Turklāt, Pirmās instances tiesa esot nepareizi novērtējusi vēl vienu nozīmīgu apstākli, proti, konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmeni. Faktiski, Pirmās instances tiesa esot neloģiski nolēmusi, ka samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs nepamanītu vārdu “SHOCK” un neatzītu, ka apskatāmās preču zīmes ir nevien atšķirīgas no vizuālā un fonētiskā viedokļa, bet arī, ka tām ir atšķirīgas nozīmes, preču zīmei “CENTER” esot vārdam, kas norāda uz “kaut kā vidu” un preču zīmei “CENTER SHOCK”, ievērojot to, ka tajā ir visatšķirtspējīgākā sadaļa “SHOCK”, esot izteicienam, kas norāda uz ideju par spēcīgām izjūtām (šoku), ko patērētājs izjutīs, košļājot košļājamās gumijas vidu.
   2.   Prasījumi

               —

               apmierināt apelācijas sūdzību un, attiecīgi, pilnībā atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-16/08, atbilstoši Tiesas Statūtu 61. pantam un Reglamenta 113. pantam;

               —

               pasludināt galīgo spriedumu — ja to pieļauj tiesvedības stadija — atceļot ITSB Anulēšanas nodaļas lēmumu, kas pasludināts 2005. gada 24. novembrī, lemjot par pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu Nr. 941 C 973065 un piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Pirmās instances tiesā un Tiesā, kā arī tiesāšanās izdevumus, kas radušies atzīšanas par spēkā neesošu procesā ITSB atbilstoši Reglamenta 122. pantam;

               —

               pakārtoti, ja to nepieļautu tiesvedības stadija — nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai sprieduma taisīšanai atbilstoši saistošajiem kritērijiem, ko iedibinājusi Tiesa.

      (1)  OV L 11, 1. lpp.


title: Lieta C-580/12 P: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. novembra spriedums – Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl/Eiropas Komisija (Apelācija – Aizliegtas vienošanās – Lokšņu stikla tirgus Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) – Cenu noteikšana – Naudas soda apmēra aprēķins – Uzņēmumu iekšējās pārdošanas ņemšana vērā – Saprātīgs termiņš – Vispārējās tiesas sēdei sagatavoto dokumentu pieņemamība)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/2

      Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. novembra spriedums – Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl/Eiropas Komisija
      (Lieta C-580/12 P) (1)

      (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Lokšņu stikla tirgus Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) - Cenu noteikšana - Naudas soda apmēra aprēķins - Uzņēmumu iekšējās pārdošanas ņemšana vērā - Saprātīgs termiņš - Vispārējās tiesas sēdei sagatavoto dokumentu pieņemamība)
      (2015/C 016/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl (pārstāvji – H.-G. Kamann un S. Völcker, Rechtsanwälte, kurus pilnvarojis O’Daly, solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Dawes un R. Sauer)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija (T-82/08, EU:T:2012:494) daļā, kurā ir noraidīts pamats par diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu saistībā ar solidāri Guardian Industries Corp. un Guardian Europe Sàrl uzliktā naudas soda aprēķinu un kurā šīm sabiedrībām ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus;

                  2)

                  atcelt Komisijas 2007. gada 28. novembra Lēmuma C(2007) 5791, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EK] Līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39165 – Lokšņu stikls) 2. pantu, ciktāl tajā solidāri Guardian Industries Corp. un Guardian Europe Sàrl uzliktā naudas soda summa ir noteikta EUR 148 000 000 apmērā;

                  3)

                  solidāri Guardian Industries Corp. un Guardian Europe Sàrl uzliktā naudas soda summu par minētā lēmuma 1. pantā konstatēto pārkāpumu noteikt EUR 103 600 000 apmērā;

                  4)

                  pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

                  5)

                  Eiropas Komisija sedz ne tikai pati savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesāšanos pirmajā instancē un šajā apelācijā, bet arī atlīdzina pusi no Guardian Industries Corp. un Guardian Europe Sàrl tiesāšanās izdevumiem abās tiesvedībās;

                  6)

                  Guardian Industries Corp. un Guardian Europe Sàrl sedzi pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem saistībā ar minētajām tiesvedībām.

         (1)  OV C 55, 23.02.2013.


title: Lieta T-231/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta spriedums – Haswani/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Prasības pieteikuma grozīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Kļūda novērtējumā — Samērīgums — Ārpuslīgumiskā atbildība

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/35

         Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta spriedums – Haswani/Padome
   (Lieta T-231/15) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Prasības pieteikuma grozīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Kļūda novērtējumā - Samērīgums - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2017/C 144/46)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: George Haswani (Yabroud, Sīrija) (pārstāvis – G. Karouni, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – sākotnēji G. Étienne un S. Kyriakopoulou, vēlāk S. Kyriakopoulou)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Havas un R. Tricot)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko lūdz atcelt Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/383, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2015, L 64, 41. lpp.), Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/375, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2015, L 64, 10. lpp.), Padomes 2015. gada 28. maija Lēmumu (KĀDP) 2015/837, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2015, L 132, 82. lpp.), Padomes 2015. gada 28. maija Īstenošanas regulu (ES) 2015/828, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2015, L 132, 3. lpp.), Padomes 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.), un Padomes 2016. gada 27. maija Īstenošanas regulu (ES) 2016/840, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2016, L 141, 30. lpp.), ciktāl šie akti skar prasītāju, un, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko lūdz atlīdzināt kaitējumu, kas ar šiem aktiem esot nodarīts prasītājam.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt kā nepieņemamu prasību atcelt Padomes 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes 2016. gada 27. maija Īstenošanas regulu (ES) 2016/840, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

               2)

               atcelt Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/383, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/375, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, Padomes 2015. gada 28. maija Lēmumu (KĀDP) 2015/837, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes 2015. gada 28. maija Īstenošanas regulu (ES) 2015/828, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl tie skar George Haswani;

               3)

               noraidīt G. Haswani prasību par atlīdzinājumu;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu G. Haswani tiesāšanās izdevumus saistībā ar viņa celtajām prasībām atcelt Īstenošanas lēmumu 2015/383, Īstenošanas regulu 2015/375, Lēmumu 2015/837 un Īstenošanas regulu 2015/828;

               5)

               G. Haswani papildus saviem tiesāšanās izdevumiem saistībām ar prasībām atcelt Lēmumu 2016/850 un Īstenošanas regulu 2016/840, kā arī savu prasību par atlīdzinājumu, atlīdzina divas trešdaļas Padomes tiesāšanās izdevumu saistībā ar šīm prasībām;

               6)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 213, 29.6.2015.


title: Lieta F-107/06: Prasība, kas celta 2006. gada 15. septembrī — Berrisford pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/36

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. septembrī — Berrisford pret Komisiju
   (Lieta F-107/06)
   (2006/C 261/74)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Michael Berrisford, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — E. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2005. gada 23. novembra Administratīvajā paziņojumā Nr. 85-2005 publicēto lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu paaugstināto personu sarakstā paaugstināšanai no A*12 uz A*13 pakāpi “2005. paaugstināšanas gadā” un tā rezultātā nepaaugstināt prasītāju tiktāl, ciktāl šis lēmums tika pieņemts, kaut gan minētajā paaugstināšanas gadā prasītājam tika piešķirts nepietiekams skaits prioritātes punktu;

               —

               atcelt 2006. gada 6. jūnija lēmumu noraidīt sūdzību, ko prasītājs atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam iesniedza 2006. gada 21. februārī un kuram tika piešķirts numurs R/123/06;

               —

               piespriest atbildētājai kā atlīdzību par morālo un materiālo kaitējumu un prasītāja karjeras kavēšanu samaksāt EUR 25 000, kam pieskaitīti procenti atbilstoši likmei — 7 % gadā, skaitot no 2006. gada 21. februāra, kad tika iesniegta sūdzība;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus atbilstoši Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus, pirmais no kuriem ir balstīts uz Civildienesta noteikumu 45. panta pārkāpumu, minētās normas īstenošanai paredzēto vispārējo noteikumu (VĪN) pārkāpumu, Civildienesta noteikumu XIII pielikuma pārkāpumu, pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, kā arī acīmredzamām kļūdām vērtējumā. Prasītājs it īpaši norāda, ka, neraugoties uz viņa izcilajiem nopelniem un to, ka viņš “divas reizes bija iekļauts starp A4 pakāpes ierēdņiem, kuru paaugstināšana tika atlikta”, viņam netika piešķirti ne trīs VĪN 12. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētie pārejas punkti, ne četri īpašie papildu prioritātes punkti, ne arī papildu prioritātes punkts, ko viņam bija piešķīris viņa ģenerāldirektorāts un kas tika pieprasīts prasībā, kura tika celta Apvienotajā komitejā paaugstināšanai A kategorijā. Prasītājs atsaucas arī uz to, ka netika sasniegta A*12 pakāpes ierēdņiem noteiktā paaugstināšanas amatā kvota, kas ir 5 %.
   Otrais pamats ir balstīts uz vienlīdzīgu iespēju principa, principa par vienlīdzīgu attieksmi pret personālu, kā arī nediskriminācijas principa pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka gan normu saturs, gan to īstenošana, ņemot vērā pārejas risinājumus saistībā ar A*12 pakāpes “ierēdņiem, kuru paaugstināšana ir atlikta”, ir netaisnīga un diskriminējoša salīdzinājumā ar pārejas pasākumiem, kas veikti īpaši attiecībā uz citu pakāpju “ierēdņiem, kuru paaugstināšana tika atlikta”. Turklāt ir notikusi diskriminācija A*12 pakāpes ietvaros, jo pašreiz šajā pakāpē ir iekļauti agrākās A*11 pakāpes ierēdņi, kuri tika paaugstināti iepriekš un kuru krājumā ir četri īpašie papildu punkti par paaugstināšanas atlikšanu, kas tādējādi rada iepriekš minēto principu pārkāpumu.
   Trešais pamats ir balstīts uz tiesiskās paļāvības principa, labas pārvaldības principa un principa, kas paredz pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka, neraugoties uz administrācijas sniegtajām garantijām, netika ņemts vērā tas, ka prasītāja “paaugstināšana tika atlikta” divreiz un ka pastāv iepriekšējais tā sauktais “otrās kārtas” režīms. Turklāt, tā kā jaunā paaugstināšanas sistēma pirmoreiz tika piemērota 2005. gadā attiecībā uz ierēdņiem, kas bija iecelti tajā pašā pakāpē kā prasītājs, viņš apgalvo, ka varēja paļauties uz to, ka attieksme pret viņu, konkrēti, kā pret “ierēdni, kura paaugstināšana atlikta,” būs tāda pati kā pret citu pakāpju ierēdņiem, kuriem tika piemēroti pagaidu pasākumi, kuru mērķis bija mazināt trūkumus, kas radīti, pārejot no agrākās uz jauno paaugstināšanas sistēmu.


title: Lapvienotās lietas C-359/14 un C-475/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. janvāra spriedums (Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “ERGO Insurance” SE, ko pārstāv “ERGO Insurance” SE Lietuvos filialas/“If P&C Insurance” AS, ko pārstāv “If P&C Insurance” AS filialas (C-359/14), “Gjensidige Baltic” AAS, ko pārstāv “Gjensidige Baltic” AAS Lietuvos filialas/“PZU Lietuva” UAB DK (C-475/14) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Piemērojamo tiesību aktu izvēle — Regulas (EK) Nr. 864/2007 un (EK) Nr. 593/2008 — Direktīva 2009/103/EK — Negadījums, ko izraisījusi kravas automašīna ar piekabi, taču katram transportlīdzeklim ir cits apdrošinātājs — Negadījums, kas noticis dalībvalstī, kura nav apdrošināšanas līgumu noslēgšanas dalībvalsts — Regresa prasība starp apdrošinātājiem — Piemērojamie tiesību akti — Jēdzieni “līgumiskas saistības” un “ārpuslīgumiskas saistības”

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. janvāra spriedums (Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “ERGO Insurance” SE, ko pārstāv “ERGO Insurance” SE Lietuvos filialas/“If P&C Insurance” AS, ko pārstāv “If P&C Insurance” AS filialas (C-359/14), “Gjensidige Baltic” AAS, ko pārstāv “Gjensidige Baltic” AAS Lietuvos filialas/“PZU Lietuva” UAB DK (C-475/14)
   (Lapvienotās lietas C-359/14 un C-475/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Piemērojamo tiesību aktu izvēle - Regulas (EK) Nr. 864/2007 un (EK) Nr. 593/2008 - Direktīva 2009/103/EK - Negadījums, ko izraisījusi kravas automašīna ar piekabi, taču katram transportlīdzeklim ir cits apdrošinātājs - Negadījums, kas noticis dalībvalstī, kura nav apdrošināšanas līgumu noslēgšanas dalībvalsts - Regresa prasība starp apdrošinātājiem - Piemērojamie tiesību akti - Jēdzieni “līgumiskas saistības” un “ārpuslīgumiskas saistības”)
   (2016/C 098/09)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: “ERGO Insurance” SE, ko pārstāv “ERGO Insurance” SE Lietuvos filialas (C-359/14), “Gjensidige Baltic” AAS, ko pārstāv “Gjensidige Baltic” AAS Lietuvos filialas (C-475/14)

      Atbildētāji: “If P&C Insurance” AS, ko pārstāv “If P&C Insurance” AS filialas (C-359/14), “PZU Lietuva” UAB DK (C-475/14)

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 14. panta b) punkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā normā nav speciālas kolīziju normas par to, kā nosakāmi tiesību akti, kas piemērojami regresa prasībai apdrošinātāju starpā pamatlietas apstākļos.
   Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Regula (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 864/2007 par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II), ir interpretējamas tādējādi, ka tiesību akti, kas piemērojami kravas vilcēja apdrošinātāja, kurš atlīdzinājis minētā transportlīdzekļa izraisītajā negadījumā cietušajām personām radītos zaudējumus, regresa prasībai pret vilktās piekabes apdrošinātāju, ir jānosaka atbilstoši Regulas Nr. 593/2008 7. pantam, ja šim negadījumam saskaņā ar Regulas Nr. 864/2007 4. un nākamajiem pantiem piemērojamajās normās par neatļautām darbībām ir paredzēta zaudējumu atlīdzināšanas pienākuma sadale.

      (1)  OV C 329, 22.9.2014.

      OV C 7, 12.1.2015.


title: Lieta T-559/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. novembra rīkojums — STIM d'Orbigny /Komisija

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/38

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. novembra rīkojums — STIM d'Orbigny/Komisija
   (Lieta T-559/08) (1)

   2010/C 11/73

      Tiesvedības valoda — franču

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta C-573/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 8. decembrī iesniedza Curtea de Apel Timișoara (Rumānija) — Sergiu Alexandru Micșa/Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               12.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 8. decembrī iesniedza Curtea de Apel Timișoara (Rumānija) — Sergiu Alexandru Micșa/Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu

   (Lieta C-573/10)
   2011/C 46/12
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Timișoara

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Sergiu Alexandru Micșa

      Atbildētājas: Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 110. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj atbrīvojumu no dabas resursu nodokļa (piesārņojuma nodokļa) gadījumā, kad kādas dalībvalsts teritorijā tiek veikta pirmā tādu transportlīdzekļu reģistrācija, kam piemīt atsevišķas, konkrēti noteiktas tehniskas īpašības, ja par citiem transportlīdzekļiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem nodoklis ir jāmaksā.

               2)

               Ja LESD 110. pants pirmajā jautājumā minēto atbrīvojumu nepieļauj tikai konkrētos apstākļos, vai par šādu apstākli var uzskatīt to, ka visiem valsts teritorijā ražotajiem transportlīdzekļiem, lielākajai to daļai vai ievērojamam to skaitam piemīt tehniskas īpašības, kas ļauj piemērot atbrīvojumu (jāņem vērā, ka šādas īpašības ir raksturīgas arī transportlīdzekļiem, kas ir ražoti citās ES dalībvalstīs, un ka arī attiecībā uz tiem ir paredzēts atbrīvojums).

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, kādas ražojuma īpašības to padara līdzīgu — LESD 110. panta nozīmē — transportlīdzeklim, kam kumulatīvi piemīt šādas īpašības:

                           a)

                           tas ir jauns (t.i., tas iepriekš ir pārdots tikai ar mērķi to pārdot tālāk vai piegādāt un tādējādi tas nekad nav bijis reģistrēts) vai arī lietots un ir reģistrēts kādā Eiropas Savienības dalībvalstī laika posmā no 2008. gada 15. decembra līdz 2009. gada 31. decembrim, ieskaitot;

                           b)

                           tas ir projektēts un būvēts pasažieru pārvadāšanai un papildus vadītāja sēdeklim tajā ir ne vairāk kā astoņas sēdvietas (Ml kategorijas transportlīdzekļi Rumānijas tiesību aktu nozīmē) vai arī ir projektēts un būvēts preču pārvadāšanai, kuru maksimālais svars nepārsniedz 3,5 tonnas (NI kategorijas transportlīdzekļi Rumānijas tiesību aktu nozīmē);

                           c)

                           tas atbilst emisiju standartam Euro 4;

                           d)

                           tā cilindru tilpums nepārsniedz 2 000 cm3 (īpašība, kas jāņem vērā tikai Ml kategorijas transportlīdzekļu gadījumā).


title: Lieta C-193/07: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 25. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 25. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-193/07) (1)

   2010/C 11/32

      Tiesvedības valoda — poļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 199, 25.08.2007.


title: Lieta C-332/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Itālija) — Edipower SpA/Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Itālija) — Edipower SpA/Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas

   (Lieta C-332/10)
   ()
   2010/C 346/43
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Edipower SpA

      Atbildētāja: Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai ar Līguma 23., 43., 49. un 56. pantu, kā arī Direktīvas 2003/54 (1) 11. panta 2. un 6. punktu un 24. pantu tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums — kas nav paziņots Eiropas Komisijai —, kurā attiecībā uz noteiktiem elektroenerģijas ražotājiem, kuriem konkrētajos apstākļos ir būtiska loma, lai tiktu nodrošinātas dispečervadības pakalpojumu vajadzības, ir pastāvīgi noteikts pienākums iesniegt elektroenerģijas biržā piedāvājumus saskaņā ar procedūrām, kuras tīkla pārvaldītājs nosaka, balstoties uz piemērojamo regulējumu, un saskaņā ar kurām ražotājs nevar brīvi noteikt par šiem piedāvājumiem saņemamās atlīdzības apmēru, jo tas tiek noteikts, pamatojoties uz kritērijiem, kuri nav tikuši iepriekš noteikti saskaņā ar “pārredzamām, nediskriminējošām un tirgus principiem atbilstīgām procedūrām”?

      (1)  OV L 176, 37. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 28. oktobrī lietā T-35/01 Shanghai Teraoka Electronic co. Ltd pret Eiropas Savienības Padomi (Dempings — Galīgo antidempinga maksājumu uzlikšana — Ķīnas izcelsmes elektroniskie svari — Tāda uzņēmuma statuss, kas attīstās tirgus ekonomikā — Zaudējumu noteikšana — Cēloņsakarība — Tiesības uz aizstāvēšanos)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/33

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 28. oktobrī
   lietā T-35/01 Shanghai Teraoka Electronic co. Ltd pret Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Dempings - Galīgo antidempinga maksājumu uzlikšana - Ķīnas izcelsmes elektroniskie svari - Tāda uzņēmuma statuss, kas attīstās tirgus ekonomikā - Zaudējumu noteikšana - Cēloņsakarība - Tiesības uz aizstāvēšanos)
   (2005/C 6/64)
   tiesvedības valoda – angļu
   Lietā T-35/01 Shanghai Teraoka Electronic co. Ltd, Šanhaja (Ķīna), ko pārstāv advokāts P. Waer, pret Eiropas Savienības Padomi (pārstāvis S. Marquardt, kam sākotnēji palīdzēja advokāti G. Berrisch un P. Nehl un tad – advokāts G. Berrisch), ko atbalsta Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – V. Kreuschitz, S. Meany un T. Scharf, kas norādījuši adresi Luksemburgā), par prasību atcelt 1. pantu Padomes 2000. gada 27. novembra Regulā (EK) Nr. 2605/2000, ar ko piemēro galīgos antidempinga maksājumus dažu veidu elektronisko svaru importam ar izcelsmi Ķīnas Tautas Republikā, Korejas Republikā un Taivānā (OV L 301, 42. lpp.), Pirmās instances tiesa (ceturtā paplašinātā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja V. Tiili, tiesneši J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij un M. Vilaras, sekretārs J. Plingers, administrators, 2004. gada 28. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus izdevumus, kā arī izdevumus, kas radušies atbildētājai;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, sedz savus izdevumus pati.

      (1)  OV C 118, 21.4.2001.


title: Lieta T-149/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — GS /Parlaments un Padome

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — GS/Parlaments un Padome
   (Lieta T-149/11)
   2011/C 145/52
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH (Eigeltingen, Vācija) (pārstāvis — J. Schmidt, Rechtsanwalt)

      Atbildētāji: Parlaments un Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regulas (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām 8. panta 2. punkta otro teikumu;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               1)

               Ar strīdīgo tiesību normu esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. un 16. pants

                           —

                           prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka ar Regulas (ES) Nr. 1210/2010 (1) 8. panta 2. punktu tiek pārkāpta tās profesijas īstenošanas brīvība, kā arī brīvība veikt uzņēmējdarbību, jo kopš strīdīgās regulas stāšanās spēkā tā cieš no apgrozījuma samazināšanās.

               2)

               Ar strīdīgo tiesību normu esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants

                           —

                           prasītāja apgalvo, ka ar Regulas (ES) Nr. 1210/2010 8. panta 2. punktu tiek pārkāptas arī tās tiesības uz īpašumu, jo ar šo tiesisko regulējumu tiek ierobežota tās tiesību uzsākt un veikt komercdarību izmantošana;

                           —

                           turklāt strīdīgā tiesiskā regulējuma dēļ rodas iespēja tieši apdraudēt prasītājas īpašumu, jo tās īpašumā esošās euro monētas tiek atņemtas bez kompensācijas.

               3)

               Strīdīgais tiesiskais regulējums neesot piemērots likumdevēja noteiktā mērķa sasniegšanai un ar to neesot samērīgs

                           —

                           šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka profesijas īstenošanas brīvība, brīvība veikt uzņēmējdarbību, kā arī īpašumtiesības var tikt ierobežotas tiktāl, ciktāl tas faktiski atbilst vispārējo interešu mērķiem un nav ar šiem mērķiem nesamērīgs apdraudējums. Prasītāja uzskata, ka strīdīgais tiesiskais regulējums pārsniedz likumdevēja noteikto mērķu sasniegšanai vajadzīgo, nav šiem mērķiem atbilstošs un tādēļ ir uzskatāms par šķērsli. Tādējādi tas nav samērīgs un nav atbilstošs, lai attaisnotu prasītājas pamattiesību pārkāpumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regula (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām (OV L 339, 1. lpp.).


title: Lieta C-553/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. novembrī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – “TTL” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. novembrī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – “TTL” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

   (Lieta C-553/16)
   (2017/C 022/15)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven administrativen sad

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: “TTL” EOOD

      Pretējā puse kasācijas sūdzībā: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāda valsts tiesību norma kā DOPK 175. panta 2. punkta 3) apakšpunkts, ar ko uzņēmējsabiedrībai rezidentei, kura izmaksā ienākumus to gūšanas vietā, ir noteikts pienākums maksāt procentus par laikposmu no brīža, kad beidzies nodokļa par ienākumiem samaksas termiņš, līdz dienai, kad citā dalībvalstī reģistrēts nerezidents iesniedz pierādījumus par nosacījumu izpildi, lai piemērotu ar Bulgārijas Republiku noslēgtu konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, arī tajos gadījumos, ja saskaņā ar konvencijas noteikumiem nodoklis nav jāmaksā vai tas ir jāmaksā ierobežotā apmērā, ir saderīga ar Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 4. punktu un 12. panta b) punktu?

               2)

               Vai tāda tiesību norma kā DOPK 175. panta 2. punkta 3) apakšpunkts un nodokļu prakse, kas paredz, ka no uzņēmējsabiedrības, kura izmaksā ienākumus to gūšanas vietā, iekasē procentus par laikposmu no brīža, kad beidzies nodokļa par ienākumiem samaksas termiņš, līdz dienai, kad citā dalībvalstī reģistrēts nerezidents iesniedz pierādījumus par nosacījumu izpildi, lai piemērotu ar Bulgārijas Republiku noslēgtu konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, arī tajos gadījumos, ja saskaņā ar konvencijas noteikumiem nodoklis nav jāmaksā vai tas ir jāmaksā ierobežotā apmērā, ir saderīgas ar LESD 49., 54., 63. pantu un 65. panta 1. un 3. punktu?


title: Lieta T-429/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — BP Aromatics /Komisija

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/27

         Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — BP Aromatics/Komisija
   (Lieta T-429/07) (1)

   2011/C 319/56
   Tiesvedības valoda — angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta T-3/00 un T-337/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 27. novembra spriedums — Pitsiorlas /Padome un ECB (Piekļuve dokumentiem — Bāzeles-Nīborgas līgums — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdami tiesību akti — Pamatojums — Iebilde par prettiesiskumu — Lēmums 93/731/EK — Eiropas Centrālās bankas reglaments — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība par tās iestāžu prettiesisku rīcību — Kaitējums — Cēloņsakarība)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/11

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 27. novembra spriedums — Pitsiorlas/Padome un ECB
   (Lieta T-3/00 un T-337/04) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Bāzeles-Nīborgas līgums - Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdami tiesību akti - Pamatojums - Iebilde par prettiesiskumu - Lēmums 93/731/EK - Eiropas Centrālās bankas reglaments - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība par tās iestāžu prettiesisku rīcību - Kaitējums - Cēloņsakarība)
   (2008/C 8/19)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Athanasios Pitsiorlas, Saloniki (Grieķija) (pārstāvis — D. Papafilipu [D. Papafilippou], advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji M. Bauers [M. Bauer], S. Kiriakopulu [S. Kyriakopoulou] un D. Zahariu [D. Zachariou], pēc tam — M. Bauers [M. Bauer] un D. Zahariu [D. Zachariou]) un Eiropas Centrālā banka (pārstāvji — lietā T-3/00 sākotnēji K. Dzilioli [C. Zilioli], K. Kropensteds [C. Kroppenstedt] un P. Vospernika [P. Vospernik], pēc tam — K. Dzilioli [C. Zilioli], K. Kropensteds [C. Kroppenstedt], F. Atanasiu [F. Athanasiou] un S. Vuorensola [S. Vuorensola], visbeidzot — K. Dzilioli [C. Zilioli], K. Kropensteds [C. Kroppenstedt] un F. Atanasiu [F. Athanasiou], un lietā T-337/04 — K. Kropensteds [C. Kroppenstedt], F. Atanasiu [F. Athanasiou] un P. Papapashalis [P. Papapaschalis])
   Priekšmets
   Pirmkārt, lūgums atcelt Padomes un Eiropas Centrālās bankas lēmumus, ar ko ir noraidīti prasītāja pieteikumi piekļūt dokumentiem, kuri saistīti ar 1987. gada septembra Bāzeles-Nīborgas līgumu un, otrkārt, lūgums par zaudējumu atlīdzību.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ECB, Padomes 1999. gada 21. oktobra lēmums, kas Atanasiosam Pitsiorlasam tika darīts zināms ar Eiropas Centrālās bankas 1999. gada 8. novembra vēstuli, tiek atcelts;

               2)

               prasība atcelt tiesību aktu pārējā daļā tiek noraidīta;

               3)

               prasība par zaudējumu atlīdzību tiek noraidīta;

               4)

               ECB, Padome un prasītājs savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies lietā T-3/00 un lietā T-337/04, sedz katrs pats. Padome sedz savus, kā arī atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus, kas radušies lietā C-193/01 P.

      (1)  OV C 122, 29.4.2000.


title: Lieta T-23/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. janvārī — MAF /Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. janvārī — MAF/Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde
   (Lieta T-23/12)
   2012/C 98/37
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mutuelle des Architectes Français assurances (MAF) (Parīze, Francija) (pārstāvji: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus publicēt iestādes tīmekļa vietnē visu informāciju, tostarp 2011. gada 7. un 8. novembrī, kā arī 2011. gada 21. decembrī sāktās sabiedriskās apspriedes, vienīgi angļu valodā;

               —

               atcelt tiktāl, ciktāl nepieciešams iestādes 2012. gada 16. janvāra lēmumu;

               —

               piespriest iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1049/2010 (1) 8. panta 1. punkta k) apakšpunkta un 73. punkta pārkāpumu tiktāl, ciktāl šajos noteikumos ir paredzēts, ka atbildētāja savā tīmekļa vietnē publicē informāciju, kas attiecas uz tās darbību un šī informācija tiek publicēta visās Eiropas Savienības (ES) oficiālajās valodās. Prasītāja izvirza acīmredzamu kļūdu vērtējumā un kļūdu tiesību piemērošanā, jo atbildētāja atteikumu publicēt strīdīgās sabiedriskās apspriedes prasītājas valodā pamato ar apsvērumiem, kas saistīti it īpaši ar izmaksām, lai gan Regulas Nr. 1049/2010 73. panta 3. punktā ir noteikts, ka tulkošanas pakalpojumus, kas nepieciešami iestādes darbības nodrošināšanai, sniedz Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz pienākuma publicēt informāciju Eiropas Savienības oficiālajās valodās piemērošanas jomu. Prasītāja apgalvo, ka šis pienākums attiecas arī uz atbildētājas sāktajām sabiedriskajām apspriedēm un ne tikai uz gada ziņojumu, darba programmu, kā arī atbildētājas pamatnostādnēm un ieteikumiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regula (ES) Nr. 1049/2010, ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/79/EK (OV L 331, 48. lpp.).


title: Lieta T-75/10: Prasība, kas celta 2010. gada 17. februārī — Embraer u.c./Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/52

         Prasība, kas celta 2010. gada 17. februārī — Embraer u.c./Komisija
   (Lieta T-75/10)
   2010/C 113/84
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Empresa Brasileira de Aeronáutica, SA (Embraer) (São José dos Campos, Brazīlija), Embraer Aviation Europe SAS (EAE) (Villepinte, Francija), Indústria Aeronáutica de Portugal SA (OGMA) (Alverca do Ribatejo, Portugāle) (pārstāvji — U. O'Dwyer un A. Martin, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 17. jūnija Lēmumu C(2009) 4541, galīgā redakcija, ar kuru atbalsts, ko Apvienotās Karalistes valsts iestādes piešķīra Bombardier (Short Brothers) pētniecības un attīstības izmaksām saistībā ar gaisa kuģa izstrādājuma konstrukciju un izgatavošanu, ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu [N 654/2008] (1). Komisijas lēmums tika pieņemts pēc sākotnējās pārbaudes, kas tika veikta saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu. Prasītāji ir atbalsta saņēmēja konkurenti, viņi iesniedza sūdzību par pieteikto atbalstu un lūdza Komisijai uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru.
   Lūguma atcelt lēmumu pamatojumam prasītāji izvirza šādus pamatus:

               Pirmkārt, prasītāji uzskata, ka Komisijai, veicot valsts atbalsta saderības ar kopējo tirgu sākotnējo pārbaudi, radās nopietnas grūtības un tādēļ tai bija pienākums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto oficiālo izmeklēšanas procedūru. Turklāt prasītāji norāda, ka tas, ka Komisija neuzsāka oficiālo procedūru, prasītājiem un citām ieinteresētajām personām liedza tiesības tikt uzklausītiem Komisijas vērtējuma laikā. Prasītāji uzskata, ka saskaņā ar Līgumu tas rada procesuālu pārkāpumu.
               Par nopietnajām grūtībām, kādas radās Komisijai, īpaši liecina:

                           —

                           sākotnējās pārbaudes ilgums un apstākļi;

                           —

                           Komisijas nespēja noteikt gaisa kuģu ar 100–149 sēdvietām spārnu tirgu kā attiecīgo produktu tirgu;

                           —

                           Komisijas nespēja izvērtēt valsts atbalsta ietekmi uz konkurenci gaisa kuģu ar 100–149 sēdvietām spārnu tirgū;

                           —

                           nepietiekamā un nepilnīgā Komisijas analīze par valsts atbalsta ietekmi uz konkurenci attiecībā uz pabeigtiem gaisa kuģiem ar 100–149 sēdvietām.

               Otrkārt, prasītāji apstrīd, ka Komisijas veiktā aerostruktūru paredzētā tirgus noteikšana un nespēja noteikt attiecīgo tirgu gaisa kuģu ar 100–149 sēdvietām spārniem rada acīmredzamu kļūdu vērtējumā par atbalsta saderību ar kopējo tirgu, kurš tika veikts saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

               Treškārt, prasītāji uzskata, ka Komisijas nespēja izvērtēt valsts atbalsta ietekmi uz attiecīgo tirgu gaisa kuģu ar 100–149 sēdvietām spārniem rada acīmredzamu kļūdu vērtējumā par atbalsta saderību ar kopējo tirgu, kurš tika veikts saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

               Ceturtkārt, prasītāji norāda, ka Komisijas veiktā nepilnīgā un kļūdainā analīze par valsts atbalsta ietekmi uz pabeigtu gaisa kuģu ar 100–149 sēdvietām tirgu rada acīmredzamu kļūdu vērtējumā par atbalsta saderību ar kopējo tirgu, kurš tika veikts saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

      (1)  OV C 298, 2. lpp.


title: Lieta T-183/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. aprīļa rīkojums — Spa Monopole /ITSB — Club de Golf Peralada ( “WINE SPA” )

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/19

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. aprīļa rīkojums — Spa Monopole/ITSB — Club de Golf Peralada (“WINE SPA”)
   (Lieta T-183/09) (1)

   2012/C 184/36
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta T-133/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. septembra spriedums — Meric pret ITSB Arbora & Ausonia ( PAM-PIM'S BABY-PROP ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Agrākas valsts grafiskas un vārdiskas preču zīmes PAM-PAM — Kopienas vārdiskas preču zīmes PAM-PIM'S BABY-PROP reģistrācijas pieteikums — Relatīvs atteikuma pamatojums — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/35

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. septembra spriedums — Meric pret ITSB Arbora & Ausonia (“PAM-PIM'S BABY-PROP”)
   (Lieta T-133/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Agrākas valsts grafiskas un vārdiskas preču zīmes “PAM-PAM” - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PAM-PIM'S BABY-PROP” reģistrācijas pieteikums - Relatīvs atteikuma pamatojums - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 281/60)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gérard Meric, Parīze (Francija) (pārstāvis — P. Murzo [P. Murzeau], avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Rasats [A. Rassat])

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Arbora & Ausonia, SL, Barselona (Spānija)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 17. janvāra lēmumu lietā R 250/2004-1 par iebildumiem, ko valsts vārdisku un grafisku preču zīmju “PAM-PAM” īpašnieks iesniedza pret vārdiskas preču zīmes “PAM-PIM'S BABY-PROP” reģistrāciju (iebildumu process Nr. B 505 067).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 11.06.2005.


title: Lieta C-111/15: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. jūlija spriedums (Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Občina Gorje/Republika Slovenija Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējā lauksaimniecības politika — Regula (EK) Nr. 1698/2005 — Regula (ES) Nr. 65/2011 — ELFLA finansējums — Atbalsts lauku attīstībai — Darbību un izdevumu atbilstības noteikumi — Laika nosacījums — Pilnīga izslēgšana — Atbalsta samazinājums

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/13

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. jūlija spriedums (Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Občina Gorje/Republika Slovenija

   (Lieta C-111/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 1698/2005 - Regula (ES) Nr. 65/2011 - ELFLA finansējums - Atbalsts lauku attīstībai - Darbību un izdevumu atbilstības noteikumi - Laika nosacījums - Pilnīga izslēgšana - Atbalsta samazinājums)
   (2016/C 335/17)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Upravno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Občina Gorje

      Atbildētāja: Republika Slovenija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2005. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) 71. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar ko Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai dalībai tādas darbības līdzfinansēšanā, kuru ir izvēlējusies attiecīgās lauku attīstības programmas vadošā iestāde vai par kuras izvēli tā ir atbildīga, ir atbilstīgi tikai tādi izdevumi, kas ir radušies pēc lēmuma par šāda atbalsta piešķiršanu pieņemšanas;

               2)

               Regulas Nr. 1698/2005 71. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Komisijas 2011. gada 27. janvāra Regulas (ES) Nr. 65/2011 30. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka maksājuma pieprasījums, kas attiecas uz Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai līdzfinansējumam izvēlētu darbību, tiek noraidīts pilnībā, ja atsevišķi izdevumi, kuri ir veikti par labu šai darbībai, ir radušies, pirms ir ticis pieņemts lēmums par šāda atbalsta piešķiršanu, ciktāl atbalsta saņēmējs maksājuma pieprasījumā nav tīši sniedzis nepatiesu deklarāciju.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Lieta T-348/07: Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedums — Al-Aqsa /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā veikti pret noteiktām personām un organizācijām — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP un Regula (EK) Nr. 2580/2001 — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasījumu pielāgošana — Pārbaude tiesā — Savienības pasākuma par naudas līdzekļu iesaldēšanu īstenošanas nosacījumi)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/32

      Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedums — Al-Aqsa/Padome
      (Lieta T-348/07) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā veikti pret noteiktām personām un organizācijām - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP un Regula (EK) Nr. 2580/2001 - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasījumu pielāgošana - Pārbaude tiesā - Savienības pasākuma par naudas līdzekļu iesaldēšanu īstenošanas nosacījumi)
      (2010/C 288/61)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Stichting Al-Aqsa (Hērlena, Nīderlande) (pārstāvji — J. Pauw, G. Pulles, A. M. van Eik un M. Uiterwaal, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Finnegan, G.-J. Van Hegelsom un B. Driessen)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. M. Wissels, M. de Mol un Y. de Vries) un Eiropas Komisija (pārstāvji — P. van Nuffel un S. Boelaert)

         Priekšmets

      Sākotnēji būtībā — Padomes 2007. gada 28. jūnija Lēmuma 2007/445/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK (OV L 169, 58. lpp.), atcelšana, ciktāl tas attiecas uz prasītāju

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Padomes 2007. gada 28. jūnija Lēmumu 2007/445/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK, Padomes 2007. gada 20. decembra Lēmumu 2007/868/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/445, Padomes 2008. gada 15. jūlija Lēmumu 2008/583/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā Nr. 2580/2001 un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/868/EK, Padomes 2009. gada 26. janvāra Lēmumu 2009/62/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā Nr. 2580/2001 un ar kuru atceļ Lēmumu 2008/53, un Padomes 2009. gada 15. jūnija Regulu (EK) Nr. 501/2009, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā Nr. 2580/2001 un ar kuru atceļ Lēmumu 2009/62, atcelt tiktāl, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz Stichting Al-Aqsa;

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Stichting Al-Aqsa tiesāšanās izdevumus;

                  4)

                  Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

         (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta C-129/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven te s’-Gravenhage2005. gada 17. martā lēmumu lietā N. V. Raverco pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven te s`-Gravenhage2005. gada 17. martā lēmumu lietā N. V. Raverco pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   (Lieta C-129/05)
   (2005/C 143/27)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts College van Beroep voor het bedrijfsleven te s`-Gravenhage Nederland (Hāgas Apelācijas instances administratīvā tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos, Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 17. martā lēmumu lietā N. V. Raverco pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit [Lauksaimniecības, dabas un pārtikas kvalitātes ministrs] un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 21. martā.

      College van Beroep voor het bedrijfsleven te s`-Gravenhage lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Direktīvas 97/78/EK (1) 17. panta 2. punkta ievads un a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iebildums pārsūtīt sūtījumu, kas neatbilst importa nosacījumiem, ir pamatots ar neatbilstību Kopienas importa nosacījumiem vai nosacījumiem, par kuriem ir vienošanās ar personu, kas atbild par kravu, un kas tiek piemēroti galamērķī ārpus Direktīvas 97/78/EK I pielikumā minētajām teritorijām?

               2.

               Vai Direktīvas 97/78/EK 17. panta 2. punkta ievads un a) apakšpunkts, lasot tos kopā ar Direktīvas 97/78/EK 22. panta 2. punktu un Regulas 2377/90/EEK (2) 5. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka visos gadījumos, kad jebkura no Direktīvas 97/78/EK noteiktajām pārbaudēm norāda, ka produktu sūtījums var apdraudēt dzīvnieku vai cilvēku veselību, šis noteikums obligāti pieprasa attiecīgā dzīvnieku produktu sūtījuma iznīcināšanu?

               3.

               Vai Direktīvas 97/78/EK 22. pants kopā ar Regulas 2377/90/EEK 5. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka pats fakts, ka Regulas 2377/90/EK V pielikumā norādītas vielas nogulsnes ir atrastas sūtījumā, nozīmē, ka aplūkotais sūtījums var apdraudēt dzīvnieku vai cilvēku veselību un tāpēc pārsūtīšana ir aizliedzama?

               4.

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noraidoša, vai Direktīvas 97/78/EK 17. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas arī aizsargā trešo valstu intereses, kurās pēc pārsūtīšanas sūtījums tiks importēts, pat ja šī aizsardzība nav saistīta ar kādu ES dalībvalstīs esošu interesi?

      (1)  Padomes 1997. gada 18. decembra Direktīva, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē veterināro pārbaužu organizēšanu attiecībā uz produktiem, ko ieved Kopienā no trešām valstīm (OV L 24, 9. lpp.)

      (2)  Padomes 1990. gada 26. jūnija Regula, ar ko nosaka Kopienas procedūru veterināro zāļu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu noteikšanai dzīvnieku izcelsmes produktos (OV L 224, 1. lpp.)


title: Lieta T-561/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 18. oktobra spriedums — Gutknecht /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Dzīvnieku veselība — Biocīdie produkti — Tirgū esošo aktīvo vielu inventarizācija — Komisijas, pamatojoties uz Direktīvu 98/8/EK, veikta regulu pieņemšana — Cēloņsakarība)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/28

         Vispārējās tiesas 2011. gada 18. oktobra spriedums — Gutknecht/Komisija
   (Lieta T-561/08) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Dzīvnieku veselība - Biocīdie produkti - Tirgū esošo aktīvo vielu inventarizācija - Komisijas, pamatojoties uz Direktīvu 98/8/EK, veikta regulu pieņemšana - Cēloņsakarība)
   2011/C 347/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jürgen Gutknecht (Kirchheimbolanden, Vācija) (pārstāvji — K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver un G. Wilms)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kurā lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts ar to, ka Komisija, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (OV L 123, 1. lpp.), esot prettiesiski pieņēmusi vairākas regulas, vai pakārtoti — ar to, ka Komisija neesot veikusi vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu tiesības uz saskaņā ar iepriekš minēto direktīvu sniegtās informācijas aizsardzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Jürgen Gutknecht sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-384/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. jūnijā iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N/Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. jūnijā iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N/Budapest Rendőrfőkapitánya

   (Lieta C-384/17)
   (2017/C 318/10)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N

      Atbildētāja: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīvas 1999/62/EK par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem (1) 9.a pantu noteiktā samērīguma prasība, ko Eiropas Savienības Tiesa ir interpretējusi 2017. gada 22. marta spriedumā apvienotajās lietās C-497/15 un C-498/15 Euro-Team (EU:C:2017:229), ir tieši piemērojama direktīvas norma?

               2)

               Gadījumā, ja ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīvas 1999/62/EK par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem 9.a pantu noteiktā samērīguma prasība, kuru Eiropas Savienības Tiesa ir interpretējusi 2017. gada 22. marta spriedumā apvienotajās lietās C-497/15 un C-498/15 Euro-Team (EU:C:2017:229), nav tieši piemērojama direktīvas norma,
               vai, interpretējot valsts tiesības saskaņā ar Savienības tiesībām, valsts tiesai un valsts administratīvai iestādei – ja likumdevējs nav rīkojies valsts līmenī – ir atļauts un ir pienākums šajā lietā aplūkoto Ungārijas tiesisko regulējumu papildināt ar samērīguma prasības materiāltiesiskajiem kritērijiem, kas noteikti Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 22. marta spriedumā apvienotajās lietās C-497/15 un C-498/15 Euro-Team (EU:C:2017:229)?

      (1)  OV 1999, L 187, 42. lpp.


title: lieta T-196/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jean François Vivier iesniedza 2005. gada 9. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/31

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jean François Vivier iesniedza 2005. gada 9. maijā
   (lieta T-196/05)
   (2005/C 193/51)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 9. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Žans-Fransuā Vivjē [Jean François Vivier], ar dzīvesvietu Petten (Nīderlande), kuru pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Alberts Kūlens [Albert Coolen] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu par viņa kvalificēšanu A*6 pakāpē;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs tika pieņemts darbā Komisijā pagaidu darbinieka statusā tādā amatā, kura atbildības līmenis paziņojuma par amata vakanci bija noteikts no A7 līdz A4 pakāpei, kas pēc jaunās sistēmas atbilst A*8 līdz A*12 pakāpei. Tomēr, pieņemot darbā, prasītājam tika piešķirta A*6 pakāpe.
   Prasītājs lūdz atcelt šo lēmumu un apgalvo, ka, piešķirot viņam zemāku pakāpi kā viņa ieņemamajam amatam paredzētā, ir pārkāpts pārējiem darbiniekiem piemērojamo noteikumu 9. pants, jo viņam tikusi piešķirta zemāka pakāpe kā viņa ieņemamajam amatam paredzētā. Prasītājs turklāt uzsver, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12 pants, uz ko atsaukusies Komisija pieņemtā lēmuma pamatojumam, šajā gadījumā nav piemērojams, jo prasītājs ir stājies darbā pēc 2004. gada 30. aprīļa.


title: Lieta F-37/13: Prasība, kas celta 2013. gada 26. aprīlī — ZZ /Komisija

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/59

         Prasība, kas celta 2013. gada 26. aprīlī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-37/13)
   2013/C 207/100
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt OLAF lēmumu, ar kuru ir noraidīts lūgums atjaunot līgumu ar prasītāju pēc tam, kad šis lēmums ir ticis atcelts ar Civildienesta tiesas spriedumu, un prasība par zaudējumu atlīdzību viņam šķietami nodarītā morālā un mantiskā kaitējuma dēļ

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota slēgt darba līgumus, 2012. gada 8. augusta lēmumu, ar kuru ir noraidīts lūgums atjaunot līgumu ar prasītāju;

               —

               vajadzības gadījumā, ja apelācijas tiesvedībā Savienības Vispārējā tiesā tiktu apstrīdēta 2012. gada 12. augusta netiešā lēmuma noraidīt lūgumu atjaunot līgumu ar prasītāju atcelšana, atcelt šo lēmumu;

               —

               un vajadzības gadījumā atcelt institūcijas, kas ir pilnvarota slēgt darba līgumus, 2013. gada 17. janvāra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2012. gada 21. septembrī iesniegtā sūdzība;

               —

               piešķirt prasītājam kā atlīdzību par nodarīto mantisko kaitējumu naudas summu, kas atbilst starpībai starp algu, kuru viņš būtu saņēmis, ja vēl uz četriem gadiem būtu ticis atjaunots viņa pagaidu darbinieka līgums ar OLAF, un algu, kuru viņš saņem kopš 2011. gada maija (ņemot vērā viņa pensijas tiesības un viņa karjeras normālu attīstību);

               —

               kompensēt prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas ir ex aequo et bono un provizoriski noteikts EUR 250 000 apmērā, zaudētās iespējas dēļ noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku;

               —

               piešķirt summu, kas ex aequo et bono un provizoriski ir noteikta EUR 10 000 apmērā, kā atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-108/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

   (Lieta C-108/13)
   2013/C 141/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société Mac GmbH

      Atbildētāja: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. un 36. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru cita starpā var izsniegt atļauju laist tirgū ar paralēlo importu augu aizsardzības līdzekli tikai tad ja attiecīgajam produktam eksportētājvalstī ir piešķirta saskaņā ar Direktīvu Nr. 91/414/EEK (1) izsniegta atļauja laist tirgū, un saskaņā ar kuru līdz ar to nav pieļaujams izsniegt atļauju laist tirgū ar paralēlo importu produktu, kuru ir atļauts laist tirgū ar paralēlo importu eksportētājvalstī un kurš ir identisks importētājvalstī atļautajam produktam?

      (1)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.).


title: Lieta C-536/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 15. marta spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV/Autoriteit Consument en Markt (ACM) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/22/EK — 25. panta 2. punkts — Telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi — Direktīva 2002/58/EK — 12. pants — Abonentu saraksti — Personas datu par abonentiem nodošana saistībā ar telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumu sniegšanu — Abonenta piekrišana — Izšķiršana atkarībā no dalībvalsts, kurā tiek sniegti publiski pieejami telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi — Nediskriminācijas princips

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/9

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 15. marta spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV/Autoriteit Consument en Markt (ACM)

   (Lieta C-536/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/22/EK - 25. panta 2. punkts - Telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi - Direktīva 2002/58/EK - 12. pants - Abonentu saraksti - Personas datu par abonentiem nodošana saistībā ar telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumu sniegšanu - Abonenta piekrišana - Izšķiršana atkarībā no dalībvalsts, kurā tiek sniegti publiski pieejami telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi - Nediskriminācijas princips)
   (2017/C 151/12)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV

      Atbildētāja: Autoriteit Consument en Markt (ACM)

      Piedaloties: European Directory Assistance NV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/136/EK, 25. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pantā ietvertais jēdziens “pieprasījumi” ietver arī citā dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā ir reģistrēti uzņēmumi, kuri abonentiem piešķir telefona numurus, reģistrēta uzņēmuma pieprasījumu, kurš lūdz atbilstošu informāciju, kas ir šo uzņēmumu rīcībā, publiski pieejamu telefona uzziņu dienestu pakalpojumu un publiski pieejamu telefona abonentu sarakstu pakalpojumu sniegšanai šajā dalībvalstī un/vai citās dalībvalstīs;

               2)

               Direktīvas 2002/22, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 2009/136, 25. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka uzņēmums, kurš abonentiem piešķir telefona numurus un kuram saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir pienākums no saviem abonentiem saņemt piekrišanu izmantot to datus, lai sniegtu telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumus, šo pieprasījumu formulē tādējādi, ka minētie abonenti savu piekrišanu par šo izmantošanu dod atšķirīgi atkarībā no dalībvalsts, kurā uzņēmumi, kuriem šī informācija ir jālūdz, sniedz šos pakalpojumus.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta C-221/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Sozialgericht Stuttgart (Vācija) 2007. gada 2. maijā rīkojumu — Krystyna Zablocka-Weyhermüller / Land Baden-Württemberg

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Sozialgericht Stuttgart (Vācija) 2007. gada 2. maijā rīkojumu — Krystyna Zablocka-Weyhermüller/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-221/07)
   (2007/C 183/27)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Sozialgericht Stuttgart
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Krystyna Zablocka-Weyhermüller

      Atbildētāja: Land Baden-Württemberg

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Vācijas sociālo kompensāciju tiesībās paredzētie pabalstu ierobežojumi Bundesversorgungsgesetz [Gesetz über die Versorgung der Opfer des Krieges — Likums par kara upuru nodrošinājumu] 64.e panta izpratnē personas, kam ir tiesības saņemt nodrošinājumu un kuru dzīvesvieta vai pastāvīgā uzturēšanās vieta ir Polija, kas ir jaunā ES dalībvalsts, ir saderīgi ar augstākstāvošām Kopienu tiesību normām, īpaši ņemot vērā tiesības brīvi pārvietoties?


title: Lieta T-558/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. oktobrī — FSA/ITSB — Motokit Veículos e Acessórios ( “FSA K-FORCE” )

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. oktobrī — FSA/ITSB — Motokit Veículos e Acessórios (“FSA K-FORCE”)
   (Lieta T-558/13)
   2014/C 24/40
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FSA Srl (Busnago, Itālija) (pārstāvji — M. Locatelli un M. Cartella, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Motokit Veículos e Acessórios, SA (Vagos, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 5. augusta lēmumu lietā R 436/2012-2;

               —

               piespriest vārdiskas preču zīmes “FSA K-FORCE” reģistrāciju;

               —

               piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: vārdiska preču zīme “FSA K-FORCE” — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 9 191 909

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pamatojums ir balstīts uz Regulas par Kopienas preču zīmi 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu, to lasot kopā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt Kopienas preču zīmes reģistrāciju par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 75. pantu, pārkāpums