title: Lieta C-99/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums ( Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Telekomunikāciju pakalpojumi — Direktīva 2002/22/EK — 30. panta 2. punkts — Telefona numuru pārnesamība — Valsts regulatīvo iestāžu pilnvaras — Maksa, kas jāmaksā patērētājam — Atturošs raksturs — Izmaksu ņemšana vērā)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/12

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

   (Lieta C-99/09) (1)

   (Telekomunikāciju pakalpojumi - Direktīva 2002/22/EK - 30. panta 2. punkts - Telefona numuru pārnesamība - Valsts regulatīvo iestāžu pilnvaras - Maksa, kas jāmaksā patērētājam - Atturošs raksturs - Izmaksu ņemšana vērā)
   2010/C 234/17
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Polska Telefonia Cyfrowa sp z o.o.

      Atbildētājs: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sąd Najwyższy — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.) 30. panta 2. punkta interpretācija — Telefonu numuru pārnesamība — Valsts regulatīvās iestādes pienākums ņemt vērā, izpildot pienākumu sekot, lai patērētājiem uzliktās maksas neatturētu tos no numura pārnesamības pakalpojuma izmantošanas, tās izmaksas, kas mobilās telefonijas tīklu operatoriem rodas, sniedzot šo pakalpojumu

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (Universālā pakalpojuma direktīva) 30. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulatīvajai iestādei, izvērtējot maksas, kas jāmaksā patērētājiem par numura pārnesamības pakalpojuma izmantošanu, atturošo raksturu, ir jāņem vērā izmaksas, kas rodas mobilās telefonijas tīklu operatoriem saistībā ar minētā pakalpojuma īstenošanu. Tomēr šīs iestādes ziņā paliek iespēja noteikt šīs maksas, ko var pieprasīt operatori, maksimālo summu līmenī, kas ir zemāks nekā operatoriem radušās izmaksas, ja maksa, kas aprēķināta, pamatojoties tikai uz šīm izmaksām, var atturēt lietotājus no pārnesamības iespējas izmantošanas.

      (1)  OV C 129, 06.06.2009.


title: Lieta C-66/09: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 2. septembra spriedums ( Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuvas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kirin Amgen, Inc./Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras (Patentu tiesības — Patentētas zāles — Regula (EEK) Nr. 1768/92 — 7. un 19. pants un 19.a panta e) apakšpunkts — Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm — Šāda sertifikāta pieteikuma iesniegšanas termiņš)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/11

      Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 2. septembra spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuvas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kirin Amgen, Inc./Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras

      (Lieta C-66/09) (1)

      (Patentu tiesības - Patentētas zāles - Regula (EEK) Nr. 1768/92 - 7. un 19. pants un 19.a panta e) apakšpunkts - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Šāda sertifikāta pieteikuma iesniegšanas termiņš)
      (2010/C 288/17)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Kirin Amgen, Inc.

         Atbildētājs: Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras

         Piedaloties: Amgen Europe BV

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (OV L 182, 1. lpp.) 3. panta b) punkta 7. panta 1. punkta, 13. panta 1. punkta, kā arī 19. un 23. panta interpretācija — Sabiedrība, kurai attiecībā uz zālēm pieder Eiropas patents un Kopienas atļauja laist produktu tirgū un kura attiecībā uz šīm zālēm ir lūgusi papildu aizsardzības sertifikātu — Papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniegšanas termiņa sākuma dienas noteikšana — Diena, kad piešķirta atļauja laist produktu tirgū vai attiecībā uz Lietuvu saistībā ar tās pievienošanos Eiropas Savienībai stājusies spēkā attiecīgā regula

         Rezolutīvā daļa:

      7. pants un 19.a panta e) apakšpunkts Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm, kas grozīta ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj attiecībā uz kādu produktu spēkā esoša pamatpatenta īpašniekam sešu mēnešu laikā no Lietuvas Republikas pievienošanās datuma Eiropas Savienībai pieprasīt kompetentajām Lietuvas iestādēm izdot papildu aizsardzības sertifikātu, ja vairāk nekā sešus mēnešus pirms pievienošanās datuma par šo produktu ir piešķirta tirdzniecības atļauja kā par zālēm atbilstoši Padomes 1993. gada 22. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2309/93, ar ko nosaka kārtību, kā Kopienā apstiprina un pārrauga cilvēkiem paredzētas zāles un veterinārās zāles, kā arī izveido Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūru, bet par šādu produktu Lietuvā nav piešķirta tirdzniecības atļauja.

         (1)  OV C 90, 18.04.2009.


title: Lieta C-566/14 P: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 14. jūnija spriedums – Jean-Charles Marchiani/Eiropas Parlaments Apelācija — Eiropas Parlamenta loceklis — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatotu maksājumu atgūšana — Līdzekļu atgūšana — Parlamenta deputātu nolikuma piemērošanas pasākumi — Tiesību uz aizstāvību ievērošana — Objektivitātes princips — Noilgums — Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 — 78. – 81. pants — Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 — 81., 82. un 93. pants — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Saprātīgs termiņš

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/6

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 14. jūnija spriedums – Jean-Charles Marchiani/Eiropas Parlaments
   (Lieta C-566/14 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Parlamenta loceklis - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatotu maksājumu atgūšana - Līdzekļu atgūšana - Parlamenta deputātu nolikuma piemērošanas pasākumi - Tiesību uz aizstāvību ievērošana - Objektivitātes princips - Noilgums - Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 - 78. – 81. pants - Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 - 81., 82. un 93. pants - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Saprātīgs termiņš)
   (2016/C 305/09)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jean-Charles Marchiani (pārstāvis – C.-S. Marchiani, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji – G. Corstens un S. Seyr)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Jean-Charles Marchiani atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta T-806/16: Prasība, kas celta 2016. gada 15. novembrī – Agricola J. M./EUIPO – Torres (“CLOS DE LA TORRE”)

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/53

         Prasība, kas celta 2016. gada 15. novembrī – Agricola J. M./EUIPO – Torres (“CLOS DE LA TORRE”)
   (Lieta T-806/16)
   (2017/C 014/63)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Agricola J. M., SL (Girona, Spānija) (pārstāve – J. Clos Creus, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CLOS DE LA TORRE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 029 533

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 28. jūlija lēmums lietā R 2099/2015–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 28. jūlija lēmumu;

               —

               atcelt Iebildumu nodaļas 2015. gada 7. augusta lēmumu, ar kuru tika apmierināti iebildumi attiecībā uz visām 33. klasē ietilpstošajām precēm: “alkoholiskie dzērieni, izņemot alu”, noraidot Kopienas preču zīmi attiecībā uz visām strīdīgajām precēm;

               —

               grozīt iepriekšējos lēmumus, ļaujot reģistrācijas pieteikuma iesniedzējai reģistrēt preču zīmi attiecībā uz visām 33. klasē ietilpstošajām precēm;

               —

               piespriest atbildētajam atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apašpunkta un šai lietai analogajās lietās izteiktās judikatūras pārkāpums.


title: Lieta C-468/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 19. oktobrī iesniedza Tribunale di Cosenza (Itālija) — CCIAA di Cosenza/Fallimento CIESSE SRL

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 19. oktobrī iesniedza Tribunale di Cosenza (Itālija) — CCIAA di Cosenza/Fallimento CIESSE SRL

   (Lieta C-468/12)
   2012/C 399/24
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunale di Cosenza

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura (CCIAA) di Cosenza

      Atbildētāja: Fallimento CIESSE SRL

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Itālijas noteikumi par kārtību, kādā aprēķina ikgadējo nodevu, kas ir jāmaksā visiem saimnieciskās darbības veicējiem, daļā, kurā ir paredzēts, ka individuālie uzņēmumi maksā fiksētu ikgadējo nodevu (EUR 200, ja tie ir reģistrēti [uzņēmumu reģistra] parastajā nodaļā, vai EUR 88, ja par tiem ir paziņots [uzņēmumu reģistra] īpašajai nodaļai); lauksaimniecības civilsabiedrības maksā fiksētu ikgadējo nodevu EUR 100 apmērā (papildus EUR 20 par katru vietējo vienību); uzņēmumu, kuru juridiskā adrese ir ārzemēs, vietējās vienības un/vai meitasuzņēmumi maksā fiksētu nodevu EUR 110 apmērā; civilsabiedrības, kas nenodarbojas ar lauksaimniecību, maksā fiksētu nodevu EUR 200 apmērā; advokātu sabiedrības maksā fiksētu nodevu EUR 200 apmērā, bet visi pārējie kolektīvie uzņēmumi (sabiedrības, konsorciji u.c.) maksā “nodevas proporcionāli iepriekšējā [finanšu] gada apgrozījumam” (tādējādi maksājot līdz pat EUR 40 000), ir pretrunā 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK (1) 5. pantam, jo rada apgrūtinošāku nastu kapitālsabiedrības (kas jāsaprot visaptverošā nozīmē, kā paredzēts minētajā Kopienas direktīvā) veiktajai uzņēmējdarbībai salīdzinājumā ar individuālā uzņēmuma veikto uzņēmējdarbību?

      (1)  Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīva 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 46, 11. lpp.).


title: Lieta C-445/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 21. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 21. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-445/10) (1)

   2011/C 211/45
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-11/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. jūlija spriedums – Internet Consulting/EUIPO – Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige (“SUEDTIROL”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SUEDTIROL” — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Absolūts atteikuma pamats — Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde — Aprakstošs raksturs

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 20. jūlija spriedums – Internet Consulting/EUIPO – Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige (“SUEDTIROL”)
   (Lieta T-11/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SUEDTIROL” - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Absolūts atteikuma pamats - Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde - Aprakstošs raksturs)
   (2016/C 326/44)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Internet Consulting GmbH (Brunico, Itālija) (pārstāvji – L. Miori un A. Bertella, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige (Itālija) (pārstāvis – C. Volkmann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EUIPO Apelāciju paplašinātās padomes 2014. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 574/2013-G attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige un Internet Consulting

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Internet Consulting GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Lieta F-123/10: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 1. februāra spriedums — Bancale un Buccheri /Komisija (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Iekšējie konkursi — Pielaišanas nosacījumi — Profesionālā pieredze, kas iegūta pēc diploma iegūšanas — Diploms — Kvalifikācija, kas iegūta pirms diploma iegūšanas — Līdzvērtība)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/27

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 1. februāra spriedums — Bancale un Buccheri/Komisija
   (Lieta F-123/10) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Iekšējie konkursi - Pielaišanas nosacījumi - Profesionālā pieredze, kas iegūta pēc diploma iegūšanas - Diploms - Kvalifikācija, kas iegūta pirms diploma iegūšanas - Līdzvērtība)
   2012/C 138/56
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Giovanni Bancale (Waterloo, Beļģija) un Roberto Buccheri (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Komisija (pārstāvji — B. Eggers un P. Pecho, vēlāk B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt konkursu COM/INT/OLAF/09/AD8 un COM/INT/OLAF/09/AD10 atlases komisijas lēmumus nepielaist prasītājus konkursam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bancale un Buccheri k-gi atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011, 67. lpp.


title: Lieta C-73/17: Prasība, kas celta 2017. gada 9. februārī – Francijas Republika/Eiropas Parlaments

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 9. februārī – Francijas Republika/Eiropas Parlaments
   (Lieta C-73/17)
   (2017/C 104/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – F. Alabrune, D. Colas, B. Fodda un E. de Moustier)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 30. novembra plenārsesijas darba kārtību (dokuments P8_0J (2016)11–30), ciktāl tajā ir paredzētas debates plenārsesijā par Samierināšanas komitejā apstiprināto kopīgo dokumentu par vispārējo budžetu; 2016. gada 1. decembra dienaskārtību (dokuments P8_0J (2016)12–01), ciktāl tajā ir paredzēts balsojums ar tam sekojošiem skaidrojumiem par balsojumu par kopīgo dokumentu par vispārējo budžetu; Eiropas Parlamenta 2016. gada 1. decembra normatīvo rezolūciju par kopīgo dokumentu par vispārējo budžetu (dokuments TS-0475/2016, P8_TA-PROV(2016)0475 pagaidu redakcijā), kā arī aktu, ar ko atbilstoši LESD 314. panta 9. punktā paredzētajai procedūrai Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir paziņojis, ka vispārējais budžets ir pieņemts galīgajā variantā;

               —

               paturēt spēkā akta, ar ko Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir paziņojis, ka 2017. finanšu gada Savienības vispārējais budžets ir pieņemts, juridiskās sekas, kamēr šis budžets tiks galīgi pieņemts ar aktu, kas būtu atbilstošs līgumiem, saprātīgā laikposmā, skaitot no sprieduma pasludināšanas;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar savu prasību Francijas valdība lūdz atcelt četrus Eiropas Parlamenta pieņemtus aktus, tam īstenojot savas budžeta pilnvaras papildu plenārsesijas laikā, kas notika Briselē, 2016. gada 30. novembrī un 1. decembrī.

               2.

               Pirmais un otrais akts, ko prasa atcelt Francijas valdība, ir Eiropas Parlamenta trešdienas, 2016. gada 30. novembra, un ceturtdienas, 2016. gada 1. decembra, sesiju darba kārtības, ciktāl tajās attiecīgi ir paredzētas debates plenārsesijā par kopīgo dokumentu par gada Savienības 2017. finanšu vispārējo budžetu un balsojumu ar tam sekojošiem skaidrojumiem par balsojumu par šo kopīgo dokumentu par vispārējo budžetu.

               3.

               Trešais apstrīdētais akts ir Eiropas Parlamenta 2016. gada 1. decembra normatīvā rezolūcija par kopīgo dokumentu par vispārējo budžetu.

               4.

               Visbeidzot Francijas valdība lūdz atcelt aktu, ar ko atbilstoši LESD 314. panta 9. punktā paredzētajai procedūrai Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir paziņojis, ka vispārējais budžets ir pieņemts galīgajā variantā. Tādējādi, kā tostarp izriet no Eiropas Parlamenta ceturtdienas, 2016. gada 1. decembra, sesijas protokola, tas attiecas uz Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja paziņojumu un pēc tam viņa parakstu uz vispārējā budžeta, ko veica pēc balsojuma par normatīvo rezolūciju par kopīgo dokumentu par vispārējo budžetu.

               5.

               Ar savu vienīgo pamatu Francijas valdība uzskata, ka četri apstrīdētie akti ir jāatceļ, jo ar tiem ir pārkāpts LES un LESD pievienotais 6. protokols un EEAK līgumam pievienotais 3. protokols, kuri attiecas uz Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu.

               6.

               Gan no protokoliem par iestāžu atrašanās vietu, gan arī no Tiesas judikatūras izriet, ka Eiropas Parlaments nevar īstenot budžeta pilnvaras, kas tam ir noteiktas ar LESD 314. pantu, papildu plenārsesijās, kas norisinās Briselē, bet gan tam tās ir jāīsteno parasto plenārsesiju laikā, kas notiek Strasbūrā.

               7.

               Tomēr, ciktāl Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja izdotā apstrīdētā akta tiesiskums tiek apstrīdēts nevis tā mērķa vai satura dēļ, bet vienīgi tādēļ, ka šis akts bija jāpieņem parastās plenārsesijas laikā Strasbūrā, nepieciešamība nodrošināt Eiropas civildienesta nepārtrauktību, kā arī svarīgi tiesiskās noteiktības iemesli attaisno to, ka Francijas valdības ieskatā tiek paturētas spēkā šī akta juridiskās sekas, līdz jauna, līgumiem atbilstoša akta pieņemšanai.


title: Lieta C-121/07: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 9. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/18/EK — ĢMO apzināta izplatīšana vidē un to laišana tirgū — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — EKL 228. pants — Izpilde tiesvedības laikā — Finansiālās sankcijas)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/8

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 9. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-121/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/18/EK - ĢMO apzināta izplatīšana vidē un to laišana tirgū - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - EKL 228. pants - Izpilde tiesvedības laikā - Finansiālās sankcijas)
   (2009/C 44/12)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Stromskis [B. Stromsky] un K. Dzadra [C. Zadra])

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Beljara [E. Belliard] un S. Gasrī [S. Gasri], kā arī Ž. de Bergess [G. de Bergues])

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji — sākotnēji T. Bočeks [T. Boček], pēc tam M. Smoleks [M. Smolek])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Kopienu Tiesas 2004. gada 15. jūlija sprieduma lietā C-419/03 Komisija/Francija par to, ka nav transponēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes [1990. gada 23. aprīļa] Direktīvas 90/220/EEK [par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē] atcelšanu (OV L 106, 1. lpp.) noteikumi, kuri atšķiras vai pārsniedz pēdējās minētās direktīvas noteikumus, neizpilde — Prasība piespriest kavējuma naudu un naudas sodu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               līdz argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2004. gada 15. jūlija spriedumu lietā C-419/03 Komisija/Francija par tādu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu noteikumu netransponēšanu valsts tiesībās, kuri atšķiras vai pārsniedz Padomes 1990. gada 23. aprīļa Direktīvas 90/220/EEK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē noteikumus, Francijas Republika nav izpildījusi EKL 228. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Francijas Republika samaksā Eiropas Kopienu Komisijai naudas sodu 10 miljonu euro apmērā, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Kopienas pašu resursi”;

               3)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: Lieta C-131/03 P: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 12. septembrī — R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc. pret Philip Morris International Inc., Eiropas Kopienu Komisiju, Eiropas Parlamentu, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku, Itālijas Republiku, Portugāles Republiku, Somijas Republiku, Vācijas Federatīvo Republiku, Grieķijas Republiku, Nīderlandes Karalisti (Apelācija — Komisijas lēmums celt prasību trešās valsts tiesā — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 12. septembrī — R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc. pret Philip Morris International Inc., Eiropas Kopienu Komisiju, Eiropas Parlamentu, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku, Itālijas Republiku, Portugāles Republiku, Somijas Republiku, Vācijas Federatīvo Republiku, Grieķijas Republiku, Nīderlandes Karalisti
   (Lieta C-131/03 P) (1)

   (Apelācija - Komisijas lēmums celt prasību trešās valsts tiesā - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība)
   (2006/C 294/02)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc. (pārstāvji — P. Loms [P. Lomas], solicitor, un O. V. Brūvers [O. W. Brouwer], advokāts)

      Pretējās puses procesā: Philip Morris International Inc., Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Doksijs [C. Docksey], K. Lūiss [X. Lewis] un K. Lādenburgers [C. Ladenburger]), Eiropas Parlaments (pārstāvji — H. Dauntjers Tebenss [H. Duintjer Tebbens] un A. Bāss [A. Baas]), Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad]), Francijas Republika (pārstāvis — Ž. de Bergess [G. de Bergues]), Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], kam palīdz M. Fjorilli [M. Fiorilli], advokāts), Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandišs [L. I. Fernandes] un A. Seisa Nevišs [A. Seiça Neves]), Somijas Republika (pārstāves — T. Pinne [T. Pynnä] un A. Gimareša-Purokoski [A. Guimaraes-Purokoski]), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma [M. Lumma] un V. D. Plesings [W.-D. Plessing]), Grieķijas Republika, Nīderlandes Karaliste (pārstāve — J. van Bakela [J. van Bakel])

      Persona, kas iestājusies lietā Komisijas atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bišops [M. Bishop] un T. Blanšē [T. Blanchet])
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2003. gada 15. janvāra spriedumu apvienotajās lietās T-377/00, T-379/00, T-380/00, T-260/01 un T-272/01 Philip Morris u.c./Komisija, ar kuru kā nepieņemamas tā noraidīja prasības atcelt Komisijas lēmumu celt ASV tiesā civilprasību pret prasītājām saistībā ar to līdzdalību cigarešu kontrabandā uz Eiropas Savienību, lai iegūtu atlīdzību par Savienības ciestajiem finanšu zaudējumiem un lai tiesa izdotu rīkojumu izbeigt kontrabandu — EKL 230. panta un Tiesas judikatūras interpretācija — Komisijas lēmuma celt prasību trešās valsts tiesā tiesiskās sekas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt.

               2)

                  R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R. J. Reynolds Tobacco Company, R. J. Reynolds Tobacco International, Inc. un Japan Tobacco, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Portugāles Republika, Somijas Republika, Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Lieta T-835/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. septembra rīkojums – Louvers Belgium/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Preču un pakalpojumu publiskie līgumi — Iepirkuma procedūra — Iekštelpu žalūziju, drapēriju un portjeru piegāde, kā arī to uzstādīšana, tīrīšana un uzturēšana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Procedūras atcelšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/12

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. septembra rīkojums – Louvers Belgium/Komisija
   (Lieta T-835/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Preču un pakalpojumu publiskie līgumi - Iepirkuma procedūra - Iekštelpu žalūziju, drapēriju un portjeru piegāde, kā arī to uzstādīšana, tīrīšana un uzturēšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Procedūras atcelšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2017/C 357/16)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Louvers Belgium Co. (Zaventem, Beļģija) (pārstāvis – V. Lejeune, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – O. Verheecke un A. Katsimerou)

      Priekšmets

   Pirmkārt, ar LESD 263. pantu pamatota prasība atcelt Komisijas 2016. gada 19. septembra lēmumu nepiešķirt prasītājai līguma slēgšanas tiesības publiskā iepirkuma procedūrā OIB.02/PO/2016/012/703 un, otrkārt, ar LESD 268. pantu pamatota prasība par to zaudējumu atlīdzību, kas prasītājai apgalvoti radīti Komisijas šajā publiskajā iepirkumā pieļauto pārkāpumu rezultātā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par prasību atcelt Komisijas 2016. gada 19. septembra lēmumu nepiešķirt Louvers Belgium Co. līguma slēgšanas tiesības publiskā iepirkuma procedūrā OIB.02/PO/2016/012/703, kā arī par prasību par zaudējumu atlīdzību, ciktāl tajā norādīts uz peļņu, kas apgalvoti tikusi zaudēta līguma slēgšanas tiesību neiegūšanas dēļ;

               2)

               prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu, ciktāl tā attiecas uz Louvers Belgium Co. izdevumiem un izmaksām saistībā ar dalību publiskā iepirkuma procedūrā OIB.02/PO/2016/012/703;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta C-21/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. janvārī iesniedza Commissione Tributaria Provincale di Benevento — Volturno Transporti Sas di Santoro Nino & Co/Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

text:
               26.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. janvārī iesniedza Commissione Tributaria Provincale di Benevento — Volturno Transporti Sas di Santoro Nino & Co/Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

   (Lieta C-21/11)
   2011/C 95/09
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provincale di Benevento

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Volturno Transporti Sas di Santoro Nino & Co

      Atbildētāja: Camera di Vommercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Itālijas kameru nodeva, it īpaši 1993. gada 29. decembra likuma Nr. 580 par tirdzniecības, rūpniecības, amatniecības un lauksaimniecības kameru reorganizāciju, ar grozījumiem un papildinājumiem, 18. panta 3. punkts atbilst Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvai 69/335/EEK (1), it īpaši tās 10. panta c) punktam un 12. panta [1. punkta] e) apakšpunktam?

      (1)  OV 1969, L 249, 25. lpp.


title: Lieta T-227/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta spriedums — Feng Shen Technology /ITSB — Majtczak ( “FS” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “FS” — Pieteikuma iesniedzēja ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta spriedums — Feng Shen Technology/ITSB — Majtczak (“FS”)
   (Lieta T-227/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “FS” - Pieteikuma iesniedzēja ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2012/C 133/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Feng Shen Technology Co. Ltd (Guieshan Township, Taivāna) (pārstāvji — P. Rath un W. Festl-Wietek, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Jarosław Majtczak (Lodza, Polija) (pārstāvji — sākotnēji J. Wyrwas, vēlāk J. Radłowski, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 529/2008-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Feng Shen Technology Co. Ltd un Jarosław Majtczak k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 529/2008-4;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Feng Shen Technology Co. Ltd. tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Jarosław Majtczak k-gs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 193, 15.8.2009.


title: Lieta C-434/13 P: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums – Eiropas Komisija/ Parker Hannifin Manufacturing Srl , iepriekš Parker ITR Srl , Parker-Hannifin Corp. Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Eiropas jūras cauruļvadu tirgus — Juridisko personu pēctecība — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Vispārējās tiesas veikta naudas soda samazināšana — Neierobežota kompetence

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Parker Hannifin Manufacturing Srl, iepriekš Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp.

   (Lieta C-434/13 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Eiropas jūras cauruļvadu tirgus - Juridisko personu pēctecība - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Vispārējās tiesas veikta naudas soda samazināšana - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 065/12)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Noë, V. Bottka un R. Sauer)

      Pārējie lietas dalībnieki: Parker Hannifin Manufacturing Srl, iepriekš Parker ITR Srl, un Parker-Hannifin Corp. (pārstāvji – F. Amato, F. Marchini Càmia un B. Amory, advokāti)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sprieduma Parker ITR un Parker-Hannifin/Komisija (T-146/09, EU:T:2013:258) rezolutīvās daļas 1.–3. punktu;

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai nolēmuma par prasības pamatotību pieņemšanai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 313, 26.10.2013.


title: lieta T-36/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Coats Holding Limited un J & P Coats Limited iesniedza 2005. gada 31. janvārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/32

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Coats Holding Limited un J & P Coats Limited iesniedza 2005. gada 31. janvārī
   (lieta T-36/05)
   (2005/C 93/62)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005.gada 31. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Coats Holding Limited, Uxbridge (Apvienotā Karaliste), un J & P Coats Limited, Uxbridge (Apvienotā Karaliste), kurus pārstāv W. Sibree un C. Jeffs, Solicitors.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmumu C(2004) 4221-final lietā COMP/F-1/38.338/PO – Needles;

               —

               pakārtoti – atcelt tādas Lēmuma daļas, kurās, pēc Pirmās instances tiesa domām, Komisija nav sniegusi pierādījumus vai kas ir atceļami pieļauto acīmredzamo kļūdu vai sniegto neadekvāto pamatojumu dēļ;

               —

               atcelt vai samazināt naudas sodu, kas uzlikts prasītājiem;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt savus un prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzina, ka laika posmā no 1994. gada 10. decembra līdz 1999. gada 31. decembrim prasītāji citu uzņēmumu starpā pārkāpa EKL 81. panta 1. punktu, veicot saskaņotās darbības un iesaistoties vairākos nolīgumos, kas ir uzskatāmi par trīspusējiem nolīgumiem, kuru rezultāts un priekšmets ir: a) Eiropas galantērijas preču tirgus dalīšana - fakts, kas ir uzskatāms par preču tirgus dalīšanu starp šūšanas ar rokām tirgu un īpašu adatu tirgu ar plašākiem adatu tirgiem un ar citiem galantērijas preču tirgiem; un b) Eiropas adatu tirgus sadalīšana - fakts, kas ir uzskatāms par ģeogrāfisku tirgus dalīšanu adatu tirgū.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji vispirms atsaucas uz vairākām acīmredzamām Komisijas kļūdām novērtējumā. Prasītāji neapstrīd Komisijas atzinumu attiecībā uz nolīguma pastāvēšanu starp citiem apstrīdētajā lēmumā minētajiem uzņēmumiem. Tomēr prasītāji apgalvo, ka Komisijas atzinums, ka prasītāji arī ir iesaistījušies tajā pašā nolīgumā, ir balstīts uz pieņēmumiem, neattaisnotu iejaukšanos, lielu skaitu vienkāršu kļūdu faktu novērtējumā un nepareizu notikumu interpretāciju virkni. Prasītāji uzskata, ka Komisijas kļūdas ir neapstrīdamas, jo tā veica nepietiekamu izmeklēšanu, kuras laikā tā nav uzdevusi prasītājiem atbilstošus jautājumus par attiecīgajām sanāksmēm un nolīgumiem un nav izvērtējusi komerciālo kontekstu, kādā prasītāji darbojās un kas tiem lika pievienoties pilnīgi likumīgiem nolīgumiem par uzņēmējdarbības pārdošanu un tai sekojošu adatu piegādi.
   Turpmāk prasītāji apgalvo, ka, pat ja Pirmās instances tiesa apstiprinātu pilnībā vai daļēji apgalvoto pārkāpumu, naudas sods ir būtiski jāsamazina. Atbilstoši prasītāju teiktajam, Komisija uzlika prasītājiem tādu pašu naudas sodu, kādu tā uzlika citam dalībniekam, neskatoties uz to, ka, pat vadoties no Komisijas notikumu interpretācijas, prasītājiem bija ļoti maza loma, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem. Prasītāji tāpat uzskata, ka naudas sods ir būtiski nesamērīgs ar prasītāju apgrozījumu adatu tirgū - vienīgajā tirgū, kur viņu līdzdalība varētu kaut ko ietekmēt, un šajā ziņā – būtiski nesamērīgs ar jebkādu savu potenciālu ekonomisko labumu vai potenciālu patērētājiem nodarīto kaitējumu.


title: Lieta C-31/09: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 17. jūnija spriedums ( Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nawras Bolbol/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus — Palestīniešu izcelsmes bezvalstnieks, kas nav lūdzis Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūras Tuvajos Austrumos (UNRWA) aizsardzību vai palīdzību — Lūgums piešķirt bēgļa statusu — Noraidīšana, pamatojoties uz Konvencijas par bēgļa statusu, kas parakstīta 1951. gada 28. jūlijā Ženēvā, 1.A pantā paredzēto nosacījumu neizpildi — Šī bezvalstnieka tiesības uz bēgļa statusa atzīšanu, pamatojoties uz Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otro teikumu)

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/9

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 17. jūnija spriedums (Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nawras Bolbol/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

   (Lieta C-31/09) (1)

   (Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus - Palestīniešu izcelsmes bezvalstnieks, kas nav lūdzis Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūras Tuvajos Austrumos (UNRWA) aizsardzību vai palīdzību - Lūgums piešķirt bēgļa statusu - Noraidīšana, pamatojoties uz Konvencijas par bēgļa statusu, kas parakstīta 1951. gada 28. jūlijā Ženēvā, 1.A pantā paredzēto nosacījumu neizpildi - Šī bezvalstnieka tiesības uz bēgļa statusa atzīšanu, pamatojoties uz Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otro teikumu)
   2010/C 221/13
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Nawras Bolbol

      Atbildētājs:
      Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fövárosi Bíróság (Ungārija) — Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.) 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Palestīniešu izcelsmes bezvalstnieks, kas nav lūdzis Apvienoto Nāciju Organizācijas Palīdzības un darba aģentūras Palestīnas bēgļiem Tuvajos Austrumos (UNRWA) aizsardzību vai palīdzību un kura lūgums piešķirt bēgļa statusu noraidīts tāpēc, ka nav izpildīti Ženēvas Konvencijas 1. panta A daļā paredzētie nosacījumi — Šī bezvalstnieka tiesības uz bēgļa statusa atzīšanu, pamatojoties uz Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otro teikumu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmā teikuma nolūkā persona saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, kas nav Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos, ja šī persona šādu aizsardzību vai palīdzību ir faktiski saņēmusi.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta T-381/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā  – Pshonka /Padome

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/38

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā – Pshonka/Padome
   (Lieta T-381/14)
   2014/C 261/63
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Viktor Pavlovych Pshonka (Maskava, Krievija) (pārstāvji — C. Constantina un J. Reymond, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā — “LESD”) 263. pantu, daļēji atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu Nr. 208/2014, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un, konkrētāk, uzdot:

                           —

                           svītrot prasītāja uzvārdu no Padomes 2014. gada 5. marta Regulas Nr. 208/2014 I pielikuma saraksta;

                           —

                           svītrot prasītāja uzvārdu no Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP I pielikuma saraksta;

               —

               pamatojoties uz LESD 263. pantu, daļēji atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu Nr. 208/2014, ciktāl tie neatbilst Kopīgajam priekšlikumam;

               —

               piespriest Padomei segt savus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-380/14 Pshonka/Padome izvirzītajiem.


title: Lieta F-13/14: Civildienesta tiesas pirmās palātas 2014. gada 26. jūnija rīkojums – DL /Komisija Izslēgšana no reģistra — Prasītāja atteikšanās no prasības — Reglamenta 89. panta 7. punkts — Lietas dalībnieku vienošanās par tiesāšanās izdevumiem

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/30

         Civildienesta tiesas pirmās palātas 2014. gada 26. jūnija rīkojums – DL/Komisija
   (Lieta F-13/14) (1)

   (Izslēgšana no reģistra - Prasītāja atteikšanās no prasības - Reglamenta 89. panta 7. punkts - Lietas dalībnieku vienošanās par tiesāšanās izdevumiem)
   2014/C 351/40
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: DL (Orp–Jauche, Beļģija) (pārstāvis – S. Orlandi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un V. Joris)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru tika noraidīts lūgums pagarināt iepriekšēju atļauju, kas piešķirta attiecībā uz izdevumu saistībā ar logopēdiju atmaksu prasītāja dēlam viņa nopietnās slimības ārstēšanas ietvaros 2012. un 2013. gadā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izslēgt lietu F-13/14 no Civildienesta tiesas reģistra;

               2)

                  DL un Eiropas Komisija sedz tiesāšanās izdevumus saskaņā ar vienošanos.

      (1)  OV C 102, 07.04.2014., 46. lpp.


title: Lietas T-197/03 izslēgšana no reģistra

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/40

         Lietas T-197/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 115/72)

      (tiesvedības valoda -itāļu)

   2005. gada 19. janvārī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-197/03 Proras Srl Engineering and Contracting/Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.


title: Lieta T-102/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 1. septembra rīkojums — Elosta /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Nepārvaramas varas neesamība — Atvainojamas maldības neesamība — Nepieņemamība)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 1. septembra rīkojums — Elosta/Komisija
   (Lieta T-102/09) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Nepārvaramas varas neesamība - Atvainojamas maldības neesamība - Nepieņemamība)
   2011/C 319/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Abdelrazag Elosta (Pinner, Midlseksa, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — E. Grieves, barrister, un A. McMurdie, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Paasivirta un M. Konstantinidis)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — R. Szostak, G. Étienne, M.-M. Josephides un E. Finnegan)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 1330/2008, ar kuru 103. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban (OV L 345, 60. lpp.), tiktāl, ciktāl šis akts attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Abdelrazag Elosta k-gs sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati

      (1)  OV C 13, 15.01.2011.


title: Lieta T-594/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 16. februāra rīkojums – Walton/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Atlaišanas pabalsts — Aprēķina pārskatīšana — Res judicata spēks — Prasība, kas daļēji ir nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/32

         Vispārējās tiesas 2017. gada 16. februāra rīkojums – Walton/Komisija
   (Lieta T-594/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Atlaišanas pabalsts - Aprēķina pārskatīšana - Res judicata spēks - Prasība, kas daļēji ir nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   (2017/C 121/47)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Robert Walton (Oksforda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – F. Moyse, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A.-C. Simon un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Prasība saskaņā ar LESD 270. pantu, kurā ir lūgts atcelt iestādes, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, lēmumu, kurš paziņots ar Komisijas 2016. gada 15. marta vēstuli un ar kuru kā nepieņemama ir noraidīta prasītāja prasība pārskatīt atlaišanas pabalsta aprēķinu pēc viņa atbrīvošanas no amata pēc paša vēlēšanās

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Robert Walton atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 11.7.2016. (lieta, kas sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-24/16 un 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta C-14/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR / Industrie- und Handelskammer Berlin (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 1348/2000 — Tiesas un ārpustiesas dokumentu izsniegšana — Dokumenta pielikumu tulkojuma neesamība — Sekas)

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/5

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie- und Handelskammer Berlin

   (Lieta C-14/07) (1)

   (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 1348/2000 - Tiesas un ārpustiesas dokumentu izsniegšana - Dokumenta pielikumu tulkojuma neesamība - Sekas)
   (2008/C 158/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR

      Atbildētājs: Industrie- und Handelskammer Berlin

      Piedaloties: Nicholas Grimshaw & Partners Ltd

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1348/2000 par tiesas un ārpustiesas civillietu un komerclietu dokumentu izsniegšanu Eiropas Savienības dalībvalstīs (OV L 160, 37. lpp.) 8. panta 1. punkta interpretācija — Atteikums saņemt citā dalībvalstī izsniegto prasības pieteikumu, kas izstrādāts šīs saņēmējas dalībvalsts valodā, tādēļ, ka prasības pieteikuma pielikumi ir pieejami tikai sūtītājas dalībvalsts valodā, ko līgumslēdzējas puses noslēgtajā līgumā bija norādījušas kā sarakstes valodu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1348/2000 par tiesas un ārpustiesas civillietu un komerclietu dokumentu izsniegšanu Eiropas Savienības dalībvalstīs 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izsniedzamā dokumenta, ar kuru ierosina lietu, adresātam nav tiesību atteikties saņemt šo dokumentu, ja tas šim adresātam ļauj izmantot savas tiesības sūtītājas dalībvalsts tiesvedībā, ja šim dokumentam pielikumā ir dokumentārie pierādījumi, kas nav izstrādāti saņēmējas dalībvalsts valodā vai sūtītājas dalībvalsts valodā, ko adresāts saprot, bet kam ir tikai pierādījumu funkcija un kas nav nepieciešami prasības priekšmeta un pamatojuma izpratnei.
               Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai dokumenta, ar kuru ierosina lietu, saturs ļauj atbildētājam izmantot savas tiesības vai arī nosūtītājam ir jānovērš nepieciešamā pielikuma tulkojuma neesamība;

               2)

               Regulas Nr. 1348/2000 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka izsniegtā dokumenta adresāts līgumā, kas tā profesionālās darbības ietvaros noslēgts ar prasītāju, ir vienojies, ka sarakstes valoda ir sūtītājas dalībvalsts valoda, nedod pamatu pieņēmumam, ka valoda ir zināma, bet ir norāde, ko tiesa var ņemt vērā, pārbaudot, vai šis adresāts saprot sūtītājas dalībvalsts valodu;

               3)

               Regulas Nr. 1348/2000 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izsniedzamā dokumenta, ar kuru ierosina lietu, adresāts katrā ziņā nedrīkst atsaukties uz šo tiesību normu, lai atteiktos saņemt dokumenta pielikumus, kas nav izstrādāti saņēmējas dalībvalsts valodā vai sūtītājas dalībvalsts valodā, ko adresāts saprot, ja tas savas profesionālās darbības ietvaros ir noslēdzis līgumu, kurā vienojies, ka sarakste notiks sūtītājas dalībvalsts valodā, un ja pielikumi attiecas uz minēto saraksti un ir izstrādāti valodā, par kuru bija vienošanās.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 143, 11.6.2005.

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/34

         (2005/C 155/63)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 143, 11.6.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 132, 28.5.2005.

      OV C 115, 14.5.2005.

      OV C 106, 30.4.2005.

      OV C 93, 16.4.2005.

      OV C 82, 2.4.2005.

      OV C 69, 19.3.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta T-483/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 28. jūnija spriedums — ATB Norte /ITSB — Bricocenter Italia ( “Affiliato BRICO CENTER” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Affiliato BRICO CENTER” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro” un “CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/28

         Vispārējās tiesas 2011. gada 28. jūnija spriedums — ATB Norte/ITSB — Bricocenter Italia (“Affiliato BRICO CENTER”)
   (Lieta T-483/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Affiliato BRICO CENTER” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro” un “CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 232/50
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ATB Norte, SL (Burgos, Spānija) (pārstāvji — sākotnēji P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver un G. Marín Raigal, pēc tam F. Brandolini Kujman, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — O. Montalto un G. Mannucci)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Itālija) (pārstāvji — G. Ghidini, M. Mergati un C. Signorini, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 28. septembra lēmumu lietā R 1048/2008-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp ATB Norte, SL un Bricocenter Italia Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 24. septembra lēmumu lietā R 1048/2008-4 daļā, kurā Apelāciju padome ir apmierinājusi Bricocenter Italia Srl apelācijas sūdzību attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajiem pakalpojumiem “reklāma”, “darījumu vadīšana” un “uzņēmumu pārvaldīšana”;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia un ITSB katrs pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesā Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: lieta C-94/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Bundesverwaltungsgericht2004. gada 9. decembra lēmumu lietā Emsland-Stärke GmbH pret Bezirksregierung Weser-Ems

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Bundesverwaltungsgericht2004. gada 9. decembra lēmumu lietā Emsland-Stärke GmbH pret Bezirksregierung Weser-Ems

   (lieta C-94/05)
   (2005/C 93/37)
   Tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 9. decembra rīkojumu lietā Emsland-Stärke GmbH pret Bezirksregierung Weser-Ems un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 22. februārī.

      Bundesverwaltungsgericht lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

                           a)

                           Vai Regulas (EK) Nr. 97/95, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1125/96, 13. panta 4. punkts saistībā ar 4. panta 5. punktu, ir piemērojams tādā gadījumā, kad par audzēšanas līgumu uzskatīts līgums ir noslēgts un kompetentā iestāde ir to atzinusi atbilstoši Regulas 4. panta 2. un 3. punktam, bet līgums ir noslēgts nevis ar kartupeļu audzētāju, bet gan ar tirgotāju, kurš tieši vai netieši iepērk kartupeļus no to audzētājiem?

                           b)

                           Vai Regulas (EK) Nr. 97/95, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1125/96, 13. panta 4. punktā, paredzēts, ka pieņemot kartupeļu piegādi, cietes ražotājs ir pārsniedzis tam noteikto apakškvotu?

               2)

                           a)

                           Vai Regulas (EK) Nr. 97/95, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1125/96, 13. panta 4. punktā paredzētā sodu sistēma, ņemot vērā minētās regulas 13. panta 3. punktu, atbilst Kopienu tiesībās paredzētajiem tiesiskās drošības standartiem?

                           b)

                           Vai Regulas (EK) Nr. 97/95, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1125/96, 13. panta 4. punktā paredzētais sods, ņemot vērā tā apmēru, ir nepieciešams Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai Regulas (EK, EURATOM) Nr. 2988/95 2. panta 1. punkta izpratnē, pat tādās lietās kā šī? Vai tādās lietās kā šī ar to adekvāti tiek nodrošināta Kopienu finansiālo interešu aizsardzība?

               3)

               Vai pārkāpums, par kuru Regulas (EK) Nr. 97/95, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 1125/96, 13. panta 4. punktā paredzēts sods, ir uzskatāms par tādu, kas radies nolaidības rezultātā Regulas (EK, EURATOM) Nr. 2988/95 5. panta 1. punkta izpratnē, pat tādā gadījumā, kad iestāde ir piešķīrusi piemaksu, būdama pilnībā informēta par lietas apstākļiem?


title: Lieta C-163/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) – Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) – Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland

   (Lieta C-163/17)
   (2017/C 318/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Abubacarr Jawo

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai patvēruma meklētājs ir aizbēdzis Regulas (ES) Nr. 604/2013 (1) 29. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē, ja viņš ir nolūkā novērst vai apgrūtināt pārsūtīšanu mērķtiecīgi un apzināti izvairījies no valsts iestāžu, kuru kompetencē ir pārsūtīšanas veikšana, piekļuves viņam, vai arī pietiek ar to, ka viņš jau ilgāku laiku neuzturas viņam piešķirtajā dzīvesvietā, iestāde par viņa prombūtni nav informēta un tāpēc plānotā pārsūtīšana nav īstenojama?
               Vai attiecīgā persona var atsaukties uz pareizu tiesību normas piemērošanu un tiesvedībā par pārsūtīšanas lēmumu iebilst, ka ir beidzies pārsūtīšanai paredzētais sešu mēnešu termiņš, jo viņš nav bijis aizbēdzis?

               2)

               Vai Regulas (ES) Nr. 604/2013 29. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais termiņš ir pagarināms vienīgi tādējādi, ka pārsūtītāja dalībvalsts vēl pirms termiņa beigām informē atbildīgo dalībvalsti par to, ka attiecīgā persona ir aizbēgusi, vienlaikus nosaucot konkrētu termiņu, līdz kuram tiks veikta pārsūtīšana un kurš nedrīkst pārsniegt 18 mēnešus, vai arī pagarināšana ir iespējama vienīgi tādējādi, ka iesaistītās dalībvalstis pagarināto termiņu nosaka vienojoties?

               3)

               Vai patvēruma meklētāja pārsūtīšana uz atbildīgo dalībvalsti nav pieļaujama, ja starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanas gadījumā minētajā valstī no tajā sagaidāmo dzīves apstākļu viedokļa viņam draudētu ievērojams risks piedzīvot tādu izturēšanos, kāda ir paredzēta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pantā?
               Vai šie jautājumi vispār ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā?
               Pēc kādiem Savienības tiesību kritērijiem ir jāvērtē personas, kurai ir piešķirts starptautiskās aizsardzības statuss, dzīves apstākļi?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 31. lpp.).


title: Lieta C-117/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/Y Denmark Aps

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/Y Denmark Aps

   (Lieta C-117/16)
   (2016/C 270/30)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skatteministeriet

      Atbildētāja: Y Denmark Aps

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai priekšnoteikums tam, lai dalībvalsts atsauktos uz Direktīvas (1) 1. panta 2. punktu par valsts noteikumu piemērošanu, kas paredzēti krāpšanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, ir fakts, ka attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi konkrētu valsts noteikumu, ar ko tiek īstenots Direktīvas 1. panta 2. punkts, vai ka valsts tiesību aktos ir paredzēti vispārēji noteikumi vai principi attiecībā uz krāpšanu un ļaunprātīgu izmantošanu, kuri var tikt interpretēti saskaņā ar 1. panta 2. punktu?

                           1.1

                           Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kurā ir paredzēts, ka “priekšnoteikums ir, lai dividendēm netiktu piemērots nodoklis [..] saskaņā ar Padomes Direktīvu 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs”, var tikt uzskatīts par Direktīvas 1. panta 2. punktā minēto īpašu valsts noteikumu?

               2.

               Vai starp divām dalībvalstīm noslēgtas un atbilstoši ESAO Nodokļu paraugkonvencijai izstrādātas konvencijas par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu noteikums, saskaņā ar kuru nodokļu piemērošana izmaksātajām dividendēm ir atkarīga no tā, vai dividenžu saņēmējs tiek uzskatīts par šo dividenžu īpašuma beneficiāru, ir līgumā paredzēts noteikums ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, uz kuru attiecas šīs direktīvas 1. panta 2. punkts?

                           2.1.

                           Ja tā ir, tad vai termins “līgums” direktīvas 1. panta 2. punktā ir jāinterpretē tā, ka dalībvalsts saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem var atsaukties uz konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu par sliktu nodokļu maksātājam?

               3.

               Ja Tiesas atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai valsts tiesai ir jānosaka, kas ir ietverts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, vai arī šis jēdziens, piemērojot Direktīvu 90/435/EEK, ir jāinterpretē tā, ka šim jēdzienam ir jāpiešķir īpaša Savienības tiesību nozīme, uz ko attiecas Eiropas Savienības Tiesas pārbaude?

               4.

               Ja Tiesas atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz 3. jautājumu ir tāda, ka valsts tiesu uzdevums nav definēt, kas ir iekļauts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, vai šis jēdziens ir jāinterpretē tā, ka uzņēmējsabiedrība, kas ir dalībvalsts rezidents un kas tādos apstākļos kā šajā lietā saņem dividendes no meitasuzņēmuma citā dalībvalstī, ir šo dividenžu “īpašuma beneficiārs” atbilstoši šā jēdziena interpretācijai saskaņā ar Savienības tiesību aktiem?

                           a)

                           Vai jēdziens “īpašuma beneficiārs” ir jāinterpretē atbilstoši attiecīgajam jēdzienam Direktīvas 2003/49/EK (turpmāk tekstā – “Procentu un honorāru direktīvas”) 1. panta 1. punktā, to lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu?

                           b)

                           Vai šis jēdziens būtu jāinterpretē, ņemot vērā tikai komentāru par ESAO 1977. gada Nodokļu paraugkonvencijas 10. pantu (12. punkts), vai arī šajā interpretācijā var ņemt vērā turpmākos komentārus, tostarp 2003. gadā veiktos papildinājumus par “starpnieksabiedrībām”, un 2014. gadā veiktos papildinājumus par “līgumsaistībām vai juridiskām saistībām”?

                           c)

                           Izvērtējot jautājumu par to, vai dividenžu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru”, kāda nozīme ir tam, ka dividenžu saņēmējam ir līgumiskas vai likumiskas saistības nodot procentus citai personai?

                           d)

                           Izvērtējot jautājumu par to, vai dividenžu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru”, kāda nozīme ir tam, ka iesniedzējtiesa pēc lietas faktisko apstākļu izvērtēšanas secina, ka saņēmējam (nepastāvot līgumiskām vai juridiskām saistībām saņemtos procentus nodot citai personai) nebija “pilnīgas” tiesības “izmantot un lietot” procentus, kā minēts 2014. gada komentāros par 1977. gada Nodokļu paraugkonvenciju?

               5.

               Ja lietā tiek pieņemts, ka ir “valstu noteikumi, kas vajadzīgi, lai novērstu krāpšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu”, (skat. Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu), ka dalībvalsts rezidente uzņēmējsabiedrība (A) ir izmaksājusi dividendes mātesuzņēmumam (B) citā dalībvalstī un no turienes tas nodotas šīs uzņēmējsabiedrības mātesuzņēmumam (C), kurš ir rezidents ārpus ES/EEZ, kas savukārt ir izmaksājis šos līdzekļus savam mātesuzņēmumam (D), kurš arī ir rezidents ārpus ES/EEZ, ka starp pirmo no minētajām dalībvalstīm un C rezidences valsti nav noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, ka starp pirmo no minētajām dalībvalstīm un D rezidences valsti ir noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, un ka pirmajai no minētajām valstīm saskaņā ar tās tiesību aktiem tādēļ nebūtu bijušas tiesības piemērot nodokli ienākuma gūšanas vietā par dividendēm, ko A izmaksāja D, ja D būtu bijis tiešais A īpašnieks, vai tā ir ļaunprātīga izmantošana saskaņā ar Direktīvu tā, ka B saskaņā ar to nav aizsargāts?

               6.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu par dividendēm, kas ir saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), vai EK līguma 43. pantam, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu (un/vai EK līguma 56. pantu), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts piemēro nodokļus par dividendēm mātesuzņēmumam, kas ir citas dalībvalsts rezidents, savukārt uzskata, ka rezidenti mātesuzņēmumi, kas citādi atrodas līdzīgos apstākļos, ir atbrīvoti no nodokļa par šādām dividendēm?

               7.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu attiecībā uz dividendēm, kas saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), un tiek uzskatīts, ka pēdējās minētās dalībvalsts mātesuzņēmumam ir ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums par attiecīgajām dividendēm minētajā dalībvalstī, vai EK līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu (un/vai EK līguma 56. pantu), nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts pieprasa par nodokļa ieturēšanu ienākuma gūšanas vietā atbildīgajai uzņēmējsabiedrībai (meitasuzņēmumam) nokavētas ieturamā nodokļa samaksas gadījumā samaksāt nokavējuma procentus atbilstoši likmei, kas ir augstāka nekā nokavējuma procentu likme, ko dalībvalsts piemēro prasījumiem par uzņēmumu ienākuma nodokli, kas ir vērsti pret uzņēmējsabiedrību, kura ir tās pašas dalībvalsts rezidents?

               8.

               Ja Tiesas atbilde uz 2. jautājumu būtu apstiprinoša, un atbilde uz 3. jautājumu būtu tāda, ka valsts tiesu uzdevums nav definēt, kas ir iekļauts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, un, ja nevar uzskatīt, ka uzņēmējsabiedrība, kas ir citas dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), pamatojoties uz to, ir atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 90/435/EEK attiecībā uz dividendēm, kuras ir saņemtas no citas dalībvalsts rezidentes uzņēmējsabiedrības (meitasuzņēmuma), vai pēdējai no minētajām dalībvalstīm ir pienākums saskaņā ar Direktīvu 90/435/EEK vai EK līguma 10. pantu paziņot, ko šī dalībvalsts šajā gadījumā uzskata par “īpašuma beneficiāru”?

               9.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 90/435/EEK par dividendēm, kas ir saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmuma), vai EK līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu (pakārtoti, EK līguma 56. pantu), apskatot atsevišķi vai kopumā, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru:

                           a)

                           pēdējā no minētajām dalībvalstīm pieprasa, lai meitasuzņēmums par dividendēm ietur nodokli ienākuma gūšanas vietā, un liek šai personai uzņemties atbildību attiecībā pret iestādēm par ienākuma gūšanas vietā neieturēto nodokli situācijā, savukārt šāda pienākuma ieturēt nodokli ienākuma gūšanas vietā nav, ja mātesuzņēmums ir rezidents pēdējā no minētajām dalībvalstīm?

                           b)

                           pēdējā minētā dalībvalsts aprēķina nokavējuma procentus par nesamaksātu nodokli ienākuma gūšanas vietā?
                           Eiropas Savienības Tiesa tiek lūgta atbildi uz 6. un 7. jautājumu iekļaut atbildē uz 9. jautājumu.

               10.

               Vai tādos apstākļos, kad:

                           1)

                           uzņēmējsabiedrība (mātesuzņēmums), kas ir dalībvalsts rezidents, atbilst Direktīvā 90/435/EEK paredzētajai prasībai, proti, tai (2005. un 2006. gadā) pieder vismaz 20 % no uzņēmējsabiedrības (meitasuzņēmuma), kas ir citas dalībvalsts rezidents, akciju kapitāla;

                           2)

                           tiek uzskatīts, ka mātesuzņēmums faktiski nav atbrīvots no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu par meitasuzņēmuma izmaksātajām dividendēm;

                           3)

                           mātesuzņēmuma (tiešs(-i) vai netiešs(-i)) dalībnieks(-i), kas nav ES/EEZ valsts rezidents(-i), tiek uzskatīts(-i) par attiecīgo dividenžu īpašuma beneficiāru(-iem);

                           4)

                           iepriekš minētais(-ie) (tiešais(-ie) vai netiešais(-ie)) dalībnieks(-ie) arī neatbilst minētajai kapitāla prasībai;
                           EK līguma 56. pantā tiek aizliegts tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko dalībvalsts, kurā atrodas meitasuzņēmums, piemēro nodokļus attiecīgajām dividendēm, ja attiecīgā dalībvalsts uzskata, ka rezidentes uzņēmējsabiedrības, kuras atbilst Direktīvā 90/435/EEK noteiktajai kapitāla prasībai, proti, tām 2005. un 2006. fiskālajā gadā pieder vismaz 20 % no akciju kapitāla dividendes izmaksājošajā uzņēmējsabiedrībā (15 % – 2007. un 2008. gadā, un 10 % pēc tam), ir atbrīvotas no nodokļiem par šādām dividendēm?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV 1990, L 225, 6. lpp.).


title: Lieta T-122/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. martā – Landeskreditbank Baden-Württemberg/ECB

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/17

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. martā – Landeskreditbank Baden-Württemberg/ECB
   (Lieta T-122/15)
   (2015/C 178/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (Karlsrūe, Vācija) (pārstāvji – A. Glos, K. Lackhoff un M. Benzing, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ECB 2015. gada 5. janvāra lēmumu (Lietas Nr. ECB/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3), izdodot rīkojumu, ka paliek spēkā sekas, kas saistītas ar ECB 2014. gada 1. septembra lēmuma (Lietas Nr. ECB/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1) aizstāšanu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats – vērtējot īpašus apstākļus, ECB esot piemērojusi nepareizu pārbaudes kritēriju.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka ECB vērtējumu par to, vai prasītāja, kaut arī tā atbilst lieluma kritērijam, pamatojoties uz īpašiem apstākļiem atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (1) 6. panta 4. punkta otrajai daļai, skatītai kopā ar Regulas (ES) Nr. 468/2014 (2) 70. panta 1. punktu, esot jāuzskata par mazāk nozīmīgu [kredīt]iestādi, ir balstījusi uz četriem atšķirīgiem un nesaskanīgiem pārbaudes kritērijiem. Katrs no šiem pārbaudes kritērijiem pats par sevi esot kļūdains.

                           —

                           Turpinājumā prasītāja paskaidro, ka atbilstoši Regulas Nr. 468/2014 70. panta 1. punktam īpaši apstākļi ir tad, ja ir “konkrēti un faktiski pastāvoši apstākļi”, pamatojoties uz kuriem klasificēšana par nozīmīgu [kredīt]iestādi un ar to saistītā ECB centrālā uzraudzība būtu “nepiemērota”. Prasītāja uzskata, ka [kredīt]iestādes klasificēšana par nozīmīgu, pamatojoties tikai uz lieluma kritēriju, esot “neatbilstoša” Regulas Nr. 468/2014 70. panta 1. punkta izpratnē, ja tas nav vajadzīgs Regulas Nr. 1024/2013 mērķu sasniegšanai, bet mērķa sasniegšanai pietiek ar valsts kompetentās iestādes uzraudzību ECB veiktā sistēmas darbības pārraudzībā.

               2.

               Otrais pamats – acīmredzama kļūda vērtējumā, vērtējot faktiskos apstākļus.

                           —

                           Saistībā ar šo prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka ECB nav pareizi novērtējusi to, ka prasītājas klasificēšana par nozīmīgu [kredīt]iestādi nekādā ziņā nav vajadzīga, ievērojot prasītājas apgalvojumus sēdē un Administratīvās pārskatīšanas padomes procesā, Regulas Nr. 1024/2013 mērķu sasniegšanai, un ka prasītājas klasificēšana par mazāk nozīmīgu [kredīt]iestādi atbilst arī Regulas Nr. 1024/2013 principiem. ECB vērtējums par to, ka īpašu apstākļu nav, esot acīmredzami kļūdains.

               3.

               Trešais pamats – pienākuma norādīt pamatojumu neievērošana.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums neesot loģisks un esot iekšēji pretrunīgs. ECB min kopā četrus pārbaudes kritērijus, kas nav savstarpēji saistīti un kas nav savstarpēji jāsaskaņo.

                           —

                           No apstrīdētā lēmuma galvenais pamatojums neesot izsecināms. Drīzāk ECB paskaidrojumi esot tikai apgalvojumi un noliegumi.

                           —

                           Turklāt lēmumā kļūdas pēc neesot analizēti prasītājas apgalvojumi administratīvajā procesā. It īpaši ECB neesot pierādījusi, kādēļ prasītājas apgalvotie faktiskie un tiesiskie apstākļi neesot bijuši pietiekami, lai atspēkotu Regulas Nr. 1024/2013 6. panta 4. punkta otrajā daļā izdarīto pieņēmumu.

               4.

               Ceturtais pamats – rīcības brīvības ļaunprātīga izmantošana, prettiesiski to neizmantojot.

                           —

                           Ar šo prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka ECB nav ievērojusi pienākumu konkrētā gadījumā izmantot savu rīcības brīvību, kas tai piešķirta Regulas Nr. 1024/2013 6. panta 4. punktā un Regulas Nr. 468/2014 70. punktā. Līdz ar to ECB esot rīkojusies, ļaunprātīgi izmantojot rīcības brīvību.

               5.

               Piektais pamats – Pienākuma izmeklēt un ņemt vērā visus konkrētā gadījuma atbilstošos apstākļus neievērošana

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka ECB tai piešķirtās rīcības brīvības īstenošanā neesot ievērojusi savu pienākumu rūpīgi un objektīvi izmeklēt un ņemt vērā visus atbilstošos faktiskos un tiesiskos aspektus. It īpaši tā neesot pārbaudījusi visus prasītājas izvirzītos faktiskos un tiesiskos aspektus.

      (1)  Padomes 2013. gada 15. oktobra Regula (ES) Nr. 1024/2013, ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV L 287, 63. lpp.).

      (2)  Eiropas Centrālās bankas 2014. gada 16. aprīļa Regula (ES) Nr. 468/2014, ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula) (OV L 141, 1. lpp.).


title: Lieta T-235/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 23. maija rīkojums – Pari Pharma/EMA Pagaidu noregulējums — Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — EMA rīcībā esoši dokumenti, kas attiecas uz uzņēmuma iesniegtu informāciju saistībā ar pieteikumu par atļauju zāļu laišanai tirgū — Rīkojums, ar kuru ir uzdots apturēt tāda lēmuma izpildi, ar ko trešajai personai ir piešķirta piekļuve dokumentiem — Pieteikums par atcelšanu — Apstākļu izmaiņu neesamība — Vispārējās tiesas Reglamenta 159. pants

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/39

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 23. maija rīkojums – Pari Pharma/EMA

   (Lieta T-235/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - EMA rīcībā esoši dokumenti, kas attiecas uz uzņēmuma iesniegtu informāciju saistībā ar pieteikumu par atļauju zāļu laišanai tirgū - Rīkojums, ar kuru ir uzdots apturēt tāda lēmuma izpildi, ar ko trešajai personai ir piešķirta piekļuve dokumentiem - Pieteikums par atcelšanu - Apstākļu izmaiņu neesamība - Vispārējās tiesas Reglamenta 159. pants)
   (2016/C 260/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pari Pharma GmbH (Štarnberga, Vācija) (pārstāvji – M. Epping un W. Rehmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (pārstāvji – T. Jabłoński, N. Rampal Olmedo, A. Spina, A. Rusanov un S. Marino)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – C. Schoonderbeek, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kura celta uz Vispārējās tiesas Reglamenta 159. panta pamata un kurā tiek lūgts atcelt rīkojumu, 2015. gada 1. septembris, Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587), ar ko tika uzdots apturēt EMA2015. gada 24. aprīļa Lēmuma EMA/271043/2015 izpildi, kurā trešajai personai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulai (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) tika piešķirta piekļuve noteiktiem dokumentiem, kas satur informāciju, kura ir iesniegta saistībā ar pieteikumu par atļauju zāļu Vantobra laišanai tirgū

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību par rīkojuma, 2015. gada 1. septembris, Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587) atcelšanu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-172/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Armacell Enterprise GmbH iesniedza 2005. gada 29. aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/30

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Armacell Enterprise GmbH iesniedza 2005. gada 29. aprīlī
   (Lieta T-172/05)
   (2005/C 171/50)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 29. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Armacell Enterprise GmbH, Minstere (Vācija), kuru pārstāv O. Spūlers [O. Spuhler], advokāts.
   Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks bija NMC, Société Anonime, Rērena [Raeren] (Beļģija).
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 23. februāra lēmumu lietā R 552/2004-1;

               —

               piespriest atbildētajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               Armacell Enterprise GmbH

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “ARMAFOAM” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 20. klasē (putuplasta preces, kas izgatavotas no elastomēriem, termoplastiķi vai termoseti kā sistēmas komponenti vai kā gala produkti) — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 487 338

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

                  NMC S.A.

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Vārdiska Kopienas preču zīme “NOMAFOAM” attiecībā uz precēm un/vai pakalpojumiem, kas ietilpst 17., 19., 20., 27. un 28. klasē (plastmasas pusfabrikātu preces; polietilēna putas, celtniecības materiāli (nemetāliskie); …) — Kopienas preču zīme Nr. 672 816

               ITSB Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildumu noraidīt

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apstrīdēto lēmumu atcelt un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 5. punkta otrā teikuma un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāv sajaukšanas iespēja starp attiecīgajām preču zīmēm un attiecīgajām precēm.


title: Lieta C-441/11 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 6. decembra spriedums — Eiropas Komisija/ Verhuizingen Coppens NV (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — EKL 81. pants un EEZ līguma 53. pants — Starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgus Beļģijā — Aizliegta vienošanās, kurā ietilpst trīs atsevišķas vienošanās — Vienots un turpināts pārkāpums — Nepietiekami pierādījumi par to, ka vienas atsevišķas vienošanās dalībniekam būtu bijušas zināmas pārējās atsevišķās vienošanās — Komisijas lēmuma daļēja vai pilnīga atcelšana — LESD 263. un 264. pants)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/14

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 6. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Verhuizingen Coppens NV

   (Lieta C-441/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - EKL 81. pants un EEZ līguma 53. pants - Starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgus Beļģijā - Aizliegta vienošanās, kurā ietilpst trīs atsevišķas vienošanās - Vienots un turpināts pārkāpums - Nepietiekami pierādījumi par to, ka vienas atsevišķas vienošanās dalībniekam būtu bijušas zināmas pārējās atsevišķās vienošanās - Komisijas lēmuma daļēja vai pilnīga atcelšana - LESD 263. un 264. pants)
   2013/C 26/24
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, S. Noë un F. Ronkes Agerbeek)

      Otrs lietas dalībnieks: Verhuizingen Coppens NV (pārstāvji — J. Stuyck un I. Buelens, advocaten)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-210/08 Verhuizingen Coppens/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumu C(2008) 926, galīgā red., par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-210/08 Verhuizingen Coppens/Komisija;

               2)

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma C(2008) 926, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi) 1. panta i) punktu, ciktāl ar šo normu Eiropas Komisija, neaprobežojoties ar konstatējumu, ka Verhuizingen Coppens NV ir bijusi vienošanās par viltus tāmju, sauktām par “izdevīguma tāmēm”, sistēmu dalībniece laika posmā no 1992. gada 13. oktobra līdz 2003. gada 29. jūlijam, sauc šo sabiedrību pie atbildības sakarā ar vienošanos par finansiālām kompensācijām par noraidītiem piedāvājumiem vai atturēšanos iesniegt piedāvājumus, sauktām par “komisijas maksām”, un tai inkriminē dalību vienotā un turpinātā pārkāpumā;

               3)

               Verhuizingen Coppens NV ar Lēmuma C(2008) 926, galīgā redakcija, 2. panta k) punktu uzliktā naudas soda apmērs ir EUR 35 000;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus izdevumus apelācijas instancē un pirmajā instancē, kā arī divas trešdaļas Coppens izdevumu abās minētajās instancēs;

               5)

               Coppens sedz vienu trešdaļu savu izdevumu apelācijas instancē un pirmajā instancē.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta C-368/15: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, kuru ierosināja Ilves Jakelu Oy Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 97/67/EK — 9. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Pasta pakalpojumi — Universālā pakalpojuma un pamatprasību jēdzieni — Vispārējās un individuālas atļaujas — Atļauja sniegt pasta pakalpojumus, izpildot individuāli noslēgtos līgumus — Izvirzītie nosacījumi

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/3

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, kuru ierosināja Ilves Jakelu Oy

   (Lieta C-368/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 97/67/EK - 9. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Pasta pakalpojumi - Universālā pakalpojuma un pamatprasību jēdzieni - Vispārējās un individuālas atļaujas - Atļauja sniegt pasta pakalpojumus, izpildot individuāli noslēgtos līgumus - Izvirzītie nosacījumi)
   (2017/C 277/03)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      Ilves Jakelu Oy

      Piedaloties: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Direktīvu 2008/6/EK, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds pasta sūtījumu pakalpojums kā pamatlietā aplūkotais nav uzskatāms par universālo pakalpojumu, ja tas neatbilst noteiktas kvalitātes pastāvīgajai pasta pakalpojumu sniegšanai par pieņemamām cenām visiem lietotājiem visās vietās konkrētā teritorijā. Pasta sūtījumu pakalpojumu, kas nav universālais pakalpojums, sniegšana var tikt pakļauta tikai nosacījumam par vispārējās atļaujas izsniegšanu;

               2)

               Direktīvas 97/67, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2008/6, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasta pakalpojumu, kas nav universālais pakalpojums, sniegšana var tikt pakļauta tādām prasībām, kādas ir paredzētas šīs grozītās direktīvas 9. panta 2. punkta otrās daļas otrajā ievilkumā.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta T-47/16: Prasība, kas celta 2016. gada 2. februārī – Sigma Orionis/REA

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/58

         Prasība, kas celta 2016. gada 2. februārī – Sigma Orionis/REA

   (Lieta T-47/16)
   (2016/C 098/74)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, avocats)

      Atbildētāja: Pētniecības izpildaģentūra (REA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

                  REA nav izpildījusi savus no subsīdiju līguma H2020 izrietošos līgumiskos pienākumus, jo tā ir apturējusi visus maksājumus, kas prasītājai bija jāizmaksā, pamatojoties uz nelikumīgi sagatavoto OLAF izmeklēšanas ziņojumu;

               —

               pakārtoti, noteikt eksperta nozīmēšanu, lai noteiktu neapstrīdami prasītājai izmaksājamās summas saskaņā ar strīdīgo subsīdiju līgumu.

         Tādējādi atbildētājai:

               —

               piespriest samaksāt saskaņā ar subsīdiju līgumu H2020 izmaksājamās summas, proti, EUR 425 406,25, pieskaitot nokavējuma procentus saskaņā ar 21.11.11. pantu, tos aprēķinot no maksājuma veikšanas dienas pēc Eiropas Centrālās Bankas (ECB) noteiktās likmes galvenajām refinansēšanas operācijām, to palielinot par 3,5 punktiem;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai papildu kaitējumu, ko tā cietusi, šai stadijā to nosakot EUR 1 500 000 apmērā, to palielinot vai samazinot tiesvedības laikā;

               —

               atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats, kas saistīts ar to, ka Pētniecības izpildaģentūra (REA) neesot varējusi balstīties uz izmeklēšanas ziņojumu, kurā lēmuma pilnībā apturēt prasītājai pienākošos maksājumu izmaksu pamatošanai pierādījumi esot savākti nelikumīgi. Prasītāja šai sakarā norāda, ka, tā kā REA ir balstījusies uz nelikumīgi savāktiem pierādījumiem, gan maksājumu apturēšana, gan subsīdiju līgumu izbeigšana esot nelikumīga.

               2.

               Otrais pamats, kas ir saistīts ar samērīguma principa pārkāpumu, jo dažādos tehniskā audita ziņojumos viennozīmīgi esot konstatēts, ka prasītāja līdzekļus esot izlietojusi saskaņā ar ekonomijas, efektivitātes un pareizas finanšu pārvaldības principiem. No tā izrietot, ka REA nevarot apgalvot, ka tā esot likumīgi konstatējusi, ka prasītāja ir pieļāvusi nelikumības citu subsīdiju sakarā, lai pamatotu gan aplūkoto subsīdiju līgumu izbeigšanu, gan arī visu maksājumu apturēšanu. Turklāt līdzdalība subsīdiju nolīgumos esot vienīgais prasītājas finansējuma avots un jaunu Eiropas projektu neesamība to neizbēgami novedīšot pie maksātnespējas.


title: Lieta T-391/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Arcandor/ITSB — dm drogerie markt ( S-HE ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes S-HE reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme SHE , agrāka valsts grafiska preču zīme She un agrāka starptautiska grafiska preču zīme She — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/55

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Arcandor/ITSB — dm drogerie markt (“S-HE”)
   (lieta T-391/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “S-HE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SHE”, agrāka valsts grafiska preču zīme “She” un agrāka starptautiska grafiska preču zīme “She” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2009/C 267/94
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Arcandor, AG, iepriekš Karstadt Quelle, AG, Essen (Vācija) (pārstāvji — V. von Bomhard, W. Renck un T. Dolde, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Pethke)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā:
      dm drogerie markt GmbH, Wals (Austrija) (pārstāvji — N. Dick un M. Dyck, avocats)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 26. septembra lēmumu lietā R 301/2006-1 par iebildumu procesu starp Karstadt Quelle AG un dm drogerie markt GmbH.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Arcandor AG, pirms tam Karstadt Quelle AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 42, 24.2.2007.


title: Lieta C-276/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberste Gerichtshof2005. gada 24. maija lēmumu lietā The Wellcome Foundation Ltd. pret Paranova Pharmazeutika Handels GmbH

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberste Gerichtshof2005. gada 24. maija lēmumu lietā The Wellcome Foundation Ltd. pret Paranova Pharmazeutika Handels GmbH

   (Lieta C-276/05)
   (2005/C 217/58)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Oberste Gerichtshof [Augstākās tiesas, Austrija] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 24. maija lēmumu lietā The Wellcome Foundation Ltd. pret Paranova Pharmazeutika Handels GmbH un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 6. jūlijā.

      Oberste Gerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

                           a)

                           Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (1), 7. pants un attiecīgā Eiropas Kopienu Tiesas judikatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāpierāda, ka preču zīmes izmantošana veicinātu mākslīgu tirgus sadali ne tikai pārpakošanas fakta dēļ, bet arī jaunā iepakojuma veida dēļ?

                           b)

                           Ja uz pirmo jautājuma daļu sniegta noliedzoša atbilde — vai jaunā iepakojuma veids ir jāizvērtē, ņemot par pamatu principu, kas nosaka, ka tiesības drīkst aizskart pēc iespējas mazāk, vai arī (tikai) to, vai šis iepakojums var kaitēt preču zīmes un tās īpašnieka reputācijai?

               2.

               Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 7. pants un attiecīgā Eiropas Kopienu Tiesas judikatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka paralēlais importētājs savu paziņošanas pienākumu izpilda tikai tad, ja tas preču zīmes īpašniekam dara zināmu eksporta valsti un sīkākus pārpakošanas iemeslus?

      (1)  OV L 40, 1. lpp.