title: Lieta T-224/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Metsä Tissue/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/76

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Metsä Tissue/Komisija
      (Lieta T-224/19)
      (2019/C 206/69)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Metsä Tissue GmbH (Kreuzau, Vācija) (pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  divtik pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-225/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Linde Gas/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/78

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Linde Gas/Komisija
      (Lieta T-225/19)
      (2019/C 206/70)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Linde Gas Produktionsgesellschaft mbH & Co. KG (Pullach, Vācija) (pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  divtik pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-226/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Radici Chimica Deutschland/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/79

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Radici Chimica Deutschland/Komisija
      (Lieta T-226/19)
      (2019/C 206/71)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Radici Chimica Deutschland GmbH (Elsteraue, Vācija) (pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.


title: Lieta T-227/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Ronal/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/80

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Ronal/Komisija
      (Lieta T-227/19)
      (2019/C 206/72)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ronal GmbH (Forst, Vācija) (pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiek piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-228/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Hüttenwerke Krupp Mannesmann/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/82

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Hüttenwerke Krupp Mannesmann/Komisija
      (Lieta T-228/19)
      (2019/C 206/73)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH (Duisburg, Vācija) (pārstāvji: M. Kachel un D. Fouquet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.


title: Lieta T-230/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Evonik Functional Solutions/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/85

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Evonik Functional Solutions/Komisija
      (Lieta T-230/19)
      (2019/C 206/75)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Evonik Functional Solutions GmbH (Esene, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  divtik pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-235/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — HIM/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/87

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — HIM/Komisija
      (Lieta T-235/19)
      (2019/C 206/76)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Health Information Management (HIM) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: P. Zeegers, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu, līdz ar ko;

                  —

                  nospriest, ka prasītājai nav jānomaksā parādzīmes Nr. 3241901815 (94 445,00 EUR) un 3241901886 (121 517,00 EUR), kas izdotas 2019. gada 4. februārī, un ciktāl nepieciešams atzīt šī parādzīmes par spēkā neesošām saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. un 264. pantu;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai samaksāt visas izmaksas un izdevumus, kurus summa ir provizoriski noteikta 8000 EUR apmērā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav bijis paziņots galīgais audita ziņojums un ka prasītājai nav bijis iespējams izteikt savu viedokli. Šīs nepaziņošanas sekas ir tādas, ka Komisijas izdotās parādzīmes nav pamatotas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots tas, ka auditors un Komisija nav ievērojuši noteikumus, ar kuriem tiek noteiktas atbilstošās izmaksas. Prasītāja apstrīd Komisijas nostāju, kas ar savu lēmumu esot pievienojusi nosacījumu, kas nav paredzēts regulējumā, kurš piemērojams it īpaši teledarba jomā, un tādējādi esot rīkojusies pretrunā tam, kā tā ir pati rīkojusies iepriekšējos auditos, kas attiecās uz prasītāju.


title: Lieta T-242/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Giant Electric Vehicle Kunshan/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/87

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Giant Electric Vehicle Kunshan/Komisija
      (Lieta T-242/19)
      (2019/C 206/77)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Giant Electric Vehicle Kunshan Co. Ltd (Kunshan, Ķīna) (pārstāvis: P. De Baere, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/73 (2019. gada 17. janvāris) (1), ciktāl tā attiecas uz prasītāju; un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, saskaņā ar kuru prasītāja grupas veiktā alumīnija izejvielu iegāde esot bijusi saistīta ar nozīmīgu valsts iejaukšanos un tajā neesot atspoguļota būtiska daļa tirgus vērtības atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) (2) 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmajam ievilkumam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, saskaņā ar kuru prasītāja grupa esot bijusi pakļauta būtiskiem izkropļojumiem, kuri izriet no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas saskaņā ar Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešo ievilkumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 10. punkta ievaddaļu, kā arī 2. panta 10. punkta d) apakšpunkta (i) un (ii) punktu, jo tā, nekoriģējot normālo vērtību saistībā ar atšķirībām tirdzniecības līmeņos starp eksporta cenām un normālo vērtību, neesot veikusi taisnīgu salīdzinājumu, kā arī tā neesot prasītājam sniegusi vajadzīgo informāciju, lai tas varētu noteikt savu korekcijas prasību.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi Regulas (ES) 2016/1036 3. panta 2., 3. un 6. punktu, jo tā, lai veiktu cenu samazinājuma un mērķa cenu aprēķinu, neesot salīdzinājusi importēšanas cenu ar Savienības ražošanas nozares līdzīga ražojuma cenu vienā un tajā pašā tirdzniecības līmenī un brīdī, kurā preces sāk viena ar otru konkurēt.

         (1)  Komisijas Īstenošanas Regula (ES) 2019/73 (2019. gada 17. janvāris), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes elektrisko velosipēdu importam (OV L 16, 18.1.2019, 108. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV L 176, 30.6.2016, 21. lpp.).


title: Lieta T-243/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Giant Electric Vehicle Kunshan/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/88

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Giant Electric Vehicle Kunshan/Komisija
      (Lieta T-243/19)
      (2019/C 206/78)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Giant Electric Vehicle Kunshan Co. Ltd (Kunshan, Ķīna) (pārstāvis: P. De Baere, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/72 (2019. gada 17. janvāris) (1), ciktāl tā attiecas uz prasītāju; un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kurā konstatēts, ka saistībā ar prasītāja veikto dzinēju un bateriju iegādi esot piešķirtas subsīdijas un tādējādi pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/73 (2016. gada 8. jūnijs) (2) 1. panta 1. un 3. punkts:

                              —

                              atbildētāja neesot pierādījusi, ka Ķīnas valdība prasītāja Ķīnas dzinēju un bateriju piegādātājiem būtu uzticējusi pienākumus vai tiem devusi rīkojumus;

                              —

                              atbildētāja neesot pierādījusi, ka prasītājs būtu guvis labumu no apgalvotā Ķīnas valdības finansiālā ieguldījuma;

                              —

                              atbildētāja savus secinājumus attiecībā uz prasītāju esot pamatojusi uz kļūdainu Regulas (ES) 2016/1037 28. panta piemērošanu; un

                              —

                              atbildētāja neesot pierādījusi saikni starp vietējā tirgū iegādātiem dzinējiem un baterijām un e-velosipēdiem, kas eksportēti uz Eiropas Savienību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, aprēķinot subsīdiju apmēru, jo tā esot kļūdaini iekļāvusi ieguvumu, kas neesot saistīts ar e-velosipēdiem, kas laisti brīvā apgrozībā Eiropas Savienībā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, konstatējot, ka bankas akceptu izmantošana esot finansiāls ieguldījums Regulas (ES) 2016/1037 3. panta 1. punkta izpratnē.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka ar bankas akceptu izmantošanu prasītājam esot piešķirts labums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot pierādījusi apgalvotās subsīdijas, kas piešķirta, izmantojot bankas akceptus, specifiskumu, un tādējādi pārkāpusi Regulas (ES) 2016/1037 4. pantu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, saskaņā ar kuru prasītājs būtu guvis labumu, iegādājoties zemes lietošanas tiesības.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi Regulas (ES) 2016/1037 8. panta 1., 2. un 5. punktu, jo tā, lai veiktu cenu samazinājuma un mērķa cenu aprēķinu, neesot salīdzinājusi importēšanas cenu ar Savienības ražošanas nozares līdzīga ražojuma cenu vienā un tajā pašā tirdzniecības līmenī un brīdī, kurā preces sāk viena ar otru konkurēt.

         (1)  Komisijas Īstenošanas Regula (ES) 2019/72 (2019. gada 17. janvāris), ar ko nosaka galīgu kompensācijas maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes elektrisko velosipēdu importam (OV L 16, 18.1.2019, 5. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV L 176, 30.6.2016, 55. lpp.).


title: Lieta T-244/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. aprīlī — Café Camelo/EUIPO — Camel Brand (“CAMEL BRAND FOOD PRODUCTS”)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/90

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. aprīlī — Café Camelo/EUIPO — Camel Brand (“CAMEL BRAND FOOD PRODUCTS”)
      (Lieta T-244/19)
      (2019/C 206/79)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Café Camelo, SL (Villanueva del Pardillo, Spānija) (pārstāvji: M. de Justo Bailey, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrais procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Camel Brand Co. Ltd (Zebbug, Malta)

         Informācija par procesu EUIPO

         Prasītāja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 710 692
      Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 7. februāra lēmums lietā R 1165/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu.

                  —

                  piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, ja tā kļūst par lietas dalībnieci, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-247/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. aprīlī — Thunus u.c./EIB

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/91

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. aprīlī — Thunus u.c./EIB
      (Lieta T-247/19)
      (2019/C 206/80)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Vincent Thunus (Contern, Luksemburga) un 7 citi prasītāji (pārstāvis: L. Levi, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību, tai skaitā tajā iekļauto iebildi par prettiesiskumu, par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  līdz ar to:

                              —

                              atcelt prasītāju 2018. gada februāra algas lapiņās ietverto lēmumu par pamatalgas ikgadējo korekciju, kas nepārsniedz 0,7 %, attiecībā uz 2018. gadu un līdz ar to arī līdzīgos lēmumus, kuri ietverti turpmāko mēnešu algas lapiņās;

                  —

                  attiecīgi piespriest atbildētājai

                              —

                              atlīdzināt materiālo kaitējumu, samaksājot i) algas starpību, kas atbilst attiecībā uz 2018. gadu piemērojamajai ikgadējai korekcijai, proti, palielinājumu 1,4 % apmērā par laikposmu no 2018. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim; ii) algas starpību, kas izriet no tā, ka par 2018. gadu tika piemērota ikgadējā korekcija 0,7 % apmērā attiecībā uz algām, kas izmaksājamas par laikposmu kopš 2018. gada janvāra; iii) nokavējuma procentus attiecībā uz algas starpību par laikposmu līdz vēl maksājamo [algas] summu pilnīgai samaksai, piemērojamo nokavējuma procentu likmi aprēķinot, balstoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, tai pieskaitot 3 procentpunktus;

                  —

                  attiecīgā gadījumā, ja tā to nebūtu izdarījusi pati pēc savas ierosmes, uzdot atbildētājai procesa organizatorisko pasākumu vajadzībām iesniegt šādus dokumentus:

                              —

                              EIB Direktoru padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu (CA/505/17);

                              —

                              Vadības komitejas 2018. gada 30. janvāra lēmumu (MC-021-ADM-15-2018);

                              —

                              Personāla direktorāta 2018. gada 25. janvāra paziņojumu (CS/PERS-QMS/ACB/2018-0011);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji attiecībā uz Direktoru padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu izvirza divus pamatus, savukārt attiecībā uz Vadības komitejas 2018. gada 30. janvāra lēmumu — trīs pamatus.
      Attiecībā uz Direktoru padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka noticis tiesiskās paļāvības pārkāpums un nav ievērotas iegūtās tiesības.

            Attiecībā uz Vadības komitejas 2018. gada 30. janvāra lēmumu:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās procesuālās garantijas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības apspriesties ar [darbinieku pārstāvju] kolēģiju.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips.

            Prasības daļā par kaitējuma atlīdzināšanu prasītāji prasa samaksāt viņiem pienākošos atalgojuma starpību, proti, 1,4 % kopš 2018. gada 1. janvāra (tai skaitā šāda palielinājuma ietekmi uz finansiāliem pabalstiem), kā arī nokavējuma procentus.


title: Lieta T-261/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. aprīlī — Stada Arzneimittel/EUIPO — Optima Naturals (“OptiMar”)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/93

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. aprīlī — Stada Arzneimittel/EUIPO — Optima Naturals (“OptiMar”)
      (Lieta T-261/19)
      (2019/C 206/81)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Vācija) (pārstāvji: J.–C. Plate un R. Kaase, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Optima Naturals Srl (Gallarate, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīmes “OptiMar” reģistrācijas pieteikums — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 15 176 258

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 31. janvāra lēmums lietā R 1348/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-262/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. aprīlī — Jakober/EUIPO (Tases forma)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/93

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. aprīlī — Jakober/EUIPO (Tases forma)
      (Lieta T-262/19)
      (2019/C 206/82)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Philip Jakober (Štutgarte, Vācija) (pārstāvis: J. Klink, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme (Tases forma) — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 963 994

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 11. februāra lēmums lietā R 1153/2018-4

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tā, lai apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pamatotu un lai tādējādi tiktu pieļauta Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma Nr. 15 963 994 reģistrācija Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja reģistrā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un/vai 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-264/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. aprīlī — nanoPET Pharma/EUIPO — Miltenyi Biotec (“viscover”)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/94

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. aprīlī — nanoPET Pharma/EUIPO — Miltenyi Biotec (“viscover”)
      (Lieta T-264/19)
      (2019/C 206/83)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: nanoPET Pharma GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāve: C. Onken, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Miltenyi Biotec GmbH (Bergisch Gladbach, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “viscover” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 197 732

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 17. janvāra lēmums lietā R 1288/2017-5

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-265/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. aprīlī — Itālija/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/95

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. aprīlī — Itālija/Komisija
      (Lieta T-265/19)
      (2019/C 206/84)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji: R. Guizzi, A. Giordano un G. Palmieri, avvocati dello Stato)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Tiesu daļā, kurā uz to attiecas šī prasība, atcelt Komisijas 2019. gada 12. februāra Īstenošanas lēmumu C(2019) 869, kas paziņots 2019. gada 13. februārī un ar ko no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgti konkrēti dalībvalstu izdevumi, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA).

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu saistībā ar INDAGINE CEB/2017/067/IT tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Padomes Regula (EK) Nr. 1258/1999 (1999. gada 17. maijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 1999, L 160, 103. lpp.), it īpaši tās 2. panta 2. punkts, Padomes Regula (EK) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. maijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 209, 1. lpp.), it īpaši tās 31. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

                              —

                              Turklāt šajā ziņā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienību, kurā grozījumi izdarīti ar 2007. gada 12. decembra Lisabonas līgumu, 5. panta 4. punkts un samērīguma un tiesiskās paļāvības principi.

                              —

                              Prasītāja, visbeidzot, ir norādījusi uz pilnvaru pārsniegšanu, kā arī uz būtisku procesuālo noteikumu pārkāpumu, jo neesot norādīts pamatojums.

                  2.

                  Ar otro pamatu saistībā ar INDAGINE FA/2008/067/IT tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regula (EK) Nr. 1258/1999 un Regula (EK) Nr. 1290/2005, norādot arī uz Līguma par Eiropas Savienību 5. panta pārkāpumu.

                              —

                              Tādējādi Itālijas Republika ir norādījusi uz pilnvaru pārsniegšanu, kā arī uz būtisku procesuālo noteikumu pārkāpumu, jo neesot norādīts pamatojums, un, visbeidzot, ir atsaukusies uz samērīguma un tiesiskās paļāvības principu pārkāpumu.


title: Lieta T-191/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 15. aprīļa rīkojums — Boehringer Ingelheim International/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/97

      Vispārējās tiesas 2019. gada 15. aprīļa rīkojums — Boehringer Ingelheim International/Komisija
      (Lieta T-191/17) (1)

      (2019/C 206/86)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta T-202/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. aprīļa rīkojums — Bruel/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/97

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. aprīļa rīkojums — Bruel/Komisija
      (Lieta T-202/18) (1)

      (2019/C 206/87)
      Tiesvedības valoda — franču
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-4/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. aprīļa rīkojums — Hankintatukku Arno Latvus/EUIPO — Triaz Group (“VIVANIA”)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/97

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. aprīļa rīkojums — Hankintatukku Arno Latvus/EUIPO — Triaz Group (“VIVANIA”)
      (Lieta T-4/19) (1)

      (2019/C 206/88)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta T-353/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — Promeco/EUIPO — Aerts (trauki) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/35

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — Promeco/EUIPO — Aerts (trauki)
      (Lieta T-353/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 213/36)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Promeco NV (Kortrijk, Beļģija) (pārstāvji: H. Hartwig un A. von Mühlendahl, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard-Monguiral un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Aerts NV (Geel, Beļģija) (pārstāvji: G. Glas un T. Carmeliet, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Lielās apelācijas padomes 2018. gada 16. februāra lēmumu lietā R 459/2016-G attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Promeco NV un Aerts NV.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Promeco NV sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Aerts NV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 259, 23.7.2018.


title: Lieta T-205/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BD/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/47

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BD/Komisija
      (Lieta T-205/19)
      (2019/C 213/47)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BD (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-234/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Infineon Technologies/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Infineon Technologies/Komisija
      (Lieta T-234/19)
      (2019/C 213/52)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Infineon Technologies AG (Neubiberg, Vācija) (pārstāvji: L. Assmann un M. Peiffer, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2018) (2018. gada 28. maijs) (OV 2019, L 14, 1. lpp.) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza vienu pamatu, saskaņā ar kuru lēmums, kas ir šīs prasības priekšmets, esot prettiesisks, jo atbrīvojums no piekļuves maksas atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunkta otrajam teikumam neesot valsts atbalsts LESD 107. un nākamo pantu izpratnē.
      Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka, pamatojoties uz StromNEV 19. punkta 2. apakšpunkta piešķirtie atbrīvojumi no tīkla maksas neesot tikuši piešķirti no valsts līdzekļiem LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, bet gan tos esot finansējuši Vācijas elektroenerģijas tīkla operatori, kas var tikt dibināti saskaņā ar privāttiesībām un nevar tikt attiecināti uz valsti. Apstrīdētā piemaksa savā iedarbībā neesot pielīdzināma arī elektroenerģijas patēriņa nodevai Vācijā. Turklāt Vācijas Federatīvajai Republikai neesot nekādas kontroles pār pārvades sistēmu operatoriem, kuriem ir uzticēta šo naudas līdzekļu pārvaldība.
      Turpinājumā tiek apgalvots, ka atbrīvojums no tīkla maksas, pamatojoties uz StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktu, būtiskajos aspektos atšķiras no situācijām, uz kurām balstījās lietas C-206/06 Essent Netwerk Noord u.c., un C-262/12 Vent De Colère!. Izskatāmais gadījums tomēr esot salīdzināms ar piemaksu lietā C-405/16 P Vācija/Komisija, un tāpēc neesot klasificējams kā valsts atbalsts.


title: Lieta T-237/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — GTP/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — GTP/Komisija
      (Lieta T-237/19)
      (2019/C 213/53)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: GTP — Glastechnik Piesau GmbH & Co. KG (Neuhaus am Rennweg, Vācija) (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-240/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — A9.com/EUIPO (Zvana ikonas logo)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — A9.com/EUIPO (Zvana ikonas logo)
      (Lieta T-240/19)
      (2019/C 213/55)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: A9.com, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: A. Klett un C. Mikyska, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Zvana ikonas logo attēlojums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 868 712) reģistrācijas pieteikums

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 4. februāra lēmums lietā R 1309/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un izdevumus procesā Apelācijas padomē, ieskaitot prasītājas nepieciešamos izdevumus abos procesos.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-571/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — YR/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/84

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — YR/Komisija
      (Lieta T-571/18) (1)

      (2019/C 213/83)
      Tiesvedības valoda — franču
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 408, 12.11.2018.


title: Lieta C-450/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 8. maija spriedums — Landeskreditbank Baden-Württemberg — Förderbank/Eiropas Centrālā banka, Eiropas Komisija (Apelācija — Ekonomikas un monetārā politika — Regula (ES) Nr. 1024/2013 — 6. panta 4. punkts — Regula (ES) Nr. 468/2014 — 70. panta 1. punkts — Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība — Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie uzdevumi — Vienotais uzraudzības mehānisms — Valsts kompetento iestāžu veikta šo uzdevumu īstenošana — “Mazāk nozīmīga” kredītiestāde — “Īpaši apstākļi”, kas pamato to, ka kredītiestāde tiek uzskatīta par “mazāk nozīmīgu”)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/5

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 8. maija spriedums — Landeskreditbank Baden-Württemberg — Förderbank/Eiropas Centrālā banka, Eiropas Komisija
      (Lieta C-450/17 P) (1)

      (Apelācija - Ekonomikas un monetārā politika - Regula (ES) Nr. 1024/2013 - 6. panta 4. punkts - Regula (ES) Nr. 468/2014 - 70. panta 1. punkts - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie uzdevumi - Vienotais uzraudzības mehānisms - Valsts kompetento iestāžu veikta šo uzdevumu īstenošana - “Mazāk nozīmīga” kredītiestāde - “Īpaši apstākļi”, kas pamato to, ka kredītiestāde tiek uzskatīta par “mazāk nozīmīgu”)
      (2019/C 230/05)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Landeskreditbank Baden-Württemberg — Förderbank (pārstāvji: A. Glos, T. Lübbig un M. Benzing, Rechtsanwälte)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: E. Koupepidou un M. R. Bax, piedaloties H.-G. Kamann, Rechtsanwalt), Eiropas Komisija (pārstāvji: W. Mölls un K.-Ph. Wojcik)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Landeskreditbank Baden-Württemberg — Förderbank atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 293, 4.9.2017.


title: Lieta C-291/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Brașov (Rumānija) — SO/TP u.c.

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Brașov (Rumānija) — SO/TP u.c.
      (Lieta C-291/19)
      (2019/C 246/09)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Brașov

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SO

         Atbildētāji apelācijas instancē: TP un citi

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM), kas izveidots ar Eiropas Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), ir jāuzskata par Eiropas Savienības iestādes pieņemtu tiesību aktu LESD 267. panta izpratnē, kas var tikt nodots Tiesas interpretācijai?

                  2)

                  Vai prasības, kas noformulētas saistībā ar minēto mehānismu sagatavotajos ziņojumos, ir saistošas Rumānijai, it īpaši (bet ne tikai) attiecībā uz nepieciešamību izdarīt grozījumus tiesību aktos, kas atbilstu SPM secinājumiem, ar Venēcijas komisijas un Eiropas Padomes Pretkorupcijas starpvalstu grupas noformulētajiem ieteikumiem?

                  3)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, lasot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pienākumā ievērot tiesiskas valsts principus ietilpst arī vajadzība, lai Rumānija ievērotu prasības, kas noteiktas ziņojumos, kuri sagatavoti saistībā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu (SPM), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) (1)?

                  4)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā noteiktais tiesu neatkarības princips, kā tas interpretēts Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā (virspalātas spriedums, 2018. gada 27. februāris, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117), liedz Înalta Curte de Casație și Justiție piesaistītajā prokuratūrā izveidot direkciju tādu noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanai, kas izdarīti tiesu sistēmas iekšienē, ņemot vērā iecelšanas/atcelšanas procedūras šīs direkcijas prokuroru amatos, šīs sistēmas iekšienē veikto darbību procedūras, kā arī piekritības piešķiršanas procedūras, saistībā ar niecīgo štata vietu skaitu šajā direkcijā?

                  5)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta [otrā daļa] par tiesībām uz taisnīgu tiesu, kas notiek kā lietas izskatīšana saprātīgā termiņā, liedz Înalta Curte de Casație și Justiție piesaistītajā prokuratūrā izveidot direkciju tādu noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanai, kas izdarīti tiesu sistēmas iekšienē, ņemot vērā šīs sistēmas iekšienē veikto darbību procedūras un piekritības piešķiršanas procedūras, saistībā ar niecīgo štata vietu skaitu šajā direkcijā?

         (1)  Komisijas Lēmums (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.).


title: Lieta C-320/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Ingredion Germany GmbH/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Ingredion Germany GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-320/19)
      (2019/C 246/10)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ingredion Germany GmbH

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (1) 18. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkta otrā daļa, skatīta kopā ar Direktīvas 2003/87/EK (2) 3. panta h) punktu un 10.a pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka jaunām iekārtām ar kurināmo saistītam darbības līmenim piemērojamais jaudas izmantojuma koeficients ir ierobežots līdz vērtībai, kas zemāka par 100 %?

         (1)  Komisijas Lēmums 2011/278 (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV 2011, L 130, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).


title: Lieta C-363/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. maijā iesniedza Stockholms tingsrätt, Patent- och marknadsdomstolen (Zviedrija) — Konsumentombudsmannen/Mezina AB

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. maijā iesniedza Stockholms tingsrätt, Patent- och marknadsdomstolen (Zviedrija) — Konsumentombudsmannen/Mezina AB
      (Lieta C-363/19)
      (2019/C 246/11)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Stockholms tingsrätt, Patent- och marknadsdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Konsumentombudsmannen

         Atbildētāja: Mezina AB

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas 1924/2006 (1) 5. un 6. pantā, to skatot kopā ar 10. panta 1. punktu un 28. panta 5. punktu, ir noregulēts pierādīšanas pienākums, kad valsts tiesa vērtē, vai ir sniegtas nepieļaujamas veselīguma norādes gadījumā, kur attiecīgās veselīguma norādes atbilst norādēm, uz ko attiecas iesniegums atbilstoši Regulas 1924/2006 13. panta 2. punktam, taču tā rezultātā vēl nav ticis pieņemts lēmums par pieņemamību vai nepieņemamību, vai tomēr pierādīšanas pienākums ir noteikts valsts tiesībās?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka Regulas (EK) Nr. 1924/2006 noteikumi reglamentē pierādīšanas pienākumu, vai pierādīšanas pienākums ir uzņēmējam, kurš sniedz īpašas veselīguma norādes, vai arī iestādei, kura vēršas valsts tiesā, prasot, lai norāžu sniegšanas turpināšanās tiktu aizliegta?

                  3)

                  Vai tādā kā pirmajā jautājumā aprakstītajā situācijā ar Regulas 1924/2006 5. un 6. pantu, to skatot kopā ar 10. panta 1. punktu un 28. panta 5. punktu, tiek regulēts pierādīšanas pienākums, kad valsts tiesa vērtē, vai ir sniegtas nepieņemamas veselīguma norādes, vai arī pierādīšanas pienākumu regulē valsts tiesības?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir tāda, ka Regulas (EK) Nr. 1924/2006 noteikumi reglamentē pierādīšanas pienākumu, kādas pierādīšanas prasības tiek izvirzītas?

                  5)

                  Vai atbildes uz 1.–4. jautājumu ietekmē tas, ka Regulas 1924/2006 (ieskaitot Regulas 3. panta a) punktu) un Direktīvas 2005/29 (2) piemērošana vienlaicīgi ir aktuāla lietā, ko izskata valsts tiesa?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) 1924/2006 (2006. gada 20. decembris) par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV 2006, L 404, 9. lpp.)

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“negodīgas komercprakses direktīva”) (OV 2005, L 149 11.6.2005., 22. lpp.,).


title: Lieta C-379/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. maijā iesniedza Tribunalul Bihor (Rumānija) — kriminālprocess pret IG, JH, KI, LJ

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. maijā iesniedza Tribunalul Bihor (Rumānija) — kriminālprocess pret IG, JH, KI, LJ
      (Lieta C-379/19)
      (2019/C 246/12)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Bihor

         Pamatlietas puses

      IG, JH, KI, LJ

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Eiropas Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) (1) izveidotais sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM) un prasības, kas noteiktas šā mehānisma ietvaros izstrādātajos ziņojumos, uzliek saistības Rumānijas valstij?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, skatot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Rumānijas pienākums ievērot prasības, kas noteiktas ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) izveidotā sadarbības un pārbaudes mehānisma (SPM) ietvaros izstrādātajos ziņojumos, ietilpst dalībvalsts pienākumos ievērot tiesiskuma principus, arī attiecībā uz Konstitucionālās tiesas — politiskas un tiesu iestādes — atturēšanos no iejaukšanās, lai interpretētu likumu un noteiktu konkrētus un obligātus tā noteikumus, atbilstoši kuriem tiesu iestādēm ir tas jāpiemēro, ekskluzīvu kompetenci piešķirot tiesu iestādei, un, lai ieviestu jaunus tiesību aktus, ekskluzīvu kompetenci piešķirot leģislatīvajai iestādei? Vai Savienības tiesības liek likvidēt šāda Konstitucionālās tiesas nolēmuma sekas? Vai uzdotā jautājuma kontekstā Savienības tiesībām ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kas regulē tādas tiesas disciplināratbildību, kura pārtrauc piemērot Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) nolēmumu?

                  3)

                  Vai tiesu neatkarības principam, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa (virspalātas spriedums, 2018. gada 27. februāris, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117), ir pretrunā tas, ka tiesu kompetence tiek aizstāta ar Curtea Constituțională nolēmumiem (2016. gada 16. februāra nolēmums Nr. 51, 2017. gada 4. maija nolēmums Nr. 302 un [2019. gada 16. janvāra] nolēmums Nr. 26), kā rezultātā kriminālprocess kļūst neprognozējams (piemērošana ar atpakaļejošu spēku) un kļūst neiespējami interpretēt likumu un piemērot to konkrētajam gadījumam? Vai uzdotā jautājuma kontekstā Eiropas Savienības tiesībām ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kas regulē tāda tiesneša disciplināratbildību, kurš pārtrauc piemērot Curtea Constituțională nolēmumu?

         (1)  Komisijas Lēmums (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (JO 2006, L 354, 56. lpp.).


title: Lieta C-389/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. marta spriedumu lietā T-837/16 Zviedrijas Karaliste/Eiropas Komisija

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. marta spriedumu lietā T-837/16 Zviedrijas Karaliste/Eiropas Komisija
      (Lieta C-389/19 P)
      (2019/C 246/13)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lindenthal, K. Mifsud-Bonnici un G. Tolstoy)

         Pārējās lietas dalībnieces: Zviedrijas Karaliste,
      Dānijas Karaliste,
      Somijas Republika,
      Eiropas Parlaments un
      Eiropas Ķimikāliju aģentūra

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. marta spriedumu lietā T-837/16 Zviedrijas Karaliste/Eiropas Komisija, noraidīt pirmajā instancē celto prasību un piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai, alternatīvi,

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai un atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu pirmajā instancē un apelācijas instancē, un

                  —

                  izdot rīkojumu atstāt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. martā pasludināto spriedumu lietā T-837/16. Šajā spriedumā Tiesa atcēla Komisijas 2016. gada 7. septembra Īstenošanas lēmumu C(2016) 56 44final, ar kuru tiek piešķirta licence dažiem svina sulfohromāta dzeltenā un svina hromāta, molibdāta un sulfāta sarkanā izmantošanas veidiem, un noraidīja Komisijas prasījumu atstāt spēkā šī lēmuma sekas līdz brīdim, kad Komisija varēs pārskatīt licences pieteikumu.
      Komisija savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus.
      Pirmais apelācijas sūdzības pamats: sprieduma punktos, kas attiecas uz pierādīšanas standartu, kurš ir piemērojams, analizējot alternatīvas, it īpaši 79., 81., 85., 86., 90. un 101. punktos, Vispārējā tiesa esot acīmredzami nepareizi piemērojusi tiesības attiecībā uz pierādīšanas standartu, kurš ir piemērojams atbilstoši 60. panta 4. punktam.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats: visā savā argumentācijā un it īpaši 86., 90. un 96. punktā Vispārējā tiesa esot acīmredzami nepareizi piemērojusi tiesības, pilnībā ignorējot Komisijas rīcības brīvību noteikt sliekšņa vērtību attiecība uz tehnisko un ekonomisko dzīvotspēju, analizējot alternatīvas atbilstoši 60. panta 4. punktam, un tādējādi esot piemērojusi nepareizo kritēriju pārbaudei tiesā un iejaukusies Komisijas sociālo, ekonomisko un tehnisko apsvērumu vērtējumā.
      Trešais apelācijas sūdzības pamats: 86., 97. un 98. punktā Vispārējā tiesa esot acīmredzami nepareizi piemērojusi tiesības attiecībā uz apstrīdēto lēmumu, pirmkārt, neievērojot to, ka neviena licence nebija piešķirta izmantošanai, kurā svina pigmenta īpašībām saistībā ar tehnisko veiktspēju nav nozīmes, un, otrkārt, aprakstot apstrīdēta lēmuma nosacījumus tā, ka tie ir parādījuši, ka nosacījums attiecība uz alternatīvu analīzi 60. panta 4. punktā nav bijis izpildīts.
      Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: rezolutīvās daļas otrais punkts, kurā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka apstrīdētā lēmuma sekas nav atstājamas spēkā, esot balstīts uz tiesību acīmredzami nepareizu piemērošanu sprieduma 112. punktā.


title: Lieta T-161/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 22. maija rīkojums — Puma/EUIPO — CMS (“CMS Italy”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiskā reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “CMS Italy” — Agrākas starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attēlo kaķu dzimtas dzīvnieku lēcienā uz kreiso pusi — Relatīvi atteikuma pamati — Agrāko preču zīmju reputācija — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) — Reputācijas pierādījums — Agrāki EUIPO lēmumi, ar kuriem ir atzīta agrāko preču zīmju reputācija — Šo lēmumu ņemšana vērā — Pienākums norādīt pamatojumu — Labas pārvaldības princips)

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/21

      Vispārējās tiesas 2019. gada 22. maija rīkojums — Puma/EUIPO — CMS (“CMS Italy”)
      (Lieta T-161/16) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiskā reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “CMS Italy” - Agrākas starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attēlo kaķu dzimtas dzīvnieku lēcienā uz kreiso pusi - Relatīvi atteikuma pamati - Agrāko preču zīmju reputācija - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) - Reputācijas pierādījums - Agrāki EUIPO lēmumi, ar kuriem ir atzīta agrāko preču zīmju reputācija - Šo lēmumu ņemšana vērā - Pienākums norādīt pamatojumu - Labas pārvaldības princips)
      (2019/C 246/21)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvis: P. González–Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Costruzione Macchine Speciali Srl (CMS) (Alonte, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 29. janvāra lēmumu lietā R 229/2015-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Puma un Costruzione Macchine Speciali (CMS).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2016. gada 29. janvāra lēmumu lietā R 229/2015-2.

                  2)

                     EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp Puma SE tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Lieta C-628/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. jūnija spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów/Orange Polska S.A. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju aizsardzība — Direktīva 2005/29/EK — Uzņēmumu negodīga komercprakse pret patērētājiem — Jēdziens “agresīva komercprakse” — Patērētāja pienākums galīgo lēmumu par darījuma veikšanu pieņemt, klātesot kurjeram, kurš viņam ir izsniedzis līguma vispārīgos noteikumus)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/4

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. jūnija spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów/Orange Polska S.A.
      (Lieta C-628/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 2005/29/EK - Uzņēmumu negodīga komercprakse pret patērētājiem - Jēdziens “agresīva komercprakse” - Patērētāja pienākums galīgo lēmumu par darījuma veikšanu pieņemt, klātesot kurjeram, kurš viņam ir izsniedzis līguma vispārīgos noteikumus)
      (2019/C 263/04)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

         Atbildētājs: Orange Polska S.A.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, 2. panta j) punkts un 8. un 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka situācija, kurā tirgotājs telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanas līgumus noslēdz vai groza pamatlietā aplūkotajā veidā, atbilstoši kuram patērētājam galīgais lēmums veikt darījumu ir jāpieņem, klātesot kurjeram, no kura patērētājs ir saņēmis līguma paraugu, bet kura klātbūtnē patērētājs nevar brīvi iepazīties ar šā līguma saturu,

                  —

                  nav uzskatāma par agresīvu komercpraksi visos apstākļos;

                  —

                  nav uzskatāma par agresīvu komercpraksi nesamērīgas ietekmes dēļ tādēļ vien, ka patērētājs iepriekš un individualizēti, jo īpaši uz savu e-pasta adresi vai dzīvesvietas adresi, nav saņēmis visus līgumu paraugus situācijā, kad šim patērētājam ir bijusi iespēja pirms kurjera apmeklējuma pašam iepazīties ar to saturu, un

                  —

                  ir uzskatāma par agresīvu komercpraksi nesamērīgas ietekmes dēļ jo īpaši situācijā, kad tirgotājs vai tā kurjers ir rīkojušies negodīgi, piemēram, apgrūtinot patērētāju vai traucējot viņam pieņemt lēmumu attiecībā uz darījuma veikšanu, kā rezultātā uz patērētāju ir ticis izdarīts spiediens, kas būtiski ir ietekmējis patērētāja izvēles brīvību.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta C-634/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 23. maija spriedums (Verwaltungsgericht Oldenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ReFood GmbH & Co. KG/Landwirtschaftskammer Niedersachsen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Atkritumu sūtījumi Eiropas Savienības iekšienē — Regula (EK) Nr. 1013/2006 — 1. panta 3. punkta d) apakšpunkts — Piemērošanas joma — Regula (EK) Nr. 1069/2009 — Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzglabāšana)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/5

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 23. maija spriedums (Verwaltungsgericht Oldenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ReFood GmbH & Co. KG/Landwirtschaftskammer Niedersachsen
      (Lieta C-634/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Atkritumu sūtījumi Eiropas Savienības iekšienē - Regula (EK) Nr. 1013/2006 - 1. panta 3. punkta d) apakšpunkts - Piemērošanas joma - Regula (EK) Nr. 1069/2009 - Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzglabāšana)
      (2019/C 263/05)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Oldenburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ReFood GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem 1. panta 3. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu sūtījumi, uz kuriem attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1069/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula), ir izslēgti no Regulas Nr. 1013/2006 tvēruma, izņemot gadījumus, kad Regulā Nr. 1069/2009 ir skaidri paredzēts piemērot Regulu Nr. 1013/2006.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-646/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedums (Tribunale di Brindisi (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Gianluca Moro (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesiskā sadarbība krimināllietās — Direktīva 2012/13/ES — Tiesības uz informāciju kriminālprocesā — 6. panta 4. punkts — Tiesības uz informāciju par apsūdzību — Informācija par jebkādām izmaiņām sniegtajā informācijā, ja tas ir nepieciešams, lai garantētu taisnīgu procesa norisi — Apsūdzības pamatā esošo faktu juridiskās kvalifikācijas grozīšana — Apsūdzētajai personai liegta iespēja mutvārdu procesā lūgt piespriest valsts tiesībās paredzēto sodu, par kuru panākta vienošanās — Atšķirība faktu, uz kuriem balstīta apsūdzība, grozīšanas gadījumā)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/6

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedums (Tribunale di Brindisi (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Gianluca Moro
      (Lieta C-646/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesiskā sadarbība krimināllietās - Direktīva 2012/13/ES - Tiesības uz informāciju kriminālprocesā - 6. panta 4. punkts - Tiesības uz informāciju par apsūdzību - Informācija par jebkādām izmaiņām sniegtajā informācijā, ja tas ir nepieciešams, lai garantētu taisnīgu procesa norisi - Apsūdzības pamatā esošo faktu juridiskās kvalifikācijas grozīšana - Apsūdzētajai personai liegta iespēja mutvārdu procesā lūgt piespriest valsts tiesībās paredzēto sodu, par kuru panākta vienošanās - Atšķirība faktu, uz kuriem balstīta apsūdzība, grozīšanas gadījumā)
      (2019/C 263/06)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Brindisi

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Gianluca Moro

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā 6. panta 4. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru apsūdzētā persona mutvārdu procesā var lūgt piespriest sodu, par kuru ir panākta vienošanās, ja tiek grozīta faktu, uz kuriem balstīta apsūdzība, kvalifikācija, taču nevar lūgt tad, ja tiek grozīta apsūdzības pamatā esošo faktu juridiskā kvalifikācija.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Apvienotās lietas no C-406/17 līdz C-408/17 un C-417/17: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 14. maija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Acea Energia SpA (C-406/17), Green Network SpA (C-407/17), Enel Energia SpA (C-408/17)/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l'Energia Elettrica, il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (C-406/17, C-407/17 un C-408/17), Hera Comm Srl (C-417/17)/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica, il Gas e il Sistema Idrico (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Direktīva 2005/29/EK — Uzņēmēju negodīga komercprakse iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem — Direktīva 2009/72/EK — Elektroenerģijas iekšējais tirgus — Direktīva 2009/73/EK — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Direktīva 2011/83/ES — Agresīva komercprakse — Tādu līgumu par elektroenerģijas un dabasgāzes piegādi noslēgšana, kurus patērētāji nav lūguši — Distances piegādes līgumu noslēgšana vai līgumu noslēgšana ārpus uzņēmuma telpām, pārkāpjot patērētāju tiesības — Iestāde, kuras kompetencē ir sodīt par šādu praksi)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/3

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 14. maija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Acea Energia SpA (C-406/17), Green Network SpA (C-407/17), Enel Energia SpA (C-408/17)/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l'Energia Elettrica, il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (C-406/17, C-407/17 un C-408/17), Hera Comm Srl (C-417/17)/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica, il Gas e il Sistema Idrico
      (Apvienotās lietas no C-406/17 līdz C-408/17 un C-417/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Direktīva 2005/29/EK - Uzņēmēju negodīga komercprakse iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem - Direktīva 2009/72/EK - Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Direktīva 2009/73/EK - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīva 2011/83/ES - Agresīva komercprakse - Tādu līgumu par elektroenerģijas un dabasgāzes piegādi noslēgšana, kurus patērētāji nav lūguši - Distances piegādes līgumu noslēgšana vai līgumu noslēgšana ārpus uzņēmuma telpām, pārkāpjot patērētāju tiesības - Iestāde, kuras kompetencē ir sodīt par šādu praksi)
      (2019/C 288/03)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Acea Energia SpA (C-406/17), Green Network SpA (C-407/17), Enel Energia SpA (C-408/17), Hera Comm Srl (C-417/17)

         piedaloties: Adiconsum — Associazione Difesa Consumatori e Ambiente, Movimento Consumatori, Federconsumatori, Gianluca Salvati, Associazione Codici — Centro per i Diritti del Cittadino, Coordinamento delle associazioni per la difesa dell’ambiente e la tutela dei diritti di utenti e consumatori (Codacons), Tutela Noi Consumatori, Movimento Difesa del Cittadino (no C-406/17 līdz C-408/17)

         Atbildētājas: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l'Energia Elettrica, il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (no C-406/17 līdz C-408/17), Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica, il Gas e il Sistema Idrico (C-417/17)

         piedaloties: Federconsumatori (C-417/17)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, 3. panta 4. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, 3. panta 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru tāda rīcība kā pamatlietā, kuru veido patērētāju nelūgtu piegādes līgumu noslēgšana vai distances piegādes līgumu noslēgšana vai līgumu noslēgšana ārpus uzņēmuma telpām, šādi pārkāpjot patērētāju tiesības, ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgās Direktīvu 2005/29 un 2011/83 normas, no kā izriet, ka saskaņā ar šo valsts tiesisko regulējumu nozares regulatīvās iestādes Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu izpratnē kompetencē nav sodīt par šādu rīcību.

         (1)  OV C 338, 9.10.2017.


title: Lieta T-108/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. jūnija rīkojums — Bundesverband Glasindustrie u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Atbalsts, kas piešķirts ar noteiktām grozītā Vācijas likuma par atjaunojamiem energoresursiem normām — Tiesas veikta apstrīdētā tiesību akta atcelšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/31

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. jūnija rīkojums — Bundesverband Glasindustrie u.c./Komisija
      (Lieta T-108/15) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsts, kas piešķirts ar noteiktām grozītā Vācijas likuma par atjaunojamiem energoresursiem normām - Tiesas veikta apstrīdētā tiesību akta atcelšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 295/39)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Bundesverband Glasindustrie (Diseldorfa, Vācija) un 11 citi prasītāji, kuru nosaukumi ir minēti rīkojuma pielikumā (pārstāvji: U. Soltész un C. von Köckritz, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji — T. Maxian Rusche un R. Sauer, vēlāk — T. Maxian Rusche un K. Herrmann, kam palīdz H. Wollmann, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/1585 (2014. gada 25. novembris) par valsts atbalsta shēmu SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) (ko Vācija īstenojusi atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas un energoietilpīgu lietotāju atbalstam) (OV 2015, L 250, 122. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Par ArcelorMittal Hochfeld GmbH, kas pārņēmusi ArcelorMittal Ruhrort GmbH tiesības, un P-D Glasseiden GmbH Oschatz iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevums un atlīdzina Bundesverband Glasindustrie, kā arī pārējo prasītāju, kuru nosaukumi ir minēti pielikumā, tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     ArcelorMittal Hochfeld GmbH, kas pārņēmusi ArcelorMittal Ruhrort GmbH tiesības, un P-D Glasseiden GmbH Oschatz sedz savus izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā paši.

         (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta T-451/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. jūlijā — Gemelli/Parlaments

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/68

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. jūlijā — Gemelli/Parlaments
      (Lieta T-451/19)
      (2019/C 295/89)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Vitaliano Gemelli (Roma, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par neesošu vai pilnībā atcelt pasākumu, par kuru prasītājs tika informēts ar apstrīdēto paziņojumu, ar ko Eiropas Parlaments atkārtoti noteica pensijas tiesības par izbeigto darbību un noteica atmaksāt summu, kura samaksāta, pamatojoties uz iepriekš noteikto pensijas apmēru;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atmaksāt visas summas, kas nepamatoti ieturētas un kam pieskaitīti likumiskie procenti, skaitot no ieturējumu veikšanas dienas līdz šo summu samaksai, un piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un īstenot visas iniciatīvas, aktus vai pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nekavējoties pilnībā tiek atjaunota sākotnējā pensija;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-389/19 Coppo Gavazzi/Parlaments.