title: Lieta F-2/16: Prasība, kas celta 2016. gada 11. janvārī – ZZ/EEAS

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 11. janvārī – ZZ/EEAS

   (Lieta F-2/16)
   (2016/C 106/62)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – H.-E. von Harpe, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējais darbības dienests (EEAS)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētāja lēmumu neatlīdzināt prasītāja pārcelšanās izdevumus no Zambijas uz Beļģiju

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja 2015. gada 12. marta lēmumu;

               —

               ciktāl nepieciešams, arī atcelt netieši izteiktu sūdzības noraidījumu;

               —

               piespriest EEAS atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus pirmstiesas procedūrā.


title: Pieprasījums EBTA Tiesai sniegt padomdevēja atzinumu lietā Ladbrokes Ltd. v Staten v/Kultur- og kirkedepartementet and Staten v/Landsbruks- og matdepartementet , pieprasījumu iesniegusi Oslo Tingrett ar 2006. gada 30. janvāra lēmumu (Lieta E-3/06)

text:
               15.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 33/5

         Pieprasījums EBTA Tiesai sniegt padomdevēja atzinumu lietā Ladbrokes Ltd. v Staten v/Kultur- og kirkedepartementet and Staten v/Landsbruks- og matdepartementet, pieprasījumu iesniegusi Oslo Tingrett ar 2006. gada 30. janvāra lēmumu
   (Lieta E-3/06)
   (2007/C 33/03)

      Oslo Tingrett (Oslo rajona tiesa) ar 2006. gada 30. janvāra lēmumu ir iesniegusi pieprasījumu EBTA Tiesai, kas savemts Tiesas kancelejā 2006. gada 25. augustā, pieprasījumā lūgts padomdevēja atzinums lietā Ladbrokes Ltd. v Staten v/Kultur- og kirkedepartementet and Staten v/Landsbruks- og matdepartementet par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai EEZ 31. un/vai 36. pants ierobežo valsts tiesību aktus, kas nosaka, ka dažus azartspēļu veidus var organizēt tikai valstij piederoši azartspēļu organizatori, kuri savu peļņu novirza kultūrai un sportam?

               2.

               Vai EEZ 31. un/vai 36. pants ierobežo valsts tiesību aktus, kas nosaka, ka licences hipodroma derību organizēšanai var piešķirt tikai bezpeļņas organizācijām vai uzņēmumiem, kuru mērķis ir atbalstīt zirgu audzēšanu?

               3.

               Vai EEZ 31. un/vai 36. pants ierobežo valsts tiesību aktus, kas nosaka, ka licences dažu azartspēļu veidu organizēšanai var piešķirt tikai bezpeļņas organizācijām un asociācijām ar humāniem vai sociāliem mērķiem?

               4.

               Vai saskaņā ar EEZ tiesību aktiem ir likumīgi, ja valsts tiesību akti paredz peļņu no azartspēlēm novirzīt humāniem vai sociāliem mērķiem (tostarp sportam un kultūrai) un to, ka tā nevar būt privātas peļņas avots?

               5.

               Vai EEZ 36. pants ierobežo valsts tiesību normu, kas aizliedz azartspēļu organizēšanu un tirdzniecību, kas nav atļauta Norvēģijā, bet ir likumīgi atļauta citā EEZ valstī?


title: Lieta C-432/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 9. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-296/05 un T-408/05 Marcuccio/Komisija 2008. gada 1. oktobrī iesniedzis Luigi Marcuccio

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 9. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-296/05 un T-408/05 Marcuccio/Komisija 2008. gada 1. oktobrī iesniedzis Luigi Marcuccio
   (Lieta C-432/08 P)
   (2008/C 313/25)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               1. Katrā ziņā:

                           1.a)

                           atcelt pārsūdzēto spriedumu kopumā;

                           1.b)

                           abas attiecīgās prasības atzīt par pilnībā pieņemamām;

                     un turklāt,

               —

               2./A, pirmām kārtām, apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, proti, 2./A/1) atcelt strīdīgos lēmumus; 2./A2) atcelt tiktāl, ciktāl nepieciešams, abus attiecīgās sūdzības noraidošos lēmumus; 2./A/3) piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam ārstēšanās izdevumus, kas minēti attiecīgajos pieteikumos, kuri ir iesniegti nolūkā saņemt atlīdzību 100 % apmērā, vai atlīdzināt zaudējumus, kas radušies atbildētājas prettiesisko darbību dēļ, samaksājot apelācijas sūdzības iesniedzējam, attiecīgi, šādas summas: EUR 2572,32 (divi tūkstoši pieci simti septiņdesmit divi, trīsdesmit divi euro) un EUR 381,04 (trīs simti astoņdesmit viens, četri euro) vai par iepriekš minētajām summām lielākas vai mazākas summas, kuras Tiesa uzskatītu par atbilstošām un atlīdzināmām; 2./A/4) piespriest atbildētajai samaksāt prasītājai kavējuma procentus par šīs apelācijas sūdzības 2./A/3) punktā minētajām summām apmērā, kas atbilstoši abu iepriekš minēto lietu materiāliem kapitalizēts starp noteiktiem datumiem; 2./A/5) piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē;
               vai

               —

               2./B, pakārtoti, nodot abas attiecīgās lietas atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesā;

         Pamati un galvenie argumenti
   Faktu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzēja procesuālajos rakstos minēto apgalvojumu sagrozīšana un nepareiza interpretācija, kas izraisīja Pirmās instances tiesas secinājumu materiālo neprecizitāti (it īpaši pārsūdzētā sprieduma 30., 44., 46. un 49. punkts).
   Apstrīdama tiesību akta jēdziena neprecīza un kļūdaina interpretācija un piemērošana, kā arī sakarā ar sajaukšanu, neracionālo raksturu un neloģiskumu EK līguma 231. panta pārkāpums un judikatūras, kas saistīta ar sekām, kādas ir tam, ja Kopienu tiesa atceļ Eiropas iestādes pieņemtu lēmumu, neievērošana, res judicata principa pārkāpums, kompetenču sadales principa pārkāpums (it īpaši pārsūdzētā sprieduma 43., 44. un 49. punktā).
   Nekādas izmeklēšanas neveikšana un nelemšana par tiesvedības galveno aspektu (it īpaši apstrīdētā sprieduma 12. un 43.-51. punktā).


title: Lieta C-453/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Symvoulio tis epikrateias (Grieķija) 2008. gada 17. oktobra rīkojumu — Panagiotis I. Karanikolas, Balsamis Daravanis, Georgios Kouvoukliotis, Panagiotis Ntolou, Dimitrios Z. Parisis, Konstantinos Emmanouil, Ioannis Avasoglou, Pavtelis A. Beis, Dimitrios Chatziandreou, Ioannis A. Zaragkoulias, Triantafillos K. Maurogiannis, Sotirios Th. Liotakis, Vasileios Karampasis, Dimitrios Melissidis, Ioannis V. Kleovoulos, Dimitrios I. Patsakos, Theodoros Fournarakis, Dimitrios K. Dimitrakopoulos un Synetairismos Paraktion Alieov Kavalas/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon un Nomarchiaki Aftodioikisi Dramas-Kavalas-Xanthis

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Symvoulio tis epikrateias (Grieķija) 2008. gada 17. oktobra rīkojumu — Panagiotis I. Karanikolas, Balsamis Daravanis, Georgios Kouvoukliotis, Panagiotis Ntolou, Dimitrios Z. Parisis, Konstantinos Emmanouil, Ioannis Avasoglou, Pavtelis A. Beis, Dimitrios Chatziandreou, Ioannis A. Zaragkoulias, Triantafillos K. Maurogiannis, Sotirios Th. Liotakis, Vasileios Karampasis, Dimitrios Melissidis, Ioannis V. Kleovoulos, Dimitrios I. Patsakos, Theodoros Fournarakis, Dimitrios K. Dimitrakopoulos un Synetairismos Paraktion Alieov Kavalas/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon un Nomarchiaki Aftodioikisi Dramas-Kavalas-Xanthis
   (Lieta C-453/08)
   (2008/C 327/30)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Symvoulio tis epikrateias
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Panagiotis I. Karanikolas, Balsamis Daravanis, Georgios Kouvoukliotis, Panagiotis Ntolou, Dimitrios Z. Parisis, Konstantinos Emmanouil, Ioannis Avasoglou, Pavtelis A. Beis, Dimitrios Chatziandreou, Ioannis A. Zaragkoulias, Triantafillos K. Maurogiannis, Sotirios Th. Liotakis, Vasileios Karampasis, Dimitrios Melissidis, Ioannis V. Kleovoulos, Dimitrios I. Patsakos, Theodoros Fournarakis, Dimitrios K. Dimitrakopoulos un Synetairismos Paraktion Alieov Kavalas

      Atbildētāji: Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon (Lauksaimniecības un pārtikas attīstības ministrija) un Nomarchiaki Aftodioikisi Dramas–Kavalas–Xanthis (Dramas–Kavalas–Xanthis prefektūras pārvalde)

      Personas, kas iestājušās lietā: Alieftikos Agrotikos Sinetairismos gri-gri nomou Kavalas“Makedonia” un Panellinia“Enosi Plioktiton Mesis Aliias” (P.E.P.M.A.)
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1626/94 1. panta 2. punktu dalībvalsts var veikt papildu pasākumus, ar kuriem tiek paredzēts pilnīgs aizliegums izmantot tādus zvejas rīkus, kuru izmantošana principā ir atļauta saskaņā ar minēto regulu?

               2)

               Vai saskaņā ar šīs regulas noteikumiem dalībvalsts, kuras teritorijā ir Vidusjūras piekrastes līnija, var izmantot zvejas rīkus, kuri kā tādi nav aizliegti 2. panta 3. punktā un 3. panta 1. punktā un 1.a punktā un kuru izmantošanu pirms regulas spēkā stāšanās aizliedza valsts tiesību noteikums?


title: Lieta T-83/17: Prasība, kas celta 2017. gada 8. februārī – Heineken Romania/EUIPO – Lénárd (“Csíki Sör”)

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. februārī – Heineken Romania/EUIPO – Lénárd (“Csíki Sör”)
   (Lieta T-83/17)
   (2017/C 121/55)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Heineken Romania SA (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis – A.-M. Baciu, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: András Lénárd (Sincraieni, Rumānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Csíki Sör” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 105 839

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 14. novembra lēmums lietā R 1310/2015-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atcelt Iebildumu nodaļas 2015. gada 1. jūlija lēmumu iebildumu procesā B 002 279 514;

               —

               apmierināt iebildumus B 002 279 514;

               —

               pilnībā noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes “Csíki Sör” reģistrācijas pieteikumu Nr. 12 105 839.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-271/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. aprīļa spriedums — Deutsche Telekom /Komisija (Konkurence — EKL 82. pants — Cenas par piekļuvi fiksētajam telekomunikāciju tīklam Vācijā — Tarifu šķēru efekts — Telekomunikāciju regulēšanas valsts iestādes apstiprinātas cenas — Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcības brīvība)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/29

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. aprīļa spriedums — Deutsche Telekom/Komisija
   (Lieta T-271/03) (1)

   (Konkurence - EKL 82. pants - Cenas par piekļuvi fiksētajam telekomunikāciju tīklam Vācijā - Tarifu šķēru efekts - Telekomunikāciju regulēšanas valsts iestādes apstiprinātas cenas - Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcības brīvība)
   (2008/C 128/62)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Deutsche Telekom AG, Bonna (Vācija) (pārstāvji — K. Kvaks (K. Quack), U. Kvaks (U. Quack) un Z. Olhofs (S. Ohlhoff), pēc tam U. Kvaks un Z. Olhofs, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji K. Mojcesoviča (K. Mojzesowicz) un S. Reitings (S. Rating), pēc tam Mojcesoviča un E. Velans (A. Whelan), visbeidzot — Mojcesoviča, V. Mellss (W. Mölls) un O. Vēbers (O. Weber))

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Arcor AG & Co. KG, Ešborna (Eschborn) (Vācija) (pārstāvji — M. Klusmans (M. Klusmann), F. Vīmers (F. Wiemer) un M. Rozentāls (M. Rosenthal), pēc tam Klusmans un Vīmers, visbeidzot — Klusmans, advokāti); Versatel NRW GmbH, pirms tam Tropolys NRW GmbH, pirms tam CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice un TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, Essene (Vacija); EWE TEL GmbH, Oldenburga (Vācija); HanseNet Telekommunikation GmbH, Hamburga (Vācija); Versatel Nord-Deutschland GmbH, pirms tam KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, Flensburga (Vācija); NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, Ķelne (Vācija); Versatel Süd-Deutschland GmbH, pirms tam tesion Telekommunikation GmbH, Štutgarte (Vācija); un Versatel West-Deutschland GmbH, pirms tam Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, Dortmunde (Vācija) (pārstāvji — N. Nolte (N. Nolte), T. Veseli (T. Wessely) un J. Tīdemanns (J. Tiedemann), advokāti)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 21. maija Lēmumu 2003/707EK saistībā ar procedūru par EKL 82. panta piemērošanu (Lietas COMP/C-1/37.451, 37.578, 37.579 — Deutsche Telekom AG) (OV L 263, 9. lpp.) un, pakārtoti, prasība par prasītājai ar šī lēmuma 3. pantu uzliktā naudas soda samazināšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Deutsche Telekom AG sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Arcor AG & Co. KG, pirmkārt, un Versatel NRW GmbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, Versatel Nord-Deutschland GmbH, NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, Versatel Süd-Deutschland GmbH un Versatel West-Deutschland GmbH, otrkārt, sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 264, 1.11.2003.


title: Lieta C-518/13: Tiesas (otrā palāta) 201. gada 15. janvāra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc Eventech Ltd lūguma/The Parking Adjudicator (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Valsts atbalsts – LESD 107. panta 1. punkts – Atļauja, kas piešķirta tikai Londonas taksometriem, izņemot privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izmantot autobusiem rezervētās joslas – Valsts atbalsta jēdziens – Valsts līdzekļi – Ekonomiska priekšrocība – Selektīva priekšrocība – Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/5

      Tiesas (otrā palāta) 201. gada 15. janvāra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc Eventech Ltd lūguma/The Parking Adjudicator
      (Lieta C-518/13) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Valsts atbalsts - LESD 107. panta 1. punkts - Atļauja, kas piešķirta tikai Londonas taksometriem, izņemot privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izmantot autobusiem rezervētās joslas - Valsts atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Ekonomiska priekšrocība - Selektīva priekšrocība - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm)
      (2015/C 073/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: The Queen, pēc Eventech Ltd lūguma

         Atbildētāja: The Parking Adjudicator

         piedaloties: London Borough of Camden, Transport for London

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  tas, ka drošas un efektīvas transporta sistēmas izveidošanai Londonas taksometriem tiek atļauts pārvietoties pa autobusu braukšanas joslām, kas izveidotas uz publiskajiem ceļiem, stundās, kurās ir piemērojami pārvietošanās ierobežojumi šajās joslās, vienlaicīgi liedzot tajās pārvietoties privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izņemot, lai uzņemtu vai izsēdinātu pasažierus, kas tās ir iepriekš rezervējuši, nešķiet ietveram valsts līdzekļu izmantošanu un šiem taksometriem piešķiram selektīvu ekonomisko priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas tomēr ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

                  2)

                  nevar tikt izslēgts, ka tas, ka drošas un efektīvas transporta sistēmas izveidošanai Londonas taksometriem tiek atļauts pārvietoties pa autobusu braukšanas joslām, kas izveidotas uz publiskajiem ceļiem, stundās, kurās ir piemērojami pārvietošanās ierobežojumi šajās joslās, vienlaicīgi liedzot tajās pārvietoties privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izņemot, lai uzņemtu vai izsēdinātu pasažierus, kas tās ir iepriekš rezervējuši, varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 367, 14.12.13.


title: Lieta C-335/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 91/271/EEK — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — Prasības par stingrāku notekūdeņu attīrīšanu attīrīšanas iekārtās, kurās tiek attīrīti komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar cilvēka ekvivalentu lielāku par 10000 , neizvirzīšana)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/3

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-335/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 91/271/EEK - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - Prasības par stingrāku notekūdeņu attīrīšanu attīrīšanas iekārtās, kurās tiek attīrīti komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar cilvēka ekvivalentu lielāku par 10 000, neizvirzīšana)
   2009/C 282/04
   Tiesvedības valoda — somu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — I. Koskinens [I. Koskinen] un L. Parpala [L. Parpala], M. Patakja [M. Patakia] un S. Pardo Kintiljana [S. Pardo Quintillán])

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāvji — A. Gimareša-Purokoski [A. Guimaraes-Purokoski] un J. Heliskoski [J. Heliskoski])

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Zviedrijas Karaliste (pārstāve — A. Falka [A. Falk])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.) 5. panta 2., 3. un 5. punkta pārkāpums — Tas, ka nav pieprasīts, lai tiktu efektīvāk attīrīti visi notekūdeņi aglomerācijās, kuru cilvēka ekvivalents ir lielāks par 10 000

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 235, 06.10.2007.


title: Lieta F-143/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. decembrī — Continolo pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/41

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. decembrī — Continolo pret Komisiju
   (Lieta F-143/06)
   (2007/C 20/63)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Donato Continolo, Duino (Itālija) (pārstāvji — S. Rodrigues. C. Bernard-Glanz un R. Albelice, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 3. janvāra lēmumu par prasītāja tiesību uz pensiju koncesiju un likvidēšanu, jo viņa atvaļinājums personisku iemeslu dēļ no 1981. gada 11. jūnija līdz 1983. gada 1. martam dod priekšrocības par vienu gadu 5 mēnešiem un 6 dienām, nevis vienu gadu 8 mēnešiem un 20 dienām;

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 5. septembra lēmumu, ar ko prasītāja sūdzība tika noraidīta;

               —

               norādīt Komisijai uz sekām, kādas ir apstrīdēto lēmumu atcelšanai, it īpaši attiecībā uz saņemtajiem procentiem, kas pašreiz ir noteikti 66,66666 %, ko ir jāpārrēķina, ņemot vērā 1983. gada janvāri un februāri;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, bijušais Komisijas ierēdnis, ir pensijā no 2006. gada 1. janvāra. Ar savu prasību viņš apstrīd Komisijas lēmumu par prasītāja tiesību uz pensiju koncesiju un likvidēšanu, jo šajā lēmumā tiek parādīts, ka viņa atvaļinājuma personiski iemeslu dēļ laikā iegūtās pensijas tiesības, kas viņam tikta pārceltas uz Kopienas pensiju sistēmu, netika pilnībā ņemtas vērā.
   Prasītājs norāda, pirmkārt, ka tika pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, labas pārvaldības princips un pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses, un, otrkārt, ka pastāvēja acīmredzama kļūda vērtējumā, kā arī tika pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu.


title: Lieta C-363/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 6. septembrī ierosinājusi Comunidad Autónoma de Valencia — Generalidad Valenciana par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 5. jūlija rīkojumu T-357/05 Comunidad Autónoma de Valencia — Generalidad Valenciana pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/14

         Apelācija, ko 2006. gada 6. septembrī ierosinājusi Comunidad Autónoma de Valencia — Generalidad Valenciana par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 5. jūlija rīkojumu T-357/05 Comunidad Autónoma de Valencia — Generalidad Valenciana pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-363/06 P)
   (2006/C 261/25)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Comunidad Autónoma de Valencia — Generalidad Valenciana (pārstāvji — J. V. Sánchez–Tarazaga Marcelino, letrado; C. Fernández Vicién un I. Moreno–Tapia Rivas, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               apelāciju atzīt par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. jūlija rīkojumu;

               —

               lietu nodot atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā atzītu prasību par pieņemamu un turpinātu tiesvedību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī apelācijas sūdzība ir balstīta uz šādiem pamatiem:

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesībās: ir pārkāpts EK līgums, it īpaši Eiropas Kopienu dibināšanas līgumam pievienotais protokols par Tiesas statūtiem (kas saskaņā ar EK līguma 311. pantu ir neatņemama tā sastāvdaļa), konkrētāk, protokola 19. pants, kurā noteikti kritēriji par pušu pārstāvību Kopienu tiesās.

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi būtiskas procesuālās normas, jo tā pretēji Tiesas reglamenta 44. panta 6. punktā minētajam attiecībā uz prasītāju nav noteikusi termiņu trūkumu novēršanai, šajā lietā kļūdaini ir piemērojusi 111. pantu un pirms prasības atzīšanas par pieņemamu, neievērojot pušu sacīkstes principu, kas ir spēkā visos procesos, nav uzklausījusi prasītāju.

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi diskriminācijas aizliegumu, jo tā Generalidad Valenciana juristam-ierēdnim ir liegusi [pārstāvības] tiesības, kas attiecībā uz pārstāvjiem iepriekšējās lietās, kuri Kopienu tiesās ir bijuši tādi paši pārstāvji kā viņš, nav tikušas apstrīdētas.


title: Lieta T-348/08: Prasība, kas celta 2008. gada 26. augustā — Aragonesas Industrias y Energía /Komisija

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/44

         Prasība, kas celta 2008. gada 26. augustā — Aragonesas Industrias y Energía/Komisija
   (Lieta T-348/08)
   (2008/C 285/82)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aragonesas Industrias y Energía, SA, Barselona (Spānija) (pārstāvji — I. Forrester, K. Struckmann, P. Lindfelt, J. Garcia-Nieto Esteva, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. jūnija Lēmumu — lieta COMP/F/38.695 — Nātrija hlorāts, ciktāl tas attiecas uz Aragonesas; vai

               —

               grozīt lēmuma 1. un 2. pantu, lai atceltu vai ievērojami samazinātu Aragonesas uzlikto naudas sodu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 11. jūnija Lēmumu C(2008) 2626, galīgā redakcija, par EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.695 — Nātrija hlorāts), ciktāl šis lēmums attiecas uz prasītāju. Pakārtoti, prasītāja lūdz grozīt lēmuma 1. un 2. pantu, ciktāl tajos ir noteikts prasītājas naudas sods.
   Prasītāja savu prasījumu pamatojumam izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atzīdama, ka prasītāja no 1994. līdz 2000. gadam ir piedalījusies aizliegtā vienošanās, sadalot nātrija hlorāta tirdzniecības apjomu un nosakot tā cenas. Prasītāja apgalvo, ka Komisijas lēmumā norādīto pierādījumu apjoms ir nepietiekams, lai juridiski pietiekami pierādītu prasītājas dalību vienotā nepārtrauktā pārkāpumā.
   Otrkārt, prasītāja norāda, ka ir pārkāpti samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principi tā iemesla dēļ, ka Komisija naudas soda pamatsummas aprēķinā:

               —

               nepareizi novērtēja prasītājas pārkāpuma smagumu;

               —

               nepareizi piemēroja prasītājai “īpašu palielinājumu”;

               —

               pienācīgi nenovērtēja pārkāpuma ilgumu; un

               —

               neņēma vērā prasītājas atbildību mīkstinošus apstākļus.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2006. gada 12. janvārī  lietā C-361/04 P Claude Ruiz-Picasso, Paloma Ruiz-Picasso, Maya Widmaier-Picasso, Marina Ruiz-Picasso, Bernard Ruiz-Picasso pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespēja — Vārdiska preču zīme  PICARO  — Kopienas vārdiskas preču zīmes  PICASSO  īpašnieka iebildumi)

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/8

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2006. gada 12. janvārī
   lietā C-361/04 P Claude Ruiz-Picasso, Paloma Ruiz-Picasso, Maya Widmaier-Picasso, Marina Ruiz-Picasso, Bernard Ruiz-Picasso pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Vārdiska preču zīme “PICARO” - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PICASSO” īpašnieka iebildumi)
   (2006/C 60/15)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-361/04 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2004. gada 18. augustā iesniedza Klods Ruiss-Pikaso [

         Claude Ruiz-Picasso

      ], ar dzīvesvietu Parīzē (Francija), Paloma Ruisa-Pikaso [

         Paloma Ruiz-Picasso

      ], ar dzīvesvietu Londonā (Apvienotā Karaliste), Maija Vidmaiere-Pikaso [

         Maya Widmaier-Picasso

      ], ar dzīvesvietu Parīzē, Marina Ruisa-Pikaso [

         Marina Ruiz-Picasso

      ], ar dzīvesvietu Ženēvā (Šveice), Bernards Ruiss-Pikaso [

         Bernard Ruiz-Picasso

      ], ar dzīvesvietu Parīzē, pārējiem lietas dalībniekiem esot Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — G. Šneiders [G. Schneider] un A. fon Mīlendāls [A. von Mühlendahl]), atbildētājs pirmajā instancē, un DaimlerChrysler AG, ko pārstāv S. Volkers [S. Völker], Rechtsanwalt, persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann] (referents), N. Kolnerika [N. Colneric], K. Lēnartss [K. Lenaerts] un E. Juhāss [E. Juhász], ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2006. gada 12. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               Klods Ruiss-Pikaso, Paloma Ruisa-Pikaso, Maija Vidmaiere-Pikaso, Marina Ruisa-Pikaso un Bernards Ruiss-Pikaso atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-58/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. decembra spriedums — Nabipour u.c./Komisija (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Ierobežojumi ieceļošanas jomā — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda tiesību piemērošanā — Kļūda vērtējumā — Atcelšanas iedarbības intertemporālā pielāgošana)

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/16

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. decembra spriedums — Nabipour u.c./Komisija
   (Lieta T-58/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi ieceļošanas jomā - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda tiesību piemērošanā - Kļūda vērtējumā - Atcelšanas iedarbības intertemporālā pielāgošana)
   2014/C 39/27
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ghasem Nabipour (Teherāna, Irāna), Mansour Eslami (Madliena, Malta), Mohamad Talai (Hamburga, Vācija), Mohammad Moghaddami Fard (Teherāna), Alireza Ghezelayagh (Singapūra, Singapūra), Gholam Hossein Golparvar (Teherāna), Hassan Jalil Zadeh (Teherāna), Mohammad Hadi Pajand (Londona, Apvienotā Karaliste), Ahmad Sarkandi (Al Jaddaf, Dubaja, Apvienotie Arābu Emirāti), Seyed Alaeddin Sadat Rasool (Teherāna) un Ahmad Tafazoly (Šanhaja, Ķīna) (pārstāvji – S. Kentridge, QC, M. Lester, barrister, un M. Taher, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. M. Joséphidès, A. Varnav un A. De Elera)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), kā arī Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 81, 1. lpp.), ciktāl šie akti skar prasītājus, un, otrkārt, Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 156, 10. lpp.), ciktāl šis lēmums attiecas uz ceturto un devīto prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, ciktāl ar to Ghasem Nabipour, Mansour Eslami, Mohamad Talai, Mohammad Moghaddami Fard, Alireza Ghezelayagh, Gholam Hossein Golparvar, Hassan Jalil Zadeh, Mohammad Hadi Pajand, Ahmad Sarkandi, Seyed Alaeddin Sadat Rasool un Ahmad Tafazoly vārdi ir iekļauti Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, II pielikumā;

               2)

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, ciktāl ar to Nabipour, Eslami, Talai, Fard, Ghezelayagh, Golparvar, Zadeh, Pajand, Sarkandi, Sadat Rasool un Tafazoly vārdi ir iekļauti Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, VIII pielikumā;

               3)

               atcelt Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu IX pielikumu, ciktāl tas attiecas uz Nabipour, Eslami, Talai, Fard, Ghezelayagh, Golparvar, Zadeh, Pajand, Sarkandi, Sadat Rasool un Tafazoly;

               4)

               atcelt Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ciktāl tas attiecas uz Fard un Sarkandi;

               5)

               Lēmuma 2011/783 un Lēmuma 2013/720 iedarbība tiek paturēta spēkā attiecībā uz Nabipour, Eslami, Talai, Fard, Ghezelayagh, Golparvar, Zadeh, Pajand, Sarkandi, Sadat Rasool un Tafazoly, sākot no to stāšanās spēkā, līdz kamēr stāsies spēkā Regulas Nr. 267/2012 daļēja atcelšana;

               6)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               7)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Nabipour, Eslami, Talai, Fard, Ghezelayagh, Golparvar, Zadeh, Pajand, Sarkandi, Sadat Rasool un Tafazoly tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 109, 14.4.2012.


title: Lieta T-334/10: Prasība, kas celta 2010. gada 10. augustā — Leifheit /ITSB — Vermop Salmon ( “Twist System” )

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/45

      Prasība, kas celta 2010. gada 10. augustā — Leifheit/ITSB — Vermop Salmon (“Twist System”)
      (Lieta T-334/10)
      ()
      (2010/C 288/87)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Leifheit AG (Nassau, Vācija) (pārstāvji — G. Hasselblatt un V. Töbelmann, Rechtsanwälte)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Vermop Salmon GmbH (Gilching, Vācija)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 12. maija lēmumus apvienotajās lietās R 924/2009-1 un R 1013/2009-1;

                  —

                  piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  gadījumā, ja Vermop Salmon piedalītos tiesvedībā kā persona, kas iestājusies lietā, piespriest personai, kas iestājusies lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.

         Pamati un galvenie argumenti

         Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Twist System” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7., 8. un 21. klasē

         Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Vermop Salmon GmbH

         Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: vārdiska preču zīme “TWIX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 21. klasē, un vārdiska preču zīme “TWIXTER” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 12., 21., 22. un 25. klasē

         Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu daļēji apmierināt

         Apelāciju padomes lēmums: Vermop Salmon apelācijas sūdzību, kuras mērķis ir panākt prasītājas preču zīmes attiecībā uz pārējām precēm [reģistrācijas pieteikuma] noraidīšanu, apmierināt un prasītājas apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 63. panta 1. punkta pārkāpums, jo ITSB Apelāciju pirmā padome neesot pārbaudījusi, vai Vermop Salmon iesniegtie izmantošanas dokumenti ir pietiekami, lai pierādītu agrāko Kopienas preču zīmju faktisko izmantošanu, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. punkta pirmā un otrā teikuma, lasot tos kopsakarā ar 42. panta 2. punktu, pārkāpums, jo Vermop Salmon lietā iesniegtie izmantošanas dokumenti nepierāda agrāko Kopienas preču zīmju faktisko izmantošanu, Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo pretstatītās preču zīmes neesot līdzīgas

         (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-237/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 28. maijā  ierosinājis  Guido Strack  par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas  2006. gada 22. marta  rīkojumu lietā T-4/05,  Guido Strack  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/23

         Apelācija, ko 2006. gada 28. maijā ierosinājis Guido Strack par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas 2006. gada 22. marta rīkojumu lietā T-4/05, Guido Strack pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-237/06 P)
   (2006/C 165/43)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Guido Strack (pārstāvis — L. Füllkrug, avocat)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas 2006. gada 22. martā izdoto rīkojumu lietā T-4/05 (1)
                  Guido Strack/Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               atcelt OLAF2004. gada 5. februāra lēmumu par izmeklēšanas Nr. OF/2002/0356 izbeigšanu, kā arī izmeklēšanas galīgo ziņojumu, uz ko šis lēmums ir balstīts (atsauce: NT/sr D(2003)-AC-19723-01687 05.02.2004);

               —

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Pirmās instances rīkojums ir spēkā neesošs sakarā ar procesuālo noteikumu pārkāpumiem un tas ir ticis pieņemts, pārkāpjot Padomes 2004. gada 2. novembra Lēmuma 3. panta 3. punkta Kopienu tiesību normu, ar ko tiek nodibināta Eiropas Savienības Civildienesta tiesa (2004/752/EK, Euratom). Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka laikā, kad Pirmās instances tiesa izdeva apstrīdēto rīkojumu, tā nebija kompetenta, jo ar iepriekš minēto noteikumu tai bija pienākums, sākot ar 2005. gada decembri nodot lietu T-4/05 Civildienesta tiesai.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Pirmās instances tiesa nav pamatojusi apstrīdēto rīkojumu attiecībā uz vairākiem, prasības pieteikumā izteiktiem neatkarīgiem pamatiem.
   Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Kopienu tiesības, sniedzot kļūdainu jēdziena “nelabvēlīgs akts” interpretāciju, kas tiek izmantots Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā un 90.a pantā. Tas saistīts ar paša jēdziena nepareizu interpretāciju un ar to, ka nav tikusi ņemta vērā judikatūra, ar nepareizu Civildienesta noteikumu 22.a panta, 22.b un 43. panta interpretāciju, ar pamattiesību uz fiziskās un garīgās neaizskaramības ievērošanu un ar tiesību principa par efektīvu tiesisko aizsardzību, kā arī tiesību uz atlīdzību neievērošanu.
   Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesas rīkojums ir spēkā neesošs sakarā ar procesuālo noteikumu pārkāpumiem, ko rada: pirmkārt, kļūdains to faktu konstatējums, kurus var pierādīt ar lietas materiālos esošajiem dokumentiem, otrkārt, nepilnīgs faktu juridisks vērtējums par OLAF pierādījumu savākšanas pasākumiem un, treškārt, to neloģisks izklāsts rīkojuma pamatu daļā.

      (1)  OV C 121, 12. lpp.


title: Lieta C-500/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-398/13 TVR Automotive/ITSB 2015. gada 21. septembrī iesniedza TVR Italia Srl

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-398/13 TVR Automotive/ITSB 2015. gada 21. septembrī iesniedza TVR Italia Srl

   (Lieta C-500/15 P)
   (2016/C 090/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: TVR Italia Srl (pārstāvis – F. Caricato, avvocato)

      Citi lietas dalībnieki: TVR Automotive Ltd, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)
   Ar 2016. gada 14. janvāra rīkojumu Tiesa (devītā palāta) apelācijas sūdzību ir noraidījusi.


title: Lieta C-573/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Transponēšanas pasākumi)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/3

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-573/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 79/409/EEK - Savvaļas putnu aizsardzība - Transponēšanas pasākumi)
   2010/C 246/03
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — D. Recchia)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri un G. Fiengo)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (OV L 103, 1. lpp.) 2., 3., 4., 5., 6., 7., 9., 10., 11., 13. un 18. panta pārkāpums — Nepareiza transpozīcija — Izņēmumi — Prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tā kā tiesiskais regulējums, ar kuru Itālijas tiesību sistēmā transponēta Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīva 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, pilnībā neatbilst šai direktīvai un šīs direktīvas 9. panta transponēšanas sistēma nenodrošina to, ka kompetento Itālijas iestāžu ieviestie izņēmumi atbilst šajā pantā paredzētajiem nosacījumiem un prasībām, Itālijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 2.–7., 9.–11., 13. un 18. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tai skaitā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-212/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – kriminālprocess pret De Ciantis Andrea

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – kriminālprocess pret De Ciantis Andrea

   (Lieta C-212/14)
   2014/C 292/15
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      De Ciantis Andrea

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumu apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj publicēt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par koncesijām uz īsāku termiņu nekā iepriekš, ja minētais uzaicinājums ir ticis izsludināts, lai labotu sekas, kas radās, nelikumīgi izslēdzot konkrētu skaitu uzņēmēju no iepriekšējiem uzaicinājumiem iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā?

               2)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā iepriekš minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka prasība pagaidu kārtā novienādot koncesiju derīguma termiņu, ir atbilstošs attaisnojums saīsinātam uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā paredzēto koncesiju derīguma termiņam salīdzinājumā ar to koncesiju termiņu, kas tika piešķirtas iepriekš?

               3)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā iepriekš minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj noteikt pienākumu bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumu, kas veido spēļu pārvaldes un iekasēšanas tīklu, ja darbība tiek izbeigta koncesijas galīgā termiņa beigu dēļ vai tiesību izbeigšanās vai atsaukšanas dēļ?


title: Lieta C-122/08: Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 17. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/32

         Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 17. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-122/08) (1)

   (2009/C 69/67)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 116, 9.5.2008.


title: Lieta T-392/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – European Dynamics Luxembourg u.c./Eiropas Dzelzceļa aģentūra

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/13

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – European Dynamics Luxembourg u.c./Eiropas Dzelzceļa aģentūra
   (Lieta T-392/15)
   (2015/C 328/12)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: European Dynamics Luxembourg SA (Luksemburga, Luksemburga), Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) un European Dynamics Belgium SA (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – I. Ambazis and M. Sfyri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Dzelzceļa aģentūra (ERA)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Dzelzceļa aģentūras lēmumu, kas prasītājām paziņots ar Resursu un atbalsta nodaļas direktora 2015. gada 8. maija vēstuli un ar ko ERA otrajā vietā ir ierindojusi piedāvājumu, kuru prasītājas bija iesniegušas attiecībā uz vienu no trim dažādām daļām un konkrēti attiecībā uz daļu Nr. 1 “Palīdzība, atbalsts un iekšējās resursu un laika uzskaites informatīvās sistēmas attīstība” atklātas uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūras Nr. 2015/S 019-029728 ar nosaukumu “ERA/2015/01/OP ESPEISD 5” – “Ārējo pakalpojumu sniegšana Eiropas Dzelzceļa aģentūras informatīvās sistēmas attīstībai” ietvaros.

               —

               atcelt Eiropas Dzelzceļa aģentūras lēmumu, kas prasītājām paziņots ar Resursu un atbalsta nodaļas direktora 2015. gada 1. jūlija vēstuli un ar ko ERA otrajā vietā ir ierindojusi piedāvājumu, kuru prasītājas bija iesniegušas attiecībā uz vienu no trim dažādām daļām un konkrēti attiecībā uz daļu Nr. 2 “Palīdzība, atbalsts un ārējās informatīvās sistēmas attīstība” atklātas uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūras Nr. 2015/S 019-029728 ar nosaukumu “Ārējo pakalpojumu sniegšana Eiropas Dzelzceļa aģentūras informatīvās sistēmas attīstībai” ietvaros un

               —

               piespriest Eiropas Dzelzceļa aģentūrai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas uzskata, ka apstrīdētie lēmumi ir jāatceļ atbilstoši LESD 263. pantam, ciktāl ERA nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav norādījusi pietiekamu pamatojumu prasītāju tehniskā piedāvājuma novērtējumam saistībā ar nesamērīgi lētu piedāvājumu esamību.


title: Lieta T-14/16: Prasība, kas celta 2016. gada 8. janvārī – Apimab Laboratoires u.c./Komisija

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 8. janvārī – Apimab Laboratoires u.c./Komisija
   (Lieta T-14/16)
   (2016/C 090/32)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Apimab Laboratoires (Clermont-l’Hérault, Francija), Sarl BBI – Blanche Bresson Institut (Barbentane, Francija), Institut de recherche biologique – IRB (Montaigu, Francija), Laboratoires Arkopharma (Carros, Francija), Laboratoires Juva Santé (Parīze, Francija), Ortis (Bütgenbach, Beļģija), Pierre Fabre Médicament (Boulogne-Billancourt, Francija), Pollenergie (Saint-Hilaire-de-Lusignan, Francija) (pārstāvis – A. de Brosses, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt un nospriest, ka 2015. gada 27. oktobra Regula Nr. 2015/1933 tika pieņemta, iepriekš nekonsultējoties ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi, un tādējādi, pārkāpjot tās pieņemšanai piemērojamo procedūru;

               —

               atzīt un nospriest, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot Regulu Nr. 2015/1993 bez riska zinātniskas novērtēšanas, pārkāpjot Regulas Nr. 178/2002 6. pantu;

               —

               atzīt un nospriest, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, 2015. gada 27. oktobra Regulā Nr. 2015/1933 ierobežojot benzo(a)pirēna koncentrāciju dažās pārtikas piedevās līdz 10 mikrogramiem, ja tas izmantots atsevišķi, vai līdz 50 mikrogramiem, ja tas ir sajaukts ar citām vielām;

               —

               atzīt un nospriest, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu, 2015. gada 27. oktobra Regulā Nr. 2015/1933 ierobežojot benzo(a)pirēna koncentrāciju dažās pārtikas piedevās līdz 10 mikrogramiem, ja tas izmantots atsevišķi, vai līdz 50 mikrogramiem, ja tas ir sajaukts ar citām vielām;

               —

               atzīt un nospriest, ka Komisija ir pārkāpusi nediskriminācijas principu, 2015. gada 27. oktobra Regulā Nr. 2015/1933 ierobežojot benzo(a)pirēna koncentrāciju dažās pārtikas piedevās līdz 10 mikrogramiem, ja tas izmantots atsevišķi, vai līdz 50 mikrogramiem, ja tas ir sajaukts ar citām vielām.

         Līdz ar to:

               —

               atcelt 2015. gada 27. oktobra Regulas Nr. 2015/1933 noteikumus par pārtikas piedevām;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi procesuālās normas, kas izriet no Padomes 1993. gada 8. februāra Regulas (EEK) Nr. 315/93, ar ko nosaka Kopienas procedūras attiecībā uz piesārņotājiem pārtikā (turpmāk tekstā – “pamatregula”), pieņemot Komisijas 2015. gada 27. oktobra Regulu (ES) Nr. 2015/1933, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1881/2006 saistībā ar policiklisko aromātisko ogļūdeņražu maksimālo koncentrāciju kakao, banānu čipsu, pārtikas piedevu, kaltēto ārstniecisko augu un kaltēto garšvielu šķiedrās (turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot apstrīdēto regulu, un pārkāpusi pamatregulas 2. pantu, kas attaisno apstrīdētās regulas atcelšanu juridiskā pamata neesamības dēļ.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav konsultējusies ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un nav veikusi nekādu iepriekšēju zinātnisku novērtējumu, kas esot Regulas Nr. 178/2001 6. panta prasību neievērošana.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo apstrīdētā regula esot netieši pamatota ar konstatējumu, ka patērētājs uzņemtu tādu pašu policiklisko aromātisko ogļūdeņražu (PAO) daudzumu ar pārtikas piedevām kā ar ikdienas pārtiku, kas tā nav.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi samērīguma principu, jo tā noteica lielāku maksimālo PAO koncentrāciju, nekā nepieciešams sabiedrības veselības aizsardzībai.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi nediskriminācijas principu ar to, ka apstrīdētajā regulā nav ņemtas vērā atšķirības starp pārtikas piedevām un citiem pārtikas produktiem, nosakot maksimālo PAO koncentrāciju atkarībā no attiecīgā pārtikas produkta veida.


title: lieta C-114/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conceil d'Etat (Francija) section du contentieux2005. gada 10. janvāra lēmumu lietā Ministre de l'Economie, des Finances et de l'Industrie pret sabiedrību Gillan Beach

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conceil d'Etat (Francija) section du contentieux2005. gada 10. janvāra lēmumu lietā Ministre de l'Economie, des Finances et de l'Industrie pret sabiedrību Gillan Beach

   (lieta C-114/05)
   (2005/C 115/25)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Conceil d'Etat (Francija) section du contentieux [Tiesas strīdu nodaļa] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 10. janvāra lēmumu lietā Ministre de l'Economie, des Finances et de l'Industrie pret sabiedrību Gillan Beach un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 8. martā.

      Conceil d'Etat (Francija) section du contentieux lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu: Vai vispārēja piegāde, ko pasākumu rīkotājs gadatirgū vai izstādē sniedz izstāžu dalībniekiem, var būt saistīta ar 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta pirmo ievilkumu, ar šīs direktīvas 9. panta 2. punkta a) apakšpunktu vai jebkuru citu pakalpojumu sniegšanas kategoriju, kas minēta šī 9. panta 2. punktā?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 13.06.1977., 1. lpp.)


title: Lieta C-98/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. martā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató Kft.  u.c./Ungārijas Republika

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. martā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató Kft. u.c./Ungārijas Republika
   (Lieta C-98/14)
   2014/C 142/33
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Fővárosi Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató Kft., Lixus Szerencsejáték Szervező Kft., Lixus Projekt Szerencsejáték Szervező Kft., Lixus Invest Szerencsejáték Szervező Kft., Megapolis Terminal Szolgáltató Kft.

      Atbildētāja:
      Magyar Állam (Ungārijas Republika)

      Prejudiciālie jautājumi

      Ņemot vērā 2011. gadā [1991. gada Likumā Nr. XXXIV par azartspēļu organizēšanu; turpmāk tekstā – “Azartspēļu likums”] izdarītos grozījumus, ar ko tiek palielināts azartspēļu nodoklis:

               1.

               Vai LESD 56. pantam atbilst dalībvalsts nediskriminējoši noteikumi, saskaņā ar kuriem, pamatojoties uz vienu tiesisku aktu un bez pielāgojuma perioda, tiek pieckāršots iepriekšējā tiešā nodokļa jeb tā sauktā azartspēļu nodokļa, kas jāmaksā par spēļu automātu ekspluatāciju spēļu zālēs, apmērs un turklāt tiek ieviesta azartspēļu nodokļa likme tā, ka tiek ierobežota azartspēļu operatoru, kuri izmanto spēļu zāles, darbība?

               2.

               Vai LESD 34. pantu var interpretēt tādējādi, ka tā piemērošanas jomā iekļaujas dalībvalsts nediskriminējoši noteikumi, saskaņā ar kuriem, pamatojoties uz vienu tiesisku aktu un bez pielāgojuma perioda, tiek pieckāršots iepriekšējā tiešā nodokļa jeb tā sauktā azartspēļu nodokļa, kas jāmaksā par spēļu automātu ekspluatāciju spēļu zālēs, apmērs un tiek ieviesta azartspēļu nodokļa procentu likme tā, ka tiek ierobežots spēļu automātu imports no Eiropas Savienības uz Ungāriju?

               3.

               Ja atbilde uz pirmo un/vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai dalībvalsts, pamatojoties uz LESD 36. pantu, 52. panta 1. punktu un 61. pantu, var atsaukties vienīgi uz budžeta situācijas regulēšanu vai primāru vispārējo interešu apsvērumu?

               4.

               Ja atbilde uz pirmo un/vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai saistībā ar dalībvalsts noteiktajiem ierobežojumiem un pielāgojuma perioda noteikšanu nodokļu noteikumam ir jāņem vērā vispārīgie tiesību principi, kā to paredz LES 6. panta 3. punkts?

               5.

               Ja atbilde uz pirmo un/vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai spriedums lietā Brasserie du Pêcheur [1996. gada 5. marta spriedums apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93] ir interpretējams tādējādi, ka LESD 34. panta un/vai LESD 56. panta prasību pārkāpums var pamatot dalībvalsts pienākumu atlīdzināt zaudējumus, ņemot vērā, ka šie noteikumi – to tiešās iedarbības dēļ – piešķir tiesības dalībvalstu indivīdiem?

               6.

               Vai Direktīvu 98/34/EK (1) var interpretēt tādējādi, ka dalībvalsts nodokļu noteikums, kas uzreiz pieckāršo tiešā nodokļa – azartspēļu nodokļa, kas jāmaksā par spēļu automātu ekspluatāciju spēļu zālēs, apmēru, turklāt ievieš [azartspēļu] nodokļa procentu likmi, ir uzskatāms par “de facto tehniskajiem noteikumiem”?

               7.

               Ja atbilde uz sesto jautājumu ir apstiprinoša, vai indivīdi attiecībā pret dalībvalsti ir tiesīgi atsaukties uz dalībvalsts veikto Direktīvas 98/34/EK 8. panta 1. punkta un/vai 9. panta 1. punkta prasību pārkāpumu, tas ir, dalībvalsts bezdarbību, kas pamato pienākumu atlīdzināt zaudējumus, [citiem vārdiem sakot], vai minētā direktīva piešķir tiesības indivīdiem? Kādi faktori ir jāņem vērā valsts tiesai, lemjot par to, vai atbildētāja ir izdarījusi pietiekami būtisku pārkāpumu, un kāda veida prasība par zaudējumu atlīdzību var pamatot šādu pārkāpumu?

      Ņemot vērā 2012. gadā Azartspēļu likumā izdarītos grozījumus, ar ko aizliedz spēļu automātu ekspluatāciju spēļu zālēs (atļaujot to ekspluatāciju tikai kazino):

               1.

               Vai LESD 56. pantam atbilst dalībvalsts nediskriminējoši noteikumi, kuri ar tūlītēju spēku aizliedz spēļu automātu ekspluatāciju spēļu zālēs, neparedzot attiecīgajiem azartspēļu operatoriem pārejas jeb pielāgojuma periodu un nepiešķirot tiem atbilstošu kompensāciju, vienlaikus piešķirot kazino monopoltiesības spēļu automātu ekspluatācijā?

               2.

               Vai LESD 34. pants var tikt interpretēts tādējādi, ka tas ir noteicošs un piemērojams arī gadījumā, ja valsts pieņem nediskriminējošus noteikumus, kuri, lai arī tieši neaizliedz spēļu automātu importu no Eiropas Savienības, tomēr, izmantojot azartspēļu organizēšanu, ierobežo vai aizliedz to faktisko ekspluatāciju, neparedzot attiecīgajiem azartspēļu operatoriem, kuri ar to nodarbojas, pārejas jeb pielāgojuma periodu un nepiešķirot tiem kompensāciju?

               3.

               Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir apstiprinoša, kādi kritēriji ir jāņem vērā valsts tiesai, nosakot, vai šāds ierobežojums ir bijis nepieciešams, atbilstošs un samērīgs, pamatojoties uz LESD 36. pantu, LESD 52. panta 1. punktu un LESD 61. pantu vai ņemot vērā primārus vispārējo interešu apsvērumus?

               4.

               Ja atbilde uz pirmo un/vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai saistībā ar dalībvalsts noteiktajiem ierobežojumiem un pielāgojuma perioda noteikšanu ir jāņem vērā vispārīgie tiesību principi, kā to paredz LES 6. panta 3. punkts? Vai, un apstiprinošas atbildes gadījumā – kādā veidā saistībā ar šajā lietā īstenoto ierobežojumu ir jāņem vērā pamattiesības, piemēram, īpašumtiesības un aizliegums atņemt īpašumu, nepiešķirot atlīdzību?

               5.

               Ja atbilde uz pirmo un/vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai spriedums lietā Brasserie du Pêcheur [1996. gada 5. marta spriedums apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93] ir interpretējams tādējādi, ka LESD 34. panta un/vai LESD 56. panta prasību pārkāpums var pamatot dalībvalsts pienākumu atlīdzināt zaudējumus, ņemot vērā, ka šie noteikumi – to tiešās iedarbības dēļ – piešķir tiesības dalībvalstu indivīdiem?

               6.

               Vai Direktīva 98/34/EK var tikt interpretēta tādējādi, ka dalībvalsts norma, kas pieļauj spēļu automātu ekspluatāciju vienīgi kazino, aizliedzot to izmantošanu spēļu zālēs, ir uzskatāma par “citu prasību”?

               7.

               Ja atbilde uz sesto jautājumu ir apstiprinoša, vai indivīdi attiecībā pret dalībvalsti ir tiesīgi atsaukties uz dalībvalsts veikto Direktīvas 98/34/EK 8. panta 1. punkta un/vai 9. panta 1. punkta prasību pārkāpumu, tas ir, dalībvalsts bezdarbību, kas pamato pienākumu atlīdzināt zaudējumus? Kādi faktori ir jāņem vērā valsts tiesai, lemjot par to, vai atbildētāja ir izdarījusi pietiekami būtisku pārkāpumu, un kāda veida prasība par zaudējumu atlīdzību var pamatot šādu pārkāpumu?

               8.

               Vai [šajā gadījumā] ir piemērojams Kopienu tiesību princips, saskaņā ar kuru valstīm ir jāizmaksā indivīdiem atlīdzība par kaitējumu, kura iemesls ir Kopienu tiesību pārkāpums, par kuru ir atbildīga dalībvalsts, ja dalībvalstij ir suverenitāte jomā, uz kuru attiecas pieņemtā norma? Vai šajā gadījumā kā vadlīnijas kalpo arī pamattiesības un vispārējie tiesību principi, kas izriet no dalībvalstu kopīgām konstitucionālām tradīcijām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, kā arī informācijas sabiedrības pakalpojumu normatīvu jomā (OV L 204, 37. lpp.).


title: Lieta T-596/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. februāra rīkojums – HP/Komisija un eu-LISA

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/50

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. februāra rīkojums – HP/Komisija un eu-LISA

   (Lieta T-596/16) (1)

   (2017/C 112/70)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 296, 16.8.2016 (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar Nr. F–26/16 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 1.9.2016).


title: Lieta C-460/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 4. septembra rīkojumu lietā T-174/06 Inalca SpA /Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 20. novembrī iesniedza Inalca SpA — Industria Alimentari Carni un Cremonini SpA

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 4. septembra rīkojumu lietā T-174/06 Inalca SpA/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 20. novembrī iesniedza Inalca SpA — Industria Alimentari Carni un Cremonini SpA

   (Lieta C-460/09 P)
   2010/C 24/65
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Inalca SpA — Industria Alimentari Carni un Cremonini SpA (pārstāvji — F. Sciandone un C. D'Andria, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu un nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā iztiesātu lietu pēc būtības, ņemot vērā Tiesas sniegtās vadlīnijas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā lietā T-174/06.

      Pamati un galvenie argumenti

                  A)

                  Par atšķirību starp procesuālu kritēriju attiecībā uz to, kad sāk skaitīt termiņu prasības celšanai, un pārbaudi, ka ir izpildīti nosacījumi, lai iestātos atbildība: i) pretrunīgs pamatojums un ii) neatbilstība Kopienu judikatūrai

               Pārsūdzētā rīkojuma pamatojums ir acīmredzami pretrunīgs, jo, no vienas puses, rīkojumā ir izdarīta atsauce uz iedibinātu Kopienas judikatūru, saskaņā ar kuru termiņu, lai celtu prasības par Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, sāk skaitīt tikai tad, ja ir izpildīti visi nosacījumi, kas vajadzīgi, lai rastos pienākums atlīdzināt kaitējumu, un it īpaši tad, ja kaitējums, par kuru tiek prasīta kompensācija, ir pastāvošs, savukārt, no otras puses, ar rīkojumu ir noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzēju arguments par to, ka šajā lietā apspriestās vēstules iedarbība kļuva noteikta tikai pēc tam, kad tika pieņemts Komisijas 2006. gada 3. oktobra lēmums (1).
               Turklāt Pirmās instances tiesa neievēroja Kopienu judikatūru, sākumpunktu, no kura sāka skaitīt termiņu prasību celšanai, nosakot, atsaucoties uz apelācijas sūdzības iesniedzēju ciesto materiālo kaitējumu.

                  B)

                  Par prasības noilgumu attiecībā uz izdevumiem par juridisko palīdzību un konsultācijām un darbinieku izmaksām: i) pretrunīgs un acīmredzami neloģisks pamatojums un ii) neatbilstība Kopienu judikatūrai

               Pārsūdzētā rīkojuma pamatojums ir pilnībā pretrunīgs, jo Pirmās instances tiesa vispirms norādīja uz vispārīgu principu attiecībā uz to, ka kaitējums ir nepārtraukts, un pēc tam neievēroja šo vispārīgo principu, nosakot izdevumu par juridisko palīdzību un konsultācijām un darbinieku izmaksu raksturu (vai nu īsā brīdī radušies, vai nē). Pamatojums ir prettiesisks arī tāpēc, ka tajā acīmredzami trūkst loģiskas saskaņas, jo, no vienas puses, Pirmās instances tiesa ir atzinusi, ka izdevumiem, kuri tika radīti ar apdrošināšanas polišu, kuras garantēja samaksu, iesniegšanu, bija nepārtraukts raksturs, savukārt, no otras puses, tā neakceptēja iespējamību, ka izdevumi par juridisko palīdzību bija nepārtraukti, pat ja tie radās vairāku gadu garumā, gaidot dažādu tādu procedūru iznākumu, kuras bija sāktas pēc UCLAF izmeklēšanas uzsākšanas.
               Pirmās instances tiesas pieeja bija pretrunā arī tās pašas judikatūrai, saskaņā ar kuru vairāku gadu garumā ir ticis atzīts, ka juridiskās palīdzības sniegšana nenotiek īsu brīdi.

                  C)

                  Par prasību atlīdzināt zaudējumus par negūto peļņu: argumentu sagrozīšana un Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu un ir sagrozījusi apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus, neņemot vērā vairākus tiesvedības laikā iesniegtus pierādījumus un nospriežot, ka prasībai par apelācijas sūdzības iesniedzēju ciestā kaitējuma atlīdzību negūtās peļņas veidā trūka vajadzīgās precizitātes.

                  D)

                  Par nemateriālo kaitējumu: neatbilstība judikatūrai un acīmredzami neloģisks pamatojums

               Nosakot, ka nemateriālais kaitējums bija acumirklīgs, nevis nepārtraukts, neņemot vērā nemateriālā kaitējuma īpašās pazīmes, Pirmās instances tiesa ir pieņēmusi pieeju, kura bija acīmredzamā pretrunā Kopienu judikatūrai. Pārsūdzētais rīkojums ir prettiesisks, jo tajā acīmredzami trūkst loģiskas saskaņas, jo Pirmās instances tiesa, nolemjot, ka nemateriālais kaitējums nav nepārtraukts, ir izmantojusi judikatūru, kura attiecas tikai un vienīgi uz materiālo kaitējumu.

                  E)

                  Par nemateriālo kaitējumu: Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, neatbilstība judikatūrai par nemateriālo kaitējumu un acīmredzami neloģisks pamatojums

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu, nolemjot, ka prasība atlīdzināt nemateriālo kaitējumu nebija pieņemama, jo tajā trūka vajadzīgās precizitātes, tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējas ne tikai sūdzējās par neskaidru netaustāmu kaitējumu, bet iesniedza Pirmās instances tiesai vairākus pierādījumus, kuri tomēr tika pilnībā ignorēti.
               Pirmās instances tiesa arī rīkojās pretēji attiecīgajai judikatūrai par tiesībām uz nemateriālā kaitējuma atlīdzību, kaitējuma apjomu nosakot, atsaucoties uz rādītājiem, kuru daudzumu pašu par sevi ir grūti noteikt vai pārliecinoši pierādīt.
               Pakārtoti, Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, sniedzot acīmredzami neloģisku pamatojumu, jo tā, nolemjot, ka prasība atlīdzināt nemateriālo kaitējumu nebija pietiekami precīza, izmantoja judikatūru, kura attiecas tikai un vienīgi uz materiālo kaitējumu.

                  F)

                  Par kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz nosacījumu par cēloņsakarību

               Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka nepastāvēja cēloņsakarība starp 1998. gada 6. jūlija vēstules nosūtīšanu Itālijas iestādēm — kura bija pamatā Itālijas iestāžu apelācijas sūdzības iesniedzējām sūtītajām vēstulēm par naudas summu atmaksāšanu — un apelācijas sūdzības iesniedzēju ciesto kaitējumu, proti, samaksu par apdrošināšanas polisēm kā garantiju, lai apturētu tūlītēju apstrīdēto summu atlīdzināšanu.

                  G)

                  Par principa, ka tiesvedības ilgumam ir jābūt saprātīgam, pārkāpumu: i) pārsūdzētā rīkojuma atcelšana un ii) citas pieļautās kļūdas saistībā ar celto prasību par zaudējumu atlīdzību

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi principu, ka tiesvedības ilgumam ir jābūt saprātīgam — Kopienu tiesību vispārīgo principu, kurš ir minēts arī Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā.

      (1)  Komisijas 2006. gada 3. oktobra Lēmums 2006/678/EK par finanšu pasākumiem, kurus saistībā ar izdevumiem, ko sedz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļa, piemēro uzņēmēju izdarīto pārkāpumu lietās (OV L 278, 10.10.2006., 24. lpp.).


title: Lieta T-473/09: Prasība, kas celta 2009. gada 26. novembrī — Matkompaniet /ITSB — DF World of Spices ( KATOZ )

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/64

         Prasība, kas celta 2009. gada 26. novembrī — Matkompaniet/ITSB — DF World of Spices (“KATOZ”)
   (Lieta T-473/09)
   2010/C 24/113
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Matkompaniet AB, Borås (Zviedrija) (pārstāvis — J. Gulliksson, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: DF World of Spices GmbH, Dissen (Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 9. septembra lēmumu lietā R 1023/2008-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un procesos pirms tās.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “KATOZ” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas reģistrācija grafiskai preču zīmei “KATTUS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot nepamatoti nolēmusi, ka pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.


title: Lieta T-28/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. janvārī — ECC Couture /ITSB — Ball Wholesale ( “Culture” )

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/26

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. janvārī — ECC Couture/ITSB — Ball Wholesale (“Culture”)
   (Lieta T-28/13)
   2013/C 79/45
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ECC Couture BV (Oldenzaal, Nīderlande) (pārstāvji — M. A. S. M. van Leent un I. de Jonge, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Ball Wholesale ApS (Billund, Dānija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 22. oktobra lēmumu lietā R 290/2012-1, ciktāl šis lēmums prasītājai ir nelabvēlīgs un ciktāl tajā tai ir noteikts atlīdzināt procesa izdevumus;

               —

               atzīt, ka grafiskas preču zīmes “Culture” kā Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 993511 ir spēkā attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, kas ir bijuši procesa Apelāciju padomē priekšmets;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiskas preču zīmes “Culture” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 18. un 25. klasē, starptautiska reģistrācija, kura ir attiecināta uz Eiropas Savienību — Kopienas preču zīme Nr. 993511

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Ball Wholesale ApS

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: valsts vārdiska preču zīme “CULTURE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 25. un 26. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību daļēji apmierināt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-62/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 22. aprīļa spriedums ( High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division ( Administrative Court ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency (Direktīva 2001/83EK — 94. pants — Finansiāls stimuls ārstu kabinetiem, kuri saviem pacientiem paraksta noteiktas zāles — Sabiedrības veselības aizsardzības iestādes — Brīvība parakstīt zāles)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/11

      Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 22. aprīļa spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

      (Lieta C-62/09) (1)

      (Direktīva 2001/83EK - 94. pants - Finansiāls stimuls ārstu kabinetiem, kuri saviem pacientiem paraksta noteiktas zāles - Sabiedrības veselības aizsardzības iestādes - Brīvība parakstīt zāles)
      (2010/C 161/14)
      Tiesvedības valoda –angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: The Queen, Association of the British Pharmaceutical Industry

         Atbildētāja: Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

         Piedaloties: NHS Confederation (Employers) Company Ltd

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.), 94. panta 1. punkta interpretācija — Valsts iestādes, kas ietilpst valsts veselības aizsardzības pakalpojumu sistēmā, ieviestā finansiālo stimulu shēma ārstu kabinetiem, kuri pacientiem paraksta noteiktas zāles

         Rezolutīvā daļa:

      Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK, 94. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādas finansiālo stimulu shēmas kā pamata lietā, kuras ieviesušas valsts sabiedrības veselības aizsardzības iestādes, lai samazinātu savus izdevumus šajā sakarā un lai dažu pataloģiju ārstēšanas nolūkos veicinātu ārstus parakstīt konkrēta nosaukuma zāles, kurām ir atšķirīga aktīvā sastāvdaļa nekā tām zālēm, kuras tika parakstītas iepriekš vai kuras būtu parakstītas, ja nepastāvētu šāda finansiālo stimulu shēma.

         (1)  OV C 90, 18.04.2009


title: Lieta F-95/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. novembrī — Skareby /Komisija

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/81

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. novembrī — Skareby/Komisija
   (Lieta F-95/09)
   2010/C 24/155
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Carina Skareby, Leuven (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība, kas celta par Komisijas lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas lūgums uzsākt administratīvu izmeklēšanu, lai konstatētu psiholoģisku vardarbību, no kuras viņa apgalvo esam cietusi

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt viņas prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 4. marta lēmumu un vajadzīgajā apmērā lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas pēdējā publikācija  Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 60, 11.3.2006 .

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/37

         (2006/C 74/71)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 60, 11.3.2006.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 48, 25.2.2006.

      OV C 36, 11.2.2006.

      OV C 22, 28.1.2006.

      OV C 10, 14.1.2006.

      OV C 330, 24.12.2005.

      OV C 315, 10.12.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta T-358/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – Arrom Conseil/EUIPO – Puig France (“Roméo has a Gun by Romano Ricci”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Roméo has a Gun by Romano Ricci” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NINA RICCI” un “RICCI” — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas — Kaitējums reputācijai — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/36

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – Arrom Conseil/EUIPO – Puig France (“Roméo has a Gun by Romano Ricci”)
   (Lieta T-358/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Roméo has a Gun by Romano Ricci” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NINA RICCI” un “RICCI” - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas - Kaitējums reputācijai - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   (2016/C 392/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arrom Conseil (Parīze, Francija) (pārstāvji – C. Herissay Ducamp un J. Blanchard, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – H. Kunz)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Puig France SAS (Parīze, Francija) (pārstāvis – E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 26. marta lēmums lietā R 1020/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Puig France un Arrom Conseil

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Arrom Conseil sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Puig France SAS tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-161/11: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 22. jūnija rīkojums ( Tribunale di Trani (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA (Reglamenta 92. panta 1. punkts, 103. panta 1. punkts un 104. panta 3. punkts — Sociālā politika — Uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi — Valsts sektors — Pirmais vai vienīgais līgums — Atkāpe no pienākuma norādīt objektīvus iemeslus — Nediskriminācijas princips — Saistības ar Savienības tiesībām neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/18

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 22. jūnija rīkojums (Tribunale di Trani (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA

   (Lieta C-161/11) (1)

   (Reglamenta 92. panta 1. punkts, 103. panta 1. punkts un 104. panta 3. punkts - Sociālā politika - Uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi - Valsts sektors - Pirmais vai vienīgais līgums - Atkāpe no pienākuma norādīt objektīvus iemeslus - Nediskriminācijas princips - Saistības ar Savienības tiesībām neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2011/C 269/31
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Trani

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Vino Cosimo Damiano

      Atbildētājs: Poste Italiane SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Trani — Vispārējo Savienības vienlīdzības un nediskriminācijas principu, kā arī Pamattiesību hartas 20. un 21. panta interpretācija — Minēto principu piemērošanas jomas — Valsts tiesiskā regulējuma, ar ko valsts tiesību sistēmā ievieš noteikumu, kurā nav noteikts iemesls SpA Poste Italiane darbinieku pieņemšanai darbā uz noteiktu laiku, saderīgums

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz pirmo prejudiciālo jautājumu, ko Tribunale di Trani (Itālija) uzdevusi ar 2011. gada 7. februāra lēmumu.

      (1)  OV C 173, 11.06.2011.


               13.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 400/16

         EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 23. septembrī iesniegtā prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-19/14)
   2014/C 400/07
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv tās pārstāvji Xavier Lewis, Markus Schneider un Gjermund Mathisen, 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgique, 2014. gada 23. septembrī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Norvēģiju.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka:

               1)

               Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveides 33. pantu, jo, beidzoties termiņam, kas noteikts argumentētajā atzinumā, kuru EBTA iestāde nosūtīja Norvēģijas Karalistei saskaņā ar minētā nolīguma 31. panta 2. punktu, tā nebija veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2012. gada 16. jūlija spriedumu lietā E-9/11 EBTA Uzraudzības iestāde/Norvēģijas Karaliste, 2012, EFTA Ct. Rep., 442. lpp.;

               2)

               Norvēģijas Karaliste sedz tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Pieprasījums attiecas uz to, ka Norvēģija vēlākais līdz 2013. gada 26. augustam nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 26. jūnijā izdoto argumentēto atzinumu par šīs valsts pienākumu nepildīšanu saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 33. pantu – veikt pasākumus, kas vajadzīgi 2012. gada 16. jūlija spriedumu lietā E-9/11 EBTA Uzraudzības iestāde/Norvēģijas Karaliste, 2012, EFTA Ct. Rep., 442. lpp.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde konstatē, ka, līdz argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu spiedumu lietā E-9/11, Norvēģija nav izpildījusi tās saistības saskaņā ar 33. pantu, kā to interpretējusi Tiesa tās spiedumā lietā E-18/10 (2011) EFTA Ct. Rep., 202. lpp., 29.–30. punkts.


title: Lieta C-485/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 10. septembra spriedumu lietā T-284/06 Gualtieri /Komisija 2008. gada 11. novembrī iesniegusi Claudia Gualtieri

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 10. septembra spriedumu lietā T-284/06 Gualtieri/Komisija 2008. gada 11. novembrī iesniegusi Claudia Gualtieri

   (Lieta C-485/08 P)
   (2009/C 32/25)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Claudia Gualtieri (pārstāvji — P. Gualtieri un M. Gualtieri, avvocati)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt visas citas prasības vai iebildumus, kā arī citus pamatus;

               —

               pieņemt nolēmumus un daudz atbilstīgākus rīkojumus;

               —

               atzīt apelācijas sūdzības pamatus, kas norādīti attiecībā uz vairākiem izskatītajiem jautājumiem, un jebkurā gadījumā atsevišķas turpinājumā atkārtoti norādītās prasības;

               —

               noteikt tiesību principus, atbilstoši kuriem attiecības starp norīkotajiem valsts ekspertiem (turpmāk tekstā — “NVE”) un Eiropas Kopienu Komisiju ir līgums par darba attiecībām, kas ir pielīdzināms pagaidu darbinieku līgumam, un ka attiecīgie NVE izmaksātiem pabalstiem ir darba samaksas raksturs;

               —

               atzīt, ka saskaņā ar Kopienu tiesībām par vienādu darbu jāsaņem vienādu atalgojumu un jebkurā gadījumā tādi maksājumi laulātām personām, neatkarīgi no to atalgojuma, kuri atšķiras no tiem, kas tiek izmaksāti neprecētām personām vai personām, kuras dzīvo partnerattiecībās, rada diskrimināciju, kuras rezultātā tiek radīts kaitējums juridiski reģistrētas ģimenes locekļiem;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai pilnā apmērā ir jāizmaksā pabalsti, kuri ir paredzēti saskaņā ar Lēmuma par NVE 17. pantu, sākot no dienas, kad viņa faktiski izšķīrās, vai brīža, kad viņa Tribunal de Bruxelles iesniedza prasību izbeigt vienošanos par partnerattiecību nodibināšanu;

               —

               līdz ar to pilnībā vai daļā atcelt spriedumu, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība un kuru Eiropas Kopienu Pirmā instances tiesas pieņēma 2008. gada 10. septembrī un paziņoja nākošajā dienā, kā arī pilnībā vai daļā atzīt Pirmās instances tiesā un apelācijas tiesvedībā izvirzītos prasījumus vai nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai, lai tā attiecīgā gadījumā pieņemtu visus attiecīgi lēmumu pēc būtības;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai gan apelācijas, gan Pirmās instances tiesas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai pakārtoti tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmkārt, nav apstrīdams, ka atbilstoši tiesību noteikumiem, ar kuriem tiek regulēts NVE juridiskais statuss, saikne ar izcelsmes valsts pārvaldes iestādi tiek pārtraukta visa [valsts eksperta] norīkojuma laikā un ka šajā laikā valsts norīkotais eksperts tiek pilnībā integrēts Komisijas pārvaldē, kuras labā ekspertam ir jāveic viņa vai viņas atbilstīgie pienākumi — kā rezultātā, protams, notiek viņa vai viņas juridiskā statusa asimilācija (vai precīzāk — identitātes [asimilācija]) ar to juridisko statusu, kāds ir pārējiem darbiniekiem (vai vismaz pagaidu darbiniekiem), kuri, skatoties no nodarbinātības un atalgojuma nosacījumiem, tiek pielīdzināti ierēdņiem.
   Šī iemesla dēļ, kā arī saskaņā ar EKL 141. panta 2. punktā noteikto (saskaņā ar kuru darba samaksas jēdzienā iekļaujas jebkura cita atlīdzība naudā vai natūrā, ko darba ņēmējs par darbu tieši vai netieši saņem no darba devēja par savu darbu), kas ir augstākstāvošs par Lēmuma par NVE 17. pantu un Eiropas Kopienu Civildienesta un pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības noteikumiem (62. panta 3. punkts: “Atalgojumu veido pamatalga, ģimenes pabalsti un citi pabalsti”), attiecīgajiem NVE izmaksātajiem pabalstiem ir atalgojuma raksturs, līdzīgi kā pabalstiem, uz kuriem ir tiesības ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem.
   Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvoja, ka Eiropas Kopienu tiesībās ir vispārējs princips, saskaņā ar kuru par vienādu darbu jāsaņem vienāds atalgojums, kā tas cita starpā ir paredzēts ECK 14. pantā, 2000. gada 29. jūnija Direktīvā 2000/43/EK (1), 2000. gada 27. novembra Direktīvā 2000/78/EK (2) un EKL 3. panta 2. punktā, 136. pantā, 137. panta i) apakšpunktā un 141. panta 1. punktā paredzētajos tiesību noteikumos.
   Savukārt, Pirmās instances tiesas interpretācijas rezultātā divi darba ņēmēji, kas veic vienādu darbu, tiek atalgoti nevienādi, ja viena no šo darba ņēmēju laulātais šī darba ņēmēja norīkojuma brīdī jau ir rezidents Briselē, tādējādi tiek radīta būtiska diskriminācija, kuras rezultātā tiek radīts kaitējums juridiski nodibinātās ģimenes locekļiem, neskatoties uz stingro aizsardzību, kas ģimenei ir jāsaņem saskaņā ar valsts un starptautisko tiesisko regulējumu, kā arī saskaņā ar tendenci faktisko kopdzīvošanu pielīdzināt laulībai, kas ir redzama dažādu dalībvalstu tiesiskajos regulējumos, Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 1. punkta un 2. panta c) apakšpunktā un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā.
   Turklāt pabalsts pilnā apmērā ir jāizmaksā, sākot vismaz no kopdzīvošanas izbeigšanās datuma, jo tiesību noteikumos nav norādīta iespējamā vajadzība norādīt attiecību sākumu, neņemot vērā pārmaiņas, kas iestājās pēc tam.
   Attiecībā uz iebildi par Lēmuma par NVE 20. panta prettiesiskumu apelācijas sūdzības iesniedzēja, norādot uz EKL 241. pantu, apgalvoja, ka faktiskais un tiesiskais pamats, uz kuru ir balstīta līdzīga iebilde, ir norādīts detalizētā un saprotamā veidā, tā, ka atbildētājai neradās jebkāds iebildums, un ka norāde uz minēto EKL 241. pantu nepārprotami tika veikta ar nodomu jebkurā gadījumā iegūt nolēmumu par minētajiem jautājumiem, pat gadījumā, ka prasība tika iesniegta novēloti — gadījums, kas tika apstrīdēts.
   Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja atsauca apgalvojumu par tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu un lūdza grozīt nolēmumu attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem, kuriem saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. un 88. pantu bija jābūt pilnībā atlīdzinātiem. Visbeidzot, viņa apalvoja, ka tas, ka Pirmās instances tiesa strīdu izskatīja un lēma pēc būtības pilnībā norāda uz prasības pieņemamību, kuru šajā tiesvedībā vairs nav iespējams apstrīdēt.
   Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja, norādot uz tiesību principiem, saskaņā ar kuriem attiecības starp NVE un Komisiju ir tādas darba līguma attiecības, kas ir pielīdzināmas tām attiecībām, kādas pastāv ar pagaidu darbiniekiem, kā arī ka NVE izmaksātās atlīdzības ir darba samaksa, lūdz Tiesai atzīt, ka saskaņā ar Kopienu tiesībām par vienādu darbu jāsaņem vienāds atalgojums un ka jebkurā gadījumā jebkurš tāds pabalsta maksājums, kas atšķiras no tā, kas tiek izmaksāts neprecētām personām vai personām, kuras dzīvo partnerattiecībās, rada diskrimināciju, kā rezultātā tiek radīts kaitējums juridiski reģistrētas ģimenes locekļiem, vai, pakārtoti, Lēmumā par NVE 17. pantu paredzētie pabalsti ir jāizmaksā apelācijas sūdzības iesniedzējai pilnā apmērā, sākot no dienas, kad viņa faktiski izšķīrās vai no brīža, kad viņa Tribunal de Bruxelles iesniedza prasību izbeigt vienošanos par partnerattiecību nodibināšanu.

      (1)  Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīva 2000/43/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret cilvēkiem neatkarīgi no viņu rases vai nacionālās izcelsmes (OV 2000., L 180, 22. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000., L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-76/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. februārī iesniedza Krajský súd v Prešove — POHOTOVOSŤ s.r.o./Iveta Korčkovská

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. februārī iesniedza Krajský súd v Prešove — POHOTOVOSŤ s.r.o./Iveta Korčkovská

   (Lieta C-76/10)
   2010/C 134/25
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Prešove

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: POHOTOVOSŤ s.r.o.

      Atbildētāja: Iveta Korčkovská

      Prejudiciālie jautājumi

   1)   Pirmais prejudiciālais jautājums

               a)

               Vai informācija par patērētājam maksājamām kopējām izmaksām, kuras izteiktas procentu veidā (gada procentu likme), ir tik svarīga, ka tās nenorādīšanas līgumā gadījumā patēriņa kredīta izmaksas var tikt uzskatītas par nepārskatāmām un par tādām, kuras nav pietiekami skaidras un saprotamas?

               b)

               Vai saskaņā ar patērētāju aizsardzības regulējumu, kas paredzēts Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvā 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1), ir iespējams cenu uzskatīt par negodīgu noteikumu aizdevuma līgumā, pamatojoties uz to, ka tā nav pietiekami pārskatāma un skaidra, ja līgumā nav ietverta informācija par patēriņa kredīta kopējām izmaksām, kuras izteiktas procentu veidā, un ja cena ir uzrādīta vienīgi kā naudas summa, kurā ietverti dažādi līgumā un vispārīgajos noteikumos norādīti maksājumi?

         2)   Otrais prejudiciālais jautājums

               a)

               Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir interpretējama tādējādi, ka valsts tiesai, izskatot pieteikumu par tāda spēkā stājušā šķīrējtiesas nolēmuma izpildi, kurš tika pieņemts, patērētājam klāt neesot, pašai pēc savas ierosmes — ja tās rīcībā šajā sakarā ir vajadzīgā informācija par lietā apspriestajiem tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem — izskatīt jautājumu par tādas sankcijas nesamērīgumu, kura iekļauta starp aizdevēju un patērētāju noslēgtajā aizdevuma līgumā, ja saskaņā ar valsts procesuālajām tiesībām šādu vērtējumu var veikt līdzīgā atbilstoši valsts tiesībām notiekošā tiesvedībā?

               b)

               Vai tad, ja sankcija par patērētāja saistību pārkāpšanu ir nesamērīga, šai tiesai ir jāizdara no valsts tiesībām izrietoši attiecīgi secinājumi, lai nodrošinātu, ka patērētājam nav jāizpilda šī sankcija?

               c)

               Vai kredītsaistībām noteiktā sankcija 0,25 % dienā, t.i., 91,25 % gadā, ir uzskatāma par godīgu noteikumu, ņemot vērā, ka tā nav samērīga?

         3)   Trešais prejudiciālais jautājums

   Vai, piemērojot ES tiesību aktus (Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvu 93/13/EEK, Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvu 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK), tāds patērētāju aizsardzības regulējums saistībā ar patēriņa kredītlīgumiem, saskaņā ar kuru tad, ja līgumā netiek ievēroti noteikumi, kuru mērķis ir aizsargāt patērētājus patēriņa kredītu jomā, un tad, ja saskaņā ar šādu līgumu tiek iesniegts pieteikums par šķīrējtiesas nolēmuma izpildi, tiesa var atteikties turpināt izskatīt izpildes tiesvedību vai izskatīt to ar nosacījumu, ka ar šo tiesvedību saistītos izdevumus atlīdzina aizdevējs, un izskatīt to tiktāl, ciktāl runa ir par piešķirtā aizdevuma saistībām, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pieļaujams šāds šķīrējtiesas nolēmuma vērtējums un tiesai ir vajadzīgā informācija par lietā apspriestajiem tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.