title: Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 15. septembrī. # Citicorp pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme "LIVE RICHLY" - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 40/94 73. pants. # Lieta T-320/03.

text:
      Lieta T‑320/03
      Citicorp
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
      Kopienas preču zīme – Vārdiska preču zīme “LIVE RICHLY” – Absolūti atteikuma pamatojumi – Atšķirtspēja – Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Tiesības tikt uzklausītam – Regulas Nr. 40/94 73. pants
      Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 15. septembrī
      Sprieduma kopsavilkums
      1.     Kopienas preču zīme – Biroja lēmumi – Tiesību uz aizstāvību ievērošana
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 73. pants)
      2.     Kopienas preču zīme – Apelācijas process – Prasība Kopienu tiesā – Apzīmējuma reģistrācijas pieteikums attiecībā uz vairākām
            preču vai pakalpojumu kategorijām – Prasītāja piekrišana strīda priekšmeta ierobežošanai tikai ar vienu kategoriju – Atteikšanās
            no pamata fakta, kas aplūkots citā kategorijā
      3.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Atšķirtspējas neesamība
            – Apzīmējums, kuram var būt vairākas nozīmes, kurš var veidot vārdu spēli un ko var uztvert kā ironisku, pārsteidzošu un negaidītu
            – Reģistrācijas nosacījums – Spēja tikt uztvertai kā apzīmētās preces vai pakalpojuma komerciālās izcelsmes norādei
      (Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      4.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas
            – Vārdisks apzīmējums “LIVE RICHLY”
      (Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      5.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Apzīmējuma atšķirspējas
            neesamība – Nav pietiekami konstatēt plašas fantāzijas neesamību vai minimālu iztēles apjomu, lai noliegtu apzīmējuma atšķirīgumu

      (Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      1.     Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 73. panta otro teikumu, Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) lēmumi
         balstās tikai uz tādiem motīviem vai pierādījumiem, par ko attiecīgajiem lietas dalībniekiem ir bijusi iespēja iesniegt savus
         apsvērumus. Šī norma Kopienas preču zīmju tiesību ietvaros nodrošina vispārējo tiesību uz aizstāvību ievērošanas principu
         atbilstoši kuram publisko varas iestāžu lēmumu adresātiem, kuru intereses tie būtiski skar, ir jāsniedz iespēja lietderīgi
         darīt zināmu savu viedokli.

      (sal. ar 21.–22. punktu)
      2.     Prasības, kas celta par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) lēmumu, ar ko noraidīts preču
         zīmes reģistrācijas pieteikums attiecībā uz dažādu kategoriju precēm un pakalpojumiem, Pirmās instances tiesai nav jāizskata
         pamats, kas attiecas tikai uz vienu preču vai pakalpojumu kategoriju, ja prasītāja ir atteikusies no pašas izvirzīta pamata,
         skaidri atzīstot, ka strīda priekšmets aprobežojas ar citu kategoriju.

      (sal. ar 48. punktu)
      3.     Fakts, ka neaprakstošam apzīmējumam var būt vairākas nozīmes, ka tas var veidot vārdu spēli un ka to var uztvert kā ironisku,
         pārsteidzošu un negaidītu, tomēr nepadara to atšķirtspējīgu Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta
         izpratnē. Šie dažādie elementi padara apzīmējumu atšķirtspējīgu tikai tad, ja to uzreiz var uztvert kā minēto preču vai pakalpojumu
         komerciālās izcelsmes norādi, kas paredzēta, lai konkrētā sabiedrības daļa spētu nekļūdīgi atšķirt preču zīmes reģistrācijas
         pieteicējas preces vai pakalpojumus no pakalpojumiem ar citu komerciālu izcelsmi

      (sal. ar 84. punktu)
      4.     Vārdiskajam apzīmējumam “LIVE RICHLY”, sakarā ar kuru ir pieteikta Kopienas preču zīmes reģistrācija attiecībā uz finanšu
         un monetārajiem pakalpojumiem, kas atbilstoši Nicas Nolīgumam ietilpst 36. klasē, Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi
         7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē saistībā ar attiecīgajiem pakalpojumiem nepiemīt atšķirtspēja, ciktāl konkrētā
         sabiedrības daļa, proti, samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, turklāt [šī patērētāja] uzmanības līmenis
         var būt salīdzinoši zems sakarā ar veicinoša rakstura norādēm, kas apdomīgai angliski runājošai sabiedrības daļai vai pat
         angliski runājošai sabiedrības daļai, kuras dzimtā valoda nav angļu valoda, bet kam ir pietiekamas angļu valodas zināšanas,
         nav noteicošas, uztvers šo apzīmējumu saistībā ar finanšu un monetārajiem pakalpojumiem vispirms kā veicinošu formulējumu,
         nevis kā attiecīgā pakalpojuma komerciālās izcelsmes norādi. Attiecīgajam apzīmējumam nepiemīt elementi, kas papildus tā acīmredzami
         veicinošajai nozīmei ļautu konkrētajai sabiedrības daļai atcerēties apzīmējumu viegli un nepastarpināti kā atšķirtspējīgu
         preču zīmi saistībā ar aptvertajiem pakalpojumiem. Pat gadījumā, ja attiecīgais apzīmējums būtu vienīgais izmantotais, neesot
         citiem apzīmējumiem vai preču zīmēm, konkrētā sabiedrības daļa bez iepriekšējām zināšanām nevarētu uztvert to citādi, kā tā
         veicinošajā nozīmē.

      (sal. ar 70., 74., 76., 85. punktu)
      5.     Preču zīmes atšķirtspējas neesamība Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē neizriet
         no plašas fantāzijas neesamības vai no minimāla iztēles apjoma, jo Kopienas preču zīme obligāti nav izdomas rezultāts un nebalstās
         uz oriģinalitātes vai iztēles elementu, bet uz spēju individualizēt preces vai pakalpojumus tirgū attiecībā pret konkurentu
         piedāvātajām tāda paša veida precēm vai pakalpojumiem.

      (sal. ar 91. punktu)
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS
      (trešā palāta)
      2005. gada 15. septembrī (*)

      Kopienas preču zīme – Vārdiska preču zīme “LIVE RICHLY” – Absolūtie atteikuma pamatojumi – Atšķirtspēja – Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Tiesības tikt uzklausītam – Regulas Nr. 40/94 73. pants
      Lieta T‑320/03
      Citicorp, Ņujorka, Ņujorkas štats (Amerikas Savienotās Valstis), ko pārstāv V. fon Bomhards [V. von Bomhard], A. Renks [A. Renck] un A. Polmans [A. Pohlmann], advokāti,

      prasītāja,
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv S. Laitinena [S. Laitinen], P. Buloks [P. Bullock] un A. fon Mīlendāls [A. von Mühlendahl], pārstāvji,

      atbildētājs,
      par prasību par ITSB Apelāciju trešās padomes 2003. gada 25. jūnija lēmuma (lieta R 85/2002-3) atcelšanu attiecībā uz pieteikumu
         reģistrēt vārdisku preču zīmi “LIVE RICHLY” kā Kopienas preču zīmi.

      EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA (trešā palāta)

      šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši J. Azizi [J. Azizi] un E. Kremona [E. Cremona],

      sekretāre K. Kristensena [C. Kristensen], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 9. decembrī,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Prāvas priekšvēsture
      1       2001. gada 2. martā prasītāja Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas
         grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94
         par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      2       Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “LIVE RICHLY”.
      3       Pakalpojumi, attiecībā uz kuriem pieteikta preču zīmes reģistrācija, ietilpst 36. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam
         1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām
         un atbilst šādam aprakstam:

      “finanšu un monetārie pakalpojumi un darījumi ar nekustamo īpašumu; it īpaši, banku pakalpojumi, kredītkartes; komerciālā
         un patēriņa finansēšana un kreditēšana; hipotēku un nekustamo īpašumu brokeri; pārvaldīšana, plānošana un konsultācijas trasta
         un nekustamo īpašumu jomā; ieguldījumi, konsultācijas un palīdzība ieguldījumu jomā; brokeru pakalpojumi un tirdzniecības
         pakalpojumi nolūkā atvieglot drošus finanšu darījumus; apdrošināšanas pakalpojumi; it īpaši, nekustamo īpašumu, nelaimes gadījumu,
         dzīvības apdrošināšanas un pensijas līgumu noslēgšana un pārdošana”.

      4       Ar 2001. gada 3. jūlija vēstuli pārbaudītāja iebilda pret preču zīmes “LIVE RICHLY” reģistrāciju atšķirtspējas neesamības
         dēļ. Prasītāja apstrīdēja pārbaudītājas nostāju un savā 2001. gada 8. augusta vēstulē lūdza apmierināt tās reģistrācijas pieteikumu.
         Ar 2001. gada 4. decembra lēmumu (turpmāk tekstā –“Pārbaudītājas lēmums”) pārbaudītāja uzturēja savu preču zīmes “LIVE RICHLY”
         reģistrācijas pieteikuma atteikumu.

      5       2002. gada 22. janvārī prasītāja atbilstoši Regulas Nr. 40/94 57. līdz 62. pantam par Pārbaudītājas lēmumu iesniedza apelāciju
         ITSB.

      6       Ar 2003. gada 25. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”) Apelāciju trešā padome noraidīja apelāciju, kā arī
         apstiprināja Pārbaudītājas lēmumu par reģistrācijas atteikumu. Apelāciju padome būtībā uzskatīja, ka preču zīme “LIVE RICHLY”
         neatbilst Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta prasībām, jo attiecīgā sabiedrības daļa to uztvertu vienkārši
         kā cildinošu saukli, nevis kā attiecīgo pakalpojumu komerciālās izcelsmes norādi.

       Process un lietas dalībnieku prasījumi
      7       2003. gada 15. septembrī prasītāja iesniedza Pirmās instances tiesā prasību par Apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz Regulas
         Nr. 40/94 63. pantu. Pēc atbildētāja atbildes raksta saņemšanas, kurā tas norāda, ka pārbaudītāja ir akceptējusi preču zīmi
         “LIVE RICHLY” attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem, prasītāja saskaņā ar Pirmās instances tiesas
         Reglamenta 135. panta 2. punktu lūdz iespēju iesniegt replikas rakstu. Ar trešās palātas priekšsēdētāja 2004. gada 19. februāra
         lēmumu prasītājai tikai atļauts iesniegt replikas rakstu.

      8       Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (trešā palāta) nolēma uzdot lietas dalībniekiem jautājumus rakstveidā
         un uzsākt mutvārdu procesu. Lietas dalībnieki atbildēja uz šiem jautājumiem noteiktajā termiņā.

      9       2004. gada 9. decembrī notikušajā tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieki, kurā tie sniedza mutvārdu paskaidrojumus
         un atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem. Šajā sakarā atbildētājs apstiprināja, ka preču zīmi “LIVE RICHLY”
         var reģistrēt attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem. Pēc šī apstiprinājuma prasītāja atzina, ka šie
         pakalpojumi vairs neietilpst prāvas priekšmetā Pirmās instances tiesā, kas būtībā ietver tikai finanšu un monetāros pakalpojumus.
         Visbeidzot prasītāja paziņoja, ka pēc Tiesas 2004. gada 21. oktobra sprieduma lietā ITSB/Erpo Möbelwerk pasludināšanas (C‑64/02, Krājumā vēl nav publicēts), tā vairs neatsaucas uz vajadzību pierādīt, ka Kopienas preču zīme ir
         vispārīgi izmantota, lai tai nebūtu atšķirtspējas. Šie lietas dalībnieku apgalvojumi tika ierakstīti mutvārdu procesa tiesas
         sēdes protokolā.

      10      Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       atcelt Apstrīdēto lēmumu;
      –       piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      11     ITSB prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       prasību noraidīt;
      –       piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
       Juridiskais pamatojums
       Par dažu prasītājas iesniegto pierādījumu pieņemamību
      Lietas dalībnieku argumenti
      12     Savas argumentācijas pamatojumam par apzīmējuma “LIVE RICHLY” atšķirtspēju prasītāja iesniedza dokumentu kopijas no datubāzēm
         un Interneta lapām, kas saistītas ar preču zīmēm un paredzētas, lai parādītu, ka vienīgi prasītāja izmanto reģistrācijai pieteikto
         apzīmējumu attiecībā uz konkrētajiem pakalpojumiem.

      13     Atbildētājs uzskata, ka šie dokumenti ir nepieņemami, jo tie pirmo reizi ir iesniegti procesā Pirmās instances tiesā (šajā
         sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 6. marta spriedumu lietā T‑128/01 DaimlerChrysler/ITSB (Calandre), Recueil, II‑701. lpp., 18. punkts).

      Pirmās instances tiesas vērtējums
      14     Ir jāatgādina, ka Pirmās instances tiesā celtas prasības mērķis ir ITSB Apelāciju padomju lēmumu tiesiskuma pārbaude Regulas
         Nr. 40/94 63. panta izpratnē un ka strīdā par tiesību aktu atcelšanu apstrīdētā dokumenta tiesiskums ir jāizvērtē, balstoties
         uz faktiskajiem un tiesību elementiem, kas bija spēkā dokumenta pieņemšanas brīdī (Tiesas 1979. gada 7. februāra spriedums
         apvienotajās lietās 15/76 un 16/76 Francija/Komisija, Recueil, 321. lpp., 7. punkts, un Pirmās instances tiesas 1996. gada 12. decembra spriedums apvienotajās lietās T‑177/94 un T‑377/94
         Altmann u.c./Komisija, Recueil, II‑2041. lpp., 119. punkts). Tādējādi Pirmās instances tiesas uzdevums nav atkārtoti pārbaudīt faktiskos apstākļus, ņemot
         vērā pierādījumus, kas pirmo reizi ir iesniegti šajā instancē. Tātad pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Pirmās instances
         tiesā, ir nepieņemami (skat. šajā sakarā 13. punktā minēto spriedumu lietā Calandre, 18. punkts).

      15     Šajā lietā šķiet, un prasītāja to nav apstrīdējusi, ka jaunie dokumenti, ko tā iesniegusi, lai pamatotu preču zīmes “LIVE RICHLY”
         unikālo izmantošanu, pirmo reizi tika iesniegti Pirmās instances tiesā. Tādēļ šie prasītājas dokumenti ir jāatzīst par nepieņemamiem.

      16     Šo secinājumu nekādi neatspēko prasītājas tiesas sēdes laikā izvirzītie argumenti, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, iesniegto
         dokumentu vienīgais uzdevums ir atbalstīt iepriekš norādītos apstākļus un, otrkārt, šie apstākļi bija jāizvērtē ITSB, un,
         treškārt, šie apstākļi negroza strīda priekšmetu Apelāciju padomē. Kā tas tika norādīts iepriekš 14. punktā, Pirmās instances
         tiesas uzdevums ir pārbaudīt Apelāciju padomes lēmumu tiesiskumu. No tā izriet, ka pārbaude ir jāveic, ņemot vērā strīda faktisko
         un juridisko kontekstu, kā tas nodots izskatīšanai Apelāciju padomē un, ka lietas dalībnieki nevar grozīt faktiskos un tiesību
         apstākļus, uz kuru pamata tiek pārbaudīts Apelāciju padomes lēmuma tiesiskums (Pirmās instances tiesas 2003. gada 5. marta
         spriedums lietā T‑194/01 Unilever/ITSB (ovālas formas tablete), Recueil, II‑383. lpp., 16. punkts). Tomēr, kā tas arī tika norādīts iepriekš 15. punktā, minētie faktiskie apstākļi ir jauni faktiskie
         apstākļi, kas netika iesniegti Apelāciju padomē. Tādējādi šie apstākļi nav daļa no strīda faktiskā un juridiskā konteksta,
         kāds tas bija Apelāciju padomes lēmuma pieņemšanas brīdī. Šo konstatējumu neietekmē fakts, ka šie faktiskie apstākļi kalpo
         tikai iepriekš minēto elementu atbalstam vai ka tie negroza strīda priekšmetu šajā lietā. Tāpat attiecībā uz Pirmās instances
         tiesas veikto tiesiskuma kontroli Pirmās instances tiesai nav jāpauž sava nostāja par šiem apstākļiem. Turklāt attiecībā uz
         argumentu, ka ITSB šie apstākļi bija jānorāda pēc savas iniciatīvas, ir jāatgādina, ka, atbilstoši Regulas Nr. 40/94 74. panta
         2. punktam, pierādījumi, uz kuriem tie vēlas atsaukties, lietas dalībniekiem ITSB ir jāiesniedz laicīgi. No tā izriet, ka
         ITSB nevar pārmest neko prettiesisku attiecībā uz pierādījumiem, kurus prasītāja tam nav laicīgi iesniegusi.

       Par pamatu – tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
      Lietas dalībnieku argumenti
      17     Prasītāja atsaucas uz Regulas Nr. 40/94 73. panta otrajā teikumā ietverto tiesību tikt uzklausītam divkāršu pārkāpumu.
      18     Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka pārbaudītāja sava atteikuma lēmuma pamatojumā balstās uz vārda “richly” ('bagāti') tīri saimniecisko nozīmi. Apelāciju padome savu lēmumu pamatoja ar atšķirīgu un sīkāk izstrādātu definīciju,
         ko norādīja arī pati prasītāja, saskaņā ar kuru šis vārds nozīmē 'bagātībā vai greznībā; pārticībā un pienācīgi' (“in a rich or elaborate manner; fully and appropriately”). Šo sīkāk izstrādāto vārda “richly” definīciju prasītāja norādīja par labu attiecīgās preču zīmes reģistrācijai. Prasītāja uzskata, ka, atteikdamās reģistrēt
         attiecīgo preču zīmi, pamatojoties uz prasītājas argumentu par labu šai reģistrācijai, Apelāciju padome pamatojās uz pavisam
         jaunu apstākli. Apelācija padome, nedodot iespēju prasītajai paust savu viedokli par šo jauno apstākli, pēc prasītājas domām,
         ir pārkāpusi prasītājas tiesības tikt uzklausītai, kas atzītas Regulas Nr. 40/94 73. panta otrajā teikumā. Šajā sakarā tā
         atsaucas uz Tiesas 1980. gada 26. jūnija spriedumu lietā 136/79 National Panasonic/Komisija (Recueil, 2033. lpp., 21. punkts) un Apelāciju padomes 2002. gada 10. aprīļa lēmumu lietā R 1112/2000‑3 bébé/BEBÉ un 2003. gada 27. februāra lēmumu lietā R 476/2002‑3 MYKO VITAL/Miko.

      19     Otrkārt, prasītāja norāda, ka Apelāciju padome tāpat ir pārkāpusi tās tiesības tikt uzklausītai, uzskatot, ka patērētāju uzmanības
         līmenis saistībā ar pakalpojumiem ar apzīmējumu “LIVE RICHLY” ir zems, nejautājot prasītājas nostāju šajā sakarā.

      20     Atbildētājs uzskata, ka Apelāciju padome nav ieviesusi jauno vārda “richly” ('bagāti') nozīmi, lai apstiprinātu pārbaudītājas atteikumu. Līdz ar to tas uzskata, ka Apelāciju padome nav pārkāpusi prasītājas
         tiesības tikt uzklausītai šajā sakarā. Atbildētājs nav izteicis īpašus apsvērumus attiecībā uz otro pārmetumu par tiesību
         tikt uzklausītai pārkāpumu.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      –       Ievada apsvērumi
      21     Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 73. panta otro teikumu, ITSB lēmumi balstās tikai uz tādiem motīviem, par kuriem attiecīgajiem
         lietas dalībniekiem ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus. Šī norma Kopienas preču zīmju tiesību ietvaros nodrošina
         vispārējo tiesību uz aizstāvību ievērošanas principu.

      22     Atbilstoši vispārējam Kopienas tiesību principam, publisko varas iestāžu lēmumu adresātiem, kuru intereses tie būtiski skar,
         ir jāsniedz iespēja lietderīgi darīt zināmu savu viedokli (Tiesas 1974. gada 23. oktobra spriedums lietā 17/74 Transocean Marine Paint/Komisija, Recueil, 1063. lpp., 15. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 27. februāra spriedums lietā T‑34/00 Eurocool Logistik/ITSB (EUROCOOL), Recueil, II‑683. lpp., 21. punkts).

      23     Šajā lietā ir jāanalizē, vai Apelāciju padomes argumentācija, kas atšķiras no prasītājas argumentācijas, balstoties uz vārdu
         “LIVE RICHLY” zināmo nozīmi, un vai Apelāciju padomes uzskats, ka konkrētā sabiedrības daļa nav īpaši uzmanīga, veido motīvus, par kuriem
         prasītājai nav tikusi dota iespēja izteikties.

      24     Šajā sakarā vispirms ir jāpārbauda atšķirība starp Pārbaudītājas lēmumu un Apstrīdēto lēmumu attiecībā uz prasītājas minētājiem
         apstākļiem, ciktāl šo lēmumu atšķirību neesamība izslēdz jebkādu prasītājas aizstāvības tiesību pārkāpumu. Ja Apelāciju padomes
         lēmumā attiecībā uz šiem apstākļiem ir tikai pārņemts Pārbaudītājas lēmums, ir jāuzskata, ka prasītājai bija iespēja paust
         savu nostāju par minētajiem apstākļiem savā apelācijā par Pārbaudītājas lēmumu.

      – Vārdu “LIVE RICHLY” nozīmes

      25     Kas attiecas uz vārdu “LIVE RICHLY” nozīmi, ir jānorāda, ka Apelāciju padomē prasītāja savā apelācijas sūdzībā norādīja, ka Collins dictionary [Collins vārdnīcā] vārds “rich” ir definēts, pirmkārt, kā 'tāds, kam pieder bagātības, īpašumi, utt., kam daudz pieder' (“well supplied with wealth, property, etc., owning much”), un ka vārds “richly” šajā pašā vārdnīcā ir definēts kā 'bagātībā vai greznībā'; 'pārticībā un pienācīgi' (“in a rich or elaborate manner; fully and appropriately”).

      26     Attiecībā uz iespējamo aizstāvības tiesību pārkāpumu, kas balstās uz prasītājai liegto iespēju paust savu viedokli par Apelāciju
         padomes argumentāciju, kas pamatota ar vārdu “LIVE RICHLY” nozīmi – viedokli, kas atšķiras no pārbaudītājas minētā, – ir jānorāda, ka pārbaudītāja savā lēmumā apstrīd, ka prasītājas
         preču zīmei ir šāda atšķirtspēja:

      “Gan profesionāli, gan amatieri investori meklē iespējas palielināt savus īpašumus un veiksmīgas bankas, kas padara savus
         klientus bagātākus vai vismaz dod tiem iespēju baudīt greznu dzīvi; visi prasītājas konkurenti cenšas iegūt klientus ar līdzīgiem
         saukļiem, kas izceļ to finansiālos sasniegumus.

      [..] Investīcijas nes vairāk ienākumus nekā visi citi veidi, proti, smags darbs vai mantojums. Ko vēlas tie, kas maksā par
         šādiem pakalpojumiem? Kļūt bagāti vai vismaz baudīt greznu dzīvi.

      Vārdi “dzīvot” [live] un “bagāti” [richly] abi ir parasti vārdi; vārdam “bagāts” ir ekonomiski pozitīva nozīme [..].”

      27     Pēc šī Pārbaudītājas lēmuma prasītāja apelācijā Apelāciju padomē uzsvēra, ka vārdi “LIVE RICHLY” nav jāsaprot tikai ekonomiskā nozīmē, bet arī plašākā un nenoteiktākā nozīmē – kā tādi, kas apzīmē uzplaukušu vai pieredzes
         pilnu dzīvi.

      28     Apstrīdētajā lēmumā Apelāciju padome apstiprināja pārbaudītājas reģistrācijas atteikumu it īpaši šādu iemeslu dēļ:
      “10.      [..] Angļu valodas vārdnīcā Collins vārds “RICHLY” ('bagāti') nozīmē 'bagātībā vai greznībā; pārticībā un pienācīgi' (“in a rich or elaborate manner; fully and appropriately”).

      11.      Ņemot vērā šo definīciju, vārdu “LIVE” un “RICHLY” lietojums kopā reģistrācijas pieteikumā minēto pakalpojumu kontekstā sniedz skaidru, cildinošas nozīmes informāciju. Tā
         informē attiecīgos patērētājus, ka konkrētie pakalpojumi tiem dod iespēju baudīt greznu dzīvi.

      [..]
      14.      Kas attiecas uz prasītājas argumentu, saskaņā ar kuru vārdam “RICHLY” ir dažādas nozīmes, ir jānorāda, ka apzīmējuma atšķirtspēju var izvērtēt, ņemot vērā tikai reģistrācijas pieteikumā norādītās
         preces vai pakalpojumus. Šī iemesla dēļ pārbaudītāja ņēma vērā vārda “RICHLY” nozīmi, kas saistīta ar reģistrācijas pieteikumā minētajiem pakalpojumiem.”

      29     Tāpat no Pārbaudītājas lēmuma pirmām kārtam izriet, ka vārds “richly” tika ņemts vērā tādā nozīmē kā 'naudas, veiksmes bagāts', proti, ekonomiskā nozīmē.

      30     Turklāt no Apstrīdētā lēmuma izriet, ka vārda “richly” Apelāciju padomes norādītā definīcija jo īpaši nozīmē 'bagātīgi'. Tomēr, kā norāda atbildētājs, vārds “rich” pirmkārt ir
         definējams kā 'tāds, kam pieder bagātības, īpašumi, utt., kam daudz pieder' (“well supplied with wealth, property, etc., owning much”). Prasītāja šo nostāju neapstrīd: procesā Apelāciju padomē tā minēja šo pašu definīciju un savā prasības pieteikumā atzina,
         ka vārds “rich”, pirmkārt, nozīmē 'uzplaukumu vai veiksmi' (“prosperous or wealthy”). Līdz ar to Apelāciju padomes minētā definīcija, uz ko atsaucas arī pārbaudītāja, ietver vārda “richly” ekonomisko nozīmi.

      31     Turklāt no Apstrīdētā lēmuma 14. punkta izriet, ka Apelāciju padome apstiprināja pārbaudītājas vērā ņemto vārda “richly” nozīmi saistībā ar konkrētajiem pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tika pieteikta preču zīmes reģistrācija. No tā izriet,
         ka Apelāciju padome nav atstājusi bez ievērības vārda “richly” ekonomisko nozīmi.

      32     Tātad vārda “richly” nozīmes, uz kurām atsaucas Apelāciju padome, patiesībā neatšķiras no tām, ko ņēmusi vērā pārbaudītāja.

      33     Fakts, ka Apelāciju padome norādīja, ka tā ir ņēmusi vērā jēdziena “richly” definīciju, kas ietver vairākas vārda “richly” nozīmes, neatspēko šo secinājumu. Definīcija, kas ietver vairākas nozīmes, ir jāuztver kā vērā ņemta, ja ir ņemta vērā vismaz
         viena no tās nozīmēm. Apelāciju padomes apstiprinājums šajā lietā attiecībā uz pārbaudītājas precīzi ņemto vērā vārda “richly” nozīmi izskaidro, kura šī vārda definīcija tika ņemta vērā.

      34     Visbeidzot, kas attiecas uz teiciena 'baudīt vai dzīvot greznu dzīvi' (“to lead a rich life or to live a rich life”) izmantošanu, ir jānorāda, ka šis teiciens tiek lietots gan Pārbaudītājas lēmumā, gan arī Apelāciju padomes lēmumā. Šī teiciena
         pamatā ir vārds “rich”, kam – kā tas iepriekš tika norādīts – ir ekonomiska nozīme; tā lietojums Apstrīdētajā lēmumā neatspēko iepriekšējos apsvērumus.

      35     Kas attiecas uz prasītājas atsauci uz agrākiem ITSB lēmumiem, pietiek atgādināt, ka Apelāciju padomes lēmumu tiesiskums ir
         izvērtējams vienīgi uz Regulas Nr. 40/94 pamata, kā to interpretē Kopienu tiesa, un nevis uz ITSB agrāko lēmumu prakses pamata
         (skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 3. jūlija spriedumu lietā T‑129/01 Alejandro/ITSB – Anheuser-Busch (BUDMEN), Recueil, II‑2251. lpp., 61. punkts un tajā minētā judikatūra).

      36     Pakārtoti un jebkurā gadījumā ir jāatgādina – Pirmās instances tiesa jau ir uzskatījusi, ka Apelāciju padomēm ir jāspēj pamatot
         savus lēmumus ar argumentiem, kas netika apspriesti pārbaudītājas instancē, ja vien ieinteresētajam lietas dalībniekam ir
         bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus par faktiem, kuri ietekmē attiecīgās tiesību normas piemērošanu. Saskaņā ar funkcionālās
         turpinātības principu starp pārbaudītāju un Apelāciju padomi, tā var veikt atkārtotu reģistrācijas pieteikuma pārbaudi, neaprobežojoties
         ar pārbaudītājas argumentāciju (2000. gada 16. februāra spriedums lietā T‑122/99 Procter & Gamble/ITSB (ziepju forma), Recueil, II‑265. lpp. 27. punkts, 2002. gada 5. jūnija spriedums lietā T‑198/00 Hershey Foods/ITSB (Kiss Device with plume) Recueil, II‑2567. lpp. 25. punkts).

      37     Šajā lietā, pat pieņemot, ka Apelāciju padome ir vadījusies pēc pārbaudītājas pieņemtās nostājas, no vienas puses šķiet, ka
         Apelāciju padome nav pamatojusies uz jauniem faktiskajiem apstākļiem, attiecībā uz kuriem prasītājai nebūtu bijusi iespēja
         paust savu nostāju. Ņemot vērā, ka plašāku vārda “richly” interpretāciju minējusi pati prasītāja, tā nevar apgalvot, ka viņai nav bijusi iespēja paust savu nostāju attiecībā uz šo
         apstākli. No otras puses šķiet, ka Apelāciju padome ir aprobežojusies vienīgi ar tādas argumentācijas pieņemšanu, kas atšķiras
         no prasītājas aizstāvētās. Tomēr atbilstoši 36. punktā minētajai judikatūrai tas vien nevar izraisīt prasītājas tiesību uz
         aizstāvību pārkāpumu.

      –       Konkrētās sabiedrības daļas uzmanība
      38     Kas attiecas uz prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas pamatots ar iespējas neesamību paust savu nostāju par konkrētās
         sabiedrības daļas uzmanības līmeni, uz ko atsaucas Apelāciju padome, arī šajā sakarā sākumā ir jāizvērtē atšķirība starp Apelācijas
         padomes un Pārbaudītājas lēmumu.

      39     Pārbaudītājas lēmuma otrā teikuma redakcija ir šāda:
      “Atbildot uz Jūsu argumentu, saskaņā ar kuru preču zīmes paustais vēstījums ir neskaidrs un nenoteikts, vispirms ir jānorāda,
         ka vēstījums ir domāts sabiedrības daļai, kas ir samērā informēta, uzmanīga un apdomīga, plašā nozīmē [..].”

      40     Apelāciju padome, attiecīgi, Apstrīdētā lēmuma 13. un 15. punktā norāda:
      “13.      Kas attiecas uz to, kā apzīmējumu “LIVE RICHLY” uztver konkrētā sabiedrības daļa, Apelāciju padome tāpat kā pārbaudītāja uzskata,
         ka šo saukli veido parasti vārdi, kurus, ja tos saista ar reģistrācijas pieteikumā norādītajiem pakalpojumiem, sabiedrība
         saprot vienkārši kā cildinošu formulējumu, nevis kā attiecīgo pakalpojumu komerciālās izcelsmes norādi.

      [..]
      15.      Turklāt sintagmā “LIVE RICHLY” bez tā acīmredzamās veicinošās nozīmes nav nekā cita, kas ļautu konkrētajai sabiedrība daļai
         viegli un nepastarpināti uztvert apzīmējumu kā atšķirtspējīgu preču zīmi saistībā ar aptvertajiem pakalpojumiem. Neņemot vērā
         apzīmējuma kontekstu, minētā sabiedrības daļa nevarētu uztvert neko citu kā tikai tā veicinošo nozīmi. Attiecīgais patērētājs
         nav īpaši uzmanīgs. Ja apzīmējums tam nekavējoties nenorāda tā plānotā pirkuma priekšmeta izcelsmi un sniedz tam tikai tīri
         veicinošu un abstraktu informāciju, patērētājs neveltīs laiku tam, lai iegūtu informāciju par dažādām iespējamām apzīmējuma
         funkcijām vai domās to saistītu ar preču zīmi.”

      41     Prasītāja no Apstrīdētā lēmuma 15. punktā, saskaņā ar kuru attiecīgais patērētājs nav īpaši uzmanīgs (“not very attentive”), secināja, ka attiecīgā patērētāja uzmanība ir vāja (“low”).

      42     Norāde, ka patērētājs nav ļoti uzmanīgs, tātad obligāti nenozīmē, ka patērētāju uzmanība ir vāja. Šī norāde tāpat var nozīmēt,
         ka attiecīgais patērētājs nepievērš attiecīgajai preču zīmei lielu uzmanību, tomēr tas pievērš tai saprātīgu uzmanību.

      43     Šajā lietā ir jānorāda, ka Apstrīdētā lēmuma 13. punktā Apelāciju padome apstiprina pārbaudītājas vērtējumu saistībā ar to,
         kā apzīmējumu “LIVE RICHLY” uztver konkrētā sabiedrības daļa. Tomēr sava lēmuma otrajā teikumā pārbaudītāja pauž viedokli,
         ka preču zīmes vēstījums ir adresēts plašai sabiedrības daļai, kas ir ne tikai samērā informēta un apdomīga, bet arī uzmanīga.

      44     Līdz ar to ir jāuzskata – norādot, ka konkrētais patērētājs nav ļoti uzmanīgs, Apelāciju padome patiesībā secināja, ka konkrētais
         patērētājs ir samērā uzmanīgs. Apelāciju padome tikai atšķirīgi formulēja pārbaudītājas nostāju, kas minēta tās lēmuma otrajā
         teikumā.

      45     Ņemot vērā, ka Apelāciju padome tikai pārfrāzēja pārbaudītājas nostāju, prasītāja kļūdaini uzskata, ka Apelāciju padome ir
         ņēmusi vērā konkrētās sabiedrības daļas vājo uzmanību, nedodot iespēju prasītājai paust savu nostāju par šo aspektu.

      46     Iepriekš minēto iemeslu dēļ iebildumi, kas balstās uz prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, ir noraidāmi.
       Par pamatu – pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu
      47     Prasītāja būtībā uzskata, ka Apstrīdētais lēmums nav pienācīgi pamatots, ciktāl pieteiktās preču zīmes reģistrācija tiek noraidīta
         attiecībā uz visiem pakalpojumiem, saistībā ar kuriem reģistrācija tika lūgta, nekonkretizējot iemeslus, kuru dēļ reģistrācijas
         pietikums tika noraidīts attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem. Atbildētājs apstrīd šo pamatu, uzskatot,
         ka ITSB ir akceptējis reģistrāciju attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem jau pašā procesa sākumā.

      48     Pirmās instances tiesa uzskata, ka pēc atbildētāja paziņojumiem tiesas sēdē, saskaņā ar kuriem preču zīmi “LIVE RICHLY” var
         reģistrēt attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem, prasītāja ir skaidri atzinusi, ka prāvas priekšmets
         aprobežojas ar finanšu un monetārajiem pakalpojumiem. Prasītāja līdz ar to ir atteikusies no pamata, kas balstās uz pamatojuma
         trūkumu un kas attiecās tikai uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem. Tātad Pirmās instances tiesai šis pamats
         nav jāizvērtē.

       Par pamatu – Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b  apakšpunkta pārkāpumu
      49     Prasītāja uzskata, ka Apstrīdētais lēmums ir atceļams arī daļā, kurā Apelāciju padome sniedz kļūdainu Regulas Nr. 40/94 7. panta
         b) apakšpunkta interpretāciju attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas atteikuma absolūto pamatojumu, kas saistīts
         ar atšķirtspējas trūkumu.
      50     Vispirms prasītāja uzsver – gan Pirmās instance tiesas, gan Apelāciju padomes prakse apstiprina, ka saukļiem ir piemērojami
         tādi paši kritēriji kā cita veida preču zīmēm (Pirmās instances tiesas 2001. gada 11. decembra spriedums lietā T‑138/00 Erpo Möbelwerk/ITSB (DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT), Recueil, II‑3739. lpp., 44. punkts, un Apelāciju padomes 1999. gada 11. februāra lēmums lietā R 73/1998-2 “BEAUTY ISN’T ABOUT LOOKING
         YOUNG BUT LOOKING GOOD”). Tomēr šajā lietā prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome vārdisko apzīmējumu ir noraidījusi tikai
         tāpēc, ka runa ir par cildinošu saukli, nepaužot savu nostāju par tā spēju atšķirt attiecīgos pakalpojumus.

      51     Turklāt prasītāja norāda – Apelāciju padome ir atzinusi, ka vārdi “LIVE RICHLY” nav aprakstoši. Šis atzinums, pēc prasītājas domām, nosaka, ka Apelāciju padome nevar pamatoties – kā šajā lietā – vienīgi
         uz formulējuma cildinošo raksturu, lai parādītu attiecīgās preču zīmes atšķirtspējas trūkumu. Prasītāja šajā sakarā min dažādus
         Apelāciju padomju lēmumus.

      52     Pretēji Apelāciju padomes nostājai, kas, pēc prasītājas domām, nav pamatota un atbilstoši kurai vārdi “LIVE RICHLY” veido vienkārši cildinošu formulējumu ar skaidru nozīmi, prasītāja uzskata, ka šie vārdi var būt dažādu interpretāciju priekšmets
         to neskaidrās, nenoteiktās un divdomīgās nozīmes dēļ, it īpaši attiecībā uz finanšu un monetārajiem pakalpojumiem. Pēc prasītājas
         domām, reģistrācijai pieteiktā preču zīme “LIVE RICHLY” veido vārdu spēli, kam kā tādai nav nekādas jēgas, jo, iespējams,
         pastāv tik daudz veidi, kā dzīvot bagāti, cik uz šīs zemes ir cilvēku, un ka katrs patērētājs interpretē šo saukli, kā tam
         patīk. Turklāt prasītāja uzskata, ka patērētāji, konfrontēti ar attiecīgo saukli, ir pārsteigti, aizkaitināti vai apjukuši,
         jo tie negaida, ka banka piedāvā finanšu pakalpojumus, aicinot “dzīvot bagātībā”, kas apstiprina preču zīmes “LIVE RICHLY”
         atšķirtspēju. Savas argumentācijas pamatojumam prasītāja min vārda “rich” definīciju Collins English Dictionary (1995. gada izdevums), Apelāciju padomes un pārbaudītājas dažādās vārda “richly” interpretācijas, Apelāciju padomes 2001. gada 1. oktobra lēmumu “ES GIBT SIE NOCH, DIE GUTEN DINGE” (lieta R 393/2000-1),
         reklāmu Amerikas Savienotajās Valstīs un Internetā izplatītos komentārus. Tā it īpaši uzskata, ka šie komentāri apstiprina,
         ka šīs preču zīmes uztvere no patērētāju viedokļa nebūt nav vienkārša un vienveidīga.

      53     Turklāt prasītāja uzskata, ka Apstrīdētais lēmums balstās uz kļūdainu secinājumu, saskaņā ar kuru konkrētās sabiedrības daļas
         uzmanības līmenis ir zems, lai gan patiesībā tas ir augsts. Pēc prasītājas domām, finanšu pakalpojumu vidusmēra patērētājs
         ir īpaši piesardzīgs un uzmanīgs, jo šie pakalpojumi netiek pirkti kā “gatavi lietošanai” (“off the shelf”), kā džinsu pāris vai piens, un sakarā ar to galveno nozīmi šo patērētāju dzīvē. Līdz ar to vidusmēra patērētājs velta vairāk
         laika saukļa nozīmes meklējumiem un atceras to vieglāk, ja sauklis ir saistīts ar finanšu pakalpojumiem.

      54     Pirmās instances tiesas judikatūra, kā arī Apelāciju padomju lēmumu prakse saukļu jomā, pēc prasītājas domām, apstiprina,
         ka sauklis “LIVE RICHLY” var tikt reģistrēts. Iepriekš 50. punktā minētājā spriedumā lietā “DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT”
         un 2002. gada 5. decembra spriedumā lietā T 130/01 Sykes Enterprises/ITSB (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS) (Recueil, II‑5179. lpp.) Pirmās instances tiesa ir atzinusi, no vienas puses, ka, pretēji pārbaudītājas 2001. gada 3. jūlija vēstulē
         apstiprinātajam, atšķirtspējas neesamība neizriet ne no iztēles, ne no oriģinalitātes papildu elementa trūkuma. No otras puses,
         Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka tirgū tā paša apzīmējuma vai līdzīgu apzīmējumu lietošanai ir izšķiroša nozīme preču
         zīmei raksturīgās atšķirtspējas vērtējumā. Pēc prasītājas domām, it īpaši iepriekš 50. punktā minētajā spriedumā “DAS PRINZIP
         DER BEQUEMLICHKEIT” Pirmās instances tiesa norādīja, ka atšķirtspējas trūkums ir pamatots tikai tad, ja ir pierādīts, ka attiecīgā
         vārdiskā preču zīme ir vispārīgi izmantota. Tomēr šajā lietā prasītāja uzsver, no vienas puses, ka atbildētājs nav pierādījis
         vārdu “LIVE RICHLY” izmantošanu un, no otras puses, ka šie vārdi nekad nav tikuši izmantoti, lai popularizētu vai pārdotu finanšu un monetāros
         pakalpojumus. Tā kā sauklim ir unikāls un nereāls raksturs, prasītāja uzskata, ka tās preču zīmei ir atšķirtspēja Regulas
         Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.

      55     Apelāciju padomju pastāvīgā prakse arī apstiprina preču zīmes “LIVE RICHLY” reģistrācijai piemēroto raksturu. Prasītāja šajā
         sakarā atsaucas uz 2001. gada 7. novembra lēmumu lietā “WE GET IT DONE” (lieta R 1090/2000-4). Tā uzskata, ka no šī lēmuma
         ir izsecināms, no vienas puses, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepiemērošanai noteiktā robeža ir zema
         un, no otras puses, ka ITSB pienākums ir pārbaudīt, vai preču zīme var tikt reģistrēta saskaņā ar šo pantu, ņemot vērā, ka
         nepietiek ar apstiprinājumu, saskaņā ar kuru kāds sauklis ir banāls vai veido vienkārši cildinošu formulējumu, lai konstatētu
         atšķirtspējas neesamību. Pamatojoties uz šo lēmumu, prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome nav paskaidrojusi, kāpēc vārdu
         “LIVE RICHLY” veicinošais un cildinošais raksturs šajā lietā traucē finanšu un monetāro pakalpojumu vidusmēra patērētājam saskatīt saikni
         starp šo apzīmējumu un prasītāju un turklāt uztvert šo saukli kā preču zīmi. Prasītāja norāda, ka šo saukli var interpretēt
         vairākos veidos, lai konkrētā sabiedrības daļa to atcerētos nekavējoties, jo tā negaida, ka kāda finanšu iestāde popularizē
         savus pakalpojumus ar šādu saukli un ka tā ir vienīgā, kas šo saukli izmanto.

      56     No Apelāciju padomju pastāvīgās prakses prasītāja secina, ka saukļa neskaidro raksturu var ņemt vērā, lai konstatētu apzīmējuma
         atšķirtspēju (iepriekš minētais lēmums lietā WE GET IT DONE, 2002. gada 25. februāra lēmums lietā R 135/2000-2 Taking care of the world’s water … and yours un 2001. gada 18. septembra lēmums lietā R 222/2001-1 TEAM POWER). No šīs prakses tā arī secina, ka attiecīgā saukļa vai kāda tā varianta neizmantošana attiecīgajā tirgū ir nopietna norāde
         uz to, ka tam piemīt raksturīgā atšķirtspēja (iepriekš minētais lēmums lietā Taking care of the world’s water … and yours, lietā TEAM POWER, 1999. gada 4. maija lēmums lietā R 153/1998-2 Früher an Später denken !, 2000. gada 5. jūlija lēmums lietā R 689/1999‑3 UNLOCK THE POTENTIAL un 2002. gada 5. jūnija lēmums lietā R 58/2001‑4 WHATEVER WHENEVER).

      57     Turpinot prasītāja norāda uz to, ka attiecībā uz pakalpojumiem, kas atbilstoši Nicas Nolīgumam ietilpst 36. klasē un atbilst
         aprakstam: “finanšu un monetārie pakalpojumi un nekustamo īpašumu pakalpojumi”, ITSB ir reģistrējis zināmu skaitu saukļu,
         kas satur vārdus “live” vai “life”, tostarp – “make more of life”, “WHERE MONEY LIVES” un “SO YOU CAN ENJOY LIFE!”. Prasītāja norāda, ka tas būtu pretrunīgi
         – atteikties reģistrēt preču zīmi “LIVE RICHLY” attiecībā uz tiem pašiem pakalpojumiem.

      58     Tā min arī zināmu skaitu dažādu dalībvalstu valsts biroju reģistrētus saukļus, kas apstiprina, ka ir reģistrēti par konkrēto
         mazāk atšķirtspējīgi saukļi.

      59     Prasītāja norāda, ka preču zīmi “LIVE RICHLY” ir reģistrējušas ļoti daudzas trešo valstu, kā Austrālijas Savienības un Amerikas
         Savienoto Valstu preču zīmju jomā kompetentas iestādes attiecībā uz šiem pašiem pakalpojumiem, kas atbilstoši Nicas Nolīgumam
         ietilpst 36. klasē. Lai gan prasītāja atzīst, ka Amerikas Savienotās Valstis un Austrālijas Savienība nav dalībvalstis, tā
         uzskata, ka šīs preču zīmes “LIVE RICHLY” reģistrācijas ir nopietna norāde uz to, ka šo preču zīmi angliski runājošās valstīs
         vispār ir iespējams reģistrēt.

      60     Visbeidzot, ciktāl strīds attiecas vairs tikai uz preču zīmes “LIVE RICHLY” reģistrāciju attiecībā uz finanšu un monetārajiem
         pakalpojumiem, prasītāja uzskata, ka atbildētāja nostāja, saskaņā ar kuru šis nosaukums nav atšķirtspējīgs attiecībā uz minētajiem
         pakalpojumiem, jo vārdi “LIVE RICHLY” sniedz skaidru vēstījumu – dzīvot materiāli bagātāku dzīvi, turpretī attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem
         tas ir atšķirtspējīgs, ir patvaļīga, neloģiska, paradoksāla un pretrunīga.

      61     Pēc prasītājas domām, šis secinājums ir pamatots gan ar finanšu un apdrošināšanas pakalpojumu, gan finanšu un nekustamo īpašumu
         pakalpojumu ciešo saistību, pat identiskumu, kā to atbildētājs ir izcēlis agrākajos lēmumos (Apelāciju padomes 2002. gada
         27. novembra lēmums lietā R 498/2001-3 TravelCard/AIR TRAVEL CARD, Iebildumu nodaļas 2003. gada 21. jūlija lēmums lietā 1454-2003 LLOYD/LLOYDS TSB un 2003. gada 11. novembra lēmums lietā 2451-2003 ADIGSA/ADIG GRUPPE GUT FÜR IHR GELD).

      62     Līdz ar to prasītāja uzskata, ka no atbildētāja izvirzītā pamatojuma par preču zīmes atšķirtspējas neesamību attiecībā uz
         finanšu un monetārajiem pakalpojumiem izriet pēdējais paradokss, kas ir fakts, ka šīs preču zīmes paustais vēstījums ir tāds,
         ka attiecīgie pakalpojumi konkrētai sabiedrības daļai piedāvā vismaz iespēju palielināt savus finansiālos īpašumus un, tātad,
         materiāli dzīvot bagātāk. Pēc prasītājas domām, pat ja šāda saukļa uztvere būtu jāuzskata par pareizu, ko tā tomēr apstrīd,
         no apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumu patērētāju viedokļa to galvenais mērķis ir potenciāli padarīt indivīdu
         bagātāku. Līdz ar to prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome nav pierādījusi vārdu “LIVE RICHLY” atšķirtspējas neesamību, kas tai liek noraidīt šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikumu atbilstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta
         1. punkta b) apakšpunktam. Tātad lēmums daļēji atteikt preču zīmes “LIVE RICHLY” reģistrāciju attiecībā uz konkrētajiem pakalpojumiem
         ir jāatceļ.

      63     Atbildētājs apstrīd prasītājas argumentus un uzskata, ka neviens no abiem argumentiem neatspēko reģistrācijai pieteiktās preču
         zīmes atšķirtspējas neesamību.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      –       Ievada apsvērumi
      64     Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktam, nereģistrē “preču zīmes, kam nav atšķirtspējas”. Turklāt
         Regulas Nr. 40/94 7. panta 2. punkts paredz, ka “1. punktu piemēro arī tad, ja pamatojums reģistrācijas atteikumam pastāv
         tikai kādā Kopienas daļā”.

      65     Tāpat Pirmās instances tiesa jau ir nospriedusi, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētās preču zīmes
         ir it īpaši tās, kas neļauj konkrētajai sabiedrības daļai izdarīt atkārtotu pirkumu, ja ir gūta pozitīva pieredze, vai attiecīgo
         preču vai pakalpojumu vēlākas iegādes gadījumā neļauj izvairīties no pirkuma, ja ir gūta negatīva pieredze (Pirmās instances
         tiesas 2002. gada 27. februāra spriedums lietā T‑79/00 Rewe-Zentral/ITSB (LITE), Recueil, II‑705. lpp., 26. punkts, un iepriekš 22. punktā minētais spriedums lietā EUROCOOL, 37. punkts). Tā tas ir it īpaši attiecībā apzīmējumiem, kas tiek vispārīgi izmantoti attiecīgo preču un pakalpojumu tirdzniecībā.

      66     Tāpat šādas izmantošanas dēļ nav izslēgta tādas preču zīmes reģistrācija, kas sastāv no apzīmējumiem vai norādēm, kuras turklāt
         izmanto kā reklāmas saukļus, norādes par kvalitāti vai izteicienus, kas mudina iegādāties preces vai pakalpojumus, uz ko attiecas
         šī preču zīme (pēc analoģijas, skat. Tiesas 2001. gada 4. oktobra spriedumu lietā C‑517/99 Merz & Krell, Recueil, I‑6959. lpp., 40. punkts). Tomēr apzīmējums, kas pilda citas funkcijas nekā preču zīme klasiskajā izpratnē Regulas Nr. 40/94
         7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē, ir atšķirtspējīgs tikai tad, ja to izmanto ar nosacījumu, ka preču zīmi, par kuru
         ir strīds, uzreiz var uztvert kā komerciālās izcelsmes norādi attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas paredzēta, lai konkrētā
         sabiedrības daļa spētu nekļūdīgi atšķirt preču zīmes īpašnieka preces un pakalpojumus no precēm un pakalpojumiem ar citu komerciālo
         izcelsmi (Pirmās instances tiesas 2003. gada 3. jūlija spriedums lietā T‑122/01 Best Buy Concepts/ITSB (BEST BUY), Recueil, II-2235. lpp., 20. un 21. punkts).

      67     Preču zīmes atšķirtspēju var vērtēt tikai saistībā, pirmkārt, ar attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem un, otrkārt, ar konkrētās
         sabiedrības daļas, ko veido šo preču vai pakalpojumu patērētāji, uztveri (iepriekš 22. punktā minētais spriedums lietā EUROCOOL, 38. punkts, un iepriekš 65. punktā minētais spriedums lietā LITE, 27. punkts).

      68     Visbeidzot, no Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka pietiek ar minimālas atšķirtspējas esamību,
         lai šajā pantā paredzētais atteikuma pamatojums nebūtu piemērojams (iepriekš 65. punktā minētais spriedums lietā LITE, 28. punkts).

      –       Par konkrētās sabiedrības daļu un tās uzmanības līmeni
      69     Kas attiecas uz konkrēto sabiedrības daļu, vispirms ir jāatgādina, ka apzīmētie pakalpojumi ir finanšu un monetārie pakalpojumi,
         kas atbilstoši Nicas Nolīgumam ietilpst 36. klasē. Tātad reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspēja ir jāizvērtē, ņemot
         vērā samērā informēta, uzmanīga un apdomīga vidusmēra patērētāja iespējamās cerības (pēc analoģijas, skat. Tiesas 1998. gada
         16. jūlija spriedumu lietā C‑210/96 Gut Springenheide  un Tusky, Recueil, I‑4657. lpp., 31. punkts).

      70     Turklāt ir jāatgādina, ka konkrētās sabiedrības daļas, proti, vidusmēra patērētāju, preču zīmes uztveri ietekmē uzmanības
         līmenis, kas var mainīties atkarībā no attiecīgo preču vai pakalpojumu kategorijas (skat., attiecībā uz Padomes 1988. gada
         21. decembra Pirmo direktīvu 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989., L 40,
         1. lpp.), Tiesas 1999. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑342/97 Lloyd Schuhfabrik Meyer, Recueil, I‑3819. lpp., 26. punkts, un, attiecībā uz Regulu Nr. 40/94, iepriekš 16. punktā minēto spriedumu lietā “Ovālas formas tablete”,
         42. punkts).

      71     Šajā sakarā prasītāja, pretēji Apelāciju padomes nostājai, uzskata, ka konkrētā sabiedrības daļa, bez šaubām, ir ļoti uzmanīga
         attiecībā uz finanšu pakalpojumiem, jo šie pakalpojumi netiek pirkti kā “gatavi lietošanai” (“off the shelf”), kā, piemēram, džinsu pāris vai piens, un tie ir vitāli svarīgi patērētāju nākotnei.

      72     Pirmās instances tiesa pirmām kārtām atgādina, ka, pretēji prasītājas aizstāvētajai interpretācijai, saskaņā ar kuru Apelāciju
         padome ir uzskatījusi, ka konkrētās sabiedrības daļas uzmanība ir vāja, Apelāciju padome patiesībā uzskatīja, ka konkrētā
         sabiedrības daļa ir pietiekami uzmanīga (skat. iepriekš 42. un turpmākos punktus).

      73     Turklāt, ņemot vērā dažu attiecīgo finanšu un monetāro pakalpojumu veidu, daļa šo patērētāju var būt ļoti uzmanīgi, jo, no
         vienas puses, saistības, ko patērētājs uzņemas, var būt salīdzinoši nozīmīgas un, no otras puses, šie pakalpojumi var izrādīties
         diezgan tehniski.

      74     Tomēr šis uzmanības līmenis var būt salīdzinoši zems sakarā ar veicinoša rakstura norādēm, kas apdomīgai sabiedrības daļai
         nav noteicošas (šajā sakarā skat. iepriekš 54. punktā minēto spriedumu lietā REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, 24. punkts, un iepriekš 66. punktā minēto spriedumu lietā BEST BUY, 25. punkts).

      75     Līdz ar to ir jākonstatē, ka apzīmētie pakalpojumi ir adresēti samērā informētai un apdomīgai sabiedrības daļai.
      76     Turklāt vārdisko preču zīmi “LIVE RICHLY” veido vārdi angļu valodā, un konkrētā sabiedrības daļa ir angliski runājoša sabiedrības
         daļa vai pat angliski runājoša sabiedrības daļa, kuras dzimtā valoda nav angļu valoda, bet kam ir pietiekamas angļu valodas
         zināšanas.

      –       Par konkrētās sabiedrības daļas uztveri
      77     Ir jāizvērtē konkrētās sabiedrības daļas uztvere attiecībā uz apzīmējumu “LIVE RICHLY” kā preču zīmi saistībā ar finanšu un
         monetārajiem pakalpojumiem.

      78     Šajā sakarā ir jānorāda – Apelāciju padome uzskatīja, ka apzīmējums “LIVE RICHLY” ir no diviem parastiem angļu vārdiem veidots
         sauklis, ko konkrētā sabiedrības daļa saprot vienkārši kā cildinošu formulējumu, kas norāda, ka prasītājas sniegtie pakalpojumi
         ļauj patērētājiem dzīvot bagāti. Turklāt Apelāciju padome uzskata, ka papildus tā acīmredzami veicinošajai nozīmei apzīmējums
         neļauj konkrētajai sabiedrības daļai viegli un uzreiz atcerēties to kā preču zīmi saistībā ar aptvertajiem pakalpojumiem.
         Vidusmēra patērētājs, kas nav ļoti uzmanīgs, ja apzīmējums tam uzreiz nenorāda aptvertās preces vai pakalpojuma izcelsmi un
         sniedz tam tikai tīri veicinošu un abstraktu informāciju, neveltīs laiku, lai apsvērtu dažādās iespējamās apzīmējuma funkcijas
         vai, lai saglabātu to atmiņā kā preču zīmi. Šo iemeslu dēļ Apelāciju padome secināja, ka apzīmējums nevar veidot preču zīmi.

      79     Ņemot vērā šos apsvērumus, prasītāja kļūdaini uzskata, ka Apelāciju padome ir uzskatījusi – attiecīgais apzīmējums nevar būt
         reģistrācijas priekšmets tikai tāpēc, ka runa ir par veicinoši cildinošu formulējumu. Turklāt šie apsvērumi ļauj noraidīt
         prasītājas argumentu, saskaņā ar kuru Apelāciju padome nav komentējusi apzīmējuma “LIVE RICHLY” spēju nošķirt prasītājas pakalpojumus
         no konkurentu pakalpojumiem.

      80     Apstrīdētā lēmuma 15. punktā, uzskatot, ka konkrētā sabiedrības daļa nevar apzīmējumu viegli un uzreiz atcerēties kā preču
         zīmi saistībā ar attiecīgajiem pakalpojumiem, Apelāciju padome nav aprobežojusies ar to, ka no vārdu “LIVE RICHLY” veicinošā rakstura ir secinājusi, ka attiecīgajam apzīmējumam nav atšķirtspējas, bet ir ņēmusi vērā šī apzīmējuma spēju
         nošķirt prasītājas preces no konkurentu precēm, raugoties no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa.

      81     Turklāt, kas attiecas uz vairāku elementu veidotu preču zīmi (kombinētu preču zīmi), nolūkā izvērtēt atšķirtspēju tā ir jāaplūko
         visā kopumā (Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. novembra spriedums apvienotajās lietās T‑79/01 un T‑86/01 Bosch/ITSB (Kit pro  un Kit Super Pro), Recueil, II‑4881. lpp., 22. punkts).

      82     Šajā sakarā ir jānorāda – kaut gan, kā to atzīst arī lietas dalībnieki, apzīmējums “LIVE RICHLY” nav vienīgi un tieši konkrētos
         pakalpojumus vai preci aprakstošs, to veido divi parasti vārdi angļu valodā, kuriem, aplūkotiem kopā, ir autonoma nozīme.
         Šo apzīmējumu patiešām viegli var saprast kā tādu, kas nozīmē, ka prasītājas pakalpojumi ļauj šo pakalpojumu saņēmējiem dzīvot
         bagāti.

      83     Pat tad, ja teicienu “dzīvot bagāti” var saprast dažādi un līdz ar to tas var būt neskaidrs, ir jāpārbauda vārdiskās preču
         zīmes nozīme saistībā ar preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajiem pakalpojumiem (skat. iepriekš 81. punktā minēto
         spriedumu lietā Kit pro un Kit Super Pro, 24. punkts, un tajā minēto judikatūru). Ciktāl attiecīgā vārdiskā preču zīme tiek saistīta ar finanšu un monetārajiem pakalpojumiem,
         to var saprast vispirms tās materiālajā vai ekonomiskajā nozīmē. Tātad Apelāciju padome varēja pamatoti uzskatīt, ka apzīmējums
         “LIVE RICHLY” finanšu un monetāro pakalpojumu kontekstā piešķir tam skaidri informatīvu paziņojuma raksturu, kam ir cildinoša
         nozīme.

      84     Turklāt ir jāuzskata – fakts, ka neaprakstošam apzīmējumam “LIVE RICHLY” var būt vairākas nozīmes, ka tas var veidot vārdu
         spēli un ka to var uztvert kā ironisku, pārsteidzošu un negaidītu, tomēr nepadara to atšķirtspējīgu. Šie dažādie elementi
         padara apzīmējumu atšķirtspējīgu tikai tad, ja to uzreiz var uztvert kā preču vai pakalpojumu komerciālās izcelsmes norādi,
         kas paredzēta, lai konkrētā sabiedrības daļa spētu nekļūdīgi atšķirt prasītājas pakalpojumus no pakalpojumiem ar citu komerciālo
         izcelsmi (iepriekš 66. punktā minētais spriedums lietā BEST BUY, 21. punkts; iepriekš 54. punktā minētais spriedums lietā REALPEOPLE, REAL SOLUTIONS, 20. punkts, un Pirmās instances tiesas 2004. gada 28. janvāra spriedums apvienotajās lietās T‑146/02 līdz T‑153/02 Deutsche SiSi‑Werke/ITSB ([vertikāli] stāvošas pakas), Recueil, II‑447. lpp., 38. punkts).

      85     Šajā lietā, kā to norāda arī Apelāciju padome, konkrētā sabiedrības daļa šo apzīmējumu saistībā ar finanšu un monetārajiem
         pakalpojumiem patiešām uztver vispirms kā veicinošu formulējumu, nevis kā attiecīgā pakalpojuma komerciālās izcelsmes norādi.
         Apzīmējumam “LIVE RICHLY” nepiemīt elementu, kas papildus tā acīmredzami veicinošajai nozīmei ļautu konkrētajai sabiedrības
         daļai atcerēties apzīmējumu viegli un nepastarpināti kā atšķirtspējīgu preču zīmi saistībā ar aptvertajiem pakalpojumiem.
         Pat gadījumā, ja attiecīgais apzīmējums būtu vienīgais izmantotais, neesot citiem apzīmējumiem vai preču zīmēm, konkrētā sabiedrības
         daļa bez iepriekšējām zināšanām nevarētu uztvert to citādi, kā tā veicinošajā nozīmē (iepriekš 54. punktā minētais spriedums
         lietā REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, 28. punkts).

      86     Kas attiecas uz šīs nostājas paradoksālo raksturu, ņemot vērā ITSB preču zīmes “LIVE RICHLY” akceptēšanu attiecībā uz finanšu
         un monetārajiem pakalpojumiem, ir jāuzsver, ka Pirmās instances tiesas jurisdikcija aprobežojas ar Regulas Nr. 40/94 piemērošanu
         tās izskatīšanā iesniegtajā lietā. Pat tad, ja cik vien iespējams ir jāsaglabā konsekvence preču zīmju atzīšanā, Pirmās instances
         tiesai nav jāspriež par preču zīmēm ārpus tās izskatīšanā esošās lietas robežām.

      –       Par prasītājas preču zīmes ekskluzīvo izmantošanu
      87     Attiecībā uz argumentu, kas pamatots ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes neizmantošanas neņemšanu vērā, prasītāja tiesas
         sēdē norādīja – pēc iepriekš 9. punktā minētā sprieduma lietā ITSB/Erpo Möbelwerk pasludināšanas tā atsauc iebildumu, saskaņā ar kuru ITSB ir jāpierāda, ka Kopienas preču zīme ir vispārīgi izmantota, lai
         noliegtu tās atšķirtspēju. Šis paziņojums tika ierakstīts mutvārdu procesa tiesas sēdes protokolā. Prasītāja tomēr norāda,
         ka preču zīmes neizmantošana var veidot norādi, saskaņā ar kuru konkurenti nevar pamatoties uz šo vārdu, lai apzīmētu savus
         pakalpojumus.

      88     Šajā sakarā Pirmās instances tiesa atgādina, ka preču zīmes atšķirtspēja ir izvērtējama, pamatojoties uz faktu, ka konkrētā
         sabiedrības daļa šo preču zīmi var uztvert kā attiecīgās preču zīmes vai pakalpojuma komerciālās izcelsmes norādi (skat. iepriekš
         66. punktu). Iepriekšējas izmantošanas neesamība šajā sakarā obligāti nenorāda uz šādu uztveri.

      89     Šajā lietā, ņemot vērā iepriekš minētos elementus, izmantošanas neesamība, pat ja tā ir pierādīta, neaptspēko attiecīgo pakalpojumu
         uztveri. Līdz ar to prasītājas arguments ir jānoraida.

      –       Par preču zīmes iztēles rakstura neesamību
      90     Prasītāja uzskata, ka pārbaudītāja savā 2001. gada 3. jūlija vēstulē ir kļūdaini ņēmusi vērā preču zīmes iztēles rakstura
         neesamību, lai noraidītu reģistrācijas pieteikumu.

      91     Šajā sakarā Pirmās instances tiesa atgādina – no judikatūras izriet, ka atšķirtspējas neesamība neizriet ne no plašas fantāzijas
         neesamības (Pirmās instances tiesas 2001. gada 5. aprīļa spriedums lietā T‑87/00 Bank für Arbeit und Wirtschaft/ITSB (EASYBANK), Recueil, II‑1259. lpp., 39. punkts), ne no minimāla iztēles apjoma (Pirmās instances tiesas 2001. gada 31. janvāra spriedums lietā
         T‑135/99, Taurus-Film/ITSB (Cine Action), Recueil , II‑379. lpp., 31. punkts, un spriedums lietā T‑136/99 Taurus-Film/ITSB (Cine Comedy), Recueil, II‑397. lpp., 31. punkts), jo Kopienas preču zīme obligāti nav izdomas rezultāts un nebalstās uz oriģinalitātes vai iztēles
         elementu, bet uz spēju individualizēt preces vai pakalpojumus tirgū attiecībā pret konkurentu piedāvātajām tāda paša veida
         precēm vai pakalpojumiem (iepriekš 65. punktā minētais spriedums lietā LITE, 30. punkts).

      92     Šajā lietā no Apstrīdētā lēmuma neizriet, ka Apelāciju padome savu vērtējumu ir pamatojusi ar to, ka preču zīmei ir jābūt
         oriģinālai un iztēli rosinošai, lai varētu secināt, ka tai ir atšķirtspēja.

      93     Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 63. pantu, vienīgi Apelāciju padomes lēmumi var būt prasības priekšmets Pirmās instances tiesā.
         Tomēr prasītāja savu iebildumu pamato ar faktu, ka pārbaudītāja 2001. gada 3. jūlija vēstulē ir ņēmusi vērā oriģinalitātes
         un iztēles elementus, kas vēlāk netika ņemti vērā Apstrīdētajā lēmumā.

      94     Līdz ar to, pat pieņemot, ka ir jāuzskata, ka pārbaudītāja savā lēmumā ir kļūdaini ņēmusi vērā šo kritēriju, jo Apstrīdētajā
         lēmumā nav šādas norādes, šis arguments ir jānoraida.

      –       ITSB precedenti un citas iestādes
      95     Kas attiecas uz prasītājas argumentiem par agrākiem ITSB lēmumiem, ITSB un dalībvalstīs reģistrētiem saukļiem, kā arī preču
         zīmes “LIVE RICHLY” pieņemšanu trešajās valstīs, pietiek atgādināt, pirmkārt, ka Kopienu preču zīmju tiesiskais regulējums
         ir autonoma sistēma (Pirmās instances tiesas 2000. gada 5. decembra spriedums lietā T‑32/00 Messe München/ITSB (electronica), Recueil, II‑3829. lpp., 47. punkts), un, otrkārt, ka Apelāciju padomes lēmumu tiesiskums ir jāvērtē vienīgi uz Regulas Nr. 40/94
         pamata, ņemot vērā tās interpretāciju Kopienu tiesā, nevis uz šādas iepriekšējas lēmumu prakses pamata (iepriekš 35. punktā
         minētais spriedums lietā BUDMEN, 61. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 27. februāra spriedums lietā T‑106/00 Streamserve/ITSB (STREAMSERVE), Recueil, II‑723. lpp., 66. punkts).

      96     Tādēļ prasītājas argumentiem, kas pamatoti ar agrākiem ITSB lēmumiem, citiem ITSB vai citās dalībvalstīs reģistrētiem saukļiem,
         kā arī preču zīmes “LIVE RICHLY” reģistrāciju trešajās valstīs, nav nozīmes un tie ir noraidāmi.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      Lietas dalībnieku argumenti
      97     Prasītāja uzskata – no Apstrīdētā lēmuma nevar secināt, ka preču zīmes reģistrācija tika noraidīta tikai attiecībā uz finanšu
         un monetārajiem pakalpojumiem. Pēc prasītājas domām, atbildētājs tikai procesa laikā piekrita, ka preču zīmi “LIVE RICHLY”
         var reģistrēt attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo īpašumu pakalpojumiem. Līdz ar to tā uzskata, ka atbildētājam jāpiespriež
         atlīdzināt vismaz divas trešdaļas šīs prasības laikā radušos tiesāšanās izdevumu.

      98     Tiesas sēdes laikā atbildētājs norādīja, ka šiem apgalvojumiem, kas saistīti ar preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz finanšu
         un monetārajiem pakalpojumiem, nav nekādas ietekmes uz tiesāšanās izdevumu sadali.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      99     Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam, lietas dalībniekam, kam spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Turklāt, atbilstoši Reglamenta 87. panta 6. punktam,
         ja tiesvedību lietā izbeidz pirms sprieduma taisīšanas, Pirmās instances tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem pēc saviem ieskatiem.

      100   Šajā lietā atbildētājs prasa piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Visi prasītājas izvirzītie pamati, izņemot
         to, kurš balstās uz pamatojuma trūkumu, par ko vairs nav jālemj, ņemot vērā prasītājas iesniegtos precizējumus attiecībā uz
         prāvas priekšmetu (skat. iepriekš 48. punktu), ir noraidīti. Šie prasītājas precizējumi pirmo reizi iesniegti lietas izskatīšanas
         laikā šajā instancē, pēc atbildētāja apsvērumiem par pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz apdrošināšanas un nekustamo
         īpašumu pakalpojumiem; Apstrīdētajā lēmumā netika pietiekami skaidri pateikts, ka šie pakalpojumi nav reģistrācijas atteikuma
         priekšmets.

      101   Šādos apstākļos prasītājai ir jāpiespriež segt savus tiesāšanās izdevumus pašai, kā arī atlīdzināt pusi no atbildētāja tiesāšanās
         izdevumiem.

      Ar šādu pamatojumu
      PIRMĀS INSTANCES TIESA (trešā palāta)
      nospriež:
      1)      prasību noraidīt;
      2)      prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem;
      3)      atbildētājs sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pats.

               Jaeger

               Azizi

               Cremona

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2005. gada 15. septembrī.

               Sekretārs

                     Priekšsēdētājs

               H. Jung

                     M. Jaeger

         * Tiesvedības valoda – angļu.


Tiesas spriedums 2003. gada 9.septembrī. # Katharina Rinke pret Ärztekammer Hamburg. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesverwaltungsgericht - Vācija. # Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Direktīvas 86/457/EEK un 93/16/EEK. # Lieta C-25/02.


Pirmās instances tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 31.martā. # Fieldturf Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme. # Lieta T-216/02.


title: Tiesas spriedums 1974. gada 4. decembrī. # Yvonne van Duyn pret Home Office. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: High Court of Justice, Chancery Division - Apvienotā Karaliste. # Sabiedriskā kārtība. # Lieta 41-74.

text:
TIESAS SPRIEDUMS1974. gada 4. decembrī (*)Sabiedriskā kārtībaLieta 41/74par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EEK līguma 177. pantam iesniegusi Anglijas High Court of Justice, Chancery Division, lai tiesvedībā starpYvonne van DuynunHome Office saņemtu
 prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EEK līguma 48. pantu
un 3. pantu Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīvā
Nr. 64/221/EEK par īpašu pasākumu saskaņošanu attiecībā uz
ārvalstnieku pārvietošanos un dzīvesvietu [uzturēšanos], kas ir
attaisnojami ar sabiedrisko kārtību, valsts drošību un veselības
aizsardzību (OV, 04.04.1964., 850. lpp.).TIESAšādā sastāvā: priekšsēdētājs R. Lekūrs [R. Lecourt], palātu priekšēdētāji K. O’Daleijs [C. Ó Dálaigh] un A. Dž. Makenzijs Stjuarts [A. J. Mackenzie Stuart], tiesneši A. M. Donners [A. M. Donner], R. Monako [R. Monaco], Ž. Mertenss de Vilmarss [J. Mertens de Wilmars], P. Peskatore [P. Pescatore], H. Kučers [H. Kutscher] un M. Sērensens [M. Sørensen] (referents),ģenerāladvokāts A. Meirā [H. Mayras],sekretārs A. van Houte [A. Van Houtte]pasludina šo spriedumu.Spriedums1        Ar 1974. gada 1. marta Vice Chancellor lēmumu, kas Tiesai iesniegts 13. jūnijā, High Court of Justice (Anglijas Augstākā tiesa), Chancery Division saskaņā
 ar EEK līguma 177. pantu ir uzdevusi Tiesai trīs jautājumus par
dažu Kopienu tiesību normu interpretāciju attiecībā uz darba ņēmēju
pārvietošanās brīvību.2        Šie jautājumi ir uzdoti saistībā ar prasību, ko pret Home Office ir
 cēlusi kāda Nīderlandes pilsone, kurai netika dota atļauja iebraukt
Apvienotajā Karalistē, lai stātos darbā par sekretāri Scientoloģijas
baznīcā.3        Atļauja
 tika liegta saskaņā ar Apvienotās Karalistes valdības politiku
attiecībā uz minēto organizāciju, kuras darbību tā uzskata par sociāli
bīstamu. Par pirmo jautājumu4        Ar
 pirmo jautājumu Tiesai tiek lūgta atbilde attiecībā uz to, vai EEK
līguma 48. pants ir tieši piemērojams, proti, vai tas piešķir
indivīdiem tiesības, uz kurām tie var atsaukties dalībvalsts tiesā.5        Līguma
 48. panta 1. un 2. punkts noteic, ka darba ņēmēju
pārvietošanās brīvību nodrošina no pārejas perioda beigām, un tas
nozīmē, ka “likvidē jebkādu dalībvalstu darba ņēmēju diskrimināciju
pilsonības dēļ attiecībā uz nodarbinātību, darba samaksu un citiem darba
 un nodarbinātības nosacījumiem”.6        Šīs
 normas uzliek dalībvalstīm skaidru pienākumu, attiecībā uz kuru ne
Kopienas iestādēm, ne dalībvalstīm nav jāpieņem nekādi tiesību akti un
kura izpildē dalībvalstīm nav dota nekāda rīcības brīvība.7        Minētā
 panta 3. punktā, kurā ir noteiktas tiesības, ko nodrošina darba
ņēmēju brīvas pārvietošanās princips, ir ietverta atruna par
ierobežojumiem, kuri ir attaisnojami ar sabiedriskās kārtības, valsts
drošības un veselības aizsardzības apsvērumiem.Uz
 šīs atrunas piemērošanu tomēr attiecas tiesas kontrole, un tas nozīmē,
ka dalībvalsts iespēja izmantot šo atrunu neliedz ar 48. panta
noteikumiem, kas paredz darba ņēmēju brīvas pārvietošanās principu,
piešķirt indivīdiem tiesības, uz kurām šie indivīdi var atsaukties tiesā
 un kuras valsts tiesām ir jāaizsargā.8        Tāpēc uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši. Par otro jautājumu9        Ar
 otro jautājumu Tiesai tiek lūgta atbilde attiecībā uz to, vai Padomes
1964. gada 25. februāra Direktīva (64/221) par īpašu pasākumu
saskaņošanu attiecībā uz ārvalstnieku pārvietošanos un dzīvesvietu
[uzturēšanos], kas ir attaisnojami ar sabiedriskās kārtības, valsts
drošības un veselības aizsardzības apsvērumiem, ir tieši piemērojama,
proti, vai tā piešķir indivīdiem tiesības, uz kurām tie var atsaukties
dalībvalsts tiesā.10      No
 nolēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka lietā svarīgs
ir tikai 3. panta 1. punkts, kas paredz, ka “pasākumi, ko
veic, ņemot vērā sabiedrisko kārtību vai valsts drošību, ir balstīti
tikai uz attiecīgā indivīda personīgo darbību”.11      Apvienotā
 Karaliste norāda, ka Līguma 189. pantā ir nošķirta regulu,
direktīvu un lēmumu atšķirīgā iedarbība un ka tāpēc ir jāuzskata, ka
Padome, pieņemot direktīvu, nevis regulu, ir vēlējusies, lai šā akta
iedarbība atšķirtos no regulas iedarbības, un tātad šis akts nav tieši
piemērojams.12      Lai
 gan saskaņā ar 189. panta noteikumiem regulas ir tieši
piemērojamas un tāpēc tām ir tieša iedarbība, no šiem noteikumiem tomēr
neizriet, ka citām šajā pantā minēto tiesību aktu kategorijām nekad
nevarētu būt līdzvērtīga iedarbība.Tas, ka
attiecīgajām personām principā tiktu liegta iespēja atsaukties uz
direktīvā noteiktajiem pienākumiem, būtu pretrunā ar juridiski saistošo
spēku, ko direktīvām piešķir 189. pants.Gadījumos,
 kad Kopienas iestādes ar direktīvu ir uzlikušas dalībvalstīm pienākumu
veikt noteiktu rīcību, šāda tiesību akta lietderība mazinātos, ja
personas nevarētu uz to atsaukties tiesā un ja valstu tiesas nevarētu to
 ņemt vērā kā Kopienu tiesību daļu.Tas, ka
177. pants ļauj valstu tiesām iesniegt Tiesai jautājumus par visu
iestāžu pieņemto tiesību aktu spēkā esamību un interpretāciju, cita
starpā nozīmē, ka uz šiem tiesību aktiem minētajās valstu tiesās var
atsaukties privātpersonas.Katrā atsevišķā
gadījumā ir jāpārbauda, vai attiecīgās tiesību normas veids, sistēmiskā
uzbūve un redakcija ir tāda, lai tai būtu tieša iedarbība dalībvalstu un
 privātpersonu attiecībās.13      Direktīvas
 64/221 3. panta 1. punkts, nosakot, ka pasākumi, ko veic,
ņemot vērā sabiedrisko kārtību, ir balstīti tikai uz attiecīgā indivīda
personīgo darbību, paredz ierobežot diskrecionāro varu, ko valstu
tiesību akti parasti piešķir kompetentām iestādēm ārvalstnieku
ieceļošanas un izraidīšanas jomā.No vienas
puses, šī norma paredz pienākumu, uz kuru neattiecas nekādas atrunas vai
 nosacījumi un saskaņā ar kuru ne Kopienas iestādēm, ne dalībvalstu
iestādēm nav jāpieņem nekādi turpmāki akti.No
 otras puses, tā kā dalībvalstīm, piemērojot izņēmumu no Līguma
pamatprincipa par labu indivīdiem, ir pienākums neņemt vērā ar personas
darbību nesaistītus faktorus, tiesiskās drošības nolūkos attiecīgajām
personām ir jābūt iespējai atsaukties uz šo pienākumu pat tad, ja tas ir
 noteikts ar normatīvu aktu, kuram kopumā nav pilnībā tiešas iedarbības.14      Ja
 minētā panta nozīme un piemērošanas joma rada jautājumus par
interpretāciju, šos jautājumus var atrisināt tiesā, ņemot vērā arī
Līguma 177. pantā noteikto procedūru.15      Tāpēc
 uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Padomes 1964. gada
25. februāra Direktīvas 64/221 3. panta 1. punkts piešķir
 privātpersonām tiesības, uz ko tās var atsaukties dalībvalsts tiesā un
kas valstu tiesām ir jāaizsargā. Par trešo jautājumu16      Ar
 trešo jautājumu Tiesai tiek lūgta atbilde attiecībā uz to, vai Līguma
48. pants un Direktīvas 64/221 3. pants ir jāinterpretē šādi:“Kad
 dalībvalsts pilda savu pienākumu, t.i., ar sabiedriskās kārtības
apsvērumiem saistītus pasākumus veic, pamatojoties tikai uz attiecīgās
personas darbību, dalībvalstij ir tiesības par personas darbībai
piederīgiem faktoriem uzskatīt:a)      to,
 ka šī persona ir vai ir bijusi saistīta ar kādu grupu vai organizāciju,
 kuras darbību dalībvalsts uzskata par sabiedrības interesēm
neatbilstošu, bet kura ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem tomēr nav
aizliegta;b)      to,
 ka attiecīgā persona ir paredzējusi šajā dalībvalstī stāties darbā šādā
 grupā vai organizācijā, bet šīs dalībvalsts pilsoņiem, kas vēlas
strādāt līdzvērtīgā darbā šādā grupā vai organizācijā, netiek likti
nekādi šķēršļi”.17      Šajā
 ziņā vispirms ir jāpārbauda, vai saistība ar šādu organizāciju vai
grupu var nozīmēt personīgu darbību Direktīvas 64/221 3. panta
nozīmē.Ja agrāk pastāvējusi saistība
parasti neattaisno aizliegumu attiecīgajam indivīdam izmantot personu
pārvietošanās brīvību Kopienā, tad tomēr pašreizēja saistība, kas nozīmē
 dalību šīs grupas vai organizācijas darbībā un tās mērķu un nodomu
atbalstīšanu, var tikt uzskatīta par attiecīgās personas gribas izpausmi
 un tātad tās personīgas darbības daļu iepriekšminētās tiesību normas
nozīmē.18      Uzdotais
 jautājums tādējādi izvirza problēmu attiecībā uz to, cik liela nozīme
piešķirama faktam, ka attiecīgās organizācijas darbība, ko dalībvalsts
uzskata par tādu, kas ir pretrunā ar sabiedrības interesēm, tomēr nav
aizliegta ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem.Šajā
 ziņā ir jāuzsver, ka sabiedriskās kārtības jēdziens Kopienā kā
attaisnojums atkāpei no darba ņēmēju pārvietošanās brīvības
pamatprincipa ir jāinterpretē sašaurināti, lai tās piemērošanas jomu
vienpusēji nenoteiktu katra dalībvalsts atsevišķi bez Kopienas iestāžu
kontroles.Tomēr īpašie apstākļi, kas varētu
 attaisnot atsaukšanos uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem, dažādās
valstīs un dažādos laika posmos var būt atšķirīgi, un tāpēc šajā ziņā
valstu kompetentajām iestādēm ir jādod diskrecionārā vara, nepārkāpjot
ar Līgumu noteiktos ierobežojumus.19      No
 iepriekšminētā izriet, ka nevar prasīt, lai dalībvalsts, kuras
kompetentās iestādes ir skaidri paudušas attieksmi pret atsevišķas
organizācijas darbību, raksturojot to kā sociāli bīstamu, un veikušas
administratīvus pasākumus šādas darbības apkarošanai, varētu atsaukties
uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem tikai tad, kad ir aizliegusi šo
darbību ar tiesību aktu, ja šādu pasākumu dalībvalsts uzskata par
apstākļiem neatbilstošu.20      Šis
 jautājums izvirza arī problēmu, vai dalībvalsts sabiedriskās kārtības
apsvērumu dēļ ir tiesīga savā teritorijā neļaut citas dalībvalsts
pilsonim strādāt algotu darbu kādā grupā vai organizācijā, ja šī
dalībvalsts neliek šādus šķēršļus saviem pilsoņiem.21      Šajā
 ziņā Līgums, nosakot darba ņēmēju pārvietošanās brīvības principu bez
jebkādas diskriminācijas pilsonības dēļ, 48. panta 3. punktā
tomēr pieļauj atrunu attiecībā uz tiesībām, kas izriet no šā principa,
paredzot, ka tās var ierobežot sabiedriskās kārtības, valsts drošības un
 veselības aizsardzības apsvērumu dēļ.Tiesības,
 uz kurām ir attiecināta šī atruna, pamatojoties uz minēto tiesību
normu, cita starpā ietver arī tiesības pieņemt faktiskus darba
piedāvājumus, tiesības šādā nolūkā brīvi pārvietoties dalībvalstu
teritorijā un tiesības uzturēties dalībvalstī, lai tajā strādātu.Minētās
 atrunas rezultātā vienas dalībvalsts pilsonim cita dalībvalsts var
liegt iebraukšanas atļauju, kā arī aizliegt uzturēties šajā teritorijā
visos gadījumos, kuros ir piemērojama šī atruna.22      No
 otras puses, starptautisko tiesību princips, kas attiecībās starp
dalībvalstīm ir jāievēro EEK līgumā, aizliedz valstij liegt saviem
pilsoņiem iebraukšanas un uzturēšanās tiesības savā teritorijā.23      No
 tā izriet, ka dalībvalsts sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ
vajadzības gadījumā var liegt citas dalībvalsts pilsonim izmantot darba
ņēmēju brīvas pārvietošanās principu nolūkā veikt konkrētu algotu darbu
pat tad, ja tā līdzīgus ierobežojumus saviem pilsoņiem neizvirza.24      Tāpēc
 uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka EEK līguma 48. pants un
Direktīvas 64/221 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādā
 veidā, ka dalībvalsts, uzliekot ierobežojumus sabiedriskās kārtības
apsvērumu dēļ, var kā attiecīgās personas personīgo darbību ņemt vērā
faktu, ka šī persona ir saistīta ar grupu vai organizāciju, kuras
darbību dalībvalsts uzskata par sabiedriski bīstamu, tomēr neaizliedz,
pat ja šādi ierobežojumi netiek uzlikti šīs dalībvalsts pilsoņiem, kas
vēlas veikt tādu pašu darbu, kādu šajās grupās vai organizācijās vēlas
veikt citas dalībvalsts pilsonis. Par tiesāšanās izdevumiem25      Tiesāšanās
 izdevumi, kas radušies Apvienotajai Karalistei un Eiropas Kopienu
Komisijai, kuras iesniegušas apsvērumus Tiesā, nav atlīdzināmi.Šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata valsts tiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.Ar šādu pamatojumu Tiesa,atbildot uz jautājumiem, ko ar 1974. gada 1. marta rīkojumu tai iesniegusi High Court of Justice, nospriež:1)      EEK
 līguma 48. pantam ir tieša iedarbība dalībvalstu tiesību sistēmā,
un tas piešķir privātpersonām tiesības, kuras dalībvalstu tiesām ir
jāaizsargā;2)      3. panta
 1. punkts Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīvā
64/221 par īpašu pasākumu saskaņošanu attiecībā uz ārvalstnieku
pārvietošanos un dzīvesvietu [uzturēšanos], kas ir attaisnojami ar
sabiedriskās kārtības, valsts drošības un veselības aizsardzības
apsvērumiem, piešķir privātpersonām tiesības, uz ko tās var atsaukties
dalībvalsts tiesā un kas valstu tiesām ir jāaizsargā;3)      EEK
 līguma 48. pants un Direktīvas 64/221 3. panta 1. punkts
 ir jāinterpretē tādā veidā, ka dalībvalsts, uzliekot ierobežojumus
sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, var kā attiecīgās personas
personīgo darbību ņemt vērā faktu, ka šī persona ir saistīta ar grupu
vai organizāciju, kuras darbību dalībvalsts uzskata par sabiedriski
bīstamu, tomēr neaizliedz, pat ja šādi ierobežojumi netiek uzlikti šīs
dalībvalsts pilsoņiem, kas vēlas veikt tādu pašu darbu, kādu šajās
grupās vai organizācijās vēlas veikt citas dalībvalsts pilsonis.LecourtÓ DálaighMackenzie StuartDonnerMonacoMertens de WilmarsPescatoreKutscherSørensenPasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 1974. gada 4. decembrī.Sekretārs       PriekšsēdētājsA. Van Houtte       R. Lecourt* Tiesvedības valoda – angļu.