title: Lieta T-793/17: Prasība, kas celta 2017. gada 5. decembrī – Bruel/Komisija un SEAE

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 5. decembrī – Bruel/Komisija un SEAE

   (Lieta T-793/17)
   (2018/C 052/47)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Damien Bruel (Parīze, Francija) (pārstāvis: H. Hansen, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Komisija un Eiropas Ārējās darbības dienests

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

         līdz ar to:

               —

               atcelt lēmumu bez datuma ar nosaukumu “Pieprasījums aizstāt galveno ekspertu Nr. 2 “Projekta finanšu un līgumiskā administrācijā””, kurš izsniegts elektroniski 2017. gada 25. septembrī;

               —

               nospriest, ka ir pilnībā jāatlīdzina mantiskais un morālais kaitējums, kas prasītājam esot radīts pietiekami būtiska tiesību uz labu pārvaldību pārkāpuma dēļ, kas izpaužas kā lēmuma bez datuma ar nosaukumu “Pieprasījums aizstāt galveno ekspertu Nr. 2 “Projekta finanšu un līgumiskā administrācijā””, kurš elektroniski izsniegts 2017. gada 25. septembrī, pieņemšana;

               —

               piespriest atbildētājiem solidāri, in solidium vai katram par visu samaksāt prasītājam 152 250,00 EUR par mantisko kaitējumu un 25 000,00 EUR par morālo kaitējumu;

         katrā ziņā:

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               saglābāt prasītājam visas pārējās prasījumu tiesības, tiesību aizsardzības līdzekļus, prasības pamatus un rīcības iespējas.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza tikai vienu pamatu, kas attiecas uz būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu. Šim pamatam ir trīs daļas.

               1.

               Pirmā daļa attiecas uz tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas prasītājs neesot varējis sniegt savus apsvērumus par pārmetumiem, kas viņam tikuši izteikti.

               2.

               Otrā daļa attiecas uz tiesību piekļūt lietas materiāliem pārkāpumu, jo prasītājam neesot piešķirta pieeja lietas materiāliem, kuri uz viņu attiecas, lai gan viņš bija izteicis šādus lūgumus.

               3.

               Trešā daļa attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, jo apstrīdētā lēmuma pamatojums neļaujot prasītājam saprast, kas viņam tiek pārmests.


title: Lieta T-805/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. decembrī – BASF/ECHA

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/36

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. decembrī – BASF/ECHA

   (Lieta T-805/17)
   (2018/C 052/48)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Vācija) (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier un H. Widemann, advokāti, un D. Abrahams, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2017. gada 2. oktobrī datēto Lēmumu DSH-30–3-D-0122–2017, ar kuru tika piešķirta piekļuve kopīgajam iesniegumam attiecībā uz vielu dinātrija 4,4’-bis[(4-anilīn-6-morfolīn-1,3,5- triazīn-2-il)amino]stilbēn-2,2’-disulfonāts (EK Nr. 240–245-2);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt tādus citus vai papildu pasākumus, kas varētu būt vajadzīgi taisnīguma nodrošināšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Ķimikāliju aģentūra (turpmāk tekstā – “aģentūra”), apstrīdētā lēmuma pamatā neietverot nozīmīgus faktus, ir pieļāvusi kļūdu faktos, kas izraisa spēkā neesamību.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka aģentūra, pilnībā ignorējot pušu ieguldītās pūles pirms 2017. gada, balstās uz nepareizu faktu konstatējumu, kas ir pretrunā labas pārvaldības principam un padara apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu, līdz ar to tas ir jāatceļ.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka aģentūra ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nenovērtējot visus nozīmīgos faktus un apstākļus, kad tā ir secinājusi, ka prasītājs ECHA ir ieguldījis vairāk pūļu nekā prasītāja, un nav ņēmusi vērā REACH regulas (1) 25. pantu.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka aģentūra ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā visus situācijas, kuru ir paredzēts regulēt ar apstrīdēto lēmumu, nozīmīgos faktus un apstākļus, kad tā ir secinājusi, ka prasītājs ECHA ir ieguldījis vairāk pūļu nekā prasītāja, un nav ņēmusi vērā prasītājas bažas attiecībā uz prasītāja testu ar mugurkaulniekiem dublēšanos, kas esot pretrunā REACH regulas 25. pantam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka aģentūra ir pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, nostādot prasītāju no tiesiskās noteiktības viedokļa nepieņemamā stāvoklī attiecībā uz iespēju prasītājam ECHA balstīties uz prasītājas sniegtajiem datiem un prasītāja ECHA sniegto datu kvalitāti un atbilstību.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka aģentūra, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ir pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, jo tā neierobežo piekļuvi prasītājas kopīgajam iesniegumam, lai gan prasītājs ECHA veic reģistrāciju ar pilnīgu atteikšanos, un tāpēc, ka aģentūra nav pievērsusies pilnīgas atteikšanās dokumentācijas problēmām (kvalitāte un iespējama testu ar mugurkaulniekiem dublēšanās). Prasītāja tāpēc ir tiesiskās nenoteiktības situācijā attiecībā uz to, kā aizsargāt savas tiesības, jo saglabājas neskaidrība par prasītāja ECHA piešķirto tiesību tvērumu un apjomu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka aģentūra nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, nepaskaidrojot, kāpēc tā nav uzskatījusi par nozīmīgu pirms 2017. gada notikušo saraksti.

                           —

                           Aģentūra savu apstrīdēto lēmumu esot pieņēmusi, balstoties vienīgi uz daļu no sarunām, kas noritēja starp pusēm, un esot savu pārskatīšanu patvaļīgi attiecinājusi tikai uz nedaudzajiem informācijas apmaiņas gadījumiem, kuri starp pusēm notika, sākot no 2017. gada janvāra. Prasītāja esot iesniegusi visu starp prasītāju ECHA un prasītāju notikušo korespondenci par attiecīgo vielu, uzsverot, kāpēc šādai korespondencei ir nozīme. Neņemot vērā prasītājas skaidrojumu par attiecīgās korespondences nozīmīgumu, aģentūra neesot norādījusi iemeslus, kāpēc tā neņēma vērā un faktiski pilnīgi ignorēja starp prasītāju un SSS notikušo saziņu pirms 2017. gada janvāra.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (OV 2006, L 396, 1. lpp.).


title: Lieta C-631/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – SF/Inspecteur van de Belastingdienst

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – SF/Inspecteur van de Belastingdienst

   (Lieta C-631/17)
   (2018/C 063/07)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: SF

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst

      Prejudiciālais jautājums

   Uz kuras dalībvalsts tiesību aktiem ir atsauce Regulā Nr. 883/2004 (1), ja runa ir par nodokļu parādnieku, kurš a) dzīvo Latvijā, b) ir Latvijas valstspiederīgais, c) strādā pie Nīderlandē reģistrēta darba devēja, d) strādā par jūrnieku, e) savu darbu veic uz jūras kuģa, kas peld zem Bahamu salu karoga, un f) šo darbu veic ārpus Eiropas Savienības teritorijas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-694/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 11. decembrī iesniedza Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) – Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 11. decembrī iesniedza Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) – Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir

   (Lieta C-694/17)
   (2018/C 063/13)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Pillar Securitisation Sàrl

      Atbildētāja: Hildur Arnadottir

      Prejudiciālais jautājums

   Vai saistībā ar kredītlīgumu, kas kopējās kredīta summas dēļ neietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (1) piemērošanas jomā, personu var uzskatīt par “patērētāju”2007. gada 30. oktobra Lugāno konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 15. panta izpratnē, ja nav valsts tiesību normas, ar ko minētās direktīvas noteikumus piemēro nozarēm, kuras neietilpst tās piemērošanas jomā, pamatojoties uz to, ka līgums tika noslēgts attiecībā uz izmantošanu, ko var uzskatīt par nesaistītu ar šīs personas profesionālo darbību?

      (1)  OV L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-635/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. novembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – E./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. novembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – E./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-635/17)
   (2018/C 063/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: E.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Direktīvas 2003/86/EK (1) 3. panta 2. punkta c) apakšpunktu un spriedumu Nolan (ECLI:EU:C:2012:638), Tiesas kompetencē ir lemt par Nīderlandes tiesas iesniegtajiem prejudiciālajiem jautājumiem par šīs direktīvas 2003/86/EK noteikumu interpretāciju tiesvedībā par personas ar alternatīvās aizsardzības statusu ģimenes locekļa uzturēšanās tiesībām, ja Nīderlandes tiesībās ir paredzēts šo direktīvu tieši un bez nosacījumiem piemērot attiecībā uz personām ar alternatīvās aizsardzības statusu?
               (skat. Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State [Valsts padomes Administratīvo tiesību nodaļas] 2017. gada 21. jūnija spriedumu par prejudiciālo jautājumu uzdošanu, ECLI:NL:RVS:2017:1609; Tiesa reģistrēts ar lietas Nr. C-380/17);

               2)

               Vai Direktīvas 2003/86/EK 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts noraidīt pieteikumu par bēgļa ģimenes atkalapvienošanos, pamatojoties tikai uz to, ka viņš savā pieteikumā neuzrāda oficiālus dokumentārus pierādījumus, no kuriem izrietētu ģimenes attiecības, vai arī Direktīvas 2003/86/EK 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tikai tad netiek pieļauts noraidīt pieteikumu par bēgļa ģimenes atkalapvienošanos, pamatojoties tikai uz to, ka viņš savā pieteikumā neuzrāda oficiālus dokumentārus pierādījumus, no kuriem izrietētu ģimenes attiecības, ja viņš ir sniedzis loģisku skaidrojumu tam, ka viņš nav iesniedzis šis pierādījumus, un savai nostājai, ka viņš nevarēs iesniegt šos pierādījumus vēlāk?

      (1)  Padomes Direktīva (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. lpp.).


title: Lieta T-795/17: Prasība, kas celta 2017. gada 28. novembrī – Moreira/EUIPO – Da Silva Santos Júnior (“NEYMAR”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/14

         Prasība, kas celta 2017. gada 28. novembrī – Moreira/EUIPO – Da Silva Santos Júnior (“NEYMAR”)
   (Lieta T-795/17)
   (2018/C 063/19)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlos Moreira (Guimarães, Portugāle) (pārstāvis: T. Soares Faria, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Neymar Da Silva Santos Júnior (Barselona)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiska preču zīme “NEYMAR” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11432044

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 6. septembra lēmums lietā R 80/2017–2

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktam un 53. punkta 2. punkta a) apakšpunktam atzīt Carlos Moreira k-gam piederošo preču zīmi Nr. 00000 “NEYMAR” par spēkā esošu attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, kam šīs preču zīme ir reģistrēta;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-6/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. janvārī Grieķijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-26/16 Grieķijas Republika/Eiropas Komisija

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/10

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. janvārī Grieķijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-26/16 Grieķijas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta C-6/18 P)
   (2018/C 063/14)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Kanellopoulos, I. Pachi un A. Vasilopoulou)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu apmierināt tās apelācijas sūdzību, atcelt pārsūdzēto Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 25. oktobra spriedumu lietā Τ-26/16, ciktāl Vispārējā tiesa tajā ir noraidījusi tās prasību, apmierināt Grieķijas Republikas 2016. gada 22. janvārī celto prasību, atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 13. novembra (1) Lēmumu 2015/2098 daļā, kurā Grieķijas Republikai pēc pārbaudēs IR/2009/004/GR un IR/2009/0017/GR iegūtajiem rezultātiem ir noteiktas vienreizējas un vienotas likmes finanšu korekcijas, ņemot vērā kavēšanos atgūšanas procedūrā, informācijas nespiegšanu un vispārēji trūkumus parādu pārvaldības procedūrās, par kopēju summu 11 534 827,97 EUR, un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi divus pamatus.
   Pirmais pamats attiecas uz Komisijas lēmuma daļu, kurā Grieķijas Republikai ir noteikta vienotas likmes finanšu korekcija, jo Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Regulas Nr. 1290/2005 (2) 31., 32. un 33. pantu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar Komisijas dokumenta 5330/1997 pamatnostādņu piemērošanu par vienotas likmes finanšu korekcijas noteikšanu apstākļos, kas minēti Regulas Nr. 1290/2005 32. panta 4. punktā, pieļāvusi tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu, kā arī pārsūdzētajā spriedumā neesot pietiekami norādījusi pamatojumu.
   Otrais pamats attiecas uz Komisijas lēmuma daļu, kurā ir noteikta vienreizēja korekcija, jo pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta Regulas Nr. 1290/2005 32. panta 4. punkta un 49. panta kļūdaina interpretācija un piemērošana, noteikumu atpakaļejoša spēka aizlieguma un tiesiskās noteiktības principu pārkāpums, kā arī pārsūdzētā sprieduma pamatojuma pretrunīgums un nepietiekamība.

      (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2015/2098 (2015. gada 13. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 7716) (OV 2015, L 303, 35. lpp.).

      (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. janvāris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 209, 1. lpp.).


title: Lieta T-828/17: Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – Quadri di Cardano/Komisija

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/19

         Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – Quadri di Cardano/Komisija
   (Lieta T-828/17)
   (2018/C 063/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro Quadri di Cardano (Alikante, Spānija) (pārstāvji: N. de Montigny un J.-N. Louis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
   atzīt un nospriest:

               —

               ka sākot ar 2014. gada 16. maiju tiek atcelts Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (PMO) 2017. gada 28. februāra lēmums, ar ko viņam tika paziņots par tam piešķirtā ekspatriācijas pabalsta 16 % apmērā, kā arī ceļa izdevumu atgūšanu, kurus viņš saņēma atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantam viņa nodarbinātības laikposmā Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūrā (EASME);

               —

               ciktāl nepieciešams [atcelt] pēc iepriekš minētā lēmuma pieņemšanas spēkā stājušos algas aprēķinus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 85. panta pārkāpumu.

               2.

               Otrais pamats ir par tiesiskās paļāvības principa, kā arī tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu, acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kā arī labas pārvaldības principa pārkāpumu.


title: Lieta C-636/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. novembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Germanwings GmbH/Emina Pedić

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. novembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Germanwings GmbH/Emina Pedić

   (Lieta C-636/17)
   (2018/C 063/09)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Korneuburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Germanwings GmbH

      Atbildētāja: Emina Pedić

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1), 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “visiem iespējamiem pasākumiem”, kas apkalpojošam gaisa pārvadātājam jāveic, lai ārkārtēju apstākļu gadījumā novērstu pienākumu maksāt kompensāciju atbilstoši regulas 7. pantam, ir jābūt vērstiem tikai uz to, lai izvairītos no “ārkārtējiem apstākļiem” (konkrētajā gadījumā – jaunas [vēlākas] gaisa satiksmes kontroles laika nišas [Air-Traffic-Control-Slot] saņemšanu no Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācijas Eirokontrole); vai arī turklāt tiek prasīts, lai apkalpojošais gaisa pārvadātājs arī pats veic visus iespējamos pasākumus, lai izvairītos no lidojuma atcelšanas vai ilgas kavēšanās?

               2)

               Ja uz nepieciešamību pašam gaisa pārvadātājam veikt visus iespējamos pasākumus, lai izvairītos no ilgas kavēšanās, ir jāatbild apstiprinoši, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai novērstu pienākumu maksāt kompensāciju atbilstoši regulas 7. pantam, gaisa pārvadātājam, veicot pasažieru pārvadājumu gaisa satiksmes pakalpojumu maršrutā, kas sastāv no diviem (vai vairāk) lidojumiem, ir jāveic tikai iespējamie pasākumi, lai izvairītos no tāda lidojuma kavēšanās, kas tam jāveic un attiecībā uz kuru pastāv kavēšanās risks; vai arī gaisa pārvadātājam turklāt ir jāveic arī iespējamie pasākumi, lai izvairītos no individuāla pasažiera ilgas kavēšanās galamērķī (piemēram, izskatot iespēju veikt rezervācijas maiņu uz citu lidojumu)?

               3)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5., 6., 7. un 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ilgas kavēšanās galamērķī gadījumā apkalpojošam gaisa pārvadātājam, ja tas vēlas novērst pienākumu maksāt kompensāciju atbilstoši regulas 7. pantam, ir jāapgalvo un jāpierāda, ka tas ir veicis iespējamos pasākumus, lai veiktu pasažiera lidojuma rezervācijas maiņu uz citu lidojumu, ar kuru attiecīgais pasažieris galamērķi sasniegs, iespējams, bez ilgas kavēšanās?

      (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-292/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 15. decembra rīkojums – Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (“GOLD MONT ORIGINAL Super Slims”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GOLD MOUNT” atcelšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/12

         Vispārējās tiesas 2017. gada 15. decembra rīkojums – Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (“GOLD MONT ORIGINAL Super Slims”)
   (Lieta T-292/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GOLD MOUNT” atcelšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
   (2018/C 063/15)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kaane American International Tobacco Co. FZE, agrāk – Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Džebelali, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji: G. Hinarejos Mulliez un I. Valdelomar Serrano, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: H. O’Neill)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Global Tobacco FZCO (Dubaija, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji: G. Hussey, solicitor un B. Brandreth, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 8. aprīļa lēmumu lietā R 2492/2014-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Kaane American International Tobacco un Global Tobacco.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 279, 1.8.2016.


title: Lieta C-674/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. decembrī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. decembrī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry

   (Lieta C-674/17)
   (2018/C 063/10)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry

      Citi lietas dalībnieki un puses: Suomen riistakeskus, Risto Mustonen, Kai Ruhanen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atbilstoši Dzīvotņu direktīvas (1) 16. panta 1. punkta e) apakšpunkta formulējumam, pamatojoties uz atsevišķu mednieku lūgumiem, drīkst izsniegt reģionālas atļaujas atkāpes veidā t.s. medībām populācijas aizsardzības nolūkos?

                           —

                           Vai, vērtējot šo jautājumu, nozīme ir tam, ka rīcības brīvības izmantošana, izlemjot par atļaujām atkāpes veidā, ir atkarīga no valsts populācijas aizsardzības plāna un tādā rīkojumā paredzēts maksimālais nomedīto dzīvnieku indivīdu skaits, saskaņā ar kuru attiecībā uz dalībvalsts teritoriju ik gadu var tikt izsniegtas atļaujas atkāpes veidā?

                           —

                           Vai vērtējumā var tikt ņemti vērā tādi citi aspekti kā mērķis novērst kaitējumu suņiem un palielināt vispārējo drošības sajūtu?

               2)

               Vai atļauju atkāpes veidā izsniegšana medībām populācijas aizsardzības nolūkos pirmā prejudiciālā jautājuma izpratnē var tikt pamatota ar to, ka nelikumīgu medību novēršanai nav apmierinošas alternatīvas Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punkta izpratnē?

                           —

                           Vai šajā gadījumā var ņemt vērā praktiskās grūtības, uzraugot nelikumīgas medības?

                           —

                           Vai, vērtējot jautājumu par apmierinošas alternatīvas esamību, iespējams, nozīme ir arī mērķim novērst kaitējumu suņiem un palielināt vispārējo drošības sajūtu?

               3)

               Kā ir jāvērtē Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā minētais nosacījums, kas attiecas uz sugu populāciju aizsardzības statusu, izsniedzot reģionālas atļaujas atkāpes veidā?

                           —

                           Vai sugas aizsardzības statuss ir jāvērtē gan attiecībā uz konkrētu teritoriju, gan uz visu dalībvalsts teritoriju vai arī attiecībā uz vēl lielāku attiecīgās sugas izplatības areālu?

                           —

                           Vai ir iespējams, ka ir izpildīti Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā izvirzītie atļaujas atkāpes veidā izsniegšanas priekšnoteikumi, lai gan sugas aizsardzības statuss atbilstoši pienācīgam novērtējumam nevar tikt uzskatīts par labvēlīgu direktīvas izpratnē?

                           —

                           Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: kādā situācijā tas tā varētu būt?

      (1)  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).


title: Lieta T-293/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 15. decembra rīkojums – Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (“GOLD MONT”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GOLD MOUNT” atcelšana — Tiesvedības izbeigšanas pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/12

         Vispārējās tiesas 2017. gada 15. decembra rīkojums – Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (“GOLD MONT”)
   (Lieta T-293/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GOLD MOUNT” atcelšana - Tiesvedības izbeigšanas pirms sprieduma taisīšanas))
   (2018/C 063/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kaane American International Tobacco Co. FZE, agrāk – Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Džebelali, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji: G. Hinarejos Mulliez un I. Valdelomar Serrano, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: H. O’Neill)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Global Tobacco FZCO (Dubaija, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji: G. Hussey, solicitor un B. Brandreth, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 8. aprīļa lēmumu lietā R 2699/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kaane American International Tobacco un Global Tobacco.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 279, 1.8.2016.


title: Lieta C-676/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. decembrī iesniedza Curtea de Apel Ploieşti (Rumānija) – Oana Mădălina Călin/Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. decembrī iesniedza Curtea de Apel Ploieşti (Rumānija) – Oana Mădălina Călin/Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu

   (Lieta C-676/17)
   (2018/C 063/11)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Ploieşti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Oana Mădălina Călin

      Atbildētāji: Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice un Administraţia Fondului pentru Mediu

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LES 4. panta 3. punkts, kurā ir atsauce uz lojālas sadarbības principu, Pamattiesību hartas 17., 20., 21. un 47. pants, LESD 110. pants[,] tiesiskās noteiktības princips, līdzvērtības un efektivitātes principi, kas izriet no procesuālās autonomijas principa, var tikt interpretēti tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesību norma, konkrēti Likuma Nr. 554/2004 par administratīvo procesu 21. panta 2. punkts, kā tas interpretēts Înalta Curte de Casație și Justiție (ICCJ) – Completul pentru dezlegarea unor chestiuni de drept [Augstās kasācijas tiesas – Tiesību jautājumu izskatīšanas palātas] nolēmumā Nr. 45/2016, atbilstīgi kuram termiņš, kurā var iesniegt pieteikumu par pārskatīšanu, pamatojoties uz Likuma Nr. 554/2004 21. panta 2. punkta noteikumiem, ir viens mēnesis no dienas, kad ir paziņots galīgais spriedums, kuru tiek lūgts pārskatīt?


title: Lieta T-829/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. decembrī – Coesia/EUIPO (Riņķveida formas, kuru veido divas ieliektas līnijas sarkanā krāsā, atveidojums)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/19

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. decembrī – Coesia/EUIPO (Riņķveida formas, kuru veido divas ieliektas līnijas sarkanā krāsā, atveidojums)
   (Lieta T-829/17)
   (2018/C 063/26)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Coesia SpA (Boloņa, Itālija) (pārstāvis: S. Rizzo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Riņķveida formas, kuru veido divas ieliektas līnijas sarkanā krāsā, atveidojums) – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 681 151

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 29. septembra lēmums lietā R 1272/2017–5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums.


title: Lieta T-246/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. decembra rīkojums – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“Национальный Продукт”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Национальный Продукт” reģistrācijas pieteikums — Formas prasību neievērošana — Reglamenta 177. panta 1. punkta d) un e) apakšpunkts — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/13

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. decembra rīkojums – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“Национальный Продукт”)
   (Lieta T-246/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Национальный Продукт” reģistrācijas pieteikums - Formas prasību neievērošana - Reglamenta 177. panta 1. punkta d) un e) apakšpunkts - Acīmredzama nepieņemamība))
   (2018/C 063/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Vācija) (pārstāvis: A. Lingenfelser, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 16. februāra lēmumu lietā R 1017/2016-1 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “Национальный Продукт” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

               2)

               Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 195, 19.6.2017.


title: Lieta C-680/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 5. decembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Nīderlande) – Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam/Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 5. decembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Nīderlande) – Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam/Minister van Buitenlandse Zaken

   (Lieta C-680/17)
   (2018/C 063/12)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam

      Atbildētājs: Minister van Buitenlandse Zaken

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Vīzu kodeksa (1) 32. panta 3. punktam ir pretrunā tas, ka iesaistītai personai kā personai, kuru skar prasītāju vīzu pieteikums, ir iespēja savā vārdā apstrīdēt vīzas atteikumu un par to celt prasību?

               2)

               Vai Vīzu kodeksa 8. panta 4. punktā reglamentētā pārstāvība ir jāsaprot tādējādi, ka kompetenta joprojām (arī) ir pārstāvētā valsts, vai ka kompetence pilnībā tiek nodota pārstāvošai valstij, un līdz ar to pārstāvētā valsts pati vairs nav kompetenta?

               3)

               Ja saskaņā ar Vīzu kodeksa 8. panta 4. punkta d) apakšpunktu ir iespējamas abas 2) punktā norādītās pārstāvības formas, kura dalībvalsts ir jāuzskata par dalībvalsti, kas Vīzu kodeksa 32. panta 3. punkta izpratnē pieņem galīgo lēmumu?

               4)

               Vai Vīzu kodeksa 8. panta 4. punkta un 32. panta 3. punkta interpretācija, saskaņā ar kuru vīzas pieteikumu iesniedzēji var apstrīdēt to pieteikumu atteikumus tikai pārstāvošās dalībvalsts iestādē vai tiesā un nevis pārstāvētā dalībvalstī, attiecībā uz kuru tiek lūgta vīza, atbilst tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību Hartas 47. panta izpratnē? Vai, atbildot uz šo jautājumu, nozīme ir tam, ka ar noteikto pārsūdzību tiek nodrošināts, ka pieteikuma iesniedzējam ir tiesības būt uzklausītam, ka viņam ir tiesības uz to, ka tiesvedība notiek vienā no dalībvalsts valodām, ka administratīvās un tiesāšanās nodevas par sūdzības procedūru un prasības tiesvedību pieteikuma iesniedzējam nav nesamērīgi augstas un ka ir iespējams nodrošināt finansētu juridisko palīdzību? Vai, ņemot vērā valsts rīcības brīvību vīzu jautājumos, saistībā ar atbildes sniegšanu uz šo jautājumu ir nozīme tam, vai Šveices tiesa ir pietiekami informēta par situāciju Nīderlandē, lai varētu piedāvāt efektīvu tiesību aizsardzību?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV L 243, 1. lpp.).


title: Lieta T-776/17: Prasība, kas celta 2017. gada 28. novembrī – Medora Therapeutics/EUIPO – Biohealth Italia (“LITHOREN”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/13

         Prasība, kas celta 2017. gada 28. novembrī – Medora Therapeutics/EUIPO – Biohealth Italia (“LITHOREN”)
   (Lieta T-776/17)
   (2018/C 063/18)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Medora Therapeutics LTD (Halandri, Grieķija) (pārstāvis: S. Santos Rodríguez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Biohealth Italia Srl (Rivoli, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LITHOREN” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 744 901

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 14. septembra lēmums lietā R 178/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp EUIPO notikušajā procesā radušos izdevumus.

      Izvirzītie pamati

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-815/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. decembrī – Správa železniční dopravní cesty/Komisija un Inovācijas un tīklu izpildaģentūra (INEA)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/15

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. decembrī – Správa železniční dopravní cesty/Komisija un Inovācijas un tīklu izpildaģentūra (INEA)
   (Lieta T-815/17)
   (2018/C 063/20)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Správa železniční dopravní cesty, státní organizace (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis: F. Korbel, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Inovācijas un tīklu izpildaģentūra (INEA)

      Prasījumi

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 11. oktobra Lēmumu C(2014) 8572, atsauce INEA/ASI/MZ apr Ares(2017).

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmajā pamatā tiek apgalvots publisko līgumu “Jaunā dzelzceļa savienojuma Lovošice-Drēzdene Čehijas Republikas teritorijā inženiertehniskā un vides analīze”, “Novērtējums par jaunā dzelzceļa savienojuma Prāga-Drēzdene Čehijas Republikas teritorijā projektu” un “Jaunais dzelzceļš Litoměřice-Ústí nad Labem-Vācijas robeža” savstarpējās saiknes nepareizs novērtējums.
               Apstrīdētajā lēmumā ir teikts, šie publiskie līgumi ir cieši saistīti, un tie bija jāpiešķir kopā kā tādi, kas pārsniedz robežvērtību. Tāds secinājums ir balstīts uz lietas nepareizu juridisko novērtējumu; šo publisko līgumu priekšmeti ir savstarpēji nošķirami, un ieviešanai bija vajadzīgas atšķirīgas profesionālās kvalifikācijas.

               2.

               Otrajā pamatā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīti pietiekami konkrēti iemesli par saistību starp publiskajiem līgumiem, it īpaši

                           —

                           nav norādīti detalizēti iemesli par nepareizi secināto tehnisko saistību starp publiskajiem līgumiem;

                           —

                           nav norādīts, kādas konkrēti valsts vai Eiropas tiesību normas vai kādi konkrēti šo tiesību normu noteikumi ir pārkāpti;

                           —

                           nav norādīts neviens pārbaudāms apsvērums par to, uz kādiem pamatiem atbildētāja ir balstījusies, un ko tā ir ņēmusi vērā un ko savukārt atstājusi bez ievērības, pieņemot lēmumu par faktisko summu, ko tā raksturo kā neatbilstīgu.

               3.

               Trešais pamats ir balstīts uz faktu, ka lēmuma par finansiālo palīdzību, kas prasītājai bija jāievēro, 13. lpp. ir skaidri noteikts, ka “Čehijas saņēmēja gadījumā ir plānoti trīs līgumi: darbībai Nr. 4 (pirmā daļa – tehniskā izpēte), darbībām Nr. 2, 3, 5 un 6, kā arī darbībām Nr. 1, 4 (otrā daļa – ekonomiskā izpēte) un Nr. 7”.

                           —

                           Nosakot publisko līgumu priekšmetu, prasītāja šo apsvērumus ņēma vērā un tai bija tiesiskā paļāvība, ka lēmumā par finansiālo palīdzību piedāvātā pieeja vēlāk netiks uzskatīta par kļūdainu.

                           —

                           Taču apstrīdētajā lēmumā tagad ir noteikts, ka “viss publiskā līguma (tehniskais) priekšmets var tikt ietverts vienā līgumā”, kas ir pretrunā prasītājas tiesiskajai paļāvībai, kas tai, ņemot vērā lēmumu par finansiālo palīdzību, varēja būt un bija.


title: Lieta C-323/16 P: Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Eurallumina SpA/Itālijas Republika, Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Tiesas Reglamenta 181. pants — Iestāšanās lietā — Pretapelācijas sūdzība — Pieņemamība — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā — Iestāžu aktu likumības prezumpcijas un lietderīgas iedarbības princips — Lex specialis derogat legi generali princips — Pasākuma selektīvais raksturs — Pastāvošs vai jauns atbalsts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 1. panta b) punkta ii) apakšpunkts — Tiesiskās noteiktības princips — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/2

         Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Eurallumina SpA/Itālijas Republika, Eiropas Komisija
   (Lieta C-323/16 P) (1)

   ((Apelācija - Valsts atbalsts - Tiesas Reglamenta 181. pants - Iestāšanās lietā - Pretapelācijas sūdzība - Pieņemamība - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā - Iestāžu aktu likumības prezumpcijas un lietderīgas iedarbības princips - Lex specialis derogat legi generali princips - Pasākuma selektīvais raksturs - Pastāvošs vai jauns atbalsts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. panta b) punkta ii) apakšpunkts - Tiesiskās noteiktības princips - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Pienākums norādīt pamatojumu))
   (2018/C 063/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurallumina SpA (pārstāvji: L. Martin Alegi, L. Philippou un A. Stratakis, Solicitors)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: D. Colas un R. Coesme)

      Pārējie lietas dalībnieki: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kam palīdz P. Grasso, avvocato dello Stato), Eiropas Komisija (pārstāvji: V. Bottka un N. Khan)

      Rezolutīvā daļa

               1.

               Apelācijas un pretapelācijas sūdzības noraidīt.

               2.

               Eurallumina SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas sūdzību.

               3.

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību.

               4.

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta T-817/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. decembrī – Schokker/EASA

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/16

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. decembrī – Schokker/EASA

   (Lieta T-817/17)
   (2018/C 063/21)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Boudewijn Schokker (Hoofddorp, Nīderlande) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Aviācijas drošības aģentūra (EASA)

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt un nospriest:

                           —

                              EASA piespriest izmaksāt prasītajam summu 80 000 EUR apmērā viņam nodarītā kaitējuma atlīdzināšanai;

                           —

                           piespriest EASA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus saistībā ar to, ka iestāde, kas ir pilnvarota noslēgt līgumus par labu EASA (turpmāk tekstā – “iestāde”), esot pieļāvusi vairākus dienesta pārkāpumus, kuru dēļ tam ir nodarīts morālais kaitējums.

               1.

               Pirmais pamats ir par apstākli, ka iestāde esot izteikusi prasītajam prettiesisku darba piedāvājumu, kuru viņš šī iemesla dēļ neesot varējis pieņemt beznosacījumu veidā.

               2.

               Otrais pamats ir par to, ka iestāde esot noraidījusi iespēju grozīt šo darba piedāvājumu, kaut gan tas acīmredzami bija prettiesisks.

               3.

               Trešais pamats ir par to, ka iestādes darba piedāvājuma pēkšņās atsaukšanas sekas esot bijušas tādas, ka tika galīgi apturēta prasītāja darbā pieņemšanas procedūra.

               4.

               Ceturtais pamats ir par to, ka iestāde esot rīkojusies pretēji pirmstiesas procedūras mērķim, sistemātiski noraidot jebkuru priekšlikumu par strīda atrisināšanu ārpustiesas kārtībā.


title: Lieta C-369/16 P: Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Īrija/Aughinish Alumina Ltd, Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Tiesas Reglamenta 181. pants — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā — Pastāvošs vai jauns atbalsts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 1. panta b) punkta i) un iv) apakšpunkts un d) punkts — Noilgums — 15. pants — Tiesiskās noteiktības princips — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/3

         Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Īrija/Aughinish Alumina Ltd, Eiropas Komisija
   (Lieta C-369/16 P) (1)

   ((Apelācija - Valsts atbalsts - Tiesas Reglamenta 181. pants - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā - Pastāvošs vai jauns atbalsts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. panta b) punkta i) un iv) apakšpunkts un d) punkts - Noilgums - 15. pants - Tiesiskās noteiktības princips - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips)
   (2018/C 063/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Īrija (pārstāvji: E. Creedon, L. Williams un A. Joyce, pārstāvji, P. McGarry, SC)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: R. Coesme un D. Colas)

      Pārējie lietas dalībnieki: Aughinish Alumina Ltd (pārstāvji: C. Little un C. Waterson, Solicitors), Eiropas Komisija (pārstāvji: V. Bottka un N. Khan)

      Rezolutīvā daļa

               1.

               Apelācijas sūdzību noraidīt.

               2.

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               3.

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 371, 10.10.2016.


title: Lieta T-830/17: Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – Szentes/Komisija

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/20

         Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – Szentes/Komisija
   (Lieta T-830/17)
   (2018/C 063/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gyula Szentes (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis: F. Moyse, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2017. gada 24. februāra lēmumu un ciktāl nepieciešams aktu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2017. gada 29. septembra sūdzība;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz paziņojuma par konkursu prettiesiskumu. Prasītājs apgalvo, ka III pielikuma 6.4. punkts, kurā ir izslēgts, ka lūgumiem veikt pārskatīšanu, kas iesniegti atlases komisijas veiktā novērtējuma apšaubīšanas dēļ, varētu būt pozitīvs rezultāts, ir prettiesisks, jo tas ir pretrunā Pamattiesību hartas 47. pantā paredzētajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību. Līdz ar to apstrīdētais lēmums, kas balstīts uz šo tiesību normu, arī ir prettiesisks.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Apstrīdētajā lēmumā esot vienīgi minēti izvilkumi no judikatūras un tajā neesot ietverts saraksts ar atlases kritērijiem, ko atlases komisija izstrādājusi pirms kandidatūru pieteikumu novērtēšanas.

               3.

               Trešais pamats attiecas uz faktu sagrozīšanu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Prasītājs šajā ziņā apstrīd to, kā atlases komisija izvērtējusi kandidatūru pieteikumā ietverto informāciju.

               4.

               Ceturtais pamats attiecas uz paziņojuma par konkursu pārkāpumu. Prasītājs norāda, ka atlases komisija neesot veikusi dažādo kandidatūras pieteikuma daļu salīdzināšanu, lai izvērtētu, vai prasītājs atbilda vienam no pielaišanas pie konkursa nosacījumiem.


title: Lieta C-373/16 P: Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Aughinish Alumina Ltd/Īrija, Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Tiesas Reglamenta 181. pants — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā — Pastāvošs vai jauns atbalsts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 1. panta b) punkta i) apakšpunkts — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/3

         Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Aughinish Alumina Ltd/Īrija, Eiropas Komisija
   (Lieta C-373/16 P) (1)

   ((Apelācija - Valsts atbalsts - Tiesas Reglamenta 181. pants - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā - Pastāvošs vai jauns atbalsts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. panta b) punkta i) apakšpunkts - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Pienākums norādīt pamatojumu))
   (2018/C 063/04)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aughinish Alumina Ltd (pārstāvji: C. Little un C. Waterson, Solicitors)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: R. Coesme un D. Colas)

      Pārējie lietas dalībnieki: Īrija, Eiropas Komisija (pārstāvji: V. Bottka un N. Khan)

      Rezolutīvā daļa

               1.

               Apelācijas sūdzību noraidīt.

               2.

               Aughinish Alumina Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               3.

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 305, 22.08.2016.


title: Lieta T-832/17: Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – achtung!/EUIPO (“achtung!”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/21

         Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – achtung!/EUIPO (“achtung!”)
   (Lieta T-832/17)
   (2018/C 063/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: achtung! GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: G. J. Seelig un D. Bischof, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “achtung!”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 297 443

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 23. oktobra lēmums lietā R 490/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt atbildētāja Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 23. oktobra lēmumu apelācijas lietā R 490/2017-4;

               —

               grozīt atbildētāja Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 23. oktobra lēmumu apelācijas lietā R 490/2017-4 tā, lai vārdiskās/grafiskās preču zīmes “achtung!” starptautiskajai reģistrācijai Nr. 1 297 443 tiktu piešķirta aizsardzība Eiropas Savienībā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kā arī nepieciešamos izdevumus, kas tai radušies procesā Apelācijas padomē.

      Izvirzītie pamati:

   Prasītāja pamato prasību ar Regulas 2017/1001 72. panta 2. punkta pārkāpumu. Atbildētājs esot pieļāvis kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot preču zīmes atšķirtspēju saskaņā ar Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā arī esot pārkāpis vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principus.


title: Lieta T-822/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. decembrī – Weber-Stephen Products/EUIPO (“iGrill”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/17

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. decembrī – Weber-Stephen Products/EUIPO (“iGrill”)
   (Lieta T-822/17)
   (2018/C 063/22)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Weber-Stephen Products LLC (Palatine, Ilinoisa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: R. Niebel un A. Jauch, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “iGrill” – Reģistrācijas pieteikums Nr. 15 456 726

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 27. septembra lēmums lietā R 579/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta juridisko prasību kļūdaina interpretācija.


title: Lieta T-833/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. decembrī – Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/21

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. decembrī – Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
   (Lieta T-833/17)
   (2018/C 063/29)
   Tiesvedības valoda – angļu.

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ryanair DAC (Swords, Īrija) un Airport Marketing Services Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: E. Vahida un I.-G. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Lēmuma (ES) 2017/1861 (1) 1. panta 2.–4. punktu, 2., 3. un 4. pantu, ciktāl tie attiecas uz prasītājiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts labas pārvaldības princips, kas nostiprināts ES Pamattiesību hartas 41. pantā, un atbildētāju tiesības uz aizstāvību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek norādīts uz to, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu un neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā neesot piemērojusi tirgus ekonomikas dalībnieka (TED) kritēriju un tā vietā komerciālajām attiecībām Kaljāri lidostas un prasītāju starpā piemērojusi Altmark kritēriju, tostarp attiecībā uz apgalvotajām atbalsta summām, kaut arī tās bija maksātas pamatojoties uz līgumiem, kas bija noslēgti pirms Likuma 10/2010 pieņemšanas.

               3.

               Trešā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi nediskriminācijas principu, nepiemērodama TED kritēriju līgumiem Kaljāri lidostas un prasītāju starpā, jo Sardīnijas reģions bija vienīgais Kaljāri lidostas mazākuma kapitāldaļu turētājs.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā Kaljāri lidostu nav identificējusi kā atbalsta saņēmēju.

               5.

               Piektajā pamatā tiek izvirzīts, ka, pat pieņemot, ka Kaljāri lidostai nebija piemērojams Likums 10/2010, Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tai TED kritērijs bija jāpiemēro Sardīnijas reģiona rīcībai, pat ja tā pati pieņēma, ka Kaljāri lidosta bija pasīvs “transports” reģiona līdzekļu pārvirzīšanai.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka pat ja turpinātu uzskatīt, ka Likums 10/2010 attiecas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem un TED kritērijs nav piemērojams, ar apstrīdēto lēmumu vienalga būtu pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo tajā maksājumi par tirgvedības pakalpojumiem ir tikuši kļūdaini atzīti par slēptu subsīdiju aeronavigācijas maršrutu apkalpošanai.

               7.

               Septītajā pamatā tiek norādīts, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā esot neesot pierādījusi selektivitāti.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek norādīts, ka, pat ja Vispārējā tiesa atzītu atbalsta pastāvēšanu, Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 2. punktu, pieļaudama acīmredzamu kļūdu norādēs dalībvalstij saistībā ar atgūstamā atbalsta apmēra noteikšanu.

      (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2017/1861 (2016. gada 29. jūlijs) par valsts atbalstu SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itālija – Kompensācija Sardīnijas lidostām par sabiedrisko pakalpojumu saistībām (SGEI) (OV 2017, L 268, 1. lpp.).


title: Lieta C-446/17: Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums (Vredegerecht te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Woonhaven Antwerpen/Khalid Berkani, Asmae Hajji (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Negodīgi noteikumi — Īres līgums, kas noslēgts starp valdības atzītu sociālo mājokļu sabiedrību un īrnieku — Valsts tiesiskajā regulējumā paredzēts saistošs tipveida īres līgums — Direktīva 93/13/EEK — 1. panta 2. punkts — Šīs direktīvas nepiemērojamība)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/4

         Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums (Vredegerecht te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Woonhaven Antwerpen/Khalid Berkani, Asmae Hajji

   (Lieta C-446/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Negodīgi noteikumi - Īres līgums, kas noslēgts starp valdības atzītu sociālo mājokļu sabiedrību un īrnieku - Valsts tiesiskajā regulējumā paredzēts saistošs tipveida īres līgums - Direktīva 93/13/EEK - 1. panta 2. punkts - Šīs direktīvas nepiemērojamība))
   (2018/C 063/05)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Vredegerecht te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Woonhaven Antwerpen

      Atbildētāji: Khalid Berkani, Asmae Hajji

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama tādiem noteikumiem sociālo mājokļu īres līgumā, kas noslēgts starp valdības atzītu sociālo mājokļu sabiedrību un īrnieku, kuri ir paredzēti tādā valsts tiesiskajā regulējumā kā 2007. gada 12. oktobra Besluit van de Vlaamse Regering tot reglementering van het sociale huurstelsel ter uitvoering van titel VII van de Vlaamse Wooncode (Flāmu valdības Rīkojums par sociālo mājokļu noteikumiem saistībā ar Flandrijas Mājokļu likuma VII sadaļas īstenošanu) pielikumā ietvertā tipveida līguma 11. pants.

      (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Lieta T-836/17: Prasība, kas celta 2017. gada 29. decembrī – Sports Group Denmark/EUIPO – K&L (“WHISTLER”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/22

         Prasība, kas celta 2017. gada 29. decembrī – Sports Group Denmark/EUIPO – K&L (“WHISTLER”)
   (Lieta T-836/17)
   (2018/C 063/30)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sports Group Denmark A/S (Ikast, Dānija) (pārstāvis: E. Skovbo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: K&L GmbH & Co. Handels-KG (Weilheim, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “WHISTLER” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 870 648

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 18. oktobra lēmums lietā R 311/2017-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā noraidīt iebildumus;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-615/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. oktobrī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Eurowings GmbH/Klaus Rövekamp, Christiane Rupp

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. oktobrī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Eurowings GmbH/Klaus Rövekamp, Christiane Rupp

   (Lieta C-615/17)
   (2018/C 063/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Eurowings GmbH

      Atbildētāji: Klaus Rövekamp, Christiane Rupp

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tiesības saņemt kompensāciju saskaņā ar regulas (1) 7. pantu var būt arī tad, ja pasažieris relatīvi neliela ierašanās novēlojuma dēļ nepagūst uz tieši savienoto reisu, kā rezultātā ierašanās galamērķī notiek trīs vai vairāk stundas vēlāk, bet abiem lidojumiem ir bijis katram savs gaisa pārvadātājs, un rezervācijas apstiprinājums ir saņemts no ceļojuma rīkotāja, kurš klientam ir sakombinējis lidojumus?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta T-824/17: Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – H2O Plus/EUIPO (“H 2 O+”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/17

         Prasība, kas celta 2017. gada 22. decembrī – H2O Plus/EUIPO (“H 2 O+”)
   (Lieta T-824/17)
   (2018/C 063/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: H2O Plus LLC (Sanfrancisko, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: R. Niebel un F. Kerl, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “H 2 O+”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. W 1 313 244

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 6. oktobra lēmums lietā R 499/2017-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta kļūdaina piemērošana.


title: Lieta T-1/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. janvārī – Deutsche Lufthansa/Komisija

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/23

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. janvārī – Deutsche Lufthansa/Komisija
   (Lieta T-1/18)
   (2018/C 063/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG (Ķelne, Vācija) (pārstāvji: S. Völcker un J. Ruiz Calzado, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 27. oktobra lēmumu Lietā Nr. M.8633 – Lufthansa/Certain Air Berlin Assets, Komisijas lēmums saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 7. panta 3. punktu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 57. pantu;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 44. punkta c) apakšpunktu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija pilnvaru noteikt, ka Lufthansa var no iznomātājiem trešajām personām iegādāties gaisa kuģus, ko šie iznomātāji bija iznomājuši NIKI vai tās mātesuzņēmumam Air Berlin ar nosacījumu, ka Lufthansa šos gaisa kuģus darīs pieejamus NIKI vai alternatīvam pircējam, kas iegādātos NIKI, ja NIKI darījums kaut kādu iemeslu dēļ neizdotos (“nosacījums”), atbilstoši tirgus noteikumiem, saskaņā ar Apvienošanās regulas (1) 7. panta 3. punktu, jo gaisa kuģu iegādes neesot daļēja [koncentrācijas] īstenošana.
               Prasītāja norāda, ka Komisijai pilnīgi nebija pilnvaru saskaņā ar Apvienošanās regulas 7. panta 3. punktu paredzēt nosacījumu, jo Lufthansa gaisa kuģa iegāde no trešajām personām nebija saistīta ar NIKI darījumu (2) un nebija daļēja plānotās NIKI iegādes “īstenošana”, kuras dēļ būtu bijis jāizdara atkāpe no Apvienošanās regulas 7. panta 1. punktā ietvertā “atturēšanās no jebkādas darbības” noteikuma.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pieprasot Lufthansa atvieglot NIKI pārdošanu citam pircējam, ar nosacījumu ir pārsniegta Apvienošanās regulas 7. panta 3. punkta pieļaujamā darbības joma un tādējādi ir pārkāpts samērīguma princips.
               Prasītājas ieskatā, nosacījumi saskaņā ar Apvienošanās regulas7. panta 3. punktu ir piemēroti tikai tādā mērā, kādā tie ir vajadzīgi konkrētā gadījumā, lai nodrošinātu, ka nevajadzīga ietekme uz mērķa uzņēmuma rīcību tirgū un paziņota darījuma īstenošanas darbības var tikt atceltas, lai atjaunotu status quo ante.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neskaidrais “tirgus noteikumu” standarts un jebkādas ierobežojošas procesuālas aizsardzības vai ierobežojošu principu neesamība pēc definīcijas nelabvēlīgi ietekmē Lufthansa un tādējādi ir pārkāpti samērīguma un tiesiskās noteiktības principi, kā arī Lufthansa tiesības uz īpašumu un brīvība veikt uzņemējdarbību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav atbilstoša pamatojuma attiecībā uz paredzēto gaisa kuģu skaitu.

                  Lufthansa norāda, ka Komisija nav norādījusi atbilstošus iemeslus, jo tās sniegtā pašas lēmuma interpretācija rada būtisku neskaidrību par nosacījuma darbības jomu, kas ļoti negatīvi ietekmē Lufthansa iespēju lūgt tiesību aizsardzību tiesā un Tiesas iespēju izpildīt savu pienākumu veikt pārbaudi tiesā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas prasītājas tiesības tikt uzklausītai.

                  Lufthansa norāda, ka Komisija nav ievērojusi Lufthansa tiesības tikt uzklausītai un ir ignorējusi pagaidu procedūru, kas ir paredzēta Apvienošanās regulas 18. pantā un Komisijas Regulas (EK) Nr. 802/2004 (3) 12. pantā, pieņemdama apstrīdēto lēmumu kā “final” dokumentu, nesniedzot Lufthansa iespēju darīt zināmu savu viedokli par nosacījumu un jebkādu apgalvotu aizskārumu konkurences jomā, kuru ar nosacījumu ir bijis paredzēts novērst, ne pirms (Apvienošanās regulas 18. panta 1. punkts), ne pēc (Apvienošanās regulas 18. panta 2. punkts) lēmuma pieņemšanas.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.).

      (2)  Lufthansa ierosinātās NIKI Luftfahrt GmbH (“NIKI”) un Luftfahrtgesellschaft Walter mbH (“LGW”) daļu iegādes no Air Berlin LC & Co. Luftverkehrs KG (“Air Berlin”) kontekstā (“darījums”) (tikai attiecībā uz NIKI – “NIKI darījums”).

      (3)  Komisijas Regula (EK) Nr. 802/2004 (2004. gada 7. aprīlis), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 133, 1. lpp.).


title: Lieta T-827/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. decembrī – Aeris Invest/ECB

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/18

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. decembrī – Aeris Invest/ECB
   (Lieta T-827/17)
   (2018/C 063/24)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aeris Invest Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías un A. Lois Perreau de Pinninck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ECB 2017. gada 7. novembra lēmumus LS/MD/17/405, LS/PT/17/406 un LS/MD/17/419 un

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai Bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši LESD 263. pantam un Eiropas Centrālās bankas 2004. gada 4. marta lēmuma par publisko piekļuvi Eiropas Centrālās bankas dokumentiem 8. panta 3. punktam šī prasība ir celta par Eiropas Centrālās bankas 2017. gada 7. novembra lēmumu LS/MD/17/405, LS/PT/17/406, LS/MD/17/419 saistībā ar apstiprinošiem pieteikumiem piekļuvei Eiropas centrālās bankas dokumentiem atcelšanu.
   Pamatojot savu prasību, prasītāja izvirza četrus pamatus:

               1.

               Pirmais prasības pamats. Ar lēmumiem LS/MD/17/405, LS/PT/17/406 un LS/MD/17/419 tiek pārkāpts Lēmuma par piekļuvi 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, ciktāl ar tiem prasītājai tiek liegta piekļuve informācijai, pamatojoties uz to, ka uz minētājiem dokumentiem pilnībā vai daļēji attiecas vispārīgā piekļuves lieguma prezumpcija, jo minētie dokumenti ir uzskatāmi par konfidenciāliem, uz ko attiecas profesionālā noslēpuma noteikumi, ko piemēro institūcijām.

               2.

               Otrais prasības pamats. Ar lēmumu LS/PT/17/406 tiek pārkāpts Lēmuma par piekļuvi 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais un sestais ietvars, ciktāl tajā norādīts, ka informācija attiecībā uz Banco Popular Ārkārtas likviditātes nodrošināšanas [ELA] izmantošanu dienās pirms tās noregulējuma, kā arī informācija par tās likviditātes situāciju un kapitāla rādītājiem varētu konkrēti un patiesi apdraudēt Savienības vai kādas dalībvalsts monetārās politikas efektivitāti un finanšu stabilitāti.

               3.

               Trešais prasības pamats. Ar lēmumu LS/PT/17/406 un lēmumu LS/MD/17/419 tiek pārkāpts Lēmuma par piekļuvi 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums, norādōt, ka pieprasītie dokumenti un informācija ir uzskatāma par komerciāli jutīgu informāciju, ar kuru varētu tiek ietekmētas Banco Popular un Banco Santander komerciālās intereses.

               4.

               Ceturtais prasības pamats. Eiropas Centrālā banka esot pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, liedzot prasītājai pieeju dokumentiem, uz ko balstījās šī institūcija, lai pasludinātu Banco Popular noregulējumu.


title: Lieta T-2/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. janvāri – Wirecard/EUIPO – AXA Banque (“boon.”)

text:
               19.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/24

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. janvāri – Wirecard/EUIPO – AXA Banque (“boon.”)
   (Lieta T-2/18)
   (2018/C 063/32)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wirecard AG (Aschheim, Vācija) (pārstāvis: A. Bayer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: AXA Banque SA (Fontenay sous Bois, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “boon.” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 672 562

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 25. septembra lēmums lietā R 706/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt AXA Banque, société anonyme iesniegtos iebildumus un apmierināt pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un attiecināt šo prasījumu uz AXA Banque, société anonyme, ja pēdējā minētā vēlāk nolems iestāties lietā.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


               22.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 67/15

         EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 21. decembrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-16/17)
   (2018/C 67/15)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Catherine Howdle un Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, 2017. gada 21. decembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts EEZ līguma IX pielikuma 31.bba punktā (Komisijas 2012. gada 19. decembra Deleģētā regula (ES) Nr. 231/2013, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/61/ES attiecībā uz atbrīvojumiem, vispārējiem darbības nosacījumiem, depozitārijiem, saistību īpatsvaru, pārskatāmību un uzraudzību) un pielāgots EEZ līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Pieteikums attiecas uz to, ka Islande līdz 2017. gada 12. septembrim nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 12. jūlijā izdoto argumentēto atzinumu par to, ka valsts savā tiesību sistēmā nav īstenojusi Komisijas 2012. gada 19. decembra Deleģēto regulu (ES) Nr. 231/2013, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/61/ES attiecībā uz atbrīvojumiem, vispārējiem darbības nosacījumiem, depozitārijiem, saistību īpatsvaru, pārskatāmību un uzraudzību, kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bba punktā un pielāgota minētajam līgumam ar tā 1. protokolu (“akts”).

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot akta īstenošanai vajadzīgos pasākumus, nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu.


               22.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 67/11

         EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 21. decembrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-12/17)
   (2018/C 67/11)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Catherine Howdle un Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, 2017. gada 21. decembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts EEZ līguma IX pielikuma 31.bbc punktā (Komisijas 2013. gada 15. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 448/2013, ar ko izveido procedūru ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts noteikšanai atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2011/61/ES) un pielāgots EEZ līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu;

               2.

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               Pieteikums attiecas uz to, ka Islande līdz 2017. gada 12. septembrim nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 12. jūlijā izdoto argumentēto atzinumu par to, ka valsts savā tiesību sistēmā nav īstenojusi Komisijas 2013. gada 15. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 448/2013, ar ko izveido procedūru ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts noteikšanai atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2011/61/ES, kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bbc punktā un pielāgota minētajam līgumam ar tā 1. protokolu (“akts”).

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot akta īstenošanai vajadzīgos pasākumus, nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu.


               22.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 67/16

         EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 21. decembrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-17/17)
   (2018/C 67/16)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Catherine Howdle un Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, 2017. gada 21. decembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu V pielikuma 8. punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Direktīva 2014/54/ES par pasākumiem, ar ko veicina darba ņēmējiem piešķirto tiesību īstenošanu darba ņēmēju pārvietošanās brīvības jomā), kas pielāgots minētajam līgumam ar 1. protokolu, un jebkurā gadījumā neinformējot EBTA Uzraudzības iestādi par pasākumiem, kurus tā ir pieņēmusi, lai īstenotu šo aktu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               2017. gada 18. janvārī EUI sniedza argumentētu atzinumu, kurā tā palika pie secinājuma, ka Islande, nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu V pielikuma 8. punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Direktīva 2014/54/ES par pasākumiem, ar ko veicina darba ņēmējiem piešķirto tiesību īstenošanu darba ņēmēju pārvietošanās brīvības jomā), un/vai par to nepaziņojot Uzraudzības iestādei, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu. Saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma 31. pantu EUI pieprasīja Islandei veikt vajadzīgos pasākumus, lai panāktu atbilstību argumentētajam atzinumam divu mēnešu laikā no paziņošanas, proti, vēlākais līdz 2017. gada 18. martam.

               —

               Islandes valdība 2017. gada 13. februārī sniedza atbildi uz Uzraudzības iestādes argumentēto atzinumu. Šajā atbildē Islandes valdība atsaucās uz savu atbildi uz oficiāla paziņojuma vēstuli un norādīja, ka tā plāno līdz 2017. gada 1. aprīlim parlamentam iesniegt likumprojektu, ar ko minēto aktu īsteno Islandes tiesību aktos.

               —

               Uzraudzības iestāde nesaņēma nekādu papildu informāciju par īstenošanu, līdz tā saņēma 1. veidlapu, kas datēta ar 2017. gada 30. novembri. Islandes valdība 1. veidlapā norādīja, ka tā ir minēto aktu pilnībā īstenojusi Islandes tiesību aktos. Lai gan īstenošanas datums nebija norādīts, Islandes valdība 1. veidlapai bija pievienojusi ar 2014. gada 30. oktobri datēta dokumenta kopiju, kas tās uzskatā bija īstenošanas pasākums, proti, Islandes Likums Nr. 105/2014 par tiesībām brīvi strādāt un uzturēties Eiropas Ekonomikas zonā (Likums Nr. 105/2014).

               —

               EUI 2017. gada 4. decembra e-pastā lūdza Islandes Labklājības ministrijai paskaidrot, vai, ņemto vērā atbildes uz oficiāla paziņojuma vēstuli un argumentēto atzinumu, norāde par Likumu Nr. 105/2014 kā īstenošanas pasākumu ir bijusi kļūda. Ministrija sniedza atbildi 2017. gada 7. decembra e-pastā, norādot, ka tās ieskatā Likums Nr. 105/2014 pilnībā īsteno direktīvu, un iepriekšējās atbildes izskaidrojot tādējādi, ka “tika uzskatīts, ka pārredzamāk būs [Likumā Nr. 105/2014] iekļaut īpašu klauzulu, kas informē, ka ar šo aktu tiek īstenota direktīva”, turklāt norādot, ka šī klauzula tiks pievienota ar 2017. gada aprīlī ierosinātu likumprojektu.

               —

               Pēc tam, kad tika veikts izvērtējums par to, vai paziņotos pasākumus varētu uzskatīt par tādiem, kas ļāvuši īstenot aktu, EBTA Uzraudzības iestāde 2017. gada 19. decembrī nolēma iesniegt prasību EBTA Tiesā saskaņā ar UTN 31. panta otro daļu.


               22.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 67/12

         EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 21. decembrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-13/17)
   (2018/C 67/12)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Catherine Howdle un Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, 2017. gada 21. decembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts EEZ līguma IX pielikuma 31.bbe punktā (Komisijas 2014. gada 18. decembra Deleģētā regula (ES) 2015/514 par informāciju, kas kompetentajām iestādēm ir jāsniedz Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/61/ES 67. panta 3. punktu) un pielāgots EEZ līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Pieteikums attiecas uz to, ka Islande līdz 2017. gada 12. septembrim nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2017. gada 12. jūlijā izdoto argumentēto atzinumu par to, ka valsts savā tiesību sistēmā nav īstenojusi Komisijas 2014. gada 18. decembra Deleģēto regulu (ES) 2015/514 par informāciju, kas kompetentajām iestādēm ir jāsniedz Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/61/ES 67. panta 3. punktu, kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bbe punktā un pielāgota minētajam līgumam ar tā 1. protokolu (“akts”).

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot akta īstenošanai vajadzīgos pasākumus, nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu.


title: Lieta C-336/16: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2008/50/EK — Apkārtējā gaisa kvalitāte — 13. panta 1. punkts — 22. panta 3. punkts — XI pielikums — PM10 daļiņu koncentrācija apkārtējā gaisā — Robežlielumu pārsniegums atsevišķā zonās un aglomerācijās — 23. panta 1. punkts — Gaisa kvalitātes plāni — “Pēc iespējas īsāks” pārsniegšanas laiks — Atbilstošu pasākumu neiekļaušana apkārtējā gaisa kvalitātes aizsardzības programmās — Nepareiza transponēšana)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/6

         Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-336/16) (1)

   ((Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2008/50/EK - Apkārtējā gaisa kvalitāte - 13. panta 1. punkts - 22. panta 3. punkts - XI pielikums - PM10 daļiņu koncentrācija apkārtējā gaisā - Robežlielumu pārsniegums atsevišķā zonās un aglomerācijās - 23. panta 1. punkts - Gaisa kvalitātes plāni - “Pēc iespējas īsāks” pārsniegšanas laiks - Atbilstošu pasākumu neiekļaušana apkārtējā gaisa kvalitātes aizsardzības programmās - Nepareiza transponēšana))
   (2018/C 134/07)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un K. Petersen, kā arī E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna un D. Krawczyk, kā arī K. Majcher)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Polijas Republika:

                           —

                           kopš 2007. gada un līdz 2015. gadam ieskaitot pārsniegdama PM10 daļiņu koncentrācijas dienas robežlielumus 35 gaisa kvalitātes izvērtējuma un pārvaldības zonās un PM10 daļiņu koncentrācijas gada robežlielumus 9 gaisa kvalitātes izvērtējuma un pārvaldības zonās;

                           —

                           gaisa kvalitātes plānos neietverot atbilstošus pasākumus, lai PM10 daļiņu koncentrācijas apkārtējā gaisā robežlielumu pārsnieguma periods būtu pēc iespējas īsāks;

                           —

                           no 2010. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 10. jūnijam pārsniedzot PM10 daļiņu koncentrācijas apkārtējā gaisā dienas pielaides robežlielumus zonās Radom, Pruszków-Żyrardów un Kędzierzyn-Koźle, kā arī laika posmā no 2011. gada 1. janvāra līdz 10. jūnijam – zonā Ostrów-Kępno, un

                           —

                           nepareizi transponējot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 23. panta 1. punkta otro daļu,

                     nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta un tās XI pielikuma kombinētajās normās un 23. panta 1. punkta otrajā daļā, kā arī 22. panta 3. punkta un šīs direktīvas XI pielikuma kombinētajās normās.

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta T-138/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – De Esteban Alonso/Komisija

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/30

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – De Esteban Alonso/Komisija
   (Lieta T-138/18)
   (2018/C 190/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fernando De Esteban Alonso (Saint-Martin-de-Seignanx, Francija) (pārstāvis: C. Huglo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               uzdot OLAF pilnā un pilnīgā veidā iesniegt 2003. gada 19. marta piezīmi, kas iesniegta lietā Franchet un Byk/Komisija (T-48/05) Eiropas Savienības Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt 1 102 291,68 EUR (viens miljons simts un divi tūkstoši divsimt deviņdesmit viens eiro un sešdesmit deviņu centi), lai atlīdzinātu nodarīto kaitējumu, kuru vajadzības gadījumā pielāgot un kurš sadalīts šādi:

                           —

                           kā morālo kaitējumu, kas radies tādēļ, ka viņš nekad nav ticis uzklausīts saistībā ar faktiem, ar kuriem ir pamatotas pret viņu vērstās apsūdzības, 60 000 EUR apmērā;

                           —

                           kā kaitējumu, kas radies sakarā ar Eiropas Komisijas, kas īstenojusi procedūras bez pamatojuma un materiālā elementa, prettiesisko, nepamatoto un nesamērīgo rīcību:

                                       —

                                       summu 39 293,38 EUR apmērā kā materiālo kaitējumu, proti, advokātu nolīgšanas izdevumus;

                                       —

                                       summu 872,74 EUR apmērā kā materiālo kaitējumu, proti, ceļa izdevumus;

                                       —

                                       summu 500 000 EUR apmērā kā morālo kaitējumu, proti, nenoliedzamu kaitējumu viņa reputācijai un godam;

                                       —

                                       summu 500 000 EUR apmērā, lai atlīdzinātu fizisko un morālo kaitējumu, kas nodarīts viņa veselībai;

                                       —

                                       summu 2 125,56 EUR apmērā kā materiālo kaitējumu, proti, izmeklēšanas un ārstēšanas izdevumus.

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt summu 3 000 EUR apmērā saistībā ar neatgūstamajiem izdevumiem, kā arī visus tiesāšanās izdevumus, kurus vajadzības gadījumā pielāgot.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītājas norāda vienu pamatu, ar kuru tiek apgalvots Eiropas Komisijas rīcības prettiesiskums un būtiskie pārkāpumi, kurus tā ir izdarījusi, jo tā, pirmkārt, neesot ievērojusi labas pārvaldības principu, otrkārt, neesot izpildījusi rūpības pienākumu un, treškārt, neesot ievērojusi tiesību uz aizstāvību principu, pārkāpjot Pamattiesību hartas 41. un 48. pantu.


title: Lieta C-194/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – Jadran Dodič/BANKA KOPER, ALTA INVEST

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – Jadran Dodič/BANKA KOPER, ALTA INVEST

   (Lieta C-194/18)
   (2018/C 190/13)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jadran Dodič

      Atbildētājas: BANKA KOPER, ALTA INVEST

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 2001/23/EK (1) 1. panta 1. punktā noteiktais ir jāinterpretē tādējādi, ka par uzņēmuma vai uzņēmuma daļas juridisku nodošanu ir kvalificējama arī tāda klientu finanšu instrumentu un citu aktīvu (konkrēti – vērtspapīru), ar klientu dematerializētajiem parāda vērtspapīriem saistītās grāmatvedības uzskaites un citu finanšu pakalpojumu un blakuspakalpojumu, kā arī arhīva nodošana kā apskatāmās lietas faktiskajos apstākļos notikusī, ņemot vērā apstākli, ka pēc tam, kad pirmā atbildētāja izbeidza biržas brokera darbību, šo pakalpojumu sniegšanas uzticēšana otrajai atbildētājai galu galā bija atkarīga no klientu lēmuma?

               2)

               Vai aprakstītajos apstākļos izšķiroša nozīme ir tam, cik daudziem klientiem pēc pirmās atbildētājas veiktās biržas brokera darbības izbeigšanas otrā atbildētāja šobrīd sniedz minētos pakalpojumus?

               3)

               Vai apstāklis, ka pirmā atbildētāja turpina strādāt ar klientiem kā pakļautībā esoša finanšu konsultantu sabiedrība un šīs funkcijas izpildē sadarbojas ar otro atbildētāju, kaut kādā mērā ietekmē uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības nodošanas esamības konstatāciju?

      (1)  Padomes Direktīva 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV 2001, L 82, 16. lpp.).


title: Lieta T-25/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. aprīļa spriedums – Rintisch/EUIPO – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “PROTICURD” — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “PROTI” un “PROTIPLUS” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “Proti Power” — Relatīvs atteikuma pamats — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 94. pants) — Agrāku preču zīmju faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts) — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Preču līdzības neesamība — Sajaukšanas iespējas neesamība)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/26

         Vispārējās tiesas 2018. gada 19. aprīļa spriedums – Rintisch/EUIPO – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”)
   (Lieta T-25/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “PROTICURD” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “PROTI” un “PROTIPLUS” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “Proti Power” - Relatīvs atteikuma pamats - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 94. pants) - Agrāku preču zīmju faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts) - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Preču līdzības neesamība - Sajaukšanas iespējas neesamība))
   (2018/C 190/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bernhard Rintisch (Bottrop, Vācija) (pārstāvis: A. Dreyer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Compagnie laitière européenne SA (Condé-sur-Vire, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 8. novembra lēmumu lietā R 247/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp B. Rintisch un Compagnie laitière européenne.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Bernhard Rintisch atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 27.2.2017.