title: Lieta T-343/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. jūnijā — Nīderlande/Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/41

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. jūnijā — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-343/11)
   2011/C 252/91
   Tiesvedības valoda — nīderlandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, M. de Ree, B. Koopman un C. Schillemans)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 18. aprīlī izziņotā Lēmuma 2011/244/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz dažus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), 1. pantu tiktāl, ciktāl šī lēmuma 1. pants attiecas uz Nīderlandi un naudas summas EUR 22 691 407,79 apmērā par 2006. -2008. gadā deklarētajiem izdevumiem saistībā ar ražotāju organizāciju atzīšanu un darbības programmām, izslēgšanu no finansējuma;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, ka Komisija Lēmumā 2011/244/ES visas izmaksas saistībā ar iepakojumu iespiešanu neatkarīgi no šīs iespiešanas veida vai mērķa esot uzskatījusi par ražošanas izmaksām Regulas Nr. 1433/2003 (1) II pielikuma izpratnē un tādējādi neesot šīm izmaksām paredzējusi Kopienu finansējumu. Nīderlandes Karaliste pārstāv viedokli, ka ražotāju organizāciju preču zīmes vai zīmoga iespiešana uz iepakojumiem, kam ir arī reklāmas nolūks, esot jāuzskata par vispārīgu pārdošanas veicināšanu un/vai kvalitātes marķējuma pārdošanas veicināšanu, kā arī par ražotāju organizāciju preču zīmju/zīmogu pārdošanas veicināšanu. Šādu darbību izmaksas saskaņā ar Regulas Nr. 1433/2003 I pielikumu visnotaļ esot iekļaujamas finansējumā.
   Komisija turklāt ar Lēmumu 2011/244/ES esot pilnībā no finansējuma izslēgusi ražotāju organizācijas FresQ izdevumus saistībā ar darbības programmām ar pamatojumu, ka šī ražotāju organizācija neatbilstot Regulā Nr. 2200/96 (2) paredzētajiem atzīšanas nosacījumiem. Komisijas viedoklis balstās uz secinājumu, ka atsevišķas FresQ pārdošanas meitasorganizācijas pārdodot tikai viena ražotāja ražojumus un ka šī ražotāja šķietamās ietekmes uz pārdošanas meitasorganizāciju rezultātā FresQ vairs nepildot savu centrālo vadošo lomu attiecībā uz noietu un cenu veidošanu. Nīderlandes valdība pret šo viedokli un no tā izrietošajiem secinājumiem iebilst, norādot, ka Nīderlandes iestādēm esot bijis ražotāju organizācijas FresQ atzīšana jāatsauc.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, uzskatot izdevumus iepakojumu iespiešanai par vispārējām ražošanas izmaksām un līdz ar to izslēdzot tos no finansējuma, esot pārkāpts Regulas Nr. 1258/1999 (3) 7. panta 4. punkts un Regulas Nr. 1290/2005 (4) 31. pants, skatīti kopā ar Regulas Nr. 2200/96 15. pantu un Regulas Nr. 1433/2003 8. pantu, skatītu kopā ar tās I pielikuma 8. un 9. punktu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, secinot, ka ražotāju organizācija FresQ neesot ievērojusi atzīšanas kritērijus, esot pārkāpts Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts un Regulas Nr. 1290/2005 31. pants, skatīti kopā ar Regulas Nr. 2200/96 11. pantu un Regulas Nr. 1433/2003 6. un 7. pantu.

               3)

               Ar trešo, pakārtoti izvirzīto pamatu tiek apgalvots, ka, neiekļaujot Kopienas līdzfinansējumā visu atbalstu, ko FresQ ir saņēmusi tirdzniecības sezonās no 2004. līdz 2007. gadam, esot pārkāpts Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts un Regulas Nr. 1290/2005 31. pants, skatīti kopā ar Regulas Nr. 1433/2003 21. pantu.

                           —

                           Ar ceturto, pakārtoti tam izvirzīto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts un Regulas Nr. 1290/2005 31. pants, kā arī samērīguma princips, jo finanšu korekciju apjoms neesot samērīgs ar Lauksaimniecības fonda reālo finansiālo risku.

      (1)  Komisijas 2003. gada 11. augusta Regula (EK) Nr. 1433/2003, kurā izklāstīti sīki izstrādāti noteikumi par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2200/96 attiecībā uz darbības fondiem, darbības programmām un finansiālu palīdzību (OV L 203, 25. lpp.).

      (2)  Padomes 1996. gada 28. oktobra Regula (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (OV L 297, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.).


title: Lieta C-230/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. februāra rīkojumu apvienotajās lietās no T-278/00 līdz T-280/00, no T-282/00 līdz T-286/00 un no T-288/00 līdz T-295/00 Albergo Quattro Fontane u.c./Komisija 2013. gada 29. aprīlī iesniedza Metropolitan SpA , iepriekš — Metropolitan srl

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. februāra rīkojumu apvienotajās lietās no T-278/00 līdz T-280/00, no T-282/00 līdz T-286/00 un no T-288/00 līdz T-295/00 Albergo Quattro Fontane u.c./Komisija 2013. gada 29. aprīlī iesniedza Metropolitan SpA, iepriekš — Metropolitan srl

   (Lieta C-230/13 P)
   2013/C 207/28
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Metropolitan SpA, iepriekš — Metropolitan srl (pārstāvji — A. Bianchini un F. Busetto, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Comitato “Venezia vuole vivere”

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas rīkojumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to:

                           —

                           tiktāl, ciktāl tas ir saprātīgi un prasītāju interesēs, atcelt Eiropas Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem Venēcijas un Kjodžas teritorijās dibinātajiem uzņēmumiem, kas ir paredzēti Likumos Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995, ar ko nosaka atbrīvojumu no sociālā nodrošinājuma maksājumiem;

                           —

                           pakārtoti, atcelt šo iepriekš minēto lēmumu, ciktāl tajā ir uzdots atgūt piešķirtos atbrīvojumus no sociālā nodrošinājuma maksājumiem un ciktāl tajā papildus atgūstamajai atbrīvojumu no sociālā nodrošinājuma maksājumiem summai ir piedzenams arī procentu maksājums par nolēmumā paredzētajiem laikposmiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedības instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam ir izvirzīti šādi deviņi pamati:

                  Pirmais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā nav atzīts, ka ar attiecīgajiem pasākumiem, ņemot vērā to kompensējošo raksturu, to saņēmējiem netika piešķirtas nekādas priekšrocības.

                  Otrais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā nav izslēgta vai katrā ziņā nav izvērtēta attiecīgo pasākumu spēja ietekmēt konkurenci un Kopienu iekšējo tirdzniecību.

                  Trešais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 2. punkta b) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkts) un EKL 87. panta 3. punkta b) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts) paredzēto izņēmumu piemērojamība.

                  Ceturtais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts) paredzētā izņēmuma piemērojamība.

                  Piektais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 3. punkta d) un e) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta d) un e) apakšpunkts) paredzēto izņēmumu piemērojamība.

                  Sestais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 86. panta 2. punktā (jaunajā redakcijā — LESD 106. panta 2. punkts) paredzētā izņēmuma piemērojamība.

                  Septītais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta pastāvoša atbalsta esamība, tādējādi pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu (jaunajā redakcijā — LESD 108. panta 3. punkts) un Regulas Nr. 659/1999 (1) 15. pantu.

                  Astotais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta piemērojamība attiecībā uz atgūšanas rīkojumu.

                  Devītais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta piemērojamība attiecībā uz procentu maksājuma piemērošanu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta F-77/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Fotini Colovea pret Eiropas Parlamentu

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/16

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Fotini Colovea pret Eiropas Parlamentu
   (Lieta F-77/06)
   (2006/C 237/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fotini Colovea, Luksemburga (Luksemburga), (pārstāvis — J. Choucroun, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2005. gada 20. septembra lēmumu, kas atkārtoti pieņemts 2006. gada 19. aprīlī;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Parlaments 1981. gada 1. maijā pieņēma darbā prasītāju kā pagaidu darbinieci B5 pakāpē. 2005. gada 4. augustā tā iesniedza pieteikumu par daļēju pensionēšanos saskaņā ar Civildienesta noteikumu 55.a pantu un IVA pielikuma 4. pantu. Aprēķinot pamatalgu, uz ko prasītājai bija tiesības, administrācija neņēma vērā izdienas gadus, ko prasītāja bija nostrādājusi pirms darba attiecību uzsākšanas Eiropas Parlamentā.
   Savas prasības atbalstam prasītāja min trīs pamatus, kas attiecas uz:

               —

               pirmkārt, Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 2. panta pārkāpumu;

               —

               otrkārt, pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses;

               —

               treškārt, pienākuma aizsargāt tiesisko paļāvību pārkāpumu.


title: Lieta C-153/08: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EKL 49. pants un EEZ līguma 36. pants — Tiešie nodokļi — Ienākuma nodoklis — Nodokļa atbrīvojums, kas attiecas vienīgi uz laimestiem loterijās un azartspēlēs, kuras organizē noteiktas valsts organizācijas un subjekti)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-153/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 49. pants un EEZ līguma 36. pants - Tiešie nodokļi - Ienākuma nodoklis - Nodokļa atbrīvojums, kas attiecas vienīgi uz laimestiem loterijās un azartspēlēs, kuras organizē noteiktas valsts organizācijas un subjekti)
   2009/C 282/17
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un L. Lozano Palacios)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — F. Díez Moreno)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 49. pants un EEZ līguma 36. pants — Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem summas, kas laimētas ārvalstīs organizētās loterijās un azartspēlēs un nevis noteiktās Spānijā organizētās loterijās un azartspēlēs, tiek apliktas ar ienākuma nodokli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               paturot spēkā nodokļu tiesību aktus, kuros noteikts atbrīvojums no nodokļa laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko Spānijas Karalistē rīko noteiktas šajā dalībvalstī reģistrētas publiskās organizācijas un subjekti, kuri nodarbojas ar bezpeļņas sociālām vai palīdzības darbībām, taču šāds atbrīvojums nav piešķirts laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko rīko kādā citā Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī reģistrētas publiskas organizācijas un subjekti, kuri veic tādas pašas darbības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar EKL 49. pantu un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. pantu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 142, 07.06.2008.


title: Lieta T-642/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. oktobra spriedums – Wolverine International/ITSB – BH Stores (“cushe”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Grafiska preču zīme “cushe” — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “SHE” un agrākas valsts grafiskas preču zīmes “she” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts b) apakšpunkts

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/37

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. oktobra spriedums – Wolverine International/ITSB – BH Stores (“cushe”)
   (Lieta T-642/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Grafiska preču zīme “cushe” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “SHE” un agrākas valsts grafiskas preču zīmes “she” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts b) apakšpunkts)
   (2015/C 398/47)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wolverine International, LP (George Town, Kaimanu Salas, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – M. Plesser un R. Heine, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: BH Store BV (Curaçao, Curaçao, Nīderlandes autonomā teritorija) (pārstāvis – T. Dolde, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 30. septembra spriedumu lietā R 1269/2012–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp BH Store BV un Wolverine International, LP

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Wolverine International, LP atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot BH Store BV procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Anulēšanas nodaļā radušos izdevumus;

               3)

               noraidīt BH Store BV prasījumu attiecībā uz procesā ITSB Anulēšanas nodaļā radušos izdevumu atlīdzību.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014.


title: Lieta C-328/07: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/48/EK — Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/9

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-328/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/48/EK - Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2008/C 92/15)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — W. Wils)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — C. Schiltz)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp., un — labojumi — L 195, 16. lpp.) prasības, nepieņemšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu prasības, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta T-185/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 7. janvāra rīkojums – Freitas/Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Direktīva 2013/55/ES – Direktīva 2005/36/EK – Profesionālo kvalifikāciju atzīšana – Notāru, kas iecelti ar valdības oficiālu pilnvarojuma aktu, izslēgšana no Direktīvas 2005/36 piemērošanas jomas – Individuālas skaršanas neesamība – Nepieņemamība)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/36

      Vispārējās tiesas 2015. gada 7. janvāra rīkojums – Freitas/Parlaments un Padome
      (Lieta T-185/14) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2013/55/ES - Direktīva 2005/36/EK - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana - Notāru, kas iecelti ar valdības oficiālu pilnvarojuma aktu, izslēgšana no Direktīvas 2005/36 piemērošanas jomas - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
      (2015/C 073/47)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: José Freitas (Porto, Portugāle) (pārstāvis – J.-P. Hordies, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – L. Visaggio un A. Tamás) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – P. Mahnič Bruni un M. Moore)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 20. novembra Direktīvas 2013/55/ES, ar ko groza Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu un Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (IMI regula) (OV L 354, 132. lpp.)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā nepieņemamu;

                  2)

                  nav jālemj par pieteikumiem par iestāšanos lietā, ko iesniegušas Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Portugāles Republika, Rumānija, Eiropas Komisija, Ordem dos Notários un Conseil national des barreaux;

                  3)

                  José Freitas sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 184, 16.6.2014.


title: Apvienotās lietas C-271/14 un C-273/14: Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LFB Biomédicaments SA, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) (C-271/14), Pierre Fabre Médicament SA (C-273/14)/Ministre du travail, de l’emploi et de la santé, Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cilvēkiem paredzētas zāles — Direktīva 89/105/EEK — 6. panta 3. un 5. punkts — Zāļu svītrošana no to farmaceitisko produktu saraksta, kurus apmaksā papildus fiksētajai hospitalizācijas maksai — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/14

         Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LFB Biomédicaments SA, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) (C-271/14), Pierre Fabre Médicament SA (C-273/14)/Ministre du travail, de l’emploi et de la santé, Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat

   (Apvienotās lietas C-271/14 un C-273/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Cilvēkiem paredzētas zāles - Direktīva 89/105/EEK - 6. panta 3. un 5. punkts - Zāļu svītrošana no to farmaceitisko produktu saraksta, kurus apmaksā papildus fiksētajai hospitalizācijas maksai - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 198/18)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: LFB Biomédicaments SA, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) (C-271/14), Pierre Fabre Médicament SA (C-273/14)

      Atbildētāja: Ministre des Finances et des Comptes publics, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās, 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šī panta 3. un 5. punktā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu ir piemērojams lēmumam, ar kuru ierobežo atmaksas nosacījumus vai samazina apmaksas līmeni zālēm, svītrojot tās no farmaceitisko produktu saraksta, kurus apmaksā obligātās veselības apdrošināšanas sistēmas papildus hospitalizācijas pakalpojumiem, kuru apmaksu nodrošina ar fiksēto uzturēšanās un aprūpes maksu.

      (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta C-133/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2008. gada 2. aprīļa rīkojumu — Intercontainer Interfrigo ( ICF ) SC / Balkenende Oosthuizen BV un MUC Operation BV

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2008. gada 2. aprīļa rīkojumu — Intercontainer Interfrigo (ICF) SC/Balkenende Oosthuizen BV un MUC Operation BV

   (Lieta C-133/08)
   (2008/C 158/15)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Intercontainer Interfrigo (ICF) SC

      Atbildētājas: Balkenende Oosthuizen BV un MUC Operation BV

   Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai Romas Konvencijas (1) 4. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šis noteikums attiecas tikai uz vienreizējiem līgumreisiem un ka uz visiem citiem līgumreisu veidiem šie noteikumi neattiecas?

               b)

               Ja uz a) apakšpunktā minēto jautājumu ir sniegta apstiprinoša atbilde: vai Romas Konvencijas 4. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja citu līgumreisu veidu priekšmets tajā skaitā ir arī preču pārvadāšana, tad saistībā ar šo pārvadāšanu attiecīgais līgums ietilpst šī noteikuma piemērošanas jomā un pārējā daļā piemērojamās tiesības nosaka saskaņā ar Romas Konvencijas 4. panta 2. punktu?

               c)

               Ja atbilde uz b) apakšpunktā minēto jautājumu ir apstiprinoša: ņemot vērā kuru no abām minētajām tiesību sistēmām ir jāvērtē iebilde par prasījumu, kas izriet no līguma, noilgumu?

               d)

               Vai gadījumā, ja līgums galvenokārt attiecas uz preču pārvadāšanu, b) apakšpunktā minētajā jautājumā aprakstītais dalījums nav jāņem vērā un visām līguma daļām piemērojamās tiesības nosaka saskaņā ar Romas Konvencijas 4. panta 4. punktu?
               Attiecībā uz iepriekš 3.6. punkta ii) apakšpunktā minēto motīvu:

               e)

               Vai Romas Konvencijas 4. panta 5. punkta teikuma otrajā daļā minētais īpašais regulējums ir jāinterpretē tādējādi, ka 4. panta 2., 3. un 4. punkta pieņēmumi nav piemērojami tikai tad, ja no apstākļu kopuma izriet, ka šajos noteikumos minētajiem saistības kritērijiem nav patiesas piesaistīšanas vērtības, vai arī jau tad, ja no tā izriet, ka pārsvarā pastāv saistība ar citu valsti?

      (1)  Konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā.


title: Lieta C-348/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2004. gada 17. jūnija rīkojumu izteica Court of Appeal (Anglija un Velsa) Civil Division lietā Boehringer Ingelheim KG un citi pret Swingward Ltd un citiem

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2004. gada 17. jūnija rīkojumu izteica Court of Appeal (Anglija un Velsa) Civil Division lietā Boehringer Ingelheim KG un citi pret Swingward Ltd un citiem
   (Lieta C-348/04)
   (2004/C 273/22)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 17. jūnija Court of Appeal (Anglija un Velsa) Civil Division rīkojumu lietā Boehringer Ingelheim KG un citi pret Swingward Ltd un citiem un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 12. augustā.
   Court of Appeal (Anglija un Velsa) Civil Division lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   Atkārtoti iepakotas preces (terciārajā iepakojumā)

               1.

               Ja paralēlais importētājs tirgo vienā Dalībvalstī farmaceitisko preci, kas tika ievesta no citas dalībvalsts sākotnējā primārajā iepakojumā, bet ar jaunu ārējo (terciāro) iepakojumu - kartonu, uz kura ir uzraksti importētājas dalībvalsts valodā (atkārtoti iepakota prece (terciārajā iepakojumā)):

                           a)

                           vai importētājam ir pienākums pierādīt, ka jaunais iepakojums atbilst noteikumiem, kas noteikti apvienotajās lietās C-427/93, C-429/93 un C-436/93 Bristol-Myers Squibb pret Paranova, vai preču zīmes īpašniekam ir jāpierāda, ka šie noteikumi nav ievēroti, vai arī pierādīšanas pienākums atšķiras katram noteikumam, un ja tā, tad kādā veidā?

                           b)

                           vai pirmais noteikums lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova, kas ir izskaidrots lietās C-379/97 Upjohn pret Paranova un C- 143/00 Boehringer pret Swingward, tas ir, ka ir jāparāda, ka ir nepieciešams atkārtoti iepakot preci, lai netiktu traucēta efektīva pieeja tirgum, attiecas tikai uz atkārtotu (terciāro) iepakojumu (kā noteikusi EBTA Tiesa lietā E-3/02 Paranova Inc pret Merck & Co Inc) vai tas attiecas arī uz ārējā (terciārā) iepakojuma precīzu veidu un stilu, kuru piemēro paralēlais importētājs, un ja tā, tad kādā veidā?

                           c)

                           vai ceturtais noteikums lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova, tas ir, ka atkārtoti iepakotās preces izskats nedrīkst bojāt preču zīmes vai tās īpašnieka labo slavu, var būt pārkāpts tikai tad, ja iepakojums ir bojāts, sliktā kvalitātē, nekārtīgs, vai arī tas ietver jebko, kas var sabojāt preču zīmes labo slavu?

                           d)

                           ja atbilde uz jautājumu 1 c) ir, ka ceturtais noteikums tiek pārkāpts ar jebko, kas sabojā preču zīmes labo slavu, un ja: i) preču zīme nav uzlikta uz jaunā ārējā (terciārā) iepakojuma – kartona (marķējuma noņemšana) vai ii) paralēlais importētājs uzliek vai nu viņa paša logo vai mājas pasniegšanas stilu (house-style) vai pasniegšanas stilu, kas izmantots ārējam kartonam (terciārajam iepakojumam) vairākiem atšķirīgiem produktiem (“līdzmarķēšana”), vai šādas kastes dizaina formas ir jāuzskata par preču zīmes labo slavu bojājošām vai arī tas ir valsts tiesas fakta konstatēšanas jautājums?

                           e)

                           ja atbilde uz jautājumu l d) ir, ka tas ir fakta konstatēšanas jautājums, kam ir pierādīšanas pienākums?

         Preces ar pārlīmētajām uzlīmēm

               2.

               Ja paralēlais importētājs tirgo vienā dalībvalstī farmaceitisko preci, kas tika ievesta no citas dalībvalsts sākotnējā primārajā un sekundārajā iepakojumā, kuram paralēlais importētājs ir pievienojis papildu ārējo uzlīmi ar uzrakstu importētājas dalībvalsts valodā (“prece ar pārlīmēto uzlīmi”):

                           a)

                           vai pieci noteikumi, kas ir noteikti lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova vispār ir attiecināmi?

                           b)

                           Ja atbilde uz 2 a) jautājumu ir “jā”, vai importētājam ir jāpierāda, ka iepakojums ar pārlīmētām uzlīmēm atbilst katram noteikumam, kas noteikti lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova, vai preču zīmes īpašniekam ir jāpierāda, ka šie noteikumi nav ievēroti, vai arī pierādīšanas pienākums atšķiras katram noteikumam?

                           c)

                           ja atbilde uz 2 a) jautājumu ir “jā”, vai pirmais noteikums lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova, kas ir izskaidrots lietās Upjohn pret Paranova un Boehringer pret Swingward, tas ir, ka ir jānodemonstrē, ka ir nepieciešams atkārtoti iepakot preci, lai netiktu traucēta efektīva pieeja tirgum, attiecas tikai uz uzlīmju pārlīmēšanas faktu vai arī uz precīzu uzlīmju pārlīmēšanas veidu un stilu, kuru piemēro paralēlais importētājs?

                           d)

                           ja atbilde uz 2 a) jautājumu ir “jā”, vai ceturtais noteikums lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova, kurš nosaka, ka atkārtoti iepakotās preces izskats nedrīkst bojāt preču zīmes vai tās īpašnieka labo slavu, var tikt pārkāpts tikai tad, ja iepakojums ir bojāts, sliktā kvalitātē, nekārtīgs, vai arī tas ietver jebko, kas var sabojāt preču zīmes labo slavu?

                           e)

                           ja atbilde uz 2 a) jautājumu ir “jā” un atbilde uz 2 d) jautājumu ir, ka ceturtais noteikums tiek pārkāpts ar jebko, kas sabojā preču zīmes labo slavu, vai par labās slavas bojāšanu ir uzskatāms, ja: i) papildu uzlīme novietota tā, ka tā pilnībā vai daļēji aizklāj vienu no īpašnieka preču zīmēm vai ii) papildu uzlīme nenorāda, ka attiecīgā preču zīme pieder preču zīmes īpašniekam, vai iii) paralēlā importētāja vārds ir uzdrukāts lieliem burtiem?

         Norāde

               3.

               Ja paralēlais importētājs nav norādījis, ka prece tika atkārtoti iepakota, kā tas ir prasīts piektajā noteikumā, kas noteikts lietā Bristol-Myers Squibb pret Paranova, un attiecīgi ir pārkāpis preču zīmes (-ju) īpašnieka tiesības vien tikai tā iemesla dēļ:

                           a)

                           vai katrs nākamais šīs preces imports ir pārkāpums vai arī importētājs izdara pārkāpumu līdz brīdim, kad īpašnieks ir uzzinājis par preci un sūdzības iesniegšanas termiņš ir beidzies?

                           b)

                           vai īpašnieks ir tiesīgs pieprasīt finansiālu atlīdzību (piem., zaudējumi no pārkāpuma vai pārkāpuma rezultātā iegūtās peļņas nodošana) importētāja pārkāpuma rezultātā uz tā paša pamata, kāds būtu, ja preces būtu viltotas?

                           c)

                           vai uz finansiālu atlīdzību īpašniekam sakarā ar šādu importētāja pārkāpumu attiecas samērīguma princips?

                           d)

                           ja nē, uz kāda pamata ir izvērtējama šāda atlīdzība, ja ņem vērā to, ka īpašnieks pats ir laidis attiecīgās preces EEZ tirgū vai tas darīts ar viņa piekrišanu?


title: Lieta T-91/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Kipras Republika/Komisija

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/28

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Kipras Republika/Komisija
   (Lieta T-91/08)
   (2008/C 142/50)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvis — P. Kliridis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/126172/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Development and restructuring of telecommunications infrastructure — Training, Capacity building and Project management”, kurš aptuveni 2007. gada 12. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais paziņojums ir prettiesisks šādu iemeslu dēļ:

               —

               pirmkārt, tādēļ, ka Komisija šo paziņojumu izsludināja, pārsniedzot savas pilnvaras un/vai pārkāpjot juridisko pamatu, it īpaši, Padomes 2006. gada 27. februāra Regulu (EK) Nr. 389/2006, ar ko izveido finansiāla atbalsta instrumentu, lai veicinātu Kipras turku kopienas ekonomisko attīstību, un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2667/2000 par Eiropas Rekonstrukcijas aģentūru (1);

               —

               otrkārt, tādēļ, ka attiecīgais paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 299. pantu, kā to groza Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem (2) (turpmāk tekstā — “2003. gada Pievienošanās akts”) 19. pants un 2003. gada Pievienošanās akta Protokols Nr. 10 par Kipru (3);

               —

               treškārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs gan ar pienākumiem, kuri izriet no imperatīvajām starptautisko tiesību normām, gan Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūcijām Nr. 541 (1983. gads) un Nr. 550 (1984. gads);

               —

               ceturtkārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 10. pantā paredzēto lojālas sadarbības starp Eiropas Savienības iestādēm un dalībvalstīm principu, un

               —

               piektkārt, tādēļ, paziņojums nav ticis publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      (1)  OV L 65, 5. lpp.

      (2)  OV L 236, 33. lpp.

      (3)  OV L 236, 955. lpp.


title: Apvienotās lieta T-391/03 un T-70/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. jūlija spriedums — Franchet un Byk pret Komisiju (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Izmeklēšana, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) — Eurostat — Piekļuves atteikums — Pārbaudes un izmeklēšanas darbības — Tiesvedības tiesā — Tiesības uz aizstāvību)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/27

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. jūlija spriedums — Franchet un Byk pret Komisiju
   (Apvienotās lieta T-391/03 un T-70/04) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Izmeklēšana, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) - Eurostat - Piekļuves atteikums - Pārbaudes un izmeklēšanas darbības - Tiesvedības tiesā - Tiesības uz aizstāvību)
   (2006/C 212/48)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Yves Franchet un Daniel Byk, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — D. Maidani, J.-F. Pasquier un P. Aalto)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) un Komisijas lēmumus, ar ko prasītājiem tika atteikta piekļuve dažiem dokumentiem, kuri attiecas uz izmeklēšanu saistībā ar Eurostat

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               lūgumi atcelt 2003. gada 18. augusta lēmumu, kā arī klusējot izteikto lēmumu, ar ko noraida prasītāju 2003. gada 21. un 29. oktobra lūgumus, tiek noraidīti kā nepieņemami;

               2)

               Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) 2003. gada 1. oktobra lēmums tiek atcelts tiktāl, ciktāl ar to ir atteikta piekļuve dokumentiem, ko OLAF sniedzis Komisijai, izņemot to, kas ir minēts 2003. gada 19. maija paziņojumā presei, kā arī tiek atcelts Komisijas 2003. gada 19. decembra lēmums tiktāl, ciktāl ar to ir atteikta piekļuve Iekšējā revīzijas dienesta 2003. gada 7. jūlija ziņojuma pielikumiem;

               3)

               pārējā daļā prasības tiek noraidītas kā nepamatotas;

               4)

               Komisija atlīdzina vienu trešo daļu no prasītāju tiesāšanās izdevumiem. Pārējos tiesāšanās izdevumus lietas dalībnieki sedz paši.

      (1)  OV C 21, 14.01.2004.


title: Lieta T-532/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 30. jūnija spriedumu lietā F-64/13 Z/Tiesa 2015. gada 11. septembrī iesniedza Z

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/39

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 30. jūnija spriedumu lietā F-64/13 Z/Tiesa 2015. gada 11. septembrī iesniedza Z

   (Lieta T-532/15 P)
   (2016/C 016/49)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Z (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – F. Rollinger, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Tiesa

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               attiecīgi atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 30. jūnija spriedumu lietā F-64/13 Z/Eiropas Savienības Tiesa;

               —

               spriest atbilstoši pieteikumam par lietas ierosināšanu lietā F-64/13;

               —

               piespriest pretējai pusei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               saglabāt apelācijas sūdzības iesniedzējam jebkādas tiesības izmantot citus līdzekļus un citādi rīkoties.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas pamata tiesības uz aizstāvību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo pamats par Sūdzību izskatīšanas komitejas kompetences neesamību un Tiesas 2004. gada 4. maija nolēmuma (1) 4. panta prettiesiskumu esot ticis noraidīts, acīmredzami pārkāpjot tiesiskuma principu, Eiropas Savienības tiesību normu gramatisko un hierarhisko interpretāciju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību konkrēti attiecībā uz Civildienesta tiesas [..] veikto novērtējuma ziņojumu satura ierobežoto pārbaudi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo pārsūdzētajā spriedumā Civildienesta tiesa neesot ieņēmusi nostāju par lūgumu veikt pierādījumu savākšanas un procesa organizatoriskos pasākumus.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot ticis nepamatoti noraidīts lūgums pārbaudīt prasītāja izteiktās kritiku pamatotību un neesot tikuši ņemti vērā novērtējuma komitejas izteiktie viedokļi.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo pārsūdzētajā spriedumā Civildienesta tiesa ir apstiprinājusi, ka prasītājam bija jāiesniedz lūgums atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam, lai saņemtu atlīdzību saistībā ar novēlotu novērtējuma ziņojuma sagatavošanu.

      (1)  Tiesas 2004. gada 4. maija lēmums par to pilnvaru īstenošanu, kas ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumiem ir piešķirtas iecēlējinstitūcijai un ar Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību piešķirtas institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus.


title: Lieta C-147/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/34

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-147/07)
   (2007/C 95/66)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán, J. Hottiaux, J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1998. gada 3. novembra Direktīvu 98/83/EK par dzeramā ūdens kvalitāti (1), Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ūdens, ko Francijā patērē cilvēki, kvalitāte neatbilst Direktīvas 98/83 normām, jo Deux-Sèvres, Charente-Meritime un Vendée departamentos tiek regulāri pārsniegti tajā noteiktie nitrātu un pesticīdu rādītāji.

      (1)  OV L 330, 32. lpp.


title: Lieta C-238/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2009. gada 1. jūlija rīkojumu — Handelsmaatschappij J. van Hilst BV u.c./ The Jaguar Collection Limited u.c.

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2009. gada 1. jūlija rīkojumu — Handelsmaatschappij J. van Hilst BV u.c./The Jaguar Collection Limited u.c.
   (Lieta C-238/09)
   2009/C 312/15
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Handelsmaatschappij J. van Hilst u.c.

      Atbildētāja: The Jaguar Collection Limited u.c.
   2009. gada 20. jūlijā Tiesa ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta T-238/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. maijā – Novartis/ITSB – Meda (“Zimara”)

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/23

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. maijā – Novartis/ITSB – Meda (“Zimara”)
   (Lieta T-238/15)
   (2015/C 228/28)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis AG (Basel, Šveice) (pārstāvis – M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Meda AB (Solna, Zviedrija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Zimara” – reģistrācijas pieteikums Nr. 9 782 764

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 6. marta lēmums lietā R 636/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-5/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/20

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-5/07)
   (2007/C 42/38)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Coundou-Durande un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 25. novembra Direktīvas 2003/109/EK (1) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, prasības, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 23. janvārī.

      (1)  OV L 16, 23.01.2004., 44. lpp.


title: Lieta C-556/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) — UAB “Litaksa” / “BTA Insurance Company” SE

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) — UAB “Litaksa”/“BTA Insurance Company” SE

   (Lieta C-556/13)
   2014/C 24/06
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Kasācijas sūdzības iesniedzēja: UAB “Litaksa”

   Pretējā puse procesā: “BTA Insurance Company” SE

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 90/232/EEK (1) 2. pants, kas grozīts ar Direktīvas 2005/14/EK (2) 4. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka apdrošināšanas līguma pusēm nav tiesību vienoties par apdrošināšanas seguma teritoriālo ierobežojumu attiecībā uz apdrošināto personu (piemērot atšķirīgu apdrošināšanas prēmiju atkarībā no teritorijas, kurā transportlīdzeklis tiek izmantots — vai nu visā Eiropas Savienībā, vai tikai Lietuvas Republikā), bet katrā ziņā neierobežojot segumu attiecībā uz cietušajiem, tas ir, noteikt, ka transportlīdzekļa izmantošana ārpus Lietuvas Republikas citā Eiropas Savienības dalībvalstī ir faktors, kas paaugstina apdrošinājuma risku, un šādā gadījumā jāmaksā papildu apdrošināšanas prēmija?

               2)

               Vai personu un transportlīdzekļu brīvas pārvietošanās visā Eiropas Savienības teritorijā princips un vispārējais Eiropas Savienības vienlīdzības (nediskriminācijas) princips jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir iepriekš minētā apdrošināšanas līguma pušu vienošanās, ar kuru apdrošinājuma risks ir saistīts ar transportlīdzekļa izmantošanas teritoriju?

      (1)  Padomes 1990. gada 14. maija Trešās direktīvas 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (OV L 149, 14. lpp.).


title: Lieta T-254/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedums – Kühne + Nagel International u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Starptautiskie gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumi — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Uzcenojumi un tarifu noteikšanas mehānismi, kas ietekmē galīgo cenu — Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana — Kļūdas vērtējumā — Pārkāpuma ilgums — Naudas soda apmērs — 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 13. punkts — Pārdošanas apjoms — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Samērīgums — Tiesības uz aizstāvību

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedums – Kühne + Nagel International u.c./Komisija
   (Lieta T-254/12) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Starptautiskie gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumi - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Uzcenojumi un tarifu noteikšanas mehānismi, kas ietekmē galīgo cenu - Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana - Kļūdas vērtējumā - Pārkāpuma ilgums - Naudas soda apmērs - 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 13. punkts - Pārdošanas apjoms - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Samērīgums - Tiesības uz aizstāvību)
   (2016/C 136/35)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Kühne + Nagel International AG (Feusisberg, Šveice), Kühne + Nagel Management AG (Feusisberg), Kühne + Nagel Ltd (Uxbridge, Apvienotā Karaliste), Kühne + Nagel Ltd (Šanhaja, Ķīna) un Kühne + Nagel Ltd (Honkonga, Ķīna) (pārstāvji – U. Denzel, C. Klöppner un C. von Köckritz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji C. Hödlmayr, N. von Lingen un G. Meessen, vēlāk C. Hödlmayr, G. Meessen un A. Dawes)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 28. marta Lēmumu C(2012) 1959 final par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39462 – Kravu pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, kā arī prasība grozīt prasītājām šajā lēmumā noteikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd (reģistrēta Uxbridge), Kühne + Nagel Ltd (reģistrēta Šanhajā) un Kühne + Nagel Ltd (reģistrēta Honkongā) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 227, 28.7.2012.


title: Lieta C-228/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. aprīlī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Reinhard Wittmann/TUIfly GmbH

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. aprīlī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Reinhard Wittmann/TUIfly GmbH

   (Lieta C-228/17)
   (2017/C 231/22)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Reinhard Wittmann

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta T-342/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Herta Adam iesniedza 2004. gada 9. augustā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/54

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Herta Adam iesniedza 2004. gada 9. augustā
   (Lieta T-342/04)
   (2004/C 262/99)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 9. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Herta Adam, Brisele (Beļģija), kuru pārstāv Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Loius un Etienne Marchal, avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru prasītājai tika atteikts piešķirt kompensāciju par pārcelšanos, kas paredzēta Vispārējo Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. panta a)apakšpunktā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamatojot savu prasību, prasītāja atsaucas uz Vispārējo Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. panta a) apakšpunkta pārkāpumu tajā apstāklī, ka Komisija neuzskatīja to laika posmu, kurā prasītāja strādāja Vācijas pavalsts pārstāvniecības birojā Briselē, par darbu citas valsts labā. Prasītāja atsaucas arī uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.


title: Lieta T-721/13: Prasība, kas celta 2013. gada 31. decembrī – The Directv Group /ITSB – Bolloré ( “DIRECTV” )

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/39

         Prasība, kas celta 2013. gada 31. decembrī – The Directv Group/ITSB – Bolloré (“DIRECTV”)
   (Lieta T-721/13)
   2014/C 112/51
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Directv Group, Inc. (El Segundo, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – F. Valentin, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Bolloré SA (Érgue Gaberic, Francija)

      Prasītājas prasījums:

   atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 1961/2012-2.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “DIRECTV” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 41. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 243 774

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Anulēšanas nodaļas lēmums: daļēji atcelt Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un atcelt Kopienas preču zīmes reģistrāciju pilnībā

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-467/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale civile di Genova (Itālija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — Consel Gi. Emme Srl pret Sistema Logistico dell'Arco Ligure e Alessandrino Srl (SLALA)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/48

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale civile di Genova (Itālija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — Consel Gi. Emme Srl pret Sistema Logistico dell'Arco Ligure e Alessandrino Srl (SLALA)

   (Lieta C-467/06)
   (2006/C 326/97)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale civile di Genova
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Consel Gi. Emme Srl

      Atbildētāja: Sistema Logistico dell'Arco Ligure e Alessandrino Srl (SLALA)

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienu tiesības (it īpaši atsaucoties uz Līguma 43. un 49.,82., 86. un 87. pantu) liedz dalībvalstij uzticēt publiskos pakalpojumus un publisko infrastruktūru pārvaldīšanu, balstoties uz tādiem valsts tiesību noteikumiem, kuriem ir analogs raksturs, kāds ir ieviests ar 2006. gada 3. oktobra Dekrēta-likuma Nr. 262 12. pantu, privāttiesību uzņēmumiem (šajā gadījumā s.p.a. ANAS), kas vienlaicīgi regulē un uzrauga attiecīgo tirgu (analogu tam, ko attiecīgā tiesību norma ir uzticējusi ANAS s.p.a) un ir spējīgi noteikt koncesijas līguma, kas pastāv starp valsti un šīs iestādes, kurai ir piešķirti šie uzdevumi, konkurentiem, saturu, gaitu un iespējamo izbeigšanos?

               2)

               Vai tiesību noteikums (tāds tiesību noteikums, ko Itālija ir noteikusi 2006. gada 3. oktobra Dekrēta-likuma Nr. 262 12. pantā), kas integrē vai būtībā groza (it īpaši aizvietojot tos ar vienotu vienošanos, pieņemot administratīvu aktu) jau esošas līguma vienošanās, tādējādi būtiski izmainot līgumsaistību līdzsvaru, ir saderīgs ar Kopienu tiesisko regulējumu (saistībā ar pašu Kopienu tiesisko regulējumu vai vismaz saistībā ar tiesībām, kuras ir nozīmīgas Kopienai attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru šajā sakarā)?


title: Lieta T-404/13: Prasība, kas celta 2013. gada 8. augustā — NIIT Insurance Technologies /ITSB ( “SUBSCRIBE” )

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 8. augustā — NIIT Insurance Technologies/ITSB (“SUBSCRIBE”)
   (Lieta T-404/13)
   2013/C 274/41
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — M. Wirtz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2013. gada 4. jūnija lēmumu lietā R 1308/2012-5 attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 010355527, vārds: “SUBSCRIBE”, kā arī iepriekš pieņemto ITSB Preču zīmju nodaļas 2012. gada 22. maija lēmumu, tiktāl, ciktāl preču zīmei tika atteikta aizsardzība;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SUBSCRIBE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10355527

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 83. panta, aplūkojot to kopsakarā ar vienlīdzīgas attieksmes principu un 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 14. pantu 11. protokola, kas ir stājies spēkā 1998. gada 1. novembrī, redakcijā, pārkāpums;

               —

               Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. panta pārkāpums.


title: Lieta C-466/05: Tiesas (sestā palāta) rīkojums 2007. gada 6. martā ( Tribunale di Lecce (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — krimināllietā pret Gianluca Damonte (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EKL 43. un 49. panta interpretācija — Azartspēles — Derību slēgšana par sporta pasākumiem — Koncesijas prasība — Tādu uzņēmēju izslēgšana, kas ir nodibināti kā noteikta veida kapitāla sabiedrības — Prasība saņemt policijas atļauju — Kriminālsodi)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/21

         Tiesas (sestā palāta) rīkojums 2007. gada 6. martā (Tribunale di Lecce (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — krimināllietā pret Gianluca Damonte

   (Lieta C-466/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 43. un 49. panta interpretācija - Azartspēles - Derību slēgšana par sporta pasākumiem - Koncesijas prasība - Tādu uzņēmēju izslēgšana, kas ir nodibināti kā noteikta veida kapitāla sabiedrības - Prasība saņemt policijas atļauju - Kriminālsodi)
   (2007/C 96/36)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale di Lecce
   Lietas dalībnieks pamata procesā
   Gianluca Damonte
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Lecce — EKL 43. un 49. panta interpretācija — Valsts likums, kas nosaka, ka derību slēgšanas darbībai ir nepieciešama atļauja
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek aizliegts slēgt, pieņemt vai reģistrēt derības un pārraidīt derību piedāvājumus, it īpaši par sporta pasākumiem, ja nepastāv attiecīgās dalībvalsts izsniegta koncesija vai policijas atļauja, ir brīvības veikt uzņēmējdarbību, kā arī pakalpojumu sniegšanas brīvības, kas attiecīgi ir paredzētas EKL 43. un 49. pantā, ierobežojums;

               2)

               iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tiktāl, ciktāl valsts tiesiskais regulējums ierobežo azartspēļu nozarē darbojošos uzņēmēju skaitu, tas patiešām atbilst mērķim novērst darbību izmantošanu šajā nozarē kriminālos vai krāpšanas nolūkos;

               3)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tā, ka tie aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamata lietā, kurš no azartspēļu nozares izslēdz un turpina izslēgt tos uzņēmējus, kas ir nodibināti kā kapitāla sabiedrība, kuras akcijas tiek kotētas reglamentētos tirgos;

               4)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tā, ka tie aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamata lietā, kas nosaka kriminālsodu pamata lietā apsūdzētām personām par derību slēgšanas organizēšanu bez koncesijas vai policijas atļaujas, ko pieprasa valsts tiesību akti, ja šīm personām šī dalībvalsts ir atteikusi izsniegt šādu koncesiju vai atļauju, pārkāpjot Kopienu tiesības.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta T-177/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Harz Guss Zorge /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/50

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Harz Guss Zorge/Komisija
   (Lieta T-177/14)
   2014/C 142/64
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:

      Harz Guss Zorge GmbH (Zorge, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lietā attiecībā uz valsts atbalstu SA.33995 (2013/C) – Vācija, Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem pieņemto atbildētājas lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, kas paziņots kopā ar uzaicinājumu iesniegt piezīmes (OV 2014 C 37, 73. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja būtībā ir izvirzījusi šādus pamatus:

               1.

               Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai atbildētāja nav pietiekami pamatojusi savu lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu neesot ietverts konkrēts materiāltiesisks novērtējums, kas būtu pamatots ar faktiskiem un tiesību apsvērumiem attiecībā uz visu pārkāpumu veidojošo elementu pastāvēšanu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Līgumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka ar Komisijas lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts. Tā šajā kontekstā apgalvo, ka Tiesa savā 2001. gada 13. marta spriedumā lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I–2099. lpp.) jau ir nospriedusi, ka ar likumu par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien, turpmāk tekstā – “EEG”) netiek piešķirts nekāds atbalsts. EEG būtībā esot palicis nemainīgs. It īpaši neesot mainījušies atbalsta novērtējuma pamataspekti. Tas pats attiecoties arī uz atbildētājas 2002. gada 22. maija lēmumu (OV C 164, 5. lpp.), ar kuru atbildētāja esot konstatējusi, ka EEG nav uzskatāms par atbalstu.

                           —

                           Tāpat prasītāja norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neatbilst nosacījumiem, lai to varētu kvalificēt par atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu. Tā šajā ziņā it īpaši norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neesot priekšrocība, ko uzņēmums nebūtu ieguvis parastajos tirgus apstākļos, ka tam nav selektīvs raksturs, ka tas nav valsts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts un ka tas nerada nedz konkurences izkropļojumu, nedz iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               3.

               Saderība ar iekšējo tirgu

                           —

                           Gadījumā, ja Vispārējā tiesa atzītu, ka šajā lietā pastāv valsts atbalsts, prasītāja uzskata, ka tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktam.


title: Lieta T-517/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 24. aprīļa rīkojums — Alstom /Komisija (Konkurence — Jaudas transformatoru tirgus — Komisijas grāmatveža vēstule — Atteikums akceptēt naudas soda samaksas vietā provizoriski iesniegtu bankas garantiju — Intereses celt prasību zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 24. aprīļa rīkojums — Alstom/Komisija
   (Lieta T-517/09) (1)

   (Konkurence - Jaudas transformatoru tirgus - Komisijas grāmatveža vēstule - Atteikums akceptēt naudas soda samaksas vietā provizoriski iesniegtu bankas garantiju - Intereses celt prasību zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 174/37
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alstom (Levallois-Perret, Francija) (pārstāvji — J. Derenne un A. Müller-Rappard, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, N. von Lingen un K. Mojzesowicz)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2009. gada 7. oktobra Lēmumu C(2009) 7601, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/39.129 — jaudas transformatori), ar kuru prasītājai uzlikts naudas sods, un, otrkārt, atcelt Komisijas grāmatveža 2009. gada 10. decembra vēstuli noraidīt priekšlikumu naudas soda samaksas vietā provizoriski iesniegt bankas garantiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību saistībā ar prasību atcelt Komisijas grāmatveža 2009. gada 10. decembra vēstuli noraidīt priekšlikumu naudas soda, kas uzlikts ar Komisijas 2009. gada 7. oktobra Lēmumu C(2009) 7601, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/39.129 — jaudas transformatori), samaksas vietā provizoriski iesniegt bankas garantiju;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta T-447/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. augustā – Indecopi/ITSB – Synergy Group (“PISCO SOUR”)

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/43

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. augustā – Indecopi/ITSB – Synergy Group (“PISCO SOUR”)
   (Lieta T-447/15)
   (2015/C 320/60)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Instituto Nacional de Defensa de la Competencia y de la Protección de la Propiedad Intelectual (Indecopi) (San Borja, Peru) (pārstāvji – M. A. Pomares Caballero un A. Pomares Caballero, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Synergy Group sp. z o.o. (Vroclava, Polija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “PISCO SOUR” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 167 682

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 3. jūnija lēmums lietā R 1292/2014–4

      Prasītāja prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu, atzīstot, ka šajā lietā ir iestājušies Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta piemērošanas nosacījumi, un

               —

               piespriest ITSB segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 110/2008 23. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-520/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 13. septembra rīkojumu lietā T-369/11 Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE /Eiropas Komisija, Eiropas Savienības delegācija Turcijā, Central Finance & Contracts Unit (CFCU) 2012. gada 16. novembrī iesniedza Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/35

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 13. septembra rīkojumu lietā T-369/11 Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības delegācija Turcijā, Central Finance & Contracts Unit (CFCU)2012. gada 16. novembrī iesniedza Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE

   (Lieta C-520/12 P)
   2013/C 26/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE (pārstāvis — A. Krystallidis, Δικηγόρος)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Savienības delegācija Turcijā, Central Finance & Contracts Unit (CFCU)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               atzīt tās prasību Vispārējā tiesā par pieņemamu;

               —

               izspriest lietu un atlīdzināt zaudējumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarīti ar atbildētājas 2011. gada 5. aprīļa pretlikumīgo lēmumu, kuru pieņēmusi ES delegācija Turcijā un kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja saņēmusi 2011. gada 6. aprīlī, un ar kuru tika atcelta līguma “Eiropas un Turcijas uzņēmējdarbības centru tīkla paplašināšana Sivas, Antakya, Batman un Van — EuropeAid/128621/D/SER/TR” piešķiršana konsorcijam DIADIKASIA BUSINESS CONSULTANTS S.A. (GR) — WYG INTERNATIONAL LTD (UK) — DELEEUW INTERNATIONAL LTD (TR) — CYBERPARK (TR) saistībā ar apgalvotajiem nepatiesiem paziņojumiem attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas horizontālajām interesēm šajā lietā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Sava pirmā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa, piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā — “LESD”) 263. pantu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā uzskatīja, ka minētajā pantā ietvertais “iestādes” jēdziens attiecas tikai uz Eiropas Savienības iestādēm, bet nevis arī uz Eiropas Savienības darbiniekiem, jo arī tiem ir tāds pats pienākums atlīdzināt zaudējumus, kas personām radušies to rīcības dēļ.
   Otrā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu un nav ievērojusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECPAK) 6. pantu (tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu) un 13. pantu (tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību) kā Savienības tiesību pamatprincipus, jo tā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību noraidīja kā nepieņemamu, neatsaucoties uz tās apsvērumiem saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildi par nepieņemamību, kas attiecas uz atbilstošo judikatūru saistībā ar Savienības darbinieku radītajiem zaudējumiem (Tiesas 1969. gada 10. jūlija spriedums lietā 9/69 Sayag un Zurich, Recueil, 329. lpp.; 1971. gada 28. aprīļa spriedums lietā 4/96 Lütticke/Komisija, Recueil, 325. lpp., un 1981. gada 11. novembra spriedums lietā 60/81 IBM/Komisija, Recueil, 2639. lpp.) un LESD 263. panta interpretāciju saskaņā ar minēto judikatūru. Vispārējā tiesa neesot arī atbildējusi uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju, kas attiecas uz to, ka atbildētāja ir pieļāvusi smagu Savienības tiesību tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesību tikt uzklausītam pamatprincipus, kā arī Komisijas labas administratīvās prakses kodeksa 4. pantu.
   Trešā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pirmajā instancē esot kļūdaini atspoguļojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtos pierādījumus, kā arī tos sagrozījusi, nolemjot, ka “tikai CFCU bija līgumslēdzējas iestādes pilnvaras […], lai pieņemtu attiecīgo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas lēmumu […], un ka Komisijas kompetencē bija tikai pārbaudīt, vai ir ievēroti ES finansējuma piešķiršanas nosacījumi”, ņemot vērā dokumentus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja bija iesniegusi Vispārēja tiesā un kuri būtībā pierāda, ka CFCU darbojas Komisijas uzraudzībā un atbilstoši tās noteiktajiem ierobežojumiem. Līdz ar to secinājumi pārsūdzētājā rīkojumā ir kļūdaini un ar tiem esot sagrozīti Vispārējās tiesas rīcībā esošie pierādījumi.


title: Lieta T-187/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Sonova Holding /ITSB ( “Flex” )

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/30

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Sonova Holding/ITSB (“Flex”)
   (Lieta T-187/14)
   2014/C 151/38
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sonova Holding AG (Stäfa, Šveice) (pārstāvis – C. Hawkes, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījums:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā R 357/2013-2.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Flex” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 866 887

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijai pieteikto preču zīmi atzīt par neatbilstošu reģistrācijai

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums


title: Lieta C-132/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-203/10 Stichting Woonpunt u.c./Eiropas Komisija 2012. gada 9. martā iesniedza Stichting Woonpunt u.c.

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-203/10 Stichting Woonpunt u.c./Eiropas Komisija 2012. gada 9. martā iesniedza Stichting Woonpunt u.c.
   (Lieta C-132/12 P)
   2012/C 138/12
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Stichting Woonpunt, Stichting Havensteder, agrāk — Stichting Com.wonen, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (pārstāvji — P. Glazener un E. Henny, advokāti, kā arī L. Hancher, profesore)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pilnībā vai daļēji Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-203/10 atbilstoši turpinājumā norādītajiem apelācijas pamatiem;

               —

               nosūtīt lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā saskaņā ar Tiesas uzskatu par tiesībām;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

                     Pirmais pamats
                   attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības, nepareizi novērtējusi atbilstošos faktus un ir nepietiekami pamatojusi rīkojumu, uzskatot apelācijas sūdzības iesniedzējas tikai par Komisijas apstiprinātā valsts atbalsta regulējuma potenciālo labuma guvēju. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas (1) ir guvušas labumu no pastāvošā valsts atbalsta, kas ar šo lēmumu bija jāgroza. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas esot ne tikai grozītā valsts atbalsta potenciālās labuma guvējas, bet arī vienlaikus esošā valsts atbalsta faktiskās labuma guvējas. Pēdējā minētā statusā tās apstrīdētais lēmums noteikti skar individuāli.

               2)

                     Otrais apelācijas pamats
                   attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības, nepareizi novērtējusi atbilstošos faktus un nepietiekami pamatojusi nolēmumu, kad tā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neesot piederējušas sociālo māju dzīvokļu uzņēmumu slēgtam lokam. Tīri teorētiskā iespēja, ka noteikta valsts atbalsta saņēmēju grupa nākotnē tiks paplašināta, neesot pietiekama, lai šo grupu neuzskatītu par slēgtu grupu. Turklāt esošie sociālo māju dzīvokļu uzņēmumi esot veidojuši slēgtu grupu, jo lēmums tos skāra vairāk nekā hipotētisku organizāciju, kas pēc lēmuma pieņemšanas vēl tiktu atzīta par sociālo māju dzīvokļu uzņēmumu.

               3)

                     Trešais apelācijas pamatā
                   apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd Vispārējās tiesas apsvērumu, ka attiecībā uz valsts atbalstu N 642/2009 tām nav aizsargājamas tiesiskas intereses atcelt lēmumu. Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Savienības tiesības, nepareizi novērtējusi atbilstošos faktus un nepietiekami pamatojusi rīkojumu.

      (1)  Komisijas 2009. gada 15. decembra Lēmums C(2009) 9963, galīgā redakcija, par valsts atbalstu E 2/2005 un N 642/2009 — Nīderlande — Pastāvošs valsts atbalsts un īpašs valsts atbalsts sociālo māju dzīvokļu uzņēmumu projektiem


title: Lieta C-252/04: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 14. jūnijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/13

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 14. jūnijā
   (Lieta C-252/04)
   (2004/C 201/25)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 14. jūnijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Grieķijas Republiku, ko ir cēlusi Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Georgios Zavvos un Michael Shotter, Komisijas Juridiskais dienests.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos pasākumus, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/22/EK (1) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (Universālā pakalpojuma direktīva) un, katrā gadījumā, nepaziņojot par minētajiem pasākumiem Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti ar šo Direktīvu.

               —

               piespriest Grieķijas Republika atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas valsts iekšējās tiesībās termiņš ir notecējis 2003. gada 24. jūlijā.

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 5. lpp.


title: Lieta T-269/10: Prasība, kas celta 2010. gada 14. jūnijā — LIS /Komisija

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/42

         Prasība, kas celta 2010. gada 14. jūnijā — LIS/Komisija
   (Lieta T-269/10)
   ()
   2010/C 234/77
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LIS GmbH Licht Impex Service (Mettmann, Vācija) (pārstāvis – K.-P. Langenkamp, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 12. aprīļa lēmumu saskaņā ar LESD 264. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apstrīd Komisijas 2010. gada 12. aprīļa Lēmumu C(2010) 2198, galīgā redakcija, ar kuru Komisija noraidīja prasītājas kompensācijas pieteikumus par antidempinga maksājumiem, kas bija iekasēti par integrētu kompaktu fluorescējošu elektronisko spuldžu no Ķīnas Tautas Republikas ievešanu.
   Prasības pamatojumā prasītāja norāda, ka Komisija, piemērojot Regulas (EK) Nr. 384/96 (1) 11. panta 8. punktu, nav ievērojusi šī tiesiskā regulējuma jēgu un mērķi un nav piemērojusi loģikas pamatprincipus.
   Šajā ziņā tā turklāt norāda, ka šajā gadījumā nekad nav pastāvējis dempings, jo ražošanas cena ir bijusi mazāka par samaksāto eksporta cenu un šo pašu preci kāda Vācijas firma vēlāk ir piedāvājusi par mazāku cenu nekā sākotnējā Ķīnas eksporta cena.
   Tā norāda arī, ka Komisija nav ievērojusi, ka šīs preces nav parastas enerģiju ekonomējošas spuldzes pasākuma izpratnē.
   Prasītāja vēl apgalvo, ka Vācijas muitas iestāžu veiktā preces klasifikācija pretēji Komisijas viedoklim nebija apstrīdama, jo nebija neviena cita klasifikācijas numura, kuru varētu piešķirt šai precei.
   Turklāt Komisija esot ignorējusi to, ka šajā gadījumā Kopienā nekad nav bijis radīts nekāds risks, jo prasītājas pārdotās spuldzes visā Eiropā pārdod tikai tā viena un tāpēc nekad nav pastāvējis neviens ražotājs, kas būtu aizsargājams.
   Visbeidzot, tā apgalvo, ka kompensācijas pieprasījuma gadījumā nevar būt nozīme tam, ka dempinga starpība nav beigusies, jo daudz lielāka nozīme ir tam, ka šāda dempinga starpība nekad nav pastāvējusi.

      (1)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp.).


title: Lieta C-100/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā T-116/11 European Medical Association /Eiropas Komisija 2014. gada 28. februārī iesniedza European Medical Association Asbl ( EMA )

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā T-116/11 European Medical Association/Eiropas Komisija 2014. gada 28. februārī iesniedza European Medical Association Asbl (EMA)
   (Lieta C-100/14 P)
   2014/C 129/18
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: European Medical Association Asbl (EMA) (pārstāvji – A. Franchi, L. Picciano un G. Gangemi, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā T-116/11 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      EMA ir vērsusies Tiesā ar apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā T-116/11, ar kuru tā noraidīja EMA atbilstoši LESD 268., 272. un 340. pantam celto prasību nolūkā panākt ar līgumiem 507760 Dicoems un 507126 Cocoon saistīto personāla izmaksu atlīdzināšanu.
   Apelācijas sūdzības pamatojumam EMA ir izvirzījusi šādus pamatus:

                  Pirmais pamats. Līgumu noteikumu un tiesību normu kļūdaina interpretācija un acīmredzami kļūdains pierādījumu novērtējums.

                  EMA uzskata, ka spriedumā ir pieļauta līgumu noteikumu un piemērojamo tiesību normu kļūdaina interpretācija, kā arī acīmredzami kļūdains pierādījumu novērtējums, ciktāl tajā ir atzīts, ka Komisija ir pareizi secinājusi, ka izdevumus, par kuriem bija izrakstīts rēķins, bet kuri vēl nebija samaksāti, EMA nebija nedz segusi, nedz audita sertifikāta izdošanas dienā tie bija reģistrēti apelācijas sūdzības iesniedzējas grāmatvedībā saskaņā ar Beļģijas grāmatvedības noteikumiem.

                  Otrais pamats. Acīmredzami kļūdains pierādījumu novērtējums un pamatojuma nenorādīšana.

                  EMA uzskata, ka vairākās sprieduma daļās ir pieļauti būtiski procesuālo noteikumu pārkāpumi, ciktāl tajos nav norādīts pamatojums vai to pamatojums ir nepietiekams vai pretrunīgs. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas bezdarbības vai acīmredzamas kļūdas šajā lietā iesniegto pierādījumu novērtējumā. No sprieduma izriet, ka Vispārējā tiesa vairākkārt nav izvērtējusi EMA iesniegtos pierādījumus, tādējādi faktiski neizvērtējot prasījumus, ko savā prasības pieteikumā un replikas rakstā bija izvirzījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja. Vairākos punktos Vispārējā tiesa beznosacījuma veidā ir pamatojusies uz galīgajā grāmatvedības audita ziņojumā izdarītajiem secinājumiem, kas Komisijas uzdevumā tika veikts attiecībā uz līgumiem Cocoon un Dicoems, lai gan šie secinājumi bija EMA prasībā pēc būtības izvirzīto iebildumu priekšmets.

                  Trešais pamats. Principa par labticību un lojālu sadarbību līguma izpildē kļūdaina piemērošana.

                  EMA uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu Beļģijas tiesību izvērtējumā attiecībā uz principa par labticību un lojālu sadarbību līguma izpildē piemērošanu. Komisija, īstenojot Dicoems un Cocoon projektus, neesot izpildījusi savus kontroles pienākumus, kas ir paredzēti līgumu vispārīgo noteikumu 11.3.4. pantā, kurā īpaši ir paredzēts Komisijas pienākums nodrošināt projekta pareizu izpildi no zinātniskā, tehnoloģiskā un finanšu viedokļa. Vispārējā tiesa kļūdaini ir uzskatījusi, ka Komisija nav pārkāpusi savu kontroles pienākumu, nedz arī kādu citu konkrētu līguma noteikumu, un ka tā līdz ar to ir pamatoti nekavējoties izbeigusi abus ar Dicoems un Cocoon projektiem saistītos līgumus, noraidot arī lūgumu par no līgumiem izrietošo zaudējumu atlīdzību.

                  Ceturtais pamats. Kopienu tiesību principu pārkāpums.

                  EMA norāda uz vairākiem Kopienu tiesību pārkāpumiem, ko Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tostarp attiecībā uz samērīguma un nediskriminācijas principu kļūdainu piemērošanu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.


title: Lieta T-235/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — Bavaria /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nīderlandes alus tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Pārkāpuma pierādīšana — Piekļuve lietas materiāliem — Naudas sods — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Saprātīgs termiņš)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/23

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — Bavaria/Komisija
   (Lieta T-235/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nīderlandes alus tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Pārkāpuma pierādīšana - Piekļuve lietas materiāliem - Naudas sods - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Saprātīgs termiņš)
   2011/C 226/45
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bavaria NV (Līshauta [Lieshout], Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji O. Brauvers [O. Brouwer], D. Mess [D. Mes], A. Stofere [A. Stoffer], pēc tam Brauvers, Stofere un P. Šepens [P. Schepens], avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — sākotnēji A. Bukē [A. Bouquet], S. Noe [S. Noë] un A. Neijenhaiss [A. Nijenhuis], pēc tam A. Bukē un S. Noe, pārstāvji, kuriem palīdz M. Slotboms [M. Slotboom], avocat)

      Priekšmets

   Pirmām kārtām, prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 18. aprīļa lēmumu C(2007) 1697 attiecībā uz procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (lieta COMP/B-2/37.766 — Nīderlandes alus), un, pakārtoti, prasība samazināt prasītājai noteikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2007. gada 18.aprīļa lēmuma C(2007) 1697 par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/B-2/37.766 — Nīderlandes alus tirgus) 1. punktu atcelt tiktāl, ciktāl Eiropas Komisija tajā konstatējusi, ka Bavaria NV piedalījusies pārkāpumā, ko veido laiku pa laikam notikusi individuālajiem patērētājiem “horeca” sektorā Nīderlandē piedāvāto komercnosacījumu, izņemot cenas, saskaņošana;

               2)

               Lēmuma C(2007) 1697 3. punktā Bavaria uzliktais naudas sods tiek noteikts EUR 20 712 375 apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Bavaria sedz divas trešdaļas savu un atlīdzina divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               5)

               Komisija sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu trešdaļu Bavaria tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.


title: Lieta C-187/05, C-188/05, C-189/05 un C-190/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Aerios Pagos2005. gada 17. marta rīkojumu lietā G. Agorastoudis u.c. (C-187/05), I. Panou u.c. (C-188/05), K. Kotsampougioukis u.c. (C-189/05) un G. Akritopoulos u.c. (C-190/05) pret Goodyear Ellas AVEE

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Aerios Pagos2005. gada 17. marta rīkojumu lietā G. Agorastoudis u.c. (C-187/05), I. Panou u.c. (C-188/05), K. Kotsampougioukis u.c. (C-189/05) un G. Akritopoulos u.c. (C-190/05) pret Goodyear Ellas AVEE

   (Lieta C-187/05, C-188/05, C-189/05 un C-190/05)
   (2005/C 171/15)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Aerios Pagos (Augstākā kasācijas tiesa, Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 17. marta rīkojumu lietā G. Agorastoudis u.c. (C-187/05), I. Panou u.c. (C-188/05), K. Kotsampougioukis u.c. (C-189/05) un G. Akritopoulos u.c. (C-190/05) pret Goodyear Ellas AVEE un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 27. aprīlī.

      Aerios Pagos lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Tā kā Grieķijas tiesības neparedz tiesas nolēmuma pieņemšanu pirms uzņēmuma vai saimniecības pilnīgas darbības izbeigšanas pēc darba devēja iniciatīvas, vai, saskaņā ar Padomes Direktīvas 75/129/EEK (1) 1. panta 2. punkta d) apakšpunktu, šī direktīva ir piemērojama kolektīvai atlaišanai sakarā ar uzņēmuma vai saimniecības pilnīgas darbības izbeigšanu, par kuru ir izlēmis tikai darba devējs, nepastāvot iepriekšējam tiesas nolēmumam?

      (1)  OV L 48, 22.02.1975., 29. lpp.


title: Lieta T-357/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 3. februāra rīkojums – Experience Hendrix/ITSB – JH Licence (“Jimi Hendrix”)

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/42

         Vispārējās tiesas 2016. gada 3. februāra rīkojums – Experience Hendrix/ITSB – JH Licence (“Jimi Hendrix”)
   (Lieta T-357/14) (1)

   (2016/C 111/51)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: Lieta T-397/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – PAL-Bullermann/ITSB – Symaga (“PAL”)

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/68

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – PAL-Bullermann/ITSB – Symaga (“PAL”)
   (Lieta T-397/15)
   (2015/C 302/85)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PAL–Bullermann GmbH (Friesoythe–Markhausen, Vācija) (pārstāvis – J. Eberhardt, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Symaga, SA (Villarta de San Juan, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme “PAL” – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 690 750

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 7. maija lēmums lietā R 1626/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai atcelšanas pieteikums tiktu apmierināts pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. un 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-253/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. jūlijā — Desarrollo y Aplicaciones Fitotécnicas /Padome un Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/49

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. jūlijā — Desarrollo y Aplicaciones Fitotécnicas/Padome un Komisija
   (Lieta T-253/07)
   (2007/C 211/91)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Desarrollo y Aplicaciones Fitotécnicas, S.A., Kordoba (Spānija) (pārstāvis — L. Ortiz Blanco, abogado)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pasludināt spriedumu, ar kuru tiktu apmierināta šī prasība par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu un tiktu atzīts, ka prasītājai ir tiesības pieprasīt, lai Padome un Komisija solidāri atlīdzina tās zaudējumus kopumā EUR 1 116 667 (miljons simts sešpadsmit tūkstoši seši simti sešdesmit septiņi) apmērā; un

               —

               piespriest atbildētājām iestādēm atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tie paši, kas jau ir izvirzīti lietā T-217/07 Las Palmeras/Padome un Komisija.


title: Lieta F-139/06: Prasība, kas celta 2006. gada. 11. decembrī — Kurrer pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/39

         Prasība, kas celta 2006. gada. 11. decembrī — Kurrer pret Komisiju
   (Lieta F-139/06)
   (2007/C 20/60)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Christian Kurrer, Watermael-Boitsfort (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu iecelt prasītāju par ierēdni praktikantu no 2006. gada 1. aprīļa tiktāl, ciktāl ar šo lēmumu viņa pakāpe un līmenis noteikts A*6/2 un nav saglabāti punkti, kurus tas uzkrājis kā “pētniecības” pagaidu darbinieks;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   2004. gada 16. janvārī prasītājs uzsāka darbu kā A7 pakāpes “pētniecības” pagaidu darbinieks. Kā 2002. gada 25. jūlija publicētā un A7/A6 karjeras administratoru darbā pieņemšanas rezerves saraksta izveidei paredzētā konkursa COM/A/3/02 veiksmīgais kandidāts viņš tika iecelts par A*6 pakāpes ierēdni praktikantu.
   Ņemot vērā Komisijas piekrišanu paplašināt iespējamā sprieduma lietās, kas tiek izskatītas saistībā ar Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantu, par tiesību aktu atcelšanu iedarbību, prasītājs izvirza tikai vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpumu, jo, salīdzinot ar agrākajiem kolēģiem, kas arī bija “pētniecības” pagaidu darbinieki un kas ir iekšējo konkursu veiksmīgie kandidāti, ieceļot tos ierēdņu amatā, tika saglabāta to klasifikācija un uzkrātie punkti.
   Prasītājs turklāt norāda, ciktāl tas vajadzīgs, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 4. punkts esot prettiesisks, jo ar to tiek pārkāpts jau iepriekš minētais princips, kā arī samērīguma princips.


title: Lieta C-307/12: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/15

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-307/12) (1)

   2013/C 63/29
   Tiesvedības valoda — bulgāru
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 295, 29.09.2012.