title: Lieta T-431/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā  – Volkswagen /ITSB ( “CHOICE” )

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/42

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Volkswagen/ITSB (“CHOICE”)
   (Lieta T-431/14)
   2014/C 282/55
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 3. aprīļa lēmumu lietā R 2019/2013–1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CHOICE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 28., 35. un 37. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 7 69  163

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-182/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. oktobra spriedums — Van der Spree pret Komisiju (Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — 2001./2002. novērtēšanas periods — Civildienesta noteikumu 26. un 43. pants — Tiesības uz aizstāvēšanos — Atcelšana)

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/12

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. oktobra spriedums — Van der Spree pret Komisiju
   (Lieta T-182/04) (1)

   (Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - 2001./2002. novērtēšanas periods - Civildienesta noteikumu 26. un 43. pants - Tiesības uz aizstāvēšanos - Atcelšana)
   (2006/C 310/23)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Daniel Van der Spree, Overijse (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un H. Krämer, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt 2003. gada 25. jūnija lēmumu, ar kuru galīgi apstiprināts prasītāja karjeras attīstības ziņojums par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2003. gada 25. jūnija lēmumu, ar kuru galīgi apstiprināts Daniel Van der Spree karjeras attīstības ziņojums par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 10.07.2004.


title: Oslo tingrett 2016. gada 6. janvāra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Synnøve Finden pret Staten v/Landbruks- og matdepartmentet (Lieta E-1/16)

text:
               12.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/38

      Oslo tingrett2016. gada 6. janvāra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Synnøve Finden pret Staten v/Landbruks- og matdepartmentet

   (Lieta E-1/16)
   (2017/C 9/08)

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesa) ar 2016 gada 6. janvāra vēstuli, ko Tiesas kanceleja saņēma 2016. gada 18. janvārī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Synnøve Finden pret Staten v/Landbruks- og matdepartmentet (Norvēģijas valsti, kuru pārstāv Lauksaimniecības un pārtikas ministrija) par šādiem jautājumiem, kas attiecas uz 2007. gada 29. jūnija Regulu Nr. 832 par piena cenu izlīdzināšanas sistēmu (PE Regula):

               1.1.

               Vai PE Regulas 8. iedaļas trešajā daļa minētā atbalsta vienošanās ir tāda veida vienošanās, saskaņā ar kuru Tiesai, ņemot vērā tās likumību, ir jāapsver to attiecībā uz EEZ līguma 31. panta noteikumiem par brīvību veikt uzņēmējdarbību?

               1.2.

               Ja tiesai ir nepieciešams apsvērt EEZ līguma 31. pantu attiecībā uz PE Regulas 8. iedaļas trešās daļas likumību, vai EEZ līguma 31. pants būs svarīgs tikai gadījumā, ja lietā ir pārrobežu elements?

               1.3.

               Ja tiesai ir nepieciešams apsvērt EEZ līguma 31. pantu attiecībā uz PE Regulas 8. iedaļas trešās daļas likumību, vai EEZ līguma 31. pants būs svarīgs tikai attiecībā uz to, ko parasti dēvē par “3. protokola produktiem”, vai arī tas uzskatāms par atbalstu transportam attiecībā uz visām produktu kategorijām, pat ja transports aprobežojas tikai ar puses produktiem?

               2.1.

               Vai atbalsta vienošanās, kas minēta PE Regulas 8. iedaļas trešajā daļā, ir vienošanās, kas paredz iepriekšēju paziņojumu EKA saskaņā ar EEZ līguma 60. pantu?

               2.2.

               Ja atbalsta vienošanās, kas minēta PE Regulas 8. iedaļas trešajā daļā, paredz iepriekšēju paziņojumu EKA saskaņā ar 60. pantu, vai tas attiecas tikai uz to, ko parasti dēvē par “3. protokola produktiem”, vai arī tas uzskatāms par atbalstu transportam attiecība uz visām produktu kategorijām?


title: Lieta T-298/16: Prasība, kas celta 2016. gada 13. jūnijā – East West Consulting/Komisija

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/66

         Prasība, kas celta 2016. gada 13. jūnijā – East West Consulting/Komisija
   (Lieta T-298/16)
   (2016/C 270/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: East West Consulting SPRL (Nandrin, Beļģija) (pārstāvji – L. Levi un A. Tymen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

         un tādēļ

               —

               atzīt, ka ir iestājusies Eiropas Komisijas ārpuslīgumiskā atbildība;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas ciestos zaudējumus, kuri lēšami – ar iespēju pārskatīt – EUR 496 000 apmērā;

               —

               katrā ziņā piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir saistīts ar pietiekami būtiskiem tiesību normu pārkāpumiem, kurus Komisija izdarījusi, pamatojoties uz Komisijas 2008. gada 16. decembra Lēmumu 2008/969/EK, Euratom par agrās brīdināšanas sistēmu Komisijas kredītrīkotāju un izpildaģentūru vajadzībām (OV 2008, L 344, 125. lpp.), agrās brīdināšanas sistēmā (ABS) attiecībā uz prasītāju izmantojot brīdinājumu “W3b” pēc Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojuma, kurā bija norādīts riska līmenis, kas saistīts ar prasītāju kā personu, kas ieguvusi publiskā pakalpojuma līguma slēgšanas tiesības par projektu par nereģistrētu darba attiecību apkarošanas pastiprināšanu bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā. Šim pamatam ir piecas daļas:

                           —

                           Pirmā daļa ir saistīta ar to, ka lēmums par brīdinājumu saistībā ar prasītāju ABS (turpmāk tekstā – “ABS lēmums”) ir prettiesisks, jo tam nav juridiskā pamata, tas ir pretrunā LES 5. pantam un pamattiesībām uz nevainīguma prezumpciju;

                           —

                           Otrā daļa ir par to, ka ABS lēmums esot prettiesisks, jo ar to saistībā ar nosacījumiem par brīdinājuma “W3b” izmantošanu tiek pārkāpts tiesiskās noteiktības princips;

                           —

                           Trešajā daļā ir norādīts, ka ABS lēmums ir prettiesisks, jo ar to tiek pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, labas pārvaldības princips, tiesības uz aizstāvību, pamattiesības tikt uzklausītam, kā arī netiek izpildīts pienākums norādīt pamatojumu;

                           —

                           Ceturtā daļa, kas izvirzīta pakārtoti, ir par to, ka Komisija ir pārkāpusi ABS lēmumu, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas ietverts Hartas 41. pantā, pienācīgas rūpības pienākumu un pārkāpusi samērīguma principu;

                           —

                           Atbilstoši piektajai daļai Komisijas norādītais piekrišanas atteikuma iemesls esot prettiesisks, jo tajā neesot ņemta vērā specifikācija.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar prasītājai radītajiem zaudējumiem un cēloņsakarību starp Komisijas nepareizo rīcību un šiem zaudējumiem.


title: Lieta C-417/11 P: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums — Eiropas Savienības Padome/ Nadiany Bamba un Eiropas Komisija (Apelācija — Kopējā ārpolitikā un drošības politika — Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas veikti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā — Naudas līdzekļu iesaldēšana — LESD 296. pants — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības efektīvi vērsties tiesā — Tiesības uz īpašumu)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/18

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Nadiany Bamba un Eiropas Komisija
   (Lieta C-417/11 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitikā un drošības politika - Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas veikti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā - Naudas līdzekļu iesaldēšana - LESD 296. pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības efektīvi vērsties tiesā - Tiesības uz īpašumu)
   2013/C 9/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un B. Driessen, kā arī E. Dumitriu-Segnana)

      Pārējās lietas dalībnieces: Nadiany Bamba (pārstāvji: sākotnēji P. Haïk, vēlāk P. Maisonneuve, advokāti) un Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Cujo un M. Konstantinidis)

      Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un E. Ranaivoson)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 8. jūnija spriedumu lietā T-86/11 Bamba/Padome, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru, un Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 11, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Nadiany Bamba k-dzi — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda tiesību piemērošanā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija spriedumu lietā T-86/11 Bamba/Padome;

               2)

               Bamba k-dzes prasību pirmajā instancē noraidīt;

               3)

               Bamba k-dze sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar šo apelāciju, kā arī tiesvedību pirmajā instancē.

               4)

               Francijas Republika un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 311, 22.10.2011.


title: Lieta F-60/09 RENV: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums — Birkhoff /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc nolēmuma atcelšanas — Atalgojums — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsts — Bērns, kurš smagas slimības vai invaliditātes dēļ nespēj nopelnīt iztiku — Pieteikums par pabalsta izmaksas turpināšanu)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/29

      Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums — Birkhoff/Komisija
      (Lieta F-60/09 RENV)
      (Civildienests - Ierēdņi - Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc nolēmuma atcelšanas - Atalgojums - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsts - Bērns, kurš smagas slimības vai invaliditātes dēļ nespēj nopelnīt iztiku - Pieteikums par pabalsta izmaksas turpināšanu)
      (2014/C 71/54)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Gerhard Birkhoff (Weitnau, Vācija) (pārstāvis — C. Inzillo, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

         Priekšmets

      Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas — Civildienests — Lēmuma, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums turpināt apgādājamā bērna pabalsta izmaksu saskaņā ar Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 5. punktu, atcelšana

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies G. Birkhoff lietā F-60/09 un lietā T-10/11 P;

                  3)

                  lietā F-60/09 RENV katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta T-510/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija spriedums – Dessi/EIB Civildienests — EIB personāls — Novērtējums — Paaugstināšana amatā — 2012. gada novērtējums un paaugstināšana amatā — Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmums — Pārbaudes apjoms — Personāla pārstāvji — Diskriminācija

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/45

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija spriedums – Dessi/EIB
   (Lieta T-510/16) (1)

   (Civildienests - EIB personāls - Novērtējums - Paaugstināšana amatā - 2012. gada novērtējums un paaugstināšana amatā - Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmums - Pārbaudes apjoms - Personāla pārstāvji - Diskriminācija)
   (2017/C 283/68)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nathalie Dessi (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – sākotnēji A. Senes un L. Payot, vēlāk L. Levi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB) (pārstāvji – sākotnēji C. Gómez de la Cruz un E. Raimond, vēlāk E. Raimond un G. Faedo un visbeidzot G. Faedo un K. Carr, pārstāvji, kuriem palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko lūdz atcelt EIB Pārsūdzību izskatīšanas komitejas 2013. gada 23. oktobra lēmumu, ar kuru tā noraidīja prasītājas lūgumu pārskatīt viņas 2012. gada novērtējuma ziņojumu, jo minētajā ziņojumā nebija ietverts ieteikums EIB priekšsēdētājam viņu paaugstināt amatā no funkciju grupas F uz funkciju grupu E

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Investīciju bankas (EIB) Pārsūdzību izskatīšanas komitejas 2013. gada 23. oktobra lēmumu, ar kuru tā noraidīja Nathalie Dessi lūgumu pārskatīt viņas 2012. gada novērtējuma ziņojumu, jo minētajā ziņojumā nebija ietverts ieteikums EIB priekšsēdētājam viņu paaugstināt amatā no funkciju grupas F uz funkciju grupu E;

               2)

               EIB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014. (lieta, kas sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-8/14, bet 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta C-74/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 9. aprīļa spriedums ( Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GSV kft / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — TARIC kodi 7019590010 un 7019590090  — Regulas, ar ko piemēro pagaidu antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes stikla šķiedras sieta audumu importam — Atšķirīgas valodu versijas — Pienākums maksāt antidempinga maksājumu

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/11

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 9. aprīļa spriedums (Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GSV kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

   (Lieta C-74/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - TARIC kodi 7019590010 un 7019590090 - Regulas, ar ko piemēro pagaidu antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes stikla šķiedras sieta audumu importam - Atšķirīgas valodu versijas - Pienākums maksāt antidempinga maksājumu)
   2014/C 175/12
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: GSV Kft

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Komisijas 2011. gada 16. februāra Regulas (ES) Nr. 138/2011, ar ko piemēro pagaidu antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes stikla šķiedras sieta audumu importam (OV L 43, 9. lpp.) preambulas 14. apsvēruma un 1. panta 1. punkta interpretācija – Atbrīvojums no antidempinga maksājuma attiecībā uz tādu stikla šķiedras audumu importu, uz ko neattiecas TARIC apakšpozīcijas 7019590010 apraksts, kāds tas izriet no importētāja valoda publicētajām regulām – Preces, kas var tika klasificētas minētajā apakšpozīcijā atbilstoši citu valodu versijām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Kopienu integrētais muitas tarifs, kas ietverts Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu 2. pantā, ir interpretējams tādējādi, ka tā kods 7019 59 00 10 var attiekties uz tādu preci, kādu ir aprakstījusi iesniedzējtiesa, kuru cita starpā veido stiklšķiedras pavedieni, starp kuriem ir 4 x 4 mm lieli atvērumi, kura ir smagāka par 35 g/m2 un kuru ir paredzēts izmantot būvniecības nozarē;

               2)

               apstāklis, ka pamatlietā aplūkotajā muitas deklarācijā norādītā prece, kaut arī tā atbilst Eiropas Kopienu integrētā muitas tarifa kodā 7019 59 00 10 norādītajām un regulās par antidempinga maksājumu piemērošanu pārņemtajām īpašībām, bet tomēr neatbilst tai minētajā kodā un regulās, kas publicētas deklarācijas iesniedzējas izcelsmes valsts oficiālajā valodā un ar kurām tā ir pamatojusi savu deklarāciju, piešķirtajam nosaukumam, nevar būt pamats atcelt šīs preces tarifa klasifikāciju ar minēto kodu, ko ir veikušas muitas iestādes, pamatodamās uz visām pārējām minētā koda un regulu valodu redakcijām.

      (1)  OV C 164, 8.6.2013.


title: Lieta T-366/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. jūlija rīkojums — Calebus /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība — Lēmums 2006/613/EK — Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam — Apstrīdams tiesību akts — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/42

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. jūlija rīkojums — Calebus/Komisija
   (Lieta T-366/06) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - Lēmums 2006/613/EK - Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam - Apstrīdams tiesību akts - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2008/C 223/72)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Calebus, SA, Almería (Spānija) (pārstāvis — R. Bocanegra Sierra, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un D. Recchia)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Spānijas Karaliste (pārstāvis — F. Díez Moreno, abogado del Estado)
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/613/EK, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 259, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to teritorija ar nosaukumu “Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla”, kurā atrodas prasītājam piederošs zemes gabals, ir atzīta par Kopienas nozīmes teritoriju Vidusjūras bioģeogrāfiskajā reģionā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  Calebus, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 20, 27.1.2007.


title: Lieta T-392/06: Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa spriedums — Union Investment Privatfonds /ITSB — Unicre-Cartão International De Crédito ( “unibanco” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “unibanco” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “UniFLEXIO” , “UniVARIO” un “UniZERO” — Dokumentu novēlota iesniegšana — Rīcības brīvība, ko piešķir Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 2. punkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts))

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/38

      Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa spriedums — Union Investment Privatfonds/ITSB — Unicre-Cartão International De Crédito (“unibanco”)
      (Lieta T-392/06) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “unibanco” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “UniFLEXIO”, “UniVARIO” un “UniZERO” - Dokumentu novēlota iesniegšana - Rīcības brīvība, ko piešķir Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 2. punkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts))
      (2010/C 161/58)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji — H. Keller, pēc tam J. Zindel, avocats)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — G. Schneider)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Unicre-Cartão International De Crédito, SA (Lisabona, Portugāle)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 442/2004-2 par iebildumu procesu starp Union Investment Privatfonds GmbH un Unicre-Cartão International De Crédito, SA

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Union Investment Privatfonds GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta C-26/05: Tiesas (trešā palāta) rīkojums  2006. gada 16. februārī  ( Landesgericht Korneuburg  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Plato Plastik Robert Frank GmbH  pret  Caropack Handelsgesellschaft mbH  (Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa — Direktīva 94/62/EK — Iepakojums un izlietotais iepakojums — Jēdzieni  iepakojuma ražotājs  un  iepakojuma materiālu ražotājs  — Plastmasas maisiņu ražotājs)

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/2

         Tiesas (trešā palāta) rīkojums 2006. gada 16. februārī (Landesgericht Korneuburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Plato Plastik Robert Frank GmbH pret Caropack Handelsgesellschaft mbH

   (Lieta C-26/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa - Direktīva 94/62/EK - Iepakojums un izlietotais iepakojums - Jēdzieni “iepakojuma ražotājs” un “iepakojuma materiālu ražotājs” - Plastmasas maisiņu ražotājs)
   (2006/C 154/04)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Korneuburg

   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Plato Plastik Robert Frank GmbH

      Atbildētāja: Caropack Handelsgesellschaft mbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landesgericht Korneuburg — Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu (OV L 365, 10. lpp.) 3. panta interpretācija — Jēdzieni “grupas, tirdzniecības vai transporta iepakojuma ražotājs” un “iepakojuma materiālu ražotājs” — Plastmasas maisiņu ražotājs
   Rezolutīvā daļa:

               1.

               Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu 3. panta 1. un 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iepakojuma ražotājs ne vienmēr ir tas, kas savieno vai liek savienot preces ar iepakojamo produktu. Plastmasas maisiņu, kurus veikalos izsniedz klientiem par brīvu vai pret samaksu, ražotājs ir jāuzskata par iepakojuma ražotāju;

               2.

               Direktīva 94/62 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neaizliedz tādus valsts tiesību aktus kā Vides, jaunatnes un ģimenes federālā ministra rīkojums, ar kuru iecerēts novērst izlietotā iepakojuma un atsevišķu materiālu pārpalikumu rašanos un nodrošināt to pārstrādi, kā arī izveidot savākšanas un pārstrādes sistēmas, paredzot, ka iepakojuma, it īpaši plastmasas maisiņu, ražotājam šie maisiņi pēc to izlietošanas ir jāņem atpakaļ vai arī jāpiedalās izlietotā iepakojuma savākšanas un pārstrādes sistēmā, ja vien šo pienākumu neuzņemas uzņēmējs vēlākā izplatīšanas stadijā un ražotājs par to nesaņem spēkā esošu paziņojumu.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta T-290/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/63

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-290/06) (1)

   (2008/C 301/117)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


title: Lieta C-414/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-176/06 Sviluppo Italia Basilicata SpA /Eiropas Kopienu Komisija 2008. gada 23. septembrī iesniegusi Sviluppo Italia Basilicata SpA

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-176/06 Sviluppo Italia Basilicata SpA/Eiropas Kopienu Komisija 2008. gada 23. septembrī iesniegusi Sviluppo Italia Basilicata SpA

   (Lieta C-414/08 P)
   (2008/C 301/37)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sviluppo Italia Basilicata SpA (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un A. Neri, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlijā pasludināto spriedumu lietā T-176/06 (turpmāk tekstā — “pārsūdzētais spriedums”) un nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā, ņemot vērā Tiesas sniegtās norādes, lemj par lietas būtību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā lietā T-176/06.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar pārsūdzēto spriedumu Pirmās instances tiesa noraidīja Sviluppo Italia Basilicata SpA celto prasību, pirmkārt, atcelt Komisijas 2006. gada 20. aprīļa Lēmumu C(2006) 1706 (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”) par tādas Eiropas Reģionālā attīstības fonda finansiālās palīdzības samazināšanu, kura attiecas uz vispārējo dotāciju, lai īstenotu veicināšanas pasākumus par labu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kuri darbojas Bazilikātas reģionā Itālijā, un, otrkārt, par tādu zaudējumu atlīdzību, kurus tā ir cietusi šī lēmuma pieņemšanas dēļ.
   Savu prasījumu atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda vairākas Pirmās instances tiesas pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa, izvērtējot prasībā, kas bija celta pirmajā instancē, izvirzītos pamatus citā kārtībā, nekā tie bija izvirzīti, acīmredzami ir izkropļojusi visas prasības jēgu un saturu.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda vairākas kļūdas tiesību piemērošanā attiecībā uz vispārējā piešķīruma, līguma un Lēmuma 97/322/EK (1) 19. datu lapas interpretāciju. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa nav pareizi saskaņā ar iepriekš minētajiem aktiem interpretējusi vispārējā piešķīruma 2. pasākuma faktisko saturu un mērķi. Tādējādi šādas uzreiz pieļautās būtiskās kļūdas rezultātā Pirmās instances tiesa turpinājumā kļūdaini interpretēja būtiskus jēdzienus (piemēram, “saistības”, “izdevumi”, “ilgums”).
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesai esot vajadzējis atzīt apstrīdēto lēmumu par prettiesisku, jo tas esot ticis pieņemts, pārkāpjot nosacījumu (“lietderības nosacījumu”), kas nav iekļauts nedz lēmumā par finansiālās palīdzības piešķiršanu, nedz vispārējās dotācijas programmā un kas rada problēmas saistībā ar tiesisko drošību un plašo rīcības brīvību, ar kādu šis nosacījums tiek piemērots.
   Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini ir interpretējusi un līdz ar to nav piemērojusi principus, kurus Tiesa noteica 2000. gada 21. septembra spriedumā lietā C-462/98 P Mediocurso/Komisija (2).
   Piektkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz Regulas Nr. 4253/88 (3) 25. un 26. panta pārkāpumu saistībā ar Komisijai noteikto uzraudzības un kontroles pienākumu. Pirmās instances tiesas apgalvojumi it īpaši norādot uz to, ka nav jāpiemēro un jāievēro attiecīgajās normās paredzētā uzraudzības un monitoringa sistēma.
   Sestkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz tiesiskās paļāvības principa un tiesiskās drošības principa pārkāpumu saistībā ar to, ka Pirmās instances tiesa ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto pamatu, balstoties uz kļūdainu argumentu, ka Komisijas (inter alia Uzraudzības komitejas) radītā paļāvība katrā ziņā ir pretrunā piemērojamajiem noteikumiem un tāpēc tā nav aizsargājama.
   Septītkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi pierādījumus un pārkāpusi vispārīgos principus pierādīšanas pienākuma jomā, jo Pirmās instances tiesa ir noraidījusi kā pierādījumu faktus, kurus atbildētāja nebija apstrīdējusi, un prasītājas iesniegtos pierādījumus.
   Astotkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka ir pārkāpta Kopienu judikatūra samērīguma principa piemērošanā Kopienu finansiālās palīdzības samazināšanas gadījumos, jo Pirmās instances tiesa neesot ņēmusi vērā faktus, kuru rezultātā finanšu korekcija būtu bijusi mazāka.
   Attiecībā uz apelācijas sūdzībā izvirzītajiem pamatiem saistībā ar prasību atlīdzināt zaudējumus apelācijas sūdzības iesniedzēja vispirms norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā — daļā, kurā ir noraidīta prasība par zaudējumu atlīdzību, kas izriet no Kopienas atbildības par prettiesisku darbību, — ir sniegts kļūdains un nepietiekams pamatojums.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā — daļā, kurā ir noraidīta prasība par zaudējumu atlīdzību, kas izriet no Kopienas atbildības par tiesisku darbību (tā sauktā — “objektīvā atbildība”), — ir sniegts kļūdains un nepietiekams pamatojums.

      (1)  Komisijas 1997. gada 23. aprīļa lēmums, ar kuru groza attiecībā uz Itāliju pieņemtos lēmumus, ar kuriem apstiprina Kopienas atbalsta ietvarus, vienotos programmas dokumentus un Kopienas iniciatīvas programmas (OV L 146, 11. lpp.) [Neoficiāls tulkojums].

      (2)  Recueil, I-7183. lpp.

      (3)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar kuru nosaka īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz dažādu struktūrfondu veikto darbību koordinēšanu savā starpā un to koordinēšanu ar Eiropas Investīcijas bankas un citu finanšu instrumentu darbībām (OV L 374, 1. lpp.) [Neoficiāls tulkojums].


title: Lieta T-17/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 30. aprīļa spriedums – Hagenmeyer et Hahn /Komisija Patērētāju tiesību aizsardzība — Regula (EK) Nr. 1924/2006 — Veselīguma norādes uz pārtikas produktiem — Atteikums piešķirt atļauju samazināta slimības riska norādei — Riska faktora norādīšana — Samazināta slimības riska norāžu atļaujas procedūras tiesiskums — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Tieša un individuāla skaršana — Pieņemamība — Samērīgums — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/21

         Vispārējās tiesas 2014. gada 30. aprīļa spriedums – Hagenmeyer et Hahn/Komisija
   (Lieta T-17/12) (1)

   (Patērētāju tiesību aizsardzība - Regula (EK) Nr. 1924/2006 - Veselīguma norādes uz pārtikas produktiem - Atteikums piešķirt atļauju samazināta slimības riska norādei - Riska faktora norādīšana - Samazināta slimības riska norāžu atļaujas procedūras tiesiskums - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Tieša un individuāla skaršana - Pieņemamība - Samērīgums - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 194/26
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Moritz Hagenmeyer (Hamburga, Vācija) un Andreas Hahn (Hanovre, Vācija) (pārstāvis – T. Teufer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Pignataro–Nolin un S. Grünheid)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – I. Šulce, Z. Kupčová un M. Simm)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 1170/2011 par atteikumu piešķirt atļauju dažām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras attiecas uz slimības riska samazināšanu (OV L 299, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Moritz Hagenmeyer un Andreas Hahn sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 89, 24.3.2012.


title: Lieta T-189/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. martā  – Deza / ECHA

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. martā – Deza/ECHA

   (Lieta T-189/14)
   2014/C 194/35
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Čehijas Republika) (pārstāvis – P. Dejl, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2014. gada 24. janvāra lēmumus ar atsauces numuru AFA-C-0000004274–77-09/F, AFA-C-0000004280–84–09/F, AFA-C-0000004275–75-09/F un AFA-C-0000004151–87-08/F;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punkta, skatot to kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (2) 118. pantu, pārkāpums, kā arī tiesību uz likumīgu komerciālo interešu aizsardzību un intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 1907/2006 118. pantu, jo, izpaužot attiecīgo informāciju trešajām personām, tiktu pārkāpta prasītājas komerciālo interešu aizsardzība, kā arī tās intelektuālā īpašuma tiesības, kā arī tto, ka nepastāv sevišķas sabiedrības intereses, ar ko varētu pamatot attiecīgās informācijas izpaušanu, un ka atbildētāja savā lēmumā pat neesot norādījusi, ka kādas sabiedrības intereses būtu pārākas par nepieciešamību aizsargāt prasītājas intereses.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots no TRIPs līguma (3) izrietošo Eiropas Savienības pienākumu pārkāpums un ar to saistītais tiesību uz konfidenciālas informācijas aizsardzību apdraudējums.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Eiropas Savienības starptautiskajām saistībām, kas izriet no TRIPs līguma 39. panta 2. punkta, saskaņā ar kuru līgumslēdzējām pusēm ir pienākums nodrošināt, ka fiziskām un juridiskām personām ir iespēja likumīgā ceļā novērst viņu kontrolētās informācijas izpaušanu, iegūšanu vai izmantošanu bez to piekrišanas tādā veidā, kas ir pretrunā godīgai komercpraksei, tiktāl, ciktāl šāda informācija ir a) slepena tajā nozīmē, ka tā nav – kā veselums vai precīzs tās komponentu izvietojums un salikums – vispārzināma vai pieejama gatavā veidā tādu aprindu personām, kuras parasti izmanto minēto informācijas veidu; b) ar komerciālu vērtību, tādēļ, ka tā ir slepena, un c) attiecīgos apstākļos ir bijusi pakļauta saprātīgiem slepenības uzturēšanas pasākumiem, ko veic persona, kura likumīgi kontrolē informāciju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības saistību, kas izriet no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta, pārkāpums un ar to saistītais prasītājas tiesību uz īpašumu un tā aizsardzību apdraudējums.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantam, šīs konvencijas papildprotokola 1. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantam, jo ar to ir ierobežotas prasītājas tiesības netraucēti izmantot savu īpašumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pārkāpums.

                           —

                           Pēc prasītājas domām, apstrīdētais lēmums ir pretrunā Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktam, jo attiecīgās informācijas izpaušana var nopietni kaitēt lēmumu pieņemšanas Eiropas Komisijā un Eiropas Ķimikāliju aģentūrā, kura lemj par attiecīgās vielas licencēšanas pieteikumu, procesam, kā arī nepastāv sevišķas sabiedrības intereses, kas pamatotu attiecīgās informācijas izpaušanu, un atbildētāja savā lēmumā pat neesot norādījusi, ka kādas sabiedrības intereses būtu pārākas par nepieciešamību aizsargāt prasītājas intereses.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).

      (3)  1994. gada 15. aprīļa Līgums par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem (TRIPs) (OV L 336, 214. lpp.).


title: Lieta T-261/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 25. februāra spriedums – Walton /Komisija Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Pirmajā instancē celtās prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana — Atbrīvošana no pagaidu darbinieka amata — Parāda summa, ko prasītājs ir parādā Komisijai pēc viņa atbrīvošanas no amata — Res judicata spēks — Lēmumi, kas ir kļuvuši galīgi, jo nav iesniegta prasība tiesā

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/28

         Vispārējās tiesas 2015. gada 25. februāra spriedums – Walton/Komisija
   (Lieta T-261/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Pirmajā instancē celtās prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana - Atbrīvošana no pagaidu darbinieka amata - Parāda summa, ko prasītājs ir parādā Komisijai pēc viņa atbrīvošanas no amata - Res judicata spēks - Lēmumi, kas ir kļuvuši galīgi, jo nav iesniegta prasība tiesā)
   (2015/C 118/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Robert Walton (Oksforda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – F. Moyse, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un A.-C. Simon)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 27. februāra rīkojumu Walton/Komisija (F-32/13, Krājums-CDL, EU:F:2014:37), kurā ir lūgts šo rīkojumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Robert Walton sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta F-134/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. novembrī  – ZZ /Komisija

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. novembrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-134/14)
   (2015/C 034/65)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – S. Rodrigues, A. Tymen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, kurā ir izslēgts, ka pastāv kaitējums laika, ko Komisija veltījusi prasītājas slimības arodizcelsmes noteikšanai, dēļ, un kompensācija par nenoteiktības situāciju saistībā ar viņas slimības arodizcelsmes atzīšanu noteikta tikai EUR 2  000 apmērā, kā arī prasība atlīdzināt apgalvoto nodarīto morālo kaitējumu

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 8. augusta lēmumu, ko ierakstītā vēstulē prasītāja saņēmusi 2014. gada 1. oktobrī un ar kuru noraidīta viņas 2014. gada 24. aprīļa sūdzība;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 3. februāra lēmumu, ar kuru prasītājas 2013. gada 16. oktobra lūgums izmaksāt kompensāciju ir apmierināts tikai daļēji;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono novērtēts EUR 20  000 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-556/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums – Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Kopējā zivsaimniecības politika — Regula (EK) Nr. 894/97 — Driftertīkls — Jēdziens — Thonaille zvejas tīkls — Konkrētu ūdens dzīvnieku sugu zvejas aizliegums — Regula (EEK) Nr. 2847/93 un Regula (EK) Nr. 2371/2002 — Efektīvu šī aizlieguma ievērošanas kontroli nodrošinošas sistēmas neesamība)

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/8

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums – Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-556/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kopējā zivsaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 894/97 - Driftertīkls - Jēdziens - “Thonaille” zvejas tīkls - Konkrētu ūdens dzīvnieku sugu zvejas aizliegums - Regula (EEK) Nr. 2847/93 un Regula (EK) Nr. 2371/2002 - Efektīvu šī aizlieguma ievērošanas kontroli nodrošinošas sistēmas neesamība)
   2009/C 102/11
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – M. Nolin, M. van Heezik un T. van Rijn)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues un A.-L. During)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde – Kopējā zivsaimniecības politika – Padomes 1993. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai (OV L 261, 1. lpp.), un Padomes 2002. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku – Valsts iestāžu īstenota “Thonaille” veida tīklu pieļaušana, neskatoties uz Kopienu tiesiskajā regulējumā noteikto aizliegumu izmantot 2,5 km garus vai garākus driftertīklus – Efektīvu šī aizlieguma ievērošanas kontroli nodrošinošas sistēmas neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pietiekami nekontrolējot, neinspicējot un neuzraugot zvejas darbības, ņemot vērā aizliegumu konkrētu ūdens dzīvnieku sugu zvejai izmantot driftertīklus, un nenodrošinot atbilstošu pasākumu veikšanu pret atbildīgajiem Kopienu tiesiskā regulējuma par driftertīklu izmantošanu pārkāpējiem, Francijas Republika nav izpildījusi ar Padomes 1998. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 2846/98 grozītās Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai, 2. pantā un 31. panta 1. un 2. punktā, kā arī Padomes 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku 23. panta 1. un 2. punktā, 24. pantā un 25. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 9.2.2008.


title: Lieta T-229/10: Prasība, kas celta 2010. gada 21. maijā — Graf-Syteco /ITSB — Teco Electric & Machinery ( “SYTECO” )

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/28

         Prasība, kas celta 2010. gada 21. maijā — Graf-Syteco/ITSB — Teco Electric & Machinery (“SYTECO”)
   (Lieta T-229/10)
   2010/C 195/45
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Graf-Syteco GmbH & Co. KG (Tuningen, Vācija) (pārstāvis — T. Kieser, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Teco Electric & Machinery Co. Ltd (Taipai, Taivāna)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 18. februāra lēmumu lietā R 230/2009-1 tādējādi, ka tiek noraidīti 2007. gada 5. februāra iebildumi Nr. B 1 112 889, kas pamatojas uz Vācijas vārdisku un grafisku preču zīmi Nr. 30 327 439, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas vārdisku un grafisku preču zīmi Nr. 233 226, Beniluksa vārdisku un grafisku preču zīmi Nr. 742 535 un Spānijas vārdisku un grafisku preču zīmi Nr. 2 545 860“TECO”;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 18. februāra lēmumu lietā R 230/2009-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SYTECO” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 37. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Teco Electric & Machinery Co.Ltd

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: četras valsts grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “TECO”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7., 9. un 11. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot pretstatīto preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-11/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. janvārī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Odvolací finanční ředitelství/Český rozhlas

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. janvārī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Odvolací finanční ředitelství/Český rozhlas

   (Lieta C-11/15)
   (2015/C 138/37)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Odvolací finanční ředitelství

      Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: Český rozhlas

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai sabiedriskā apraide, kas tiek finansēta no likumā noteiktas nodevas likumā noteiktā apmērā, pamatojoties uz radio uztvērēja esamību īpašumā, valdījumā vai lietojumā uz cita likumīga pamata, var tikt uzskatīta par atbilstoši Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta A. daļas 1. punkta q) apakšpunktam no PVN atbrīvojamu “pakalpojuma sniegšanu par atlīdzību” šīs direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē, vai arī tā ir darbība, kas nav saimnieciska darbība, par kuru saskaņā ar Sestās direktīvas 2. pantu PVN vispār nav jāmaksā un uz kuru tādējādi neattiecas šīs direktīvas 13. panta A. daļas 1. punkta q) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums no PVN?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-436/10: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 29. marta spriedums ( Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — État belge/BLM SA (Sestā PVN direktīva — 6. panta 2. punkta pirmās daļas a) punkts un 13. panta B daļas b) punkts — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Ieguldījuma manta, kas pieder nodokļu maksātājam — juridiskai personai — un kas ir nodota tā darbinieku rīcībā izmantošanai privātām vajadzībām)

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/6

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 29. marta spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — État belge/BLM SA

   (Lieta C-436/10) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 6. panta 2. punkta pirmās daļas a) punkts un 13. panta B daļas b) punkts - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Ieguldījuma manta, kas pieder nodokļu maksātājam - juridiskai personai - un kas ir nodota tā darbinieku rīcībā izmantošanai privātām vajadzībām)
   2012/C 151/10
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

   Cour d'appel de Mons

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: État belge — SPF Finances

      Atbildētāja: BLM SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Mons — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 6. panta 2. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta un 13. panta B daļas b) punkta interpretācija — Ieguldījuma manta, kas daļēji nodota un piešķirta izmantošanai juridiskas personas vadītāja un viņa ģimenes privātajām vajadzībām un kas ir devusi tiesības uz priekšnodokļa atskaitījumu — Izslēgšana no tiesībām atskaitīt nodokli

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas ir grozīta ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, 6. panta 2. punkta pirmās daļas a) punkts un 13. panta B daļas b) punkts ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem ir aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, kaut gan nav izpildīti nekustamā īpašuma iznomāšanas vai izīrēšanas nosacījumi šī 13. panta B daļas b) punkta izpratnē, tas, ka nodokļa maksātāja — juridiskas personas darbinieki privātajām vajadzībām izmanto daļu no ēkas, kuru ir uzcēlusi vai kuras nekustamā īpašuma lietu tiesības pieder šim nodokļa maksātājam, ja par šo īpašumu iepriekš samaksātie nodokļi ir atskaitāmi, tiek uzskatīts par no pievienotās vērtības nodokļa atbrīvotu pakalpojuma sniegšanu saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu;
   Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai tādā situācijā kā pamatlietā var uzskatīt, ka pastāv nekustamā īpašuma izīrēšana minētā 13. panta B daļas b) punkta izpratnē.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta C-548/11: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 18. aprīļa spriedums ( Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Edgard Mulders/Rijksdienst voor Pensioenen (Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 1. panta r) punkts — Jēdziens “apdrošināšanas laikposmi” — 46. pants — Vecuma pensijas aprēķins — Vērā ņemamie apdrošināšanas laikposmi — Pārrobežu darba ņēmējs — Darbnespējas laikposms — Divu dalībvalstu izmaksātu līdzīgu pabalstu pārklāšanās — Šī laikposma kā apdrošināšanas laikposma neņemšana vērā — Dzīvesvietas nosacījums — Valsts tiesību noteikumi par pārklāšanās novēršanu)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/5

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 18. aprīļa spriedums (Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Edgard Mulders/Rijksdienst voor Pensioenen

   (Lieta C-548/11) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 1. panta r) punkts - Jēdziens “apdrošināšanas laikposmi” - 46. pants - Vecuma pensijas aprēķins - Vērā ņemamie apdrošināšanas laikposmi - Pārrobežu darba ņēmējs - Darbnespējas laikposms - Divu dalībvalstu izmaksātu līdzīgu pabalstu pārklāšanās - Šī laikposma kā apdrošināšanas laikposma neņemšana vērā - Dzīvesvietas nosacījums - Valsts tiesību noteikumi par pārklāšanās novēršanu)
   2013/C 164/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Edgard Mulders

      Atbildētāja: Rijksdienst voor Pensioenen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Arbeidshof te Antwerpen — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), 1. panta r) punkta un 46. panta interpretācija — Vecuma apdrošināšana un apdrošināšana nāves gadījumam — Maksājumu aprēķins — Vērā ņemamie apdrošināšanas laikposmi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, tās redakcijā ar grozījumiem un atjauninājumiem, kas izdarīti ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, 1. panta r) punkts un 46. pants, aplūkoti šīs regulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta un LESD 45. un 48. panta kontekstā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka, veicot vecuma pensijas aprēķinu vienā dalībvalstī, darbnespējas laikposms, kurā migrējošam darba ņēmējam citā dalībvalstī tika izmaksāts veselības apdrošināšanas pabalsts, no kura tika veiktas iemaksas vecuma apdrošināšanai, saskaņā ar šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem netiek uzskatīts par “apdrošināšanas laikposmu” šo tiesību normu izpratnē tādēļ, ka attiecīgā persona nav šīs pēdējās minētās valsts rezidente un/vai tāda līdzīga pabalsta saņēmēja saskaņā ar pirmās dalībvalsts tiesību aktiem, kas nevarēja pārklāties ar šo veselības apdrošināšanas pabalstu.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012


title: Lieta T-439/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. jūlijā – Yellow Window/EIGE

text:
               9.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/15

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. jūlijā – Yellow Window/EIGE

   (Lieta T-439/17)
   (2017/C 338/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Yellow Window (Antverpene, Beļģija) (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (EIGE)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto 2017.gada 8. maija lēmumu, ar kuru prasītājas piedāvājums tika atzīts par neveiksmīgu procedūrā EIGE/2017/OPER/04 “Sieviešu dzimumorgānu kropļošana: riskam pakļauto meiteņu skaita noteikšana” un vēlāk pieņemtos lēmumus, ar kuriem nolemts atzīt cita pretendenta piedāvājumu par veiksmīgu un piešķirt tam līguma slēgšanas tiesības;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai zaudējumus, ka arī procentus 8 % apmērā, vai pakārtoti kompensāciju kopā ar procentiem 8 % apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgās attieksmes principa, pārskatāmības principa, principa rīkoties ar zināmu piesardzību pārkāpums, pienākuma ievērot konfidencialitāti neizpilde, kā arī tas, ka tika pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvotas pretrunas pamatojumā un samērīguma principa pārkāpums, izvērtējot prasītājas piedāvājumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums.


title: Lieta T-15/00: Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Auto- en Carrosseriebedrijf Ambting u.c. pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Auto- en Carrosseriebedrijf Ambting u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-15/00) (1)

   (2006/C 261/62)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 135, 13.05.2000.


title: Lieta C-337/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 17. jūnija spriedumu lietā T-498/04 Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd /Eiropas Savienības Padome, 2009. gada 20. augustā iesniegusi Eiropas Savienības Padome

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 17. jūnija spriedumu lietā T-498/04 Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd/Eiropas Savienības Padome, 2009. gada 20. augustā iesniegusi Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-337/09 P)
   2009/C 282/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, G. Berrisch, Rechtsanwalt un G. Wolf, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki:
      Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd, Eiropas Kopienu Komisija, Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. jūnija spriedumu;

               —

               taisīt galīgo spriedumu, pilnībā noraidot prasību;

               —

               pakārtoti — nosūtīt lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesai; un

               —

               jebkurā gadījumā piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību un tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Pirmās instances tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa:

               1)

               ir pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot abus Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1) (turpmāk tekstā — “pamatregula”) 7. panta 2. punkta c) apakšpunkta nosacījumus, proti, ka pieprasījumam par to, lai uzņēmumam tiktu atzīts uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss (turpmāk tekstā — “TEAS”), jāietver pietiekami pieradījumi par to, ka šajā normā uzskaitītie lēmumi tiek pieņemti, “reaģējot uz tirgus informāciju” un “bez nozīmīgas valsts iejaukšanās”, kā vienu nosacījumu, tādējādi otro nosacījumu padarot lieku;

               2)

               ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pamatregulas 7. panta 2. punkta c) apakšpunkta formulējumā “nozīmīga valsts iejaukšanās” lietoto jēdzienu “nozīmīga” interpretējot kā tādu, kas saistīts ar valsts iejaukšanās pamatā esošajiem apsvērumiem vai iemesliem, proti, vai tās pamatā bija tīri komerciāla rakstura apsvērumi vai arī valsts varai raksturīgi apsvērumi, lai gan šīs normas redakcija nesniedz nekādu pamatu šādai interpretācijai;

               3)

               ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, faktiski pārceļot pierādīšanas pienākumu, pieprasīdama Padomei, lai tā, atsakot TEAS valsts kontrolētai sabiedrībai, pierāda, ka uzņēmuma lēmumus 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta ir ietekmējuši valsts varai raksturīgi apsvērumi, nevis komerciāla rakstura apsvērumi;

               4)

               ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, secinot, ka valsts būtiski kontrolēja prasītāju attiecībā uz attiecīgās preces eksporta cenas noteikšanu: i) uzdodot Ķīnas Tirdzniecības kamerai, kas pārstāv metālu, minerālu un ķīmisko produktu ražotājus un eksportētājus (turpmāk tekstā — “ĶMĶTK”), noteikt minimālo cenu, pārbaudīt eksporta līgumus un iebilst pret eksporta līgumiem, kuros šī cena nav ievērota, un ii) piespiežot ievērot minimālo cenu, traucējot veikt eksporta darījumus, kurus nav vizējusi ĶMĶTK. Konkrētāk, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Padomei bija pienākums apšaubīt prasītājas iesniegto pierādījumu par to, ka ĶMĶTK izveidotā un Ķīnas eksporta iestāžu atbalstīta sistēma nebija faktiski ierobežojusi eksportētāju iespēju neatkarīgi noteikt eksporta cenas, pierādījumu vērtību un pietiekamību;

               5)

               ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka, pamatojoties uz visiem pārējiem secinājumiem, Padome bija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, prasītājai atteikdama TEAS.

      (1)  OV L 56, 1. lpp.


title: Lieta T-290/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. maijā — CMBG /Komisija un ECB

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/14

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. maijā — CMBG/Komisija un ECB
   (Lieta T-290/13)
   (2013/C 226/22)
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CMBG Ltd (Tortola, Britu Virdžīnu salas) (pārstāvji — C. Paschalides, Solicitor, un A. Paschalides, lawyer)

      Atbildētājas: Eiropas Centrālā Banka un Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest kompensāciju EUR 1 999 121,60 apmērā pamatojoties uz to, ka 2013. gada 26. aprīļa Saprašanās Memoranda starp Kipru un atbildētājām 1.23.–1.27. punktā paredzētie nosacījumi ietvēra prasības, kuras ir nopietnā pretrunā privātpersonu aizsardzībai paredzētām normām ar augstāku likuma spēku, proti, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantam un Eiropas Cilvēktiesību [un pamatbrīvību aizsardzības] konvencijas 1. Protokola 1. pantam;

               —

               atzīt attiecīgos nosacījumus par spēkā neesošiem un steidzami piespriest līguma par Eiropas Stabilitātes mehānismu (turpmāk tekstā — “ESM līgums”) 14.–18. pantam paredzēto finansiālās palīdzības instrumentu pārskatīšanu atbilstoši tā 19. pantam saskaņā ar Tiesas spriedumu un ņemot vērā izmaiņas, lai izpildītu Tiesas spriedumu, un

               —

               ciktāl pirmajā punktā prasītā kompensācija nenozīmē, ka attiecīgie nosacījumi tiktu atcelti, izdot rīkojumu par kompensāciju par LESD 263. panta pārkāpumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka attiecīgie Saprašanās Memoranda nosacījumi ietvēra prasības, kuras ir nopietnā pretrunā privātpersonu aizsardzībai paredzētām normām ar augstāku likuma spēku (1), jo:

                           —

                           minētā norma ir ar augstāku likuma spēku, jo tās ir tiesības, kas ir iekļautas Hartā un ECPAK [Eiropas cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija];

                           —

                           atbilstoši Hartas 51. panta 1. punktam un LES 6. panta 2. punktam atbildētājiem ir pienākums ievērot un likt ievērot Hartā un ECPAK garantētās pamattiesības, un

                           —

                           noguldījumi bankā ir īpašums iepriekš minētā Hartas 17. panta un ECPAK 1. Protokola 1. panta izpratnē.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iepriekš minētie pārkāpumi, tos ņemot kopā, ir tik plaši, ka tie ir uzskatāmi par nopietnu normu ar augstāku likuma spēku pārkāpumu, jo:

                           —

                           laikā, kad prasītājai tika atņemti tās noguldījumi bankā, nepastāvēja “nosacījumi, kuri ir paredzēti tiesību aktos”, kuri būtu ietverti acquis attiecībā uz noguldījumu bankā atņemšanu, pretrunā Hartai un Protokolam;

                           —

                           prasītājai tika atņemti tās noguldījumi “laikus [ne]izmaksā[jot] taisnīgu kompensāciju”, pretrunā Hartas 17. pantam un Protokola 1. pantam;

                           —

                           noguldījumu atņemšana ir pretlikumīga prima facie, izņemot, ja “ievērojot proporcionalitātes principu […] t[ā] ir nepieciešam[a] un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.” (2);

                           —

                           atbilstoši Hartas 17. pantam un Protokola 1. pantam izvērtējot sabiedrības intereses, netika ņemta vērā svarīgā sabiedrības interese novērst paniku un līdzekļu izņemšanu no bankām īsā un vidējā termiņā;

                           —

                           mērķis bija nevis kaitēt Kiprai vai to sodīt, bet gan palīdzēt tai un eurozonai, nodrošinot stabilitāti un tādējādi atvieglot, nevis izsist no līdzsvara, tās finanšu institūcijas un ekonomisko dzīvotspēju, un

                           —

                           iejaukšanās nebija samērīga attiecībā pret leģitīmo mērķi, jo 2012. gada ESM līguma 3. panta mērķis ir “mobilizēt finanšu resursus un, ievērojot stingrus nosacījumus […] sniegt atbalstu ESM dalībniekiem, kuriem ir vai draud smagas finanšu problēmas, stabilitātei, ja tas ir obligāti nepieciešams, lai pasargātu visas eurozonas un tās dalībvalstu finanšu stabilitāti”, neparalizējot to ekonomiku.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas noguldījumu bankā atņemšana nebija ne nepieciešama, ne samērīga.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka rezultātā atbildētāju dēļ prasītajiem tika atņemti viņu noguldījumi bankā, jo, ja nebūtu acīmredzamā pārkāpuma, prasītājas noguldījumi bankā būtu bijuši aizsargāti ar Hartā un Protokolā paredzētajām tiesībām, tādējādi prasītājas zaudējumi bija pietiekami tieši un paredzami.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka iepriekš minētie apgalvojumi ir pamatoti un attiecīgie nosacījumi ir jāatceļ, neskatoties uz to, ka attiecīgo nosacījumu adresāts bija Kipra, jo tie skar tieši un individuāli katru no prasītajiem tādēļ, ka attiecīgie nosacījumi un veids, kā tie tika ieviesti, ir pretrunā Līgumam un/vai tiesiskumam tā piemērošanā un/vai, ciktāl tiek apgalvots, ka prasītājas noguldījumu bankā atņemšana bija pilnvaru nepareiza izmantošana, jo tā bija prettiesiska un pretrunā LES 6. panta 1. punktam.

      (1)  Skat. 1971. gada 2. decembra spriedumu lietā 5/71 Zuckerfabrik Schoeppenstedt/Padome, Recueil, 975. lpp.

      (2)  Hartas 52. panta 1. punkts.


title: Lieta C-293/08: Prasība, kas celta 2008. gada 2. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/34

         Prasība, kas celta 2008. gada 2. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-293/08)
   (2008/C 223/53)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande, I. Koskinen)

      Atbildētāja: Somijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Somijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 10. oktobrī.

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta C-437/14: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Bari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Nicola Seminario Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Vienādi prejudiciālie jautājumi — LESD 49. un 56. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Valsts tiesiskais regulējums — Koncesiju sistēmas reorganizācija, pagaidu kārtā novienādojot derīguma termiņu — Jauns iepirkums — Koncesijas, kuru derīguma termiņš ir īsāks par agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņu — Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības — Ierobežojums — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Samērīgums

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/7

         Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Bari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Nicola Seminario

   (Lieta C-437/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Vienādi prejudiciālie jautājumi - LESD 49. un 56. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Valsts tiesiskais regulējums - Koncesiju sistēmas reorganizācija, pagaidu kārtā novienādojot derīguma termiņu - Jauns iepirkums - Koncesijas, kuru derīguma termiņš ir īsāks par agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņu - Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības - Ierobežojums - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums)
   (2016/C 270/08)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bari

      Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Nicola Seminario

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. un 56. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādus valsts tiesību aktus par azartspēlēm kā pamatlietā aplūkotie, kuros ir paredzēts organizēt jaunu iepirkumu attiecībā uz koncesijām, kuru derīguma termiņš ir īsāks nekā agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņš, jo sistēma tiek reorganizēta, pagaidu kārtā novienādojot koncesiju derīguma termiņus;

               2)

               LESD 49. un 56. pants ir interpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu ierobežojošu valsts tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, kurā ir noteikts pienākums azartspēļu koncesionāram, pārtraucot darbību koncesijas termiņa beigu dēļ, bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, ciktāl šis ierobežojums pārsniedz to, kas ir nepieciešams šajā tiesību normā faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014.


title: Lieta T-308/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. jūlija spriedums – Reisenthel/EUIPO (“keep it easy”) Eiropas Savienības preču zīme — Vārdiskas preču zīmes “keep it easy” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 20. jūlija spriedums – Reisenthel/EUIPO (“keep it easy”)
   (Lieta T-308/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Vārdiskas preču zīmes “keep it easy” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 326/45)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Peter Reisenthel (Gilching, Vācija) (pārstāvis – E. A. Busse, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Schifko)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 26. marta lēmumu lietā R 2659/2014-5 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “keep it easy” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Peter Reisenthel atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 270, 17.8.2015.


title: Lieta C-116/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/T Danmark

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/T Danmark

   (Lieta C-116/16)
   (2016/C 270/29)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skatteministeriet

      Atbildētāja: T Danmark

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai priekšnoteikums tam, lai dalībvalsts atsauktos uz Direktīvas (1) 1. panta 2. punktu par valsts noteikumu piemērošanu, kas paredzēti krāpšanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, ir fakts, ka attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi konkrētu valsts noteikumu, ar ko tiek īstenots Direktīvas 1. panta 2. punkts, vai ka valsts tiesību aktos ir ietverti vispārēji noteikumi vai principi par krāpšanu un ļaunprātīgu izmantošanu, kuri var tikt interpretēti saskaņā ar 1. panta 2. punktu?

                           1.1

                           Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kurā ir paredzēts, ka “priekšnoteikums ir, lai dividendēm netiktu piemērots nodoklis [..] saskaņā ar Padomes Direktīvu 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs”, var tikt uzskatīts par Direktīvas 1. panta 2. punktā minēto īpašu valsts noteikumu?

               2.

               Vai starp divām dalībvalstīm noslēgtas un atbilstoši ESAO Nodokļu paraugkonvencijai izstrādātas konvencijas par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu noteikums, saskaņā ar kuru nodokļu piemērošana izmaksātajām dividendēm ir atkarīga no tā, vai dividenžu saņēmējs tiek uzskatīts par šo dividenžu īpašuma beneficiāru, ir līgumā paredzēts noteikums ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, uz kuru attiecas šīs direktīvas 1. panta 2. punkts?

               3.

               Ja Tiesas atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai valsts tiesai ir jānosaka, kas ir ietverts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, vai arī šis jēdziens, piemērojot Direktīvu 90/435/EEK, ir jāinterpretē tā, ka šim jēdzienam ir jāpiešķir īpaša Savienības tiesību nozīme, uz ko attiecas Eiropas Savienības Tiesas veikta pārbaude?

               4.

               Ja Tiesas atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz 3. jautājumu ir tāda, ka valsts tiesu uzdevums nav definēt, kas ir iekļauts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, vai šis jēdziens ir jāinterpretē tā, ka uzņēmējsabiedrība, kas ir dalībvalsts rezidents un kas tādos apstākļos kā šajā lietā saņem dividendes no meitasuzņēmuma citā dalībvalstī, ir šo dividenžu “īpašuma beneficiārs” atbilstoši šā jēdziena interpretācijai saskaņā ar Savienības tiesību aktiem?

                           a)

                           Vai jēdziens “īpašuma beneficiārs” ir jāinterpretē atbilstoši attiecīgajam jēdzienam Direktīvas 2003/49/EK (turpmāk tekstā – “Procentu un honorāru direktīvas”) 1. panta 1. punktā, to lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu?

                           b)

                           Vai šis jēdziens būtu jāinterpretē, ņemot vērā tikai komentāru par ESAO 1977. gada Nodokļu paraugkonvencijas 10. pantu (12. punkts), vai arī šajā interpretācijā var ņemt vērā turpmākos komentārus, tostarp 2003. gadā veiktos papildinājumus par “starpnieksabiedrībām”, un 2014. gadā veiktos papildinājumus par “līgumsaistībām vai juridiskām saistībām”?

                           c)

                           Izvērtējot jautājumu par to, vai dividenžu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru”, kāda nozīme ir tam, ka dividenžu saņēmējam ir līgumiskas vai likumiskas saistības nodot procentus citai personai?

                           d)

                           Izvērtējot jautājumu par to, vai dividenžu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru”, kāda nozīme ir tam, ka iesniedzējtiesa pēc lietas faktisko apstākļu izvērtēšanas secina, ka saņēmējam (nepastāvot līgumiskām vai juridiskām saistībām saņemtos procentus nodot citai personai) nebija “pilnīgas” tiesības “izmantot un lietot” procentus, kā minēts 2014. gada komentāros par 1977. gada Nodokļu paraugkonvenciju?

               5.

               Ja lietā tiek pieņemts, ka ir “valstu noteikumi, kas vajadzīgi, lai novērstu krāpšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu” (skat. Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu), ka dalībvalsts rezidente uzņēmējsabiedrība (A) nodod dividendes mātesuzņēmumam (B) citā dalībvalstī un no turienes tās tiek nodotas šīs uzņēmējsabiedrības mātesuzņēmumam (C), kurš ir rezidents ārpus ES/EEZ, kas savukārt ir izmaksājis šos līdzekļus savam mātesuzņēmumam (D), kurš arī ir rezidents ārpus ES/EEZ, ka starp pirmo no minētajām dalībvalstīm un C rezidences valsti nav noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, ka starp pirmo no minētajām dalībvalstīm un D rezidences valsti ir noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, un ka pirmajai no minētajām valstīm saskaņā ar tās tiesību aktiem tādēļ nebūtu bijušas tiesības piemērot nodokli ienākuma gūšanas vietā dividendēm, ko A izmaksāja D, ja D būtu bijis tiešais A īpašnieks, vai tā ir ļaunprātīga izmantošana saskaņā ar Direktīvu tā, ka B saskaņā ar to nav aizsargāts?

               6.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa maksāšanas ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu par dividendēm, kas ir saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), vai LESD 49. pantam, to lasot kopsakarā ar LESD 54. pantu, ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts piemēro nodokļus par dividendēm mātesuzņēmumam, kas ir citas dalībvalsts rezidents, savukārt uzskata, ka rezidenti mātesuzņēmumi, kas citādi atrodas līdzīgos apstākļos, ir atbrīvoti no nodokļa par šādām dividendēm?

               7.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu attiecībā uz dividendēm, kas saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), un tiek uzskatīts, ka pēdējās minētās dalībvalsts mātesuzņēmumam ir ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums par attiecīgajām dividendēm minētajā dalībvalstī, vai LESD 49. pants, to lasot kopsakarā ar LESD 54. pantu, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts pieprasa par nodokļa ieturēšanu ienākuma gūšanas vietā atbildīgajai uzņēmējsabiedrībai (meitasuzņēmumam) nokavētas ieturamā nodokļa samaksas gadījumā samaksāt nokavējuma procentus atbilstoši likmei, kas ir augstāka nekā nokavējuma procentu likme, ko dalībvalsts piemēro prasījumiem par uzņēmumu ienākuma nodokli, kas ir vērsti pret uzņēmējsabiedrību, kura ir tās pašas dalībvalsts rezidents?

               8.

               Ja Tiesas atbilde uz 2. jautājumu būtu apstiprinoša, un atbilde uz 3. jautājumu būtu tāda, ka valsts tiesu uzdevums nav definēt, kas ir iekļauts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, un, ja nevar uzskatīt, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir citas dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), pamatojoties uz to, ir atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 90/435/EEK attiecībā uz dividendēm, kas ir saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmuma), vai pēdējai no minētajām dalībvalstīm ir pienākums saskaņā ar Direktīvu 90/435/EEK vai LESD 4. panta 3. punktu paziņot, ko šī dalībvalsts šajā gadījumā uzskata par īpašuma beneficiāru?

               9.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 90/435/EEK par dividendēm, kas ir saņemtas no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), vai LESD 49. pants, to lasot kopsakarā ar LESD 54. pantu (pakārtoti, LESD 63. pantu), apskatot atsevišķi vai kopumā, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru:

                           a)

                           pēdējā no minētajām dalībvalstīm pieprasa, lai meitasuzņēmums par dividendēm ietur nodokli ienākuma gūšanas vietā, un liek šai personai uzņemties atbildību attiecībā pret iestādēm par ienākuma gūšanas vietā neieturēto nodokli, savukārt šāda pienākuma ieturēt nodokli ienākuma gūšanas vietā nav, ja mātesuzņēmums ir rezidents pēdējā no minētajām dalībvalstīm?

                           b)

                           pēdējā minētā dalībvalsts aprēķina nokavējuma procentus par nesamaksātu nodokli ienākuma gūšanas vietā?

                     Eiropas Savienības Tiesa tiek lūgta atbildi uz 6. un 7. jautājumu iekļaut atbildē uz 9. jautājumu.

               10.

               Vai tādos apstākļos, kad:

                           1)

                           uzņēmējsabiedrība (mātesuzņēmums), kas ir dalībvalsts rezidents, atbilst Direktīvā 90/435/EEK paredzētajai prasībai, proti, tai (2011. gadā) pieder vismaz 10 % no uzņēmējsabiedrības (meitasuzņēmuma), kas ir citas dalībvalsts rezidents, akciju kapitāla;

                           2)

                           tiek uzskatīts, ka mātesuzņēmums faktiski nav atbrīvots no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu par meitasuzņēmuma izmaksātajām dividendēm;

                           3)

                           mātesuzņēmuma (tiešs(-i) vai netiešs(-i)) dalībnieks(-i), kas nav ES/EEZ valsts rezidents(-i), tiek uzskatīts(-i) par attiecīgo dividenžu īpašuma beneficiāru(-iem);

                           4)

                           iepriekš minētais(-ie) (tiešais(-ie) vai netiešais(-ie)) dalībnieks(-i) arī neatbilst minētajai kapitāla prasībai;

                     LESD 63. pantā tiek aizliegts tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko dalībvalsts, kurā atrodas meitasuzņēmums, piemēro nodokļus attiecīgajām dividendēm, ja attiecīgā dalībvalsts uzskata, ka rezidentes uzņēmējsabiedrības, kuras atbilst Direktīvā 90/435/EEK noteiktajai kapitāla prasībai, proti, tām 2011. fiskālajā gadā pieder vismaz 10 % no akciju kapitāla dividendes izmaksājošajā uzņēmējsabiedrībā, ir atbrīvotas no nodokļiem par šādām dividendēm?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV 1990, L 225, 6. lpp.).


title: Lieta C-245/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/17

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-245/08)
   (2008/C 183/35)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Andrade un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvas 2006/100/EK, ar ko pielāgo dažas direktīvas personu pārvietošanās brīvības jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Portugāles Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 2. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 1. janvārī.

      (1)  OV L 363, 141. lpp.


title: Lieta C-421/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

   (Lieta C-421/17)
   (2017/C 357/03)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Atbildētāja: Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tam, ka akciju sabiedrība nodod akcionāram nekustamo īpašumu kā atlīdzību par tā akciju izņemšanu no apgrozības, ir jāuzliek pievienotās vērtības nodoklis atbilstoši Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 2. panta 1. punkta a) apakšpunktam?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-383/09: Prasība, kas celta 2009. gada 25. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/16

         Prasība, kas celta 2009. gada 25. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-383/09)
   2009/C 312/26
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — O. Beynet un D. Recchia)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neizveidojot pasākumu programmu, kas vērsta uz stingru Cricetus cricetus (Eiropas kāmis) sugas aizsardzību, Francijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 12. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētos pienākumus; (1)

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību Eiropas Kopienu Komisija pārmet atbildētajai, ka tā nav izveidojusi Direktīvas 92/43/EEK 12. pantā paredzēto stingro aizsardzības sistēmu Cricetus cricetus (Eiropas kāmis) sugai Elzasā, saistībā ar šīs sugas izzušanu to dabiskās izplatības areālā Francijā.
   Atbilstoši prasītājas teiktajam, šo dzīvnieku alu skaits pēdējo gadu laikā ir būtiski samazinājies, jo no 1167 alām 2001. gadā, alu skaits ir sarucis līdz pat 161 alai 2007. gadā. Šādos apstākļos sugai, kuru vienlaicīgi apdraud gan nelabvēlīgas lauksaimniecības darbības, gan urbanizācija, draud pilnīga izzušana ļoti īsā laikā.
   Savā prasības pieteikumā Komisija atzīst, ka atbildētāja ir ņēmusi vērā šīs problēmas, ieviešot pasākumus, kas attiecas reizē gan uz urbanizāciju, gan lauksaimniecības darbībām, taču šie pasākumi pavisam nav pietiekoši.
   Pirmkārt, patiesībā, trīs prioritārās rīcības zonas, kas ir tās zonas, uz kurām ir koncentrētas galvenās pūles saglabāt šo sugu, ietver tikai ļoti mazu teritorijas daļu, kas ir tās dabiskā dzīvotne, jo divas trešdaļas eksistējošo alu atrodas ārpus šīm zonām, jo tajās ir tikai 2 % zemes, kas ir piemērotas Eiropas kāmim. Tātad, lai nodrošinātu piemērotus šīs sugas teritorijas aizsardzības pasākumus, jāņem vērā Eiropas kāmju skaits 1990. gadā un nevis 2000. gadā.
   Otrkārt, paši aizsardzības pasākumi ir ļoti nepietiekami. Komisija it īpaši šajā sakarā izsaka nožēlu par normatīvo aktu, kas attiecas uz kāmja areāla atgūšanu, neskaidrību. Valsts iestādēm ir bijusi pārāk liela rīcības brīvība attiecībā uz atļaujas iegūšanu nolūkā izstrādāt urbanizācijas projektus teritorijās, kurās dzīvo kāmji, kā arī lielas neskaidrības radušās attiecībā uz kompensācijas pasākumiem sakarā ar šīs sugas aizsardzību.

      (1)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta F-137/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. oktobrī – ZZ/Padome

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/77

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. oktobrī – ZZ/Padome
   (Lieta F-137/15)
   (2016/C 027/99)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji: J-N. Louis un N. de Montigny, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt galīgos lēmumus par prasītāja pensijas tiesību nodošanu Savienības pensiju sistēmā, ar kuriem piemēro jauno 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma vispārīgos 11. panta 2. punkta īstenošanas noteikumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 5. un 7. janvāra lēmumus, kā arī 2015. gada 23. februāra lēmumu par prasītāja pensijas tiesību, kuras iegūtas pirms stāšanās amatā Padomē, iemaksu gadu aprēķinu;

               —

               atcelt, ja vien ir vajadzība, 2015. gada 23. jūlija lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība par to, kā piemēroti vispārīgie īstenošanas noteikumi un aktuārās likmes, kas bija spēkā dienā, kad viņš iesniedzis pieteikumu par šo pensijas tiesību nodošanu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-252/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 22. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 2002/73/EK un 2006/54/EK — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Nodarbinātība un profesija — Iespēja iegūt darba vietu — Atgriešanās pēc dzemdību atvaļinājuma — Formas prasības pieteikumam par lietas ierosināšanu — Iebildumu saskanīgs izklāsts — Nepārprotams prasījumu formulējums

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/5

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 22. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-252/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 2002/73/EK un 2006/54/EK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Nodarbinātība un profesija - Iespēja iegūt darba vietu - Atgriešanās pēc dzemdību atvaļinājuma - Formas prasības pieteikumam par lietas ierosināšanu - Iebildumu saskanīgs izklāsts - Nepārprotams prasījumu formulējums)
   (2014/C 439/06)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Martin un M. van Beek)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman un J. Langer)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta T-584/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. jūlijā  – Inditex /ITSB – Ansell  ( “ZARA” )

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. jūlijā – Inditex/ITSB – Ansell (“ZARA”)
   (Lieta T-584/14)
   2014/C 339/32
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) (Arteixo, Spānija) (pārstāvis – C. Duch, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Pārējie procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieki: Zainab Ansell un Roger Ansell (Moshi, Tanzānija)

      Prasītājas prasījumi:

   atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 1118/2013–2 daļā, kurā apstiprināta [Kopienas preču zīmes īpašnieka tiesību] atcelšana preču zīmes “ZARA” Nr. 1 12  755 neizmantošanas dēļ attiecībā uz šādiem 39. klasē ietilpstošiem pakalpojumiem: “transporta pakalpojumi, preču, it īpaši apģērbu, apavu un aksesuāru, parfimērijas un kosmētikas izstrādājumu izplatīšana (piegāde)”, jo uzskatāms, ka Apelāciju padome ir pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pieļaujot šādas kļūdas:

               —

               Apelāciju padome pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot Inditex franšīzes ņēmējus par kompānijas iekšējās organizatoriskās struktūras neatņemamām vienībām, lai gan runa ir par Grupo Inditex sastāvā ietilpstošām neatkarīgām juridiskajām personām;

               —

               kļūdu pierādījumu vērtēšanā, ciktāl Apelāciju padome pārmet apelācijas sūdzības iesniedzējai (prasītājai), ka tā nav iesniegusi pierādījumus par transporta pakalpojumu sniegšanai radīto darījumu apjomu, lai pierādītu preču zīmes ārējo izmantošanu, lai gan [administratīvajā] procesā minētais pierādījums tika iesniegts;
               piespriest ITSB un, attiecīgā gadījumā, lietas dalībniekam, kas atbalsta atbildētāja iebildumus, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “ZARA” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. un 42. klasē – Kopienas preču zīme Nr. 1 12  755;

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieki, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: Zainab Ansell un Roger Ansell

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par atcelšanu apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-275/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūnijā iesniedza Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) — Samantha Elrick/Bezirksregierung Köln

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūnijā iesniedza Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) — Samantha Elrick/Bezirksregierung Köln

   (Lieta C-275/12)
   2012/C 250/16
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Hannover

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Samantha Elrick

      Atbildētāja: Bezirksregierung Köln

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LESD 20. un 21. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram Vācijas pilsonei, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir Vācijā un kura apmeklē izglītības iestādi Eiropas Savienības dalībvalstī, atbalsts izglītībai atbilstoši Bundesausbildungsförderungsgesetz (Federālais likums par atbalstu izglītībai; turpmāk tekstā — “BAföG”) minētās ārvalstu izglītības iestādes apmeklēšanai tiek atteikts, jo attiecīgā mācību programma ārvalstīs ilgst tikai vienu gadu, tomēr par pielīdzināmu izglītību Vācijā, kura arī būtu ilgusi vienu gadu, viņa būtu varējusi saņemt atbalstu izglītībai saskaņā ar BAföG?