title: Lieta T-725/20: Prasība, kas celta 2020. gada 14. decembrī – Guangdong Haomei New Materials un Guangdong King Metal Light Alloy Technology/Komisija

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/54

      Prasība, kas celta 2020. gada 14. decembrī – Guangdong Haomei New Materials un Guangdong King Metal Light Alloy Technology/Komisija
      (Lieta T-725/20)
      (2021/C 44/77)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd (Qingyuan, Ķīna) un Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd (Yuan Tan Town, Ķīna) (pārstāvji: M. Maresca, C. Malinconico, D. Guardamagna, M. Guardamagna, D. Maresca, A. Cerruti, A. Malinconico, G. La Malfa Ribolla, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas lūdz Vispārējo tiesu atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/1428 (2020. gada 12. oktobris), ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija štancējumu importam un kas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēta 2020. gada 13. oktobrī, ciktāl tā attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, atcelt Regulu Nr. 1036/2016 (turpmāk tekstā – “Pamatregula”), piespriežot atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājas izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz LESD un Līguma piemērošanas noteikumu pārkāpumu; to pamatregulas pantu pārkāpumu, kas nosaka pienākumu konkrēti pārbaudīt dempinga priekšnoteikumus; taisnīgas procedūras un sacīkstes principu pārkāpumu un ES Pamattiesību hartas 41. pantā noteiktā labas pārvaldības principa pārkāpumu, kā arī vispilnīgākās pieejamās informācijas neizmantošanu; būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu; pilnvaru nepareizu izmantošanu, vispārinot izvirzītās sūdzības, un sadarbības ietvaros iesniegtās informācijas nepārbaudīšanu pēc būtības.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula esot prettiesiska, jo Komisija neesot konkrēti izvērtējusi attiecīgo tirgu nosacījumus, un prasītājām būtībā esot bijušas liegtas viņu tiesības uz aizstāvību. Īsumā – HaoMei un King Metal ir tikušas atzītas par vainojamām dempingā, un tādēļ tām ir noteikti kompensējošie antidempinga maksājumi, nevis pamatojoties uz viņu pašu rīcību, veicot eksportu no Ķīnas, bet gan dēļ vispārēji pozitīvā vērtējuma par Ķīnas ekonomiku un tādējādi pavisam vispārīgi. Tādējādi pārliecināta, Komisija vispār neesot konkrēti pārbaudījusi dokumentus, kurus tai bija iesniegušas prasītājas uzņēmējsabiedrības.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz LESD un Līguma piemērošanas noteikumu pārkāpumu; dempinga neesamību saskaņā ar pamatregulas noteikumiem; pamatregulas noteikumu pārkāpumu attiecībā uz dempinga starpības noteikšanu (2. pants, it īpaši 6.a pants); šai izmeklēšanai pakļautā izstrādājuma “normālās” cenas kļūdainu identificēšanu; pagaidu maksājumu piemērošanu nevis par eksportētāju pašu atbildību (kas nekad nav tikusi pierādīta), bet izmantojot Ķīnas ekonomikas vispārējo vērtējumu; pilnvaru nepareizu izmantošanu; pienācīgas izmeklēšanas neveikšanu un pamatojuma nenorādīšanu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts uz prettiesiskumu, kas izrietot no tā, ka Komisija ir veikusi nepilnīgu izmeklēšanu, un katrā ziņā – no neizprotamā un prettiesiski kļūdainā iznākuma, kas izriet no izstrādājumu reģistrācijas kārtības, par kuru Vispārējā tiesā jau norit tiesvedība attiecībā uz tajā ietvertajiem izstrādājuma reģistrācijas kodiem (7610 90 90), kurus neesot bijis pamats ietvert, jo tie attiecas uz izstrādājumiem, kuri atšķiras no izmeklēšanai pakļautajiem izstrādājumiem. Šādas kļūdas (kas ļāva iekļaut atšķirīgus izstrādājumus) rezultātā nepastāvot ne dempinga priekšnoteikumi (jo attiecīgā pārāk zemā cena nenovēršami un mākslīgi ir samazinājusi vidējo cenu), ne arī kaitējums Savienības ražošanas nozarei, jo šo izstrādājumu apjomi ir ievērojami lielāki nekā aplūkoto izstrādājumu kopējais apjoms, tādēļ Eiropas Savienībā importēto izstrādājumu atlikušās daļas ietekme ir nenozīmīga.

                              —

                              Otrkārt, tas, ka nav konkrēti pārbaudīta prasītāju situācija, esot pretrunā Līgumam (un minētajām tiesību normām), jo ar to ir noteikta objektīvās atbildības vai atbildības par citas personas darbībām sistēma, kas tostarp ir konfliktā ar tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības pamatprincipiem (spriedums, 1998. gada 3. decembris, Belgocodex, C-381/97, 2005. gada 26. aprīlis, Stichting Goed Wonen, C-376/02) tirgus cenu un izmaksu, kas acīmredzami ir tirgus izmaksas, struktūras dēļ, uz ko prasītājas vairākkārt bija norādījušas Komisijai, bet tā šo informāciju bija pilnībā ignorējusi (tāpat, kā tā ignorēja Ķīnas valdības nostāju attiecībā uz tirgus struktūru). Tas esot radījis acīmredzamu prettiesiskumu gan pēc būtības (attiecībā uz jēdzieniem – normālā vērtība, būtiski izkropļojumi, kredīta pieejamība, nodokļu režīms, maksātnespējas režīms, reprezentatīvā valsts un tās izvēle), gan procesuāli, kas ir plaši apspriests šajā pamatā un kas esot radījis acīmredzami diskriminējošas un kaitnieciskas sekas.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz kaitējuma neesamību, pamatregulas (1. un 2. pants, un 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) pārkāpumu, pienācīgas izmeklēšanas neveikšanu, acīmredzamu kļūdu un faktu sagrozīšanu, salīdzinot tirgus daļas, cēloņsakarības neesamību un kopējās importa plūsmas variāciju neesamības neņemšanu vērā.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka apstrīdētā regula esot prettiesiska, jo, novēršoties no antidempinga mērķa, ar to konkurenti no Ķīnas – Haomei un King Metal – tiekot uztverti kā apdraudējums Savienības ražošanas nozarei apstākļos, kad alumīnija ražošanas industrijā būtiski pieaug patēriņš un tā rentabilitāte. Tieši pretēji – netiek konstatēts nekāds cenas vai mērķa cenas samazinājums, kas saskaņā ar judikatūru tiek prasīts, lai rastos kaitējums. Tomēr prasītāju gadījumā cenas vai mērķa cenas samazinājuma neesamība esot pierādīta (sniedzot dažādus dokumentus, kas norādīti prasības pamatojumā) ar Haomei un King Metal rūpnīcas cenām, kas esot salīdzināmas ar cenām Eiropā (3. pielikums, konsultantu ziņojums).

                              —

                              Turklāt maksājuma uzlikšana nekādā veidā neesot saistīta ar Savienības interesēm, bet gan vienīgi ar sūdzības iesniedzēju interesēm, un viņu pamatojumu Komisija esot vienkārši “pieņēmusi”, bez analīzes to attiecinot uz visu Savienību. Šādos apstākļos Komisija jau atkal esot pilnībā ignorējusi procedūras laikā prasītāju iesniegto informāciju, kas nav tikusi pārbaudīta nedz uz sacīkstes principu balstītā procedūrā (ne mutvārdos, ne rakstveidā), nedz regulā.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz dempinga un kaitējuma savstarpējās cēloņsakarības neesamību, pamatregulas 1. un 2. panta un 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, uz apgalvojumu, ka neesot vērtēta Covid-19 ietekme uz tirdzniecības plūsmām, antidempinga procedūras mērķiem un pagaidu maksājumu piemērošanu; citu apstākļu ietekmes nepietiekošu un kļūdainu novērtējumu un prasītāju sniegto apsvērumu neņemšanu vērā.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka, neņemot vērā, cik nopietni un tieši pandēmija ir skārusi starptautisko tirdzniecību, un ka tā jau ir radījusi bezprecedenta norises ekonomikā (piemēram, degvielas tirdzniecību par negatīvām cenām), Komisija nav uzskatījusi par nepieciešamu atspoguļot – ja ne atsevišķā pētījumā, tad vismaz dokumentētā analīzē – Covid-19 sekas uz starptautisko tirdzniecību un ietvert to izmeklēšanā.

                              —

                              Turklāt Komisija esot atturējusies jebkādā citā veidā vērtēt citus faktorus, kuri neapšaubāmi ietekmē analīzi: no vienas puses, lai arī nelielu, bet importa no trešām valstīm, tādām kā Krievija, pieaugumu; no otras puses – Eiropas alumīnija eksporta apjomu palielināšanos pasaulē (284. un nākamie punkti). Šiem apstākļiem neapšaubāmi esot graujoša iedarbība uz dempinga un kaitējuma savstarpējo cēloņsakarību.

                  5.

                  Piektais pamats ir balstīts uz reģistrācijas kārtības prettiesiskumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Komisija neesot pārliecinoši identificējusi izmeklēšanai pakļautā importa priekšmetu un, to pamatojot, tā esot atsaukusies uz vēl nepabeigtu informācijas apmaiņu ar DG-TAXUD un uz vēl nepabeigtu TARIC datu pārbaudi, kas veikta nolūkā pārliecināties, vai šī informācija analīzei ir būtiska.

                              —

                              Tomēr pasākuma nepieciešamībai ir jābūt pierādītai ar neapšaubāmiem tehniskiem pierādījumiem. Šādas analīzes neveikšana vai nepilnīga veikšana rada arī preču brīvas aprites tiešu pārkāpumu, jo reģistrācija nelabvēlīgi ietekmē importēto izstrādājumu tirgspēju arī pēc to nokļūšanas Savienības teritorijā.

                  6.

                  Sestais pamats ir balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot pasākuma apjomu; pamatregulas 14. panta 5. punkta pārkāpumu citā aspektā; maksājumu summas kļūdainu un patvaļīgu noteikšanu; pienācīgas izmeklēšanas neveikšanu, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pilnvaru nepareizu izmantošanu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka minētās kļūdas esot ietekmējušas pasākumu līmeņa noteikšanu (330. un nākamie punkti). Haomei un King Metal piemērotais līmenis 30,4 % apmērā esot patvaļīgi noteikts saskaņā ar EA antidempinga sūdzības konfidenciālo versiju. Komisija, kura turklāt apgalvo, ka tai esot pietiekami pierādījumi, kas esot ietverti paziņojumā par procedūras sākšanu un sūdzībā, patvaļīgi esot piemērojusi vienotu dempinga starpību visiem štancējumiem. Pilnvaru nepareiza izmantošana attiecībā uz mērķi nepieļaut zaudējumus, kas varētu rasties Savienības ražošanas nozarei, esot acīmredzama.

                  7.

                  Septītais pamats ir balstīts uz Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (GATT) pārkāpumu un, pakārtoti, uz pamatregulas prettiesiskumu, ja tā netiek interpretēta saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisijas pieņemtās Regulas 2020/1428, kuras juridiskais pamats ir LESD 207. pants, jēdzieni atšķiroties no jēdzieniem, kas šajā jomā paredzēti starptautiskajās tiesībās Ja tas tā nav, proti, ja izrādītos, ka pārkāpums neizriet tieši no Regulas 2020/1428, tad par prettiesisku ir jāuzskata pati pamatregula.

                  8.

                  Astotais pamats ir balstīts uz Eiropas Cilvēktiesību konvencijas pārkāpumu attiecībā uz tādas sankcijas piemērošanas procedūru, kuras sekas attiecībā uz eksportētājiem uzņēmumiem ir pielīdzināmas kriminālsodam.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka prasītājiem uzņēmumiem šādu maksājumu piemērošana nozīmējot liegt tām veikt savu saimniecisko darbību, radot nenovēršanu kaitējumu, kas ir pielīdzināms kriminālsodam, kā to Eiropas Cilvēktiesību tiesa vairākkārt ir nospriedusi.


title: Lieta T-729/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. decembrī – Aurubis/Komisija

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/56

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. decembrī – Aurubis/Komisija
      (Lieta T-729/20)
      (2021/C 44/78)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aurubis AG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: S. Altenschmidt un J. Hoss, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 8. decembra lēmumu (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt 2020. gada 8. decembra lēmumu, ar kuru Komisija pagaidu noregulējuma tiesvedības Verwaltungsgericht Berlin [Berlīnes Administratīvajā tiesā] ietvaros un ņemot vērā Umweltbundesamt [Federālā vides dienesta] attiecīgu lūgumu atteicās piedalīties emisijas kvotu nodošanā, lai provizoriski nodrošinātu prasītājas tiesības uz emisijas kvotu bezmaksas sadali, nolūkā nodrošināt Tiesas sprieduma prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā C-271/20 lietderīgo iedarbību.
      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Komisijas 2020. gada 8. decembra lēmums prasītāju skar tieši un individuāli. Tādēļ tai esot tiesības celt prasību.

                  2.

                  Piešķirot valsts tiesās pieprasītu pagaidu pasākumu, Komisijai saskaņā ar Savienības tiesību aktos noteikto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu ir pienākums palīdzēt nodrošināt iespējamo tiesību uz emisijas kvotu sadali īstenošanu pirms šo tiesību zaudēšanas.

                  3.

                  Šādas iesaistīšanās un emisijas kvotu pārskaitīšanas uz valsts kontiem tiesiskais regulējums ir atrodams Direktīvā 2003/87/EK (1) un Regulā (ES) Nr. 389/2013 (2).

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (ES) Nr. 389/2013 (2013. gada 2. maijs), ar ko izveido Savienības reģistru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 280/2004/EK un Lēmumu Nr. 406/2009/EK un atceļ Komisijas Regulu (ES) Nr. 920/2010 un Regulu (ES) Nr. 1193/2011 (OV 2013, L 122, 1. lpp.).


title: Lieta T-730/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – ON/Komisija

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/57

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – ON/Komisija
      (Lieta T-730/20)
      (2021/C 44/79)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ON (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt PMO.1 2020. gada 12. marta lēmumu atgūt nepamatoti izmaksātās summas atbilstoši Civildienesta noteikumu 85. panta 1. punktam sākot no 2015. gada 1. februāra;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītāja 2020. gada 3. septembra sūdzība;

                  —

                  piespriest atbildētajai izmaksāt kompensāciju par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir noteikts 10 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu 85. panta pārkāpums, jo neesot izpildīti šī panta piemērošanas nosacījumi. Šajā ziņā prasītājs it īpaši uzskata, ka administrācija neesot pierādījusi, ka prasītājs zināja vai ka viņam vajadzēja zināt par to, ka viņam nebija tiesību uz ekspatriācijas pabalstu kopš viņa vienīgās iepriekšējās pieņemšanas darbā, proti, 2009. gadā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots saprātīga termiņa principa pārkāpums. Prasītājs šajā ziņā norāda, ka saprātīga termiņa neievērošanas sekas esot bijušas arī tādas, ka prasītājs esot zaudējis iespēju pierādīt, ka viņa galvenā pastāvīgā dzīvesvieta attiecīgajā laikposmā bija ārpus Apvienotās Karalistes, precizējot, ka pienākums veikt uzskaiti parasti nepārsniedz desmit gadus.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka no dienesta pārkāpuma, ko esot pieļāvusi administrācija, izrietot tās pienākums atlīdzināt kaitējumu. Prasītājs uzskata, ka pārkāpumu veido kļūda, ko administrācija pieļāvusi, nosakot viņa finansiālās tiesības, kad viņš stājās amatā.


title: Lieta T-731/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. decembrī – ExxonMobil Production Deutschland/Komisija

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/58

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. decembrī – ExxonMobil Production Deutschland/Komisija
      (Lieta T-731/20)
      (2021/C 44/80)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ExxonMobil Production Deutschland GmbH (Hannovere, Vācija) (pārstāvji: S. Altenschmidt un J. Hoss, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 8. decembra lēmumu (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt 2020. gada 8. decembra lēmumu, ar kuru Komisija pagaidu noregulējuma tiesvedības Verwaltungsgericht Berlin [Berlīnes Administratīvajā tiesā] ietvaros un ņemot vērā Umweltbundesamt [Federālā vides dienesta] attiecīgu lūgumu atteicās piedalīties emisijas kvotu nodošanā, lai provizoriski nodrošinātu prasītāja tiesības uz emisijas kvotu bezmaksas sadali, nolūkā nodrošināt Tiesas sprieduma prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā lietā C-126/20 lietderīgo iedarbību.
      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Komisijas 2020. gada 8. decembra lēmums prasītāju skar tieši un individuāli. Tādēļ tai esot tiesības celt prasību.

                  2.

                  Piešķirot valsts tiesās pieprasītu pagaidu pasākumu, Komisijai saskaņā ar Savienības tiesību aktos noteikto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu ir pienākums palīdzēt nodrošināt iespējamo tiesību uz emisijas kvotu sadali īstenošanu pirms šo tiesību zaudēšanas.

                  3.

                  Šādas iesaistīšanās un emisijas kvotu pārskaitīšanas uz valsts kontiem tiesiskais regulējums ir atrodams Direktīvā 2003/87/EK (1) un Regulā (ES) Nr. 389/2013 (2).

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (ES) Nr. 389/2013 (2013. gada 2. maijs), ar ko izveido Savienības reģistru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 280/2004/EK un Lēmumu Nr. 406/2009/EK un atceļ Komisijas Regulu (ES) Nr. 920/2010 un Regulu (ES) Nr. 1193/2011 (OV 2013, L 122, 1. lpp.).


title: Lieta T-732/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – Freundlieb/EUIPO (“CRYSTAL”)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/59

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – Freundlieb/EUIPO (“CRYSTAL”)
      (Lieta T-732/20)
      (2021/C 44/81)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Andreas Freundlieb (Berlīne, Vācija) (pārstāve: J. Vogtmeier, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CRYSTAL” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 372 591

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 1. oktobra lēmums lietā R 1056/2020-5

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un atbilstoši prasījumiem atjaunot Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 8 372 591 iepriekšējā statusā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 104. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-733/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – Freundlieb/EUIPO (“BANDIT”)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/59

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – Freundlieb/EUIPO (“BANDIT”)
      (Lieta T-733/20)
      (2021/C 44/82)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Andreas Freundlieb (Berlīne, Vācija) (pārstāve: J. Vogtmeier, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BANDIT” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 1 205 061

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 1. oktobra lēmums lietā R 730/2020-5

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un atbilstoši prasījumam atjaunot Savienības preču zīmi Nr. 1 205 061 iepriekšējā statusā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 104. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-740/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – Arnautu/Parlaments

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/60

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. decembrī – Arnautu/Parlaments
      (Lieta T-740/20)
      (2021/C 44/83)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Marie-Christine Arnautu (Parīze, Francija) (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par pieņemamu iebildi par prettiesiskumu un atzīt par nelikumīgu DNĪN 33. panta 1. un 2. punktu;

                  —

                  līdz ar to konstatēt, ka Ģenerālsekretāra 2020. gada 21. septembra lēmumam trūkst juridiska pamata un to atcelt;
                  primāri,

                  —

                  konstatēt, ka Marie-Christine Arnautu ir iesniegusi pierādījumus par viņas asistenta darbu saskaņā ar DNĪN 33. panta pirmo un otro daļu un Eiropas Savienības Tiesas judikatūru;
                  līdz ar to:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2020. gada 21. septembra lēmumu, par ko tika paziņots elektroniski 2020. gada 23. oktobrī, kas tika pieņemts, piemērojot Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija Lēmuma 2009/C 159/01 “par Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumiem”, redakcijā ar grozījumiem, 68. pantu, kurā tika konstatēts prasītājas parāds 87 203,46 EUR apmērā saistībā ar summām, kas nepamatoti samaksātas kā parlamentārā palīdzība, un norādīts pamatojums šī parāda atgūšanai;

                  —

                  atcelt 2020. gada 22. oktobra parādzīmi Nr. 7000001577, kurā konstatēts prasījums pret Marie-Christine Arnautu saskaņā ar ģenerālsekretāra 2020. gada 21. septembra lēmumu par nepamatota maksājuma atgūšanu, kas pieņemts, pamatojoties uz deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu (DNĪN) 68. pantu, saistībā ar parlamentārās palīdzības izmaksām;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek izvirzīta iebilde par prettiesiskumu, jo ar deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu (turpmāk tekstā – “īstenošanas noteikumi)”, kas pieņemti ar Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmumiem, 33. pantu tiekot pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi tostarp šo noteikumu neskaidrā un neprecīzā rakstura dēļ. Prasītāja apgalvo, ka apstrīdēto noteikumu neprecizitātes dēļ tiesiskumu, kas ietverts īstenošanas noteikumos, nosaka tiesa. Detalizēta informācija par parlamentārā asistenta darba pierādījumiem tika izklāstīta judikatūrā tikai 2017. gada novembrī ar lietām Bilde un Montel, jo 2005. gada lieta Gorostiaga attiecas tikai uz pierādījumiem par trešās personas veiktām algas izmaksām. Tādējādi kopš 2008. gada apstrīdētajiem noteikumiem ir raksturīgi nenoteiktības elementi un skaidrības trūkums. Prasītāja piebilst, ka, neraugoties uz tiesiskās nenoteiktības risku, Eiropas Parlaments nav nedz izstrādājis precīzus un skaidrus noteikumus par deputātu asistentu uzraudzības kārtību, nedz arī oficiāli paredzējis deputāta pienākumu vākt un saglabāt pierādījumus un pieņemamu, identificējamu un datētu pierādījumu sistēmu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots būtiska procedūras noteikuma un tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Prasītāja apgalvo, ka ģenerālsekretārs esot atteicies no jebkādas personiskas uzklausīšanas, pārkāpjot īstenošanas pasākumu 68. pantu. Viņa piebilst, ka tādā veidā ģenerālsekretārs viņai ir liedzis pamattiesības, proti, tiešu diskusiju ar iestādi, kas plāno pieņemt lēmumu, un sacīkstes debates par pierādījumiem.


title: Lieta T-749/20: Prasība, kas celta 2020. gada 22. decembrī – Veronese/EUIPO – Veronese Design Company (“VERONESE”)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/61

      Prasība, kas celta 2020. gada 22. decembrī – Veronese/EUIPO – Veronese Design Company (“VERONESE”)
      (Lieta T-749/20)
      (2021/C 44/84)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Veronese (Parīze, Francija) pārstāve: S. Herrburger, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Veronese Design Company Ltd (Kowloon, Hongkonga)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “VERONESE” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 831 844

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 26. oktobra lēmums lietā R 1951/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību un tās pielikumus par pieņemamiem;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 6. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 6. punkta, lasot to kopsakarā ar 94. panta 1. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. un 2. punktu un 1. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta C-635/18: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 3. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Vide – Direktīva 2008/50/EK – Apkārtējā gaisa kvalitāte – 13. panta 1. punkts un XI pielikums – Sistemātiska un turpināta slāpekļa dioksīda (NO2) robežlielumu pārsniegšana noteiktās Vācijas zonās un aglomerācijās – 23. panta 1. punkts – XV pielikums – “Pēc iespējas īsāks” pārsniegšanas laiks – Attiecīgi pasākumi)

text:
               19.7.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 289/2

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 3. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-635/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2008/50/EK - Apkārtējā gaisa kvalitāte - 13. panta 1. punkts un XI pielikums - Sistemātiska un turpināta slāpekļa dioksīda (NO2) robežlielumu pārsniegšana noteiktās Vācijas zonās un aglomerācijās - 23. panta 1. punkts - XV pielikums - “Pēc iespējas īsāks” pārsniegšanas laiks - Attiecīgi pasākumi)
      (2021/C 289/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Hermes, E. Manhaeve un A. C. Becker)

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji T. Henze un S. Eisenberg, pārstāvji, kam palīdz U. Karpenstein, F. Fellenberg un K. Dingemann, Rechtsanwälte, vēlāk J. Möller un S. Eisenberg, pārstāvji, kam palīdz U. Karpenstein, F. Fellenberg un K. Dingemann, Rechtsanwälte)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis: F. Shibli)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Vācijas Federatīvā Republika,

                              —

                              no 2010. gada 1. janvāra līdz 2016. gadam, ieskaitot, sistemātiski un turpināti pārsniedzot, pirmkārt, slāpekļa dioksīda (NO2) gada robežvērtības 26 Vācijas teritorijā esošajās zonās un aglomerācijās, proti, zonās DEZBXX0001A (Berlīnes aglomerācija), DEZCXX0007A (Štutgartes aglomerācija), DEZCXX0043S (Tībingenes reģionālais apgabals), DEZCXX0063S (Štutgartes reģionālais apgabals (bez aglomerācijas)), DEZCXX0004A (Freiburgas aglomerācija), DEZCXX0041S (Karlsrūes reģionālais apgabals (bez aglomerācijām)), DEZCXX0006A (Manheimas/Heidelbergas aglomerācija), DEZDXX0001A (Minhenes, aglomerācija), DEZDXX0003A (Nirnbergas/Firtes/Erlangenas aglomerācija), DEZFXX0005S (III zona Heses centrs un ziemeļdaļa), DEZFXX0001A (aglomerācija I (Reina-Maina)), DEZFXX0002A (aglomerācija II (Kasele), DEZGLX0001A (Hamburgas aglomerācija), DEZJXX0015A (Grēvenbroiha (Reinas lignīta baseins)), DEZJXX0004A (Ķelne), DEZJXX0009A (Diseldorfa), DEZJXX0006A (Esene), DEZJXX0017A (Dīsburga, Oberhauzene, Milheima), DEZJXX0005A (Hāgene), DEZJXX0008A (Dortmunde), DEZJXX0002A (Vupertāla), DEZJXX0011A (Āhene), DEZJXX0016S (pilsētu teritorijas un lauku apvidi Ziemeļreinā-Vestfālenē), DEZKXX0006S (Mainca), DEZKXX0007S (Vormsa/Frankentāle/Ludvigshāfene), DEZKXX0004S (Koblenca/Neivīda), un, otrkārt, NO2 stundas koncentrācijas robežvērtības divās no šīm zonām, proti, DEZCXX0007A (Štutgartes aglomerācija), kā arī DEZFXX0001A (aglomerācija I (Reina-Maina)), nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 13. panta 1. punktā apvienojumā ar XI pielikumu paredzētos pienākumus;
                              un

                              —

                              kopš 2010. gada 11. jūnija neveicot attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu NO2 robežvērtību ievērošanu visās šajās zonās, nav izpildījusi Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktā, skatot to atsevišķi un apvienojumā ar XV pielikuma A daļu, paredzētos pienākumus, un it īpaši šīs direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā paredzēto pienākumu nodrošināt, ka gaisa kvalitātes plānos ir paredzēti piemēroti pasākumi, lai robežvērtību pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks.

                  2)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-243/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. aprīlī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – “TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               19.7.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 289/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. aprīlī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – “TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      (Lieta C-243/21)
      (2021/C 289/35)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: “TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji

         Atbildētājs: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/19/EK (2002. gada 7. marts) par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (1) 8. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/61/ES (2014. gada 15. maijs) par pasākumiem ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu samazināšanai (2) 3. panta 5. punktu un 1. panta 3. un 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz valsts regulatīvajai iestādei noteikt operatoram, kura rīcībā ir fiziskā infrastruktūra un kurš vienlaikus ir publiski pieejamu elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējs vai elektronisko sakaru tīklu nodrošinātājs, bet kurš netika noteikts kā operators ar būtisku ietekmi tirgū, pienākumu piemērot šīs iestādes ex ante paredzētos nosacījumus, kas reglamentē piekļuves šī operatora fiziskajai infrastruktūrai principus, tostarp līgumu slēgšanas noteikumus un procedūras un piemērojamās maksas par piekļuvi, neatkarīgi no tā, vai pastāv strīds par piekļuvi šī operatora fiziskajai infrastruktūrai un pastāv efektīva konkurence tirgū?
                  Pakārtoti (II variants)

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (3) 67. panta 1. un 3. punkts saistībā ar šīs direktīvas 68. panta 2. un 3. punktu, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/61/ES (2014. gada 15. maijs) par pasākumiem ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu samazināšanai 3. panta 5. punktu un 1. panta 3. un 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz valsts regulatīvajai iestādei noteikt operatoram, kura rīcībā ir fiziskā infrastruktūra un kurš vienlaikus ir publiski pieejamu elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējs vai elektronisko sakaru tīklu nodrošinātājs, bet kurš netika noteikts kā operators ar būtisku ietekmi tirgū, pienākumu piemērot šīs iestādes ex ante paredzētos nosacījumus, kas reglamentē piekļuves šī operatora fiziskajai infrastruktūrai principus, tostarp līgumu slēgšanas noteikumus un procedūras un piemērojamās maksas par piekļuvi, neatkarīgi no tā, vai pastāv strīds par piekļuvi šī operatora fiziskajai infrastruktūrai un pastāv efektīva konkurence tirgū?

         (1)  OV 2002, L 108, 7. lpp.

         (2)  OV 2014, L 155 , 1. lpp.

         (3)  OV 2018, L 321, 36. lpp.


title: Lieta T-282/21: Prasība, kas celta 2021. gada 21. maijā – SS un ST/Frontex

text:
               19.7.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 289/40

      Prasība, kas celta 2021. gada 21. maijā – SS un ST/Frontex

      (Lieta T-282/21)
      (2021/C 289/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: SS un ST (pārstāvji: M. Van den Broeck un L. Lambert, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (Frontex)

         Prasītāju prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atzīt, ka pēc tam, kad Frontex tika aicināta rīkoties saskaņā ar LESD 265. pantā noteikto procedūru, tā nerīkojās, ne atsaucot finansējumu, ne apturot vai izbeidzot daļu vai visas tās darbības Egejas jūras reģionā (ERKA Regula, 46. panta 4. punkts (1)), ne norādot pienācīgi pamatotus iemeslus, kāpēc netika veiktas attiecīgas darbības saskaņā ar 46. panta 6. punktu, vai citādi izsakot savu viedokli atbildē uz prasītāju sākotnējo pieteikumu;

                  —

                  atzīt šo bezdarbību par Līgumu pārkāpumu LESD 265. panta izpratnē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz nopietniem un pastāvīgiem pamattiesību un starptautiskās aizsardzības pienākumu pārkāpumiem Egejas jūras reģionā, kas saistīti ar Frontex darbībām, pēc kuriem izpilddirektoram bija pienākums apturēt vai izbeigt minētās darbības EKRA Regulas 46. panta izpratnē. Prasītāji apgalvo, ka apkopotie pierādījumi apstiprina, ka “jaunā taktika” robežkontroles operāciju kontekstā Egejas jūras reģionā, kas ieviesta 2020. gada martā, atbilst sistemātiskai un plaši izplatītai valsts (Grieķija) un organizāciju (Frontex) uzbrukuma politikai, kas vērsta pret civiliedzīvotājiem, kuri meklē patvērumu ES, tostarp, pārkāpjot tiesības uz dzīvību, kolektīvas izraidīšanas aizliegumu, neizraidīšanas principu un patvēruma tiesības.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz to, ka Frontex nav izpildījusi savus ES Pamattiesību hartā paredzētos pozitīvos pienākumus, kas saistīti ar iepriekš minēto pamattiesību paredzamu pārkāpumu novēršanu Egejas jūras reģionā tās darbības ietvaros. Frontex nav izpildījusi savus pozitīvos pienākumus, kas ir skaidri noteikti arī citos EKRA Regulas pantos un ir savstarpēji cieši saistīti ar 46. panta noteikumu piemērošanu, piemēram, uzraudzības un ziņošanas pienākumus.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz to, ka Aģentūras bezdarbība LESD 265. panta izpratnē skar prasītājus tieši un personiski, jo saskaņā ar jauno valsts un organizāciju politiku viņu tiesības ir pārkāptas jau vairākas reizes, piemērojot sistemātisku un plaši izplatītu praksi izraidīt no ES un piespiedu kārtā pārvietot atpakaļ jūrā, vai pārtvert jūrā; pamest jūrā uz neatbilstīgiem kuģiem, tādējādi nopietni apdraudot dzīvību; nelikumīgi izraidīt, kolektīvi izraidīt un liegt patvēruma pieejamību. Frontex ilgstoša nespēja veikt atbilstošus pasākumus, lai novērstu šos pārkāpumus, ieskaitot tās darbību apturēšanu un izbeigšanu, kā noteikts 46. pantā, būtiski paaugstina risku, ka prasītāji atkal, jau sesto reizi, tiks pakļauti tiem pašiem Līgumu pārkāpumiem, kā arī starptautisko un Eiropas paražu un līgumtiesību pārkāpumiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/1896 (2019. gada 13. novembris) par Eiropas Robežu un krasta apsardzi un ar ko atceļ Regulas (ES) Nr. 1052/2013 un (ES) 2016/1624 (OV 2019, L 295, 195. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-682/18 un C-683/18: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frank Peterson/Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) un Elsevier Inc./Cyando AG (C-683/18) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Autortiesības un blakustiesības – Video kopīgošanas platformas vai datņu mitināšanas un kopīgošanas platformas nodrošināšana un pārvaldīšana – Pakalpojumu sniedzēja atbildība par tā platformas lietotāju izdarītajiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem – Direktīva 2001/29/EK – 3. pants un 8. panta 3. punkts – Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” – Direktīva 2000/31/EK – 14. un 15. pants – Nosacījumi atbrīvošanai no atbildības – Konkrētu pārkāpumu nezināšana – Šādu pārkāpumu paziņošana kā nosacījums rīkojuma saņemšanai)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/2

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frank Peterson/Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) un Elsevier Inc./Cyando AG (C-683/18)
      (Apvienotās lietas C-682/18 un C-683/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Autortiesības un blakustiesības - Video kopīgošanas platformas vai datņu mitināšanas un kopīgošanas platformas nodrošināšana un pārvaldīšana - Pakalpojumu sniedzēja atbildība par tā platformas lietotāju izdarītajiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem - Direktīva 2001/29/EK - 3. pants un 8. panta 3. punkts - Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” - Direktīva 2000/31/EK - 14. un 15. pants - Nosacījumi atbrīvošanai no atbildības - Konkrētu pārkāpumu nezināšana - Šādu pārkāpumu paziņošana kā nosacījums rīkojuma saņemšanai)
      (2021/C 320/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Frank Peterson (C-682/18), Elsevier Inc. (C-683/18)

         Atbildētājas: Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18), Cyando AG (C-683/18)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas video kopīgošanas platformas vai datņu mitināšanas un kopīgošanas platformas pakalpojumu sniedzējs, kurā lietotāji var nelikumīgi sniegt sabiedrībai piekļuvi aizsargātam saturam, neveic “izziņošanu sabiedrībai” šīs tiesību normas izpratnē, ja vien tas, papildus vienkāršai platformas nodrošināšanai, neveicina sabiedrības piekļuvi šādam saturam, tādējādi pārkāpjot autortiesības. Tā tas it īpaši ir gadījumā, kad šim pakalpojumu sniedzējam ir konkrēti zināms par aizsargāta satura nelikumīgu pieejamību platformā un tas atturas to izdzēst vai nekavējoties bloķēt tam piekļuvi, vai ja minētais pakalpojumu sniedzējs, pat ja tas zina vai tam būtu jāzina, ka, aplūkojot vispārīgi, tā platformas lietotāji ar tās palīdzību nelikumīgi sniedz sabiedrībai piekļuvi aizsargātam saturam, atturas īstenot atbilstošus tehniskus pasākumus, kas būtu sagaidāmi no parasti rūpīga uzņēmēja tā situācijā, lai ticamā un efektīvā veidā vērstos pret šajā platformā notiekošajiem autortiesību pārkāpumiem, vai arī, ja šis pakalpojumu sniedzējs piedalās tāda aizsargātā satura izvēlē, kurš tiek nelikumīgi izziņots sabiedrībai, ja šis pakalpojumu sniedzējs šajā platformā nodrošina rīkus, kas ir speciāli paredzēti šāda satura nelikumīgai kopīgošanai, vai ja tas apzināti veicina šādu kopīgošanu, – tas var liecināt par to, ka šis pakalpojumu sniedzējs ir izvēlējies ekonomisko modeli, atbilstoši kuram tā platformas lietotāji tiek mudināti nelikumīgi izziņot sabiedrībai aizsargāto saturu šajā platformā.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka video kopīgošanas platformas vai datņu mitināšanas un kopīgošanas platformas pakalpojumu sniedzēja darbība ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā, ja vien šim pakalpojumu sniedzējam nav aktīvas lomas, kas tam ļauj uzzināt vai kontrolēt saturu, kurš ir augšupielādēts tā platformā.
                  Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai šis pakalpojumu sniedzējs zaudētu iespēju izmantot minētajā 14. panta 1. punktā paredzēto atbrīvojumu no atbildības, tam ir jāzina par tā lietotāju konkrētām nelikumīgām darbībām, kas ir saistītas ar aizsargāto saturu, kurš ir ticis augšupielādēts tā platformā.

                  3)

                  Direktīvas 2001/29 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka saskaņā ar valsts tiesībām autortiesību vai blakustiesību īpašnieks var saņemt rīkojumu pret starpnieku, kura pakalpojumus trešā persona ir izmantojusi, lai aizskartu viņa tiesības, šim starpniekam par to nezinot, Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē, vienīgi tad, ja pirms tiesvedības sākšanas šis pārkāpums ir iepriekš bijis paziņots šim starpniekam un tas nav ātri izņēmis attiecīgo saturu vai bloķējis tam piekļuvi un nodrošinājis, lai šādi pārkāpumi neatkārtotos. Tomēr valsts tiesām, piemērojot šādu nosacījumu, ir jāpārliecinās, ka tā rezultātā pārkāpuma faktiska izbeigšana netiek aizkavēta tā, ka šim īpašniekam tiek radīti nesamērīgi zaudējumi.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-439/19: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Satversmes tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Konstitucionālā sūdzība, ko iesniedzis B (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula (ES) 2016/679 – 5., 6. un 10. pants – Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz sabiedrības piekļuvi personas datiem par pārkāpumu uzskaites punktiem, kuri reģistrēti par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem – Likumīgums – Jēdziens “personas dati par sodāmību un pārkāpumiem” – Izpaušana ceļu satiksmes drošības uzlabošanas nolūkā – Sabiedrības tiesības piekļūt oficiāliem dokumentiem – Informācijas brīvība – Līdzsvarošana ar pamattiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību un uz personas datu aizsardzību – Datu atkalizmantošana – LESD 267. pants – Prejudiciāla nolēmuma iedarbība laikā – Dalībvalsts konstitucionālās tiesas iespēja saglabāt ar Savienības tiesībām nesaderīga valsts tiesiskā regulējuma tiesiskās sekas – Savienības tiesību pārākuma un tiesiskās drošības principi)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/3

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Satversmes tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Konstitucionālā sūdzība, ko iesniedzis B
      (Lieta C-439/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi - Regula (ES) 2016/679 - 5., 6. un 10. pants - Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz sabiedrības piekļuvi personas datiem par pārkāpumu uzskaites punktiem, kuri reģistrēti par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem - Likumīgums - Jēdziens “personas dati par sodāmību un pārkāpumiem” - Izpaušana ceļu satiksmes drošības uzlabošanas nolūkā - Sabiedrības tiesības piekļūt oficiāliem dokumentiem - Informācijas brīvība - Līdzsvarošana ar pamattiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību un uz personas datu aizsardzību - Datu atkalizmantošana - LESD 267. pants - Prejudiciāla nolēmuma iedarbība laikā - Dalībvalsts konstitucionālās tiesas iespēja saglabāt ar Savienības tiesībām nesaderīga valsts tiesiskā regulējuma tiesiskās sekas - Savienības tiesību pārākuma un tiesiskās drošības principi)
      (2021/C 320/03)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Satversmes tiesa

         Pamatlietas puses

         Sūdzības iesniedzējs: B

         Piedaloties: Latvijas Republikas Saeimai

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tādu personas datu apstrādei, kas attiecas uz transportlīdzekļu vadītājiem par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem reģistrētajiem pārkāpumu uzskaites punktiem.

                  2)

                  Regulas (ES) 2016/679 normas, it īpaši tās 5. panta 1. punkts, 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 10. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru publiskai struktūrai, kas ir atbildīga par reģistru, kurā iekļauti transportlīdzekļu vadītājiem par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem reģistrētie pārkāpumu uzskaites punkti, ir noteikts pienākums šos datus darīt publiski pieejamus, neuzliekot personai, kura pieprasa piekļuvi, pienākumu pamatot minēto datu iegūšanu ar konkrētu interesi.

                  3)

                  Regulas (ES) 2016/679 normas, it īpaši tās 5. panta 1. punkts, 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 10. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru publiskai struktūrai, kas ir atbildīga par reģistru, kurā iekļauti transportlīdzekļu vadītājiem par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem reģistrētie pārkāpumu uzskaites punkti, ir ļauts nodot šos datus komersantiem atkalizmantošanas mērķiem.

                  4)

                  Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka dalībvalsts konstitucionālā tiesa – kura izskata sūdzību par valsts tiesisko regulējumu, kas Tiesas prejudiciālā nolēmuma gaismā izrādās nesaderīgs ar Savienības tiesībām –, piemērojot tiesiskās drošības principu, nolemj, ka šī tiesiskā regulējuma tiesiskās sekas tiek saglabātas spēkā līdz dienai, kad pasludināts minētās tiesas galīgais spriedums par šo konstitucionālo sūdzību.

         (1)  OV C 280, 19.8.2019.


title: Lieta C-550/19: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums (Juzgado de lo Social n.°14 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 5. klauzula – Pasākumi, kuru mērķis ir novērst ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, izmantojot secīgus uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba tiesiskās attiecības – Secīgi uz noteiktu laiku slēgti darba līgumi sabiedrības veselības jomā, kas saukti par fijos de obra – Šādu līgumu atjaunošanu attaisnojošu “objektīvu iemeslu” jēdziens – Direktīva 2001/23/EK – 1. panta 1. punkts – Uzņēmuma pāreja – 3. panta 1. punkts – Darba ņēmēju tiesību aizsardzība – Saskaņā ar darba koplīguma noteikumiem īstenota pārņemšana attiecībā uz darba līgumiem – Darba koplīgums, ar kuru nododamo darba ņēmēju tiesības un pienākumi ir ierobežoti ar tiesībām un pienākumiem, kas izriet no pēdējā līguma, kurš noslēgts ar darbību pārtraucošo uzņēmumu)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/4

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums (Juzgado de lo Social n.o14 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.

      (Lieta C-550/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 5. klauzula - Pasākumi, kuru mērķis ir novērst ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, izmantojot secīgus uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba tiesiskās attiecības - Secīgi uz noteiktu laiku slēgti darba līgumi sabiedrības veselības jomā, kas saukti par fijos de obra - Šādu līgumu atjaunošanu attaisnojošu “objektīvu iemeslu” jēdziens - Direktīva 2001/23/EK - 1. panta 1. punkts - Uzņēmuma pāreja - 3. panta 1. punkts - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Saskaņā ar darba koplīguma noteikumiem īstenota pārņemšana attiecībā uz darba līgumiem - Darba koplīgums, ar kuru nododamo darba ņēmēju tiesības un pienākumi ir ierobežoti ar tiesībām un pienākumiem, kas izriet no pēdējā līguma, kurš noslēgts ar darbību pārtraucošo uzņēmumu)
      (2021/C 320/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Social n.o14 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EV

         Atbildētājas: Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai saskaņā ar visām piemērojamām valsts tiesību normām ir jāizvērtē, vai darba ņēmēju, kas tiek nodarbināts uz noteiktu laiku saskaņā fijos de obra līgumiem ar vienu un to pašu uzņēmumu atšķirīgās darba vietās, kas atrodas vienā un tajā pašā provincē, nodarbināšanas ierobežojums līdz trim secīgiem gadiem, ja vien nepastāv īpaši nosacījumi, un atlaišanas pabalsta piešķiršana šiem darba ņēmējiem, pieņemot, ka valsts tiesa konstatē, ka šie pasākumi ir faktiski veikti attiecībā uz šiem darba ņēmējiem, ir atbilstoši pasākumi, lai novērstu un attiecīgā gadījumā sodītu par ļaunprātīgu izmantošanu, kas izriet no secīgu darba līgumu uz noteiktu laiku vai darba tiesisko attiecību uz noteiktu laiku vai “līdzvērtīgu tiesisku pasākumu” izmantošanas šīs 5. klauzulas 1. punkta izpratnē. Katrā ziņā šādas valsts tiesību normas attiecīgās dalībvalsts iestādes nevar piemērot tādā veidā, ka secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu, kas tiek dēvēti par fijos de obra, atjaunošanu uzskata par pamatotu ar “objektīviem iemesliem” šī Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vienīgi tādēļ, ka katrs no šiem līgumiem parasti tiek noslēgts uz vienu būvobjektu neatkarīgi no tā ilguma, jo ar šādu valsts tiesisko regulējumu praksē netiek liegts attiecīgajam darba devējam apmierināt pastāvīgas un ilgstošas vajadzības pēc personāla, izmantojot šādu atjaunošanu.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 3. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, nododot darbiniekus publisko līgumu ietvaros, pārceltā darba ņēmēja tiesības un pienākumi, kas ir jāievēro uzņēmumam, kurš pārņem darbības, attiecas vienīgi uz tām tiesībām un pienākumiem, kas izriet no pēdējā līguma, kuru šis darba ņēmējs ir noslēdzis ar uzņēmumu, kas darbības pārtrauc, ar nosacījumu, ka šī tiesiskā regulējuma piemērošana nenozīmē, ka šis darbinieks tiek nostādīts nelabvēlīgākā situācijā vienīgi minētās pārcelšanas dēļ, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 77, 9.3.2020.


title: Lieta C-559/19: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – LESD 258. pants – Donjanas (Spānija) aizsargājamā dabas teritorija – Direktīva 2000/60/EK – Sistēma Eiropas Savienības rīcībai ūdens resursu politikas jomā – 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkts, 5. pants un 11. panta 1. punkts, 3. punkta a), c) un e) apakšpunkts, kā arī 4. punkts – Gruntsūdens objektu stāvokļa pasliktināšanās – To gruntsūdens objektu detalizētāka raksturojuma neesamība, attiecībā uz kuriem tiek uzskatīts, ka tajos pastāv noplicināšanās risks – Atbilstoši pamatpasākumi un papildpasākumi – Direktīva 92/43/EEK – 6. panta 2. punkts – Dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanās)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/5

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-559/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 258. pants - Donjanas (Spānija) aizsargājamā dabas teritorija - Direktīva 2000/60/EK - Sistēma Eiropas Savienības rīcībai ūdens resursu politikas jomā - 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkts, 5. pants un 11. panta 1. punkts, 3. punkta a), c) un e) apakšpunkts, kā arī 4. punkts - Gruntsūdens objektu stāvokļa pasliktināšanās - To gruntsūdens objektu detalizētāka raksturojuma neesamība, attiecībā uz kuriem tiek uzskatīts, ka tajos pastāv noplicināšanās risks - Atbilstoši pamatpasākumi un papildpasākumi - Direktīva 92/43/EEK - 6. panta 2. punkts - Dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanās)
      (2021/C 320/05)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Hermes, E. Manhaeve un E. Sanfrutos Cano, vēlāk C. Hermes, E. Manhaeve un M. Jáuregui Gómez)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji L. Aguilera Ruiz, vēlāk J. Rodríguez de la Rúa Puig un M.-J. Ruiz Sánchez)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir noteikti:

                              —

                              saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, kura grozīta ar Padomes Direktīvu 2013/64/ES (2013. gada 17. decembris), 5. panta 1. punktu, kas aplūkots kopā ar šīs direktīvas II pielikuma 2.2. punktu, neņemdama vērā nelikumīgu ūdens ieguvi un ūdens ieguvi, kura ir paredzēta pilsētu ūdensapgādei, novērtējot Donjanas (Spānija) apgabala gruntsūdeņu ieguvi Plan Hidrológico del Guadalquivir 2015–2021 (Gvadalkiviras hidroloģiskais plāns 2015.–2021. gadam), kas apstiprināts ar 2016. gada 8. janvāra Real Decreto 1/2016 por el que se aprueba la revisión de los Planes Hidrológicos de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Occidental, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura y Júcar, y de la parte española de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Oriental, Miño-Sil, Duero, Tajo, Guadiana y Ebro (Karaļa dekrēts 1/2016, ar ko apstiprina Rietumkantabrijas, Gvadalkiviras, Seūtas, Meliļas, Seguras un Hukaras upes baseinu apsaimniekošanas plānu pārskatīšanu, kā arī Rietumkantabrijas, Minjosilas, Dvero, Taho, Gvadjanas un Ebro upes baseinu Spānijas daļas apsaimniekošanas plānu pārskatīšanu), detalizētākā raksturojuma ietvaros;

                              —

                              saskaņā ar Direktīvas 2000/60 11. pantu, kas aplūkots kopā ar šīs direktīvas 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pasākumu programmā, kura ir izstrādāta saskaņā ar Gvadalkiviras hidroloģisko plānu 2015.–2021. gadam, neparedzēdama nevienu pasākumu, lai novērstu traucējumu aizsargātām dzīvotnēm, kas atrodas Doñana aizsargājamajā teritorijā ar kodu ZEPA/LIC ES0000024, kuru rada gruntsūdeņu ieguve Matalaskanjasas (Spānija) tūristu zonas vajadzībām; un

                              —

                              saskaņā ar Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 2. punktu, neveikdama attiecīgus pasākumus, lai novērstu būtiskus traucējumus aizsargātām dzīvotnēm, kas atrodas Doñana aizsargājamajā teritorijā ar kodu ZEPA/LIC ES0000024, Doñana Norte y Oeste aizsargājamajā teritorijā ar kodu ZEPA/LIC ES6150009 un Dehesa del Estero y Montes de Moguer aizsargājamā teritorijā ar kodu ZEC ES6150012, kurus ir radījusi Donjanas aizsargājamās dabas teritorijas gruntsūdeņu ieguve kopš 2006. gada 19. jūlija.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 348, 14.10.2019.


title: Lieta C-719/19: Tiesas (virspalāta palāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – Direktīva 2004/38/EK – Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā – 15. pants – Savienības pilsoņa pagaidu uzturēšanās uzņemošās dalībvalsts teritorijā izbeigšana – Lēmums par izraidīšanu – Šī Savienības pilsoņa fiziska izceļošana no šīs teritorijas – Šī lēmuma par izraidīšanu iedarbība laikā – 6. pants – Minētā Savienības pilsoņa iespēja izmantot jaunas uzturēšanās tiesības pēc atgriešanās minētajā teritorijā)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/6

      Tiesas (virspalāta palāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-719/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā - 15. pants - Savienības pilsoņa pagaidu uzturēšanās uzņemošās dalībvalsts teritorijā izbeigšana - Lēmums par izraidīšanu - Šī Savienības pilsoņa fiziska izceļošana no šīs teritorijas - Šī lēmuma par izraidīšanu iedarbība laikā - 6. pants - Minētā Savienības pilsoņa iespēja izmantot jaunas uzturēšanās tiesības pēc atgriešanās minētajā teritorijā)
      (2021/C 320/06)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FS

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lēmums par Savienības pilsoņa izraidīšanu no uzņemošās dalībvalsts teritorijas, kas pieņemts, pamatojoties uz šo tiesību normu, tādēļ, ka šim Savienības pilsonim vairs nav pagaidu uzturēšanās tiesību šajā teritorijā saskaņā ar šo direktīvu, nav pilnībā izpildīts tikai tādēļ vien, ka minētais Savienības pilsonis ir fiziski atstājis minēto teritoriju laikposmā, kāds minētajā lēmumā ir noteikts viņa brīvprātīgai izceļošanai. Lai izmantotu jaunas uzturēšanās tiesības saskaņā ar minētās direktīvas 6. panta 1. punktu tajā pašā teritorijā, Savienības pilsonim, attiecībā uz kuru ir pieņemts šāds lēmums par izraidīšanu, ir ne tikai fiziski jāpamet uzņemošās dalībvalsts teritorija, bet arī jāpārtrauc sava uzturēšanās šajā teritorijā faktiskā un efektīvā veidā, un tas nozīmē to, ka, atgriežoties minētajā teritorijā, nevar uzskatīt, ka viņa uzturēšanās faktiski ir daļa no viņa iepriekšējās uzturēšanās tajā pašā teritorijā nepārtrauktības. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tas tā ir, ņemot vērā visus konkrētos apstākļus, kas raksturo attiecīgā Savienības pilsoņa īpašo situāciju. Ja no šādas pārbaudes izriet, ka Savienības pilsonis nav faktiski un efektīvi pārtraucis pagaidu uzturēšanos uzņemošās dalībvalsts teritorijā, šai dalībvalstij nav pienākuma pieņemt jaunu lēmumu par izraidīšanu, pamatojoties uz tiem pašiem faktiem, par kuriem jau ir pieņemts lēmums par šī Savienības pilsoņa izraidīšanu, bet tā var balstīties uz šo pēdējo minēto lēmumu, lai liktu viņam atstāt tās teritoriju.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.


title: Lieta C-872/19 P: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums – Venecuēlas Bolivāra Republika/Eiropas Savienības Padome (Apelācija – Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Venecuēlā – Trešās valsts celta atcelšanas prasība – Pieņemamība – LESD 263. panta ceturtā daļa – Locus standi – Nosacījums, saskaņā ar kuru pasākumam, kas ir prasītāja prasības priekšmets, ir tieši jāskar prasītājs – Jēdziens “juridiska persona” – Interese celt prasību – Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/7

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums – Venecuēlas Bolivāra Republika/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-872/19 P) (1)

      (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Venecuēlā - Trešās valsts celta atcelšanas prasība - Pieņemamība - LESD 263. panta ceturtā daļa - Locus standi - Nosacījums, saskaņā ar kuru pasākumam, kas ir prasītāja prasības priekšmets, ir tieši jāskar prasītājs - Jēdziens “juridiska persona” - Interese celt prasību - Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem)
      (2021/C 320/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Venecuēlas Bolivāra Republika (pārstāvji: L. Giuliano un F. Di Gianni, avvocati)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: P. Mahnič un A. Antoniadis)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedumu Venecuēla/Padome (T-65/18, EU:T:2019:649), ciktāl ar to ir noraidīta Venecuēlas Bolivāra Republikas prasība atcelt Padomes Regulas (ES) 2017/2063 (2017. gada 13. novembris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā 2., 3., 6. un 7. pantu.

                  2)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai izskatīšanai pēc lietas būtības.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta C-12/20: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DB Netz AG/Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dzelzceļa pārvadājumi – Dzelzceļa kravu pārvadājumu starptautiskie koridori – Regula (ES) Nr. 913/2010 – 13. panta 1. punkts – Vienas pieturas aģentūras izveide katrā kravu pārvadājumu koridorā – 14. pants – Valdes noteiktās infrastruktūras jaudas piešķiršanas kravu pārvadājumu koridorā sistēmas raksturs – 20. pants – Regulatīvās iestādes – Direktīva 2012/34/ES – 27. pants – Infrastruktūras jaudas pieprasījumu iesniegšanas procedūra – Infrastruktūras pārvaldītāju loma – 56. un 57. pants – Regulatīvās iestādes funkcijas un regulatīvo iestāžu sadarbība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/8

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DB Netz AG/Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-12/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dzelzceļa pārvadājumi - Dzelzceļa kravu pārvadājumu starptautiskie koridori - Regula (ES) Nr. 913/2010 - 13. panta 1. punkts - Vienas pieturas aģentūras izveide katrā kravu pārvadājumu koridorā - 14. pants - Valdes noteiktās infrastruktūras jaudas piešķiršanas kravu pārvadājumu koridorā sistēmas raksturs - 20. pants - Regulatīvās iestādes - Direktīva 2012/34/ES - 27. pants - Infrastruktūras jaudas pieprasījumu iesniegšanas procedūra - Infrastruktūras pārvaldītāju loma - 56. un 57. pants - Regulatīvās iestādes funkcijas un regulatīvo iestāžu sadarbība)
      (2021/C 320/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DB Netz AG

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 913/2010 (2010. gada 22. septembris) par Eiropas dzelzceļa tīklu konkurētspējīgiem kravas pārvadājumiem 13. panta 1. punkts, 14. panta 9. punkts un 18. panta c) punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/34/ES (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu, 27. panta 1. un 2. punkts, skatot tos kopsakarā ar šīs direktīvas IV pielikuma 3. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās direktīvas 3. panta 2. punktā definētais infrastruktūras pārvaldītājs ir iestāde, kuras kompetencē ir valsts tīkla pārskatā pieņemt noteikumus, kas piemērojami infrastruktūras jaudas pieprasījumu iesniegšanas procedūrai, tostarp noteikumus par to, kas attiecas vienīgi uz noteiktās elektroniskās rezervācijas sistēmas izmantošanu vienas pieturas aģentūrā, kura paredzēta 13. panta 1. punktā.

                  2)

                  Valsts regulatīvās iestādes veikto pārbaudi attiecībā uz tīkla pārskatā paredzētajiem noteikumiem par procedūru, kādā vienas pieturas aģentūrā tiek iesniegti infrastruktūras jaudas pieprasījumi, reglamentē Regulas Nr. 913/2010 20. panta tiesību normas, un šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts regulatīvā iestāde nevar iebilst pret minētajiem noteikumiem, ja tā nav izpildījusi no 20. panta izrietošo pienākumu sadarboties un, it īpaši, nav konsultējusies ar citu dalībvalstu, kuras iesaistītas pārvadājumu koridorā, regulatīvajām iestādēm, lai, cik vien iespējams, panāktu vienotu pieeju.

                  3)

                  Regulas Nr. 913/2010 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka infrastruktūras jaudas piešķiršanas kravu pārvadājumu koridorā sistēma, ko valde ir noteikusi saskaņā ar šo tiesību normu, nav Savienības tiesību akts.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-167/20 P: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums – WD/Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (Apelācija – Civildienests – Pagaidu darbinieki – Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums – Lēmums nemainīt amata klasifikāciju – Novērtējuma ziņojumu neesamība – Lēmums nepagarināt darba līgumu)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/9

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 24. jūnija spriedums – WD/Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde
      (Lieta C-167/20 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Lēmums nemainīt amata klasifikāciju - Novērtējuma ziņojumu neesamība - Lēmums nepagarināt darba līgumu)
      (2021/C 320/09)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: WD (pārstāvis: L. Levi, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (pārstāvji: D. Detken et F. Volpi, pārstāvji, kuriem palīdz D. Waelbroeck, C. Dekemexhe un A. Duron, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  WD sedz savus un atlīdzina Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelāciju.

         (1)  OV C 271, 17.08.2020.


title: Lieta C-920/19: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 18. maija rīkojums (Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI/Landespolizeidirektion Steiermark (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – LESD 56. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Ierobežojumi – Azartspēles – Duāla azartspēļu organizēšanas sistēma – Monopols loteriju un kazino jomā – Azartspēļu automātu izmantošanas iepriekšēja atļauja – Monopola īpašnieka reklāmas prakse – Vērtēšanas kritēriji – Konstitucionālā judikatūra, kurā ir konstatēta valsts tiesiskā regulējuma saderība ar Savienības tiesībām)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/9

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 18. maija rīkojums (Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI/Landespolizeidirektion Steiermark

      (Lieta C-920/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ierobežojumi - Azartspēles - Duāla azartspēļu organizēšanas sistēma - Monopols loteriju un kazino jomā - Azartspēļu automātu izmantošanas iepriekšēja atļauja - Monopola īpašnieka reklāmas prakse - Vērtēšanas kritēriji - Konstitucionālā judikatūra, kurā ir konstatēta valsts tiesiskā regulējuma saderība ar Savienības tiesībām)
      (2021/C 320/10)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI

         Atbildētāja: Landespolizeidirektion Steiermark

         Piedaloties: Finanzpolizei Team 96

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka duāla azartspēļu organizēšanas sistēma nav tam pretrunā tikai tādēļ vien, ka monopola īpašnieka loteriju un kazino reklāmas prakses mērķis ir sekmēt aktīvu dalību azartspēlēs, piemēram, padarot azartspēles par ikdienišķu parādību, piešķirot tām pozitīvu tēlu saistībā ar apstākli, ka gūtā peļņa tiek atvēlēta darbībām sabiedrības interešu labā, vai vairojot azartspēļu pievilcību ar reklāmas paziņojumiem, kas piesaista uzmanību ar ievērojamu laimestu solījumiem.

                  2)

                  Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liek dalībvalsts tiesai nepiemērot valsts tiesību normu, kas ir pretēja LESD 56. pantam, tostarp tad, ja šīs pašas dalībvalsts augstākā tiesa ir atzinusi šo tiesību normu par atbilstošu Savienības tiesībām.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-88/20: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 20. maija rīkojums (Tribunal correctionnel de Bordeaux (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants – Pamattiesības – Princips ne bis in idem – Administratīvo sodu un kriminālsodu saskaitīšana par identiskiem faktiem – Pārdošana pa telefonu – Maldinoša komercprakse – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepietiekams pamatojums – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/10

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 20. maija rīkojums (Tribunal correctionnel de Bordeaux (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ

      (Lieta C-88/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Pamattiesības - Princips ne bis in idem - Administratīvo sodu un kriminālsodu saskaitīšana par identiskiem faktiem - Pārdošana pa telefonu - Maldinoša komercprakse - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepietiekams pamatojums - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 320/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal correctionnel de Bordeaux

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

         ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko tribunal correctionnel de Bordeaux (Francija) ir iesniegusi ar 2019. gada 12. decembra lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-248/20: Tiesas (astotā palāta) 2021 gada 18. maija rīkojums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteverket/Skellefteå Industrihus AB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Nodokļu sistēma – Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Priekšnodokļa atskaitīšana ēkas celtniecības laikā – Brīvas izvēles nodokļa iekasēšanas režīms – Sākotnēji plānotās darbības izbeigšana – Priekšnodokļa atskaitīšanas koriģēšana – Atbilde uz prejudiciālo jautājumu, kura skaidri izriet no judikatūras)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/11

      Tiesas (astotā palāta) 2021 gada 18. maija rīkojums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteverket/Skellefteå Industrihus AB

      (Lieta C-248/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Nodokļu sistēma - Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Priekšnodokļa atskaitīšana ēkas celtniecības laikā - Brīvas izvēles nodokļa iekasēšanas režīms - Sākotnēji plānotās darbības izbeigšana - Priekšnodokļa atskaitīšanas koriģēšana - Atbilde uz prejudiciālo jautājumu, kura skaidri izriet no judikatūras)
      (2021/C 320/12)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Högsta förvaltningsdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Skatteverket/

         Atbildētāja: Skellefteå Industrihus AB

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēmu 137., 168., 184.–187., 189. un 192. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka nekustamā īpašuma īpašniekam – kuram ir piešķirtas tiesības izvēlēties nodokļu režīmu tādas ēkas celtniecības laikā, kas tam jāizīrē, un kurš atskaitījis priekšnodoklī samaksāto PVN, kas uzlikts pirkumiem, kuri domāti šim nekustamā īpašuma projektam, – ir pienākums nekavējoties atmaksāt visu šo nodokli ar iespējamiem procentiem, pamatojot, ka – tā kā paredzētais projekts ir devis tiesības uz atskaitījumu – nav bijis pamata nekādai ar nodokli apliekamai darbībai, taču pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas šādā situācijā paredz pienākumu koriģēt priekšnodoklī samaksāto PVN.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta C-571/20: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 6. maija rīkojums (Tribunale di Potenza (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – OM/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica “E.R. Duni” di Matera (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par LESD normas spēkā esamību – Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība – Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – Vienlīdzīga attieksme – LESD 45. pants – Statusa un atlīdzības atšķirības starp universitāšu pasniedzējiem un pasniedzējiem, kas pieder pie augstākā izglītības līmeņa valsts sistēmas mākslā un mūzikā – Pilnībā iekšēja situācija – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/11

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 6. maija rīkojums (Tribunale di Potenza (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – OM/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica “E.R. Duni” di Matera

      (Lieta C-571/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par LESD normas spēkā esamību - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Vienlīdzīga attieksme - LESD 45. pants - Statusa un atlīdzības atšķirības starp universitāšu pasniedzējiem un pasniedzējiem, kas pieder pie augstākā izglītības līmeņa valsts sistēmas mākslā un mūzikā - Pilnībā iekšēja situācija - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 320/13)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Potenza

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: OM

         Atbildētāji: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri un Conservatorio di Musica “E.R. Duni” di Matera

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz Tribunale di Potenza (Potencas tiesa, Itālija) uzdoto pirmo un otro prejudiciālo jautājumu.

                  2)

                  Trešais Tribunale di Potenza (Potencas tiesa) uzdotais prejudiciālais jautājums ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta C-185/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. martā Turk Hava Yollari AO iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-382/19 Turk Hava Yollari/EUIPO – Sky (“skylife”)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. martāTurk Hava Yollari AO iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-382/19 Turk Hava Yollari/EUIPO – Sky (“skylife”)
      (Lieta C-185/21 P)
      (2021/C 320/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Turk Hava Yollari AO (pārstāve: R. Almaraz Palmero, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Sky Ltd

      Ar 2021. gada 29. jūnija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Turk Hava Yollari AO pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-200/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. martā iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – TU, SU/BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. martā iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – TU, SU/BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

      (Lieta C-200/21)
      (2021/C 320/15)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: TU, SU

         Atbildētājas: BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīva 93/13 (1) nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā tiesību norma, kas izriet no Rumānijas Civilprocesa Kodeksa VI daļas 712. un nākamajiem pantiem, saskaņā ar kuru ir paredzēts 15 dienu termiņš, kurā parādnieks, apstrīdot piespiedu izpildi, var atsaukties uz izpildes rīkojuma pamatā esošā līguma noteikuma negodīgu raksturu, ja prasības konstatēt izpildes rīkojumā negodīgu noteikumu esamību celšanai tiesā nav piemērojami nekādi [noilguma] termiņi un minētajā tiesvedībā parādniekam ir paredzēta iespēja lūgt apturēt izpildes rīkojuma piespiedu izpildi saskaņā ar Civilprocesa Kodeksa 638. panta 2. punktu?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-215/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 6. aprīlī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Spānija) – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 6. aprīlī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Spānija) – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

      (Lieta C-215/21)
      (2021/C 320/16)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Zulima

         Atbildētāja: Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

         Prejudiciālais jautājums

      Patērētāju prasījumos saistībā ar negodīgiem noteikumiem, pamatojoties uz Direktīvu 93/13/EK (1), un gadījumā, kad tiek noslēgts ārpustiesas izlīgums, Ley de Enjuiciamiento Civil 22. pants nosaka, ka patērētājiem ir jāuzņemas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšana, neņemot vērā pārdevēja vai piegādātāja iepriekšējo rīcību, neraugoties uz to, ka tas neizpildīja iepriekšējos brīdinājumos formulētos prasījumus. Vai šis Spānijas procesuālais regulējums ir būtisks šķērslis, kas var atturēt patērētājus īstenot savas tiesības uz iespējami negodīga līguma noteikuma efektīvu pārbaudi tiesā, kas būtu pretrunā efektivitātes principam un Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 93, L 95, 29. lpp.)


title: Lieta C-216/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 6. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Ploieşti (Rumānija) – Asociaţia “Forumul Judecătorilor din România”, YN/Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 6. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Ploieşti (Rumānija) – Asociaţia “Forumul Judecătorilor din România”, YN/Consiliul Superior al Magistraturii

      (Lieta C-216/21)
      (2021/C 320/17)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Ploiești

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Asociaţia “Forumul Judecătorilor din România” un YN

         Atbildētāja: Consiliul Superior al Magistraturii

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM), kas ir izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) (1), ir uzskatāms par Eiropas Savienības iestādes pieņemtu aktu LESD 267. panta izpratnē, kura interpretāciju var lūgt Eiropas Savienības Tiesai? Vai ar Eiropas Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) izveidotā SPM saturs, būtība un darbība laikā ietilpst Līguma par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanos Eiropas Savienībai, ko Rumānija 2005. gada 25. aprīlī parakstīja Luksemburgā, piemērošanas jomā? Vai saistībā ar SPM sagatavotajos ziņojumos formulētās prasības Rumānijai ir saistošas?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību (LES) 19. panta 1. [punkta] otrajā [daļā] un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, kā arī Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā noteiktais tiesu neatkarības princips, ar atsauci uz LES 2. pantu, var tikt interpretēts tādējādi, ka tas attiecas arī uz procedūrām saistībā ar amatā esošu tiesnešu paaugstināšanu amatā?

                  3)

                  Vai minētais princips ir apdraudēts, ja tiek izveidota paaugstināšanas amatā uz augstākas instances tiesu struktūru sistēma, kas ir balstīta tikai uz apkopojošu darbības un rīcības vērtējumu, ko ir sagatavojusi komisija, kurā ietilpst pārbaudi tiesā veicošās struktūras priekšsēdētājs un šīs struktūras tiesneši, kas atsevišķi, papildus periodiskai tiesnešu izvērtēšanai, veic gan tiesnešu izvērtēšanu viņu paaugstināšanai amatā, gan viņu taisīto spriedumu pārbaudi tiesā?

                  4)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību (LES) 19. panta 1. [punkta] otrajā [daļā] un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, kā arī Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā noteiktais tiesu neatkarības princips, ar atsauci uz LES 2. pantu, ir apdraudēts, ja Rumānijas valsts neievēro Eiropas Savienības tiesību paredzamības un tiesiskās drošības principus, pieņemot SPM un saistībā ar to sagatavotos ziņojumus un piemērojot tos vairāk nekā 10 gadus, un tad bez brīdinājuma grozot tiesnešu, kuriem nav vadošu funkciju, paaugstināšanas amatā procedūru pretēji SPM ieteikumiem?

         (1)  Komisijas Lēmums Nr. 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.).


title: Lieta C-219/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. aprīlī Olimp Laboratories sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-817/19 Olimp Laboratories/EUIPO

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. aprīlīOlimp Laboratories sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 27. janvāra spriedumu lietā T-817/19 Olimp Laboratories/EUIPO

      (Lieta C-219/21 P)
      (2021/C 320/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Olimp Laboratories sp. z o.o. (pārstāvis: M. Kondrat, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2021. gada 24. jūnija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Olimp Laboratories sp. z o.o. pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-233/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 9. aprīlī Germann Avocats LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 4. februāra rīkojumu lietā T-352/18 Germann Avocats LLC/Eiropas Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 9. aprīlīGermann Avocats LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 4. februāra rīkojumu lietā T-352/18 Germann Avocats LLC/Eiropas Komisija
      (Lieta C-233/21 P)
      (2021/C 320/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Germann Avocats LLC (pārstāvis: N. Scandamis, dikigoros)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:

                  —

                  apstiprināt pārsūdzētā rīkojuma 24.–48. punktu, pilnībā noraidot Komisijas iebildi par nepieņemamību;

                  —

                  pārējā daļā pilnībā atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

                  —

                  saskaņā ar LESD 263. pantu atcelt Komisijas lēmumu, kas ir ietverts vēstulē, kura saņemta 2018. gada 2. aprīlī, un ar ko ir noraidīts kopīgais piedāvājums, kuru bija iesniedzis apelācijas sūdzības iesniedzējs attiecībā uz Papildu pētījumu par arodbiedrību praksi attiecībā uz nediskrimināciju un dažādību (uzaicinājums iesniegt piedāvājumus JUST/2017/RDIS/FW/EQUA/0042; OJ/S S215 – 09/11/2017 – 2017/S 215-446067);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus 1 EUR apmērā;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un katrā ziņā

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas sūdzības pamatojumam izvirza šādus pamatus:
      Pirmkārt, acīmredzama faktu sagrozīšana un acīmredzamas tiesību kļūdas saistībā ar pilnvaru nepareizu izmantošanu, kā arī pušu procesuālo tiesību vienlīdzības un tiesību tikt uzklausītam principu pārkāpums.
      Otrkārt, pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde un acīmredzamas kļūdas vērtējumā.
      Treškārt, pilnvaru nepareiza izmantošana, pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes, tiesiskās drošības, labas pārvaldības un labas ticības principus.
      Ceturtkārt, pilnvaru nepareiza izmantošana, pārkāpjot pārskatāmības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus saistībā ar konkursu.