title: Lieta C-293/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu/College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu/College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

   (Lieta C-293/17)
   (2017/C 293/17)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu

      Atbildētājas: College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai darbība, uz kuru jēdziens “projekts” Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) (OV 2012 L 26, 1. lpp.) 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē neattiecas tāpēc, ka tā nav fiziska iejaukšanās dabiskajā apkārtnē, var būt projekts Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2) (OV L 206) 6. panta 3. punkta izpratnē, jo šī darbība varētu būtiski ietekmēt Natura 2000 teritoriju?

               2)

               Vai, pieņemot, ka mēslojuma iestrādāšana ir projekts, ja šī iestrādāšana ir notikusi likumīgi, pirms Natura 2000 teritorijai kļuva piemērojams Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206) 6. panta 3. punkts, un joprojām notiek, ir jāatzīst, ka runa ir par vienu un to pašu projektu, pat ja ne vienmēr tiek mēslots tajos pašos laukos, tajos pašos apjomos un ar tiem pašiem tehniskajiem paņēmieniem?
               Vai, izvērtējot jautājumu, vai runa ir par vienu un to pašu projektu, ir būtiski tas, ka mēslojuma iestrādāšanas rezultātā nav palielinājušies slāpekļa nosēdumi pēc tam, kad Natura 2000 teritorijai kļuva piemērojams Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206) 6. panta 3. punkts?

               3)

               Vai Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206) 6. panta 3. punkts nepieļauj tiesisko regulējumu, kura mērķis ir nepiemērot pienākumu saņemt atļauju darbībai, kas ir nesaraujami saistīta ar projektu un tādēļ arī ir uzskatāma par projektu, piemēram, piena ražošanas saimniecības lopu ganīšanai, un tādējādi šai darbībai nav vajadzīga individuāla atļauja, pieņemot, ka pirms šā tiesiskā regulējuma pieņemšanas ir novērtēta bez atļaujas apstiprinātās darbības ietekme uz vidi?

                           3.a)

                           Vai Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206) 6. panta 3. punkts nepieļauj tiesisko regulējumu, kura mērķis ir nepiemērot pienākumu saņemt atļauju konkrētai projektu kategorijai, piemēram, mēslojuma iestrādāšanai, un tāpēc apstiprināt tos bez individuālas atļaujas, pieņemot, ka pirms šā tiesiskā regulējuma pieņemšanas ir novērtēta bez atļaujas apstiprināto projektu ietekme uz vidi?

               4)

               Vai ietekmes uz vidi novērtējums, uz ko balstīta atkāpe no pienākuma saņemt atļauju lopu ganīšanai un mēslojuma iestrādāšanai un kurā ir ņemts vērā šo darbību faktiskais un paredzamais apjoms, kā arī faktiskā un paredzamā intensitāte, un kura rezultātā var uzskatīt, ka šīs darbības nepalielinās slāpekļa nosēdumu vidējo līmeni, ir atbilstīgs Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206) 6. panta 3. punkta prasībām?

                           4.a)

                           Vai šajā saistībā ir nozīme tam, ka atkāpe no pienākuma saņemt atļauju ir saistīta ar Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 (PAS), kurā tiek ņemts vērā kumulatīvo slāpekļa nosēdumu uz dabas vērtībām, kas ir jutīgas pret slāpekli, samazinājums Natura 2000 teritorijās, un ka nosēdumu attīstība Natura 2000 teritorijās Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 ietvaros katru gadu tiek kontrolēta, turklāt – ja samazinājums ir mazāks, nekā pieņemts saistībā ar programmu veiktajā ietekmes uz vidi novērtējumā – vajadzības gadījumā notiek koriģēšana?

               5)

               Vai tādas programmas kā Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 vajadzībām veiktā ietekmes uz vidi novērtējumā Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206) 6. panta 3. punkta izpratnē drīkst iekļaut pozitīvo ietekmi, ko rada attiecīgo dzīvotņu veidu un dzīvotņu pašreizējo apgabalu saglabāšanas pasākumi un atbilstīgi pasākumi, kurus veic saistībā ar šīs direktīvas 6. panta 1. un 2. punktā noteiktajiem pienākumiem?

                           5.a)

                           Ja atbilde uz piekto jautājumu ir apstiprinoša, vai saglabāšanas pasākumu un atbilstīgu pasākumu pozitīvo ietekmi var iekļaut programmas vajadzībām veiktā ietekmes uz vidi novērtējumā, ja ietekmes uz vidi novērtējuma laikā šie pasākumi vēl nav veikti un to pozitīvā ietekme vēl nav sākusies?

                     Vai šajā saistībā – pieņemot, ka ietekmes uz vidi novērtējums ietver galīgus secinājumus par minēto pasākumu ietekmi, pamatojoties uz labākajām attiecīgajām zinātnes atziņām, – ir nozīme tam, ka pasākumu veikšana un rezultāti tiek kontrolēti un – ja izrādās, ka ietekme ir nelabvēlīgāka par pieņēmumu ietekmes uz vidi novērtējumā – vajadzības gadījumā notiek koriģēšana?

               6)

               Vai pozitīvo ietekmi, ko varētu radīt slāpekļa nosēdumu patstāvīgs samazinājums Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 darbības laikā, drīkst iekļaut ietekmes uz vidi novērtējumā Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206) 6. panta 3. punkta izpratnē?
               Vai šajā saistībā – pieņemot, ka ietekmes uz vidi novērtējums ietver galīgus secinājumus par minēto attīstību, pamatojoties uz labākajām attiecīgajām zinātnes atziņām, – ir nozīme tam, ka slāpekļa nosēdumu patstāvīgs samazinājums tiek kontrolēts un – ja izrādās, ka samazinājums ir mazāks nekā pieņemts ietekmes uz vidi novērtējumā – vajadzības gadījumā notiek koriģēšana?

               7)

               Vai atjaunošanas pasākumus, kas veikti tādas programmas kā Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 ietvaros un ar kuriem netiek pieļauta konkrēta vidi piesārņojoša faktora, piemēram, slāpekļa nosēdumu, iespējamā kaitīgā ietekme uz dzīvotņu veidu vai dzīvotņu pašreizējiem apgabaliem, var interpretēt kā aizsardzības pasākumu Tiesas 2014. gada 15. maija sprieduma Briels u. c. (C-521/12, ECLI:EU:C:2014:330) 28. punkta izpratnē, kuru drīkst iekļaut ietekmes uz vidi novērtējumā Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206) 6. panta 3. punkta izpratnē?

                           7.a)

                           Ja atbilde uz septīto jautājumu ir apstiprinoša, vai aizsardzības pasākumu, kurus drīkst iekļaut ietekmes uz vidi novērtējumā, pozitīvo ietekmi var iekļaut šajā novērtējumā, ja ietekmes uz vidi novērtējuma laikā šie pasākumi vēl nav veikti un to pozitīvā ietekme vēl nav sākusies?

                     Vai šajā saistībā – pieņemot, ka ietekmes uz vidi novērtējums ietver galīgus secinājumus par minēto pasākumu ietekmi, pamatojoties uz labākajām attiecīgajām zinātnes atziņām, – ir nozīme tam, ka pasākumu veikšana un rezultāti tiek kontrolēti un – ja izrādās, ka ietekme ir nelabvēlīgāka par pieņēmumu ietekmes uz vidi novērtējumā – vajadzības gadījumā notiek koriģēšana?

               8)

               Vai Wet natuurbescherming [Dabas aizsardzības likuma] 2.4. pantā piešķirtās pilnvaras noteikt pienākumus, kas kompetentajai iestādei ir jāizmanto, lai īstenotu Natura 2000 teritorijas saglabāšanas mērķus, attiecībā uz lopu ganīšanu un mēslojuma iestrādāšanu ir pietiekams preventīvs instruments, lai īstenotu Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206) 6. panta 2. punktu?

      (1)  OV 2012, L 26, 1. lpp.

      (2)  OV 1992, L 206, 7. lpp.


               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/40

         Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja ievēlēšana
   (2007/C 269/68)
   2007. gada 17. septembra sēdē Pirmās instances tiesas tiesneši saskaņā ar Reglamenta 7. pantu tiesnesi Marku Jēgeru [Marc Jaeger] ievēlēja par Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju uz laiku no 2007. gada 17. septembra līdz 2010. gada 31. augustam.


title: Apvienotās lietas C-182/11 un C-183/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedums ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Econord Spa/Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/18/EK — Līgumslēdzējas iestāde, kas no tās juridiski neatkarīgu līguma slēgšanas tiesību saņēmēju kontrolē tāpat kā savus dienestus — Pienākuma rīkot konkursa procedūru atbilstoši Savienības tiesību normām neesamība (tā sauktā “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršana) — Līguma slēgšanas tiesību saņēmējs, kuru kopīgi kontrolē vairākas reģionālās un vietējās pašvaldības — Nosacījumi “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas piemērošanai)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/7

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Econord Spa/Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese

   (Apvienotās lietas C-182/11 un C-183/11) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/18/EK - Līgumslēdzējas iestāde, kas no tās juridiski neatkarīgu līguma slēgšanas tiesību saņēmēju kontrolē tāpat kā savus dienestus - Pienākuma rīkot konkursa procedūru atbilstoši Savienības tiesību normām neesamība (tā sauktā “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršana) - Līguma slēgšanas tiesību saņēmējs, kuru kopīgi kontrolē vairākas reģionālās un vietējās pašvaldības - Nosacījumi “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas piemērošanai)
   2013/C 26/12
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Econord Spa

      Atbildētājas: Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — LESD 49. un 56. panta interpretācija — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Piešķiršana bez konkursa — Pilsētas uzkopšanas sabiedriskā pakalpojuma koncesija, ko divas valsts iestādes, neīstenojot oficiālu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, piešķīrušas akciju sabiedrībai, kuras kapitāla daļas pieder iestādēm, kas piešķīrušas koncesiju — Efektīvas kontroles neesamība, ko kāda no minētajām valsts iestādēm veiktu pār sabiedrību, kurai piešķirta koncesija

      Rezolutīvā daļa:

   Ja vairākas valsts iestādes kā līgumslēdzējas iestādes kopīgi izveido sabiedrību, kuras uzdevums ir īstenot to sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu, vai ja valsts iestāde ir šādas sabiedrības dalībniece, Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā ieviestais nosacījums, saskaņā ar kuru šīm iestādēm, lai tās tiktu atbrīvotas no pienākuma uzsākt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atbilstoši Savienības tiesību normām, ir kopīgi jāveic kontrole pār šo saņēmēju, kas ir tāda pati kā kontrole, kuru tās īsteno pār saviem dienestiem, ir izpildīts tad, ja katrai no šīm iestādēm ir gan kapitāldaļas, gan pārstāvība minētā saņēmēja vadības institūcijās.

      (1)  OV C 211, 16.07.2011.


title: Lieta T-18/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. janvārī  —  Deutsche Telekom  pret ITSB

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. janvārī — Deutsche Telekom pret ITSB
   (Lieta T-18/06)
   (2006/C 86/64)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Deutsche Telekom AG, Bonna (Vācija) (Pārstāvis — Rechtsanwalt J.-C. Gaedertz)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju otrās padomes 2005. gada 17. novembra lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Alles, was uns verbindet” attiecībā uz 9., 16., 35., 36., 38. un 42. klasē ietilpstošām precēm un pakalpojumiem — pieteikums Nr. 3 648 441;

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt;
   Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo pieteiktajai preču zīmei attiecībā uz norādītajām precēm un pakalpojumiem ir atšķirtspēja un tā nav aprakstoša tādēļ, ka vārdu kombinācija saistībā ar norādītajām precēm un pakalpojumiem ir neparasta un netipiska.


title: Lieta C-221/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 4. marta spriedums — Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 95/59/EK — Nodokļi, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam — 9. panta 1. punkts — Ražotāju un importētāju veikta augstākās mazumtirdzniecības cenas brīva noteikšana saviem izstrādājumiem — Valsts tiesiskais regulējumus par zemākās mazumtirdzniecības cenas cigaretēm noteikšanu — Pamatojums — Sabiedrības veselības aizsardzība — Pasaules Veselības Organizācijas Pamatkonvencija par tabakas kontroli)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/7

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 4. marta spriedums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-221/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 95/59/EK - Nodokļi, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam - 9. panta 1. punkts - Ražotāju un importētāju veikta augstākās mazumtirdzniecības cenas brīva noteikšana saviem izstrādājumiem - Valsts tiesiskais regulējumus par zemākās mazumtirdzniecības cenas cigaretēm noteikšanu - Pamatojums - Sabiedrības veselības aizsardzība - Pasaules Veselības Organizācijas Pamatkonvencija par tabakas kontroli)
   2010/C 113/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Mölls)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, pārstāvis, un G. Hogan, SC)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīvas 95/59/EK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu (OV L 291, 40. lpp.), 9. panta 1. punkta pārkāpums — Valsts likums, ar kuru noteikta minimālā un maksimālā mazumtirdzniecības cena tabakas izstrādājumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nosakot zemāko un augstāko mazumtirdzniecības cenu cigaretēm, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīvas 95/59/EK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu, ko groza Padomes 2002. gada 12. februāra Direktīva 2002/10/EK, 9. panta 1. punktā;

               2)

               nesniedzot nepieciešamo informāciju par piemērojamiem Īrijas tiesību aktiem, lai Komisija varētu izpildīt savu pienākumu — nodrošināt, ka tiek ievērota Direktīva 95/59, ko groza Direktīva 2002/10, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti EKL 10. pantā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta C-278/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Susanne Meyer u.c./TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Susanne Meyer u.c./TUIfly GmbH

   (Lieta C-278/17)
   (2017/C 239/44)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Susanne Meyer, Sophie Meyer, Jan Meyer

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-466/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/21

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-466/08)
   (2008/C 327/36)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Karanasou-Apostolopoulou un H. Stølbæk)

      Atbildētāja: Kipras Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (1), un katrā ziņā nepaziņojot par to Komisijai, Kipras Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2005/36/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 20. oktobrī.

      (1)  OV L 255, 30.9.2005.


title: Lieta C-446/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums (Tribunale civile di Modena (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Alberto Severi, kas darbojas savā vārdā, kā arī kā Cavazzuti e figli SpA, kas kļuvusi par Grandi Salumifici Italiani SpA, likumīgais pārstāvis/Regione Emilia-Romagna (Direktīva 2000/13/EK — Pārtikas produktu, ko galapatērētājam ir paredzēts piegādāt bez turpmākas apstrādes, marķējums — Marķējums, kas var maldināt pircēju par pārtikas produkta izcelsmi vai pirmavotu — Nosaukumi, kas ir sugas vārdi Regulas (EEK) Nr. 2081/92 3. panta izpratnē — Ietekme)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/11

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums (Tribunale civile di Modena (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Alberto Severi, kas darbojas savā vārdā, kā arī kā Cavazzuti e figli SpA, kas kļuvusi par Grandi Salumifici Italiani SpA, likumīgais pārstāvis/Regione Emilia-Romagna
   (lieta C-446/07) (1)

   (Direktīva 2000/13/EK - Pārtikas produktu, ko galapatērētājam ir paredzēts piegādāt bez turpmākas apstrādes, marķējums - Marķējums, kas var maldināt pircēju par pārtikas produkta izcelsmi vai pirmavotu - Nosaukumi, kas ir sugas vārdi Regulas (EEK) Nr. 2081/92 3. panta izpratnē - Ietekme)
   2009/C 267/19
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunale civile di Modena

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Alberto Severi, kas darbojas savā vārdā, kā arī kā Cavazzuti e figli SpA, kas kļuvusi par Grandi Salumifici Italiani SpA, likumīgais pārstāvis

      Atbildētājs:
      Regione Emilia-Romagna

      Piedaloties:
      Associazione fra Produttori per la Tutela del “Salame Felino”

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciāļu nolēmumu — Tribunale civile di Modena — Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 208, 1. lpp.) 3. panta 1. punkta un 13. panta 3. punkta, kas tagad ir Regulas Nr. 510/06 3. panta 1. punkts un 13. panta 2. punkts, interpretācija — Pārtikas produkta nosaukums, kurš imitē vietas norādi, kura attiecīgās regulas nozīmē nav reģistrēta kā ACVN vai AĢIN — Iespēja ražotājiem, kuri šo norādi labā ticībā un ilglaicīgu laika periodu izmantoja, pirms stājās spēkā regula, to izmantot kopējā tirgū — “Salame Felino”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību, kas grozīta ar Komisijas 2000. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 2796/2000, 3. panta 1. punkts un 13. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka pārtikas produkta nosaukums, kurš ietver ģeogrāfiskas norādes un par kuru iesniegts pieteikums tā reģistrācijai kā aizsargātam cilmes vietas nosaukumam vai aizsargātai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei Regulas Nr. 2081/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2796/2000, izpratnē, nevar tikt uzskatīts par sugas vārdu laika posmā, līdz valsts iestādes, iespējams, reģistrācijas pieteikumu nodod Eiropas Kopienu Komisijai. Nosaukuma sugas vārda raksturs Regulas Nr. 2081/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2796/2000, izpratnē nevar tikt prezumēts, kamēr Komisija nav lēmusi par nosaukuma reģistrācijas pieteikumu, vajadzības gadījumā to noraidot ar konkrēto iemeslu, ka šis nosaukums ir kļuvis par sugas vārdu;

               2)

               Regulas Nr. 2081/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2796/2000 3. panta 1. punkts un 13. panta 3. punkts, lasīti kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 2. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka pārtikas produkta nosaukumu, kas ietver atsauci uz vietu un nav reģistrēts kā aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, var likumīgi izmantot, ar nosacījumu, ka šādi apzīmētā produkta marķējums nemaldina vidēji informētu un saprātīgi uzmanīgu un zinošu vidusmēra patērētāju. Lai novērtētu, vai tas tā ir, valsts tiesas var ņemt vērā nosaukuma izmantošanas ilgumu. Savukārt ražotāja vai tirgotāja iespējamā labticība šajā sakarā nav atbilstošs faktors.

      (1)  OV C 51, 23.02.2008.


title: Lieta T-380/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 15. decembra spriedums — Bianchin/ITSB — Grotto ( “GASOLINE” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “GASOLINE” — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “GAS” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/15

         Vispārējās tiesas 2010. gada 15. decembra spriedums — Bianchin/ITSB — Grotto (“GASOLINE”)
   (Lieta T-380/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “GASOLINE” - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “GAS” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 38/26
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luciano Bianchin (Asolo, Itālija) (pārstāvji — G. Massa un P. Massa, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Montalto)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Grotto SpA (Chiuppano, Itālija) (pārstāvis — F. Jacobacci, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 13. jūlija lēmumu lietā R 1455/2008-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Grotto SpA un Luciano Bianchin

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Luciano Bianchin atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Lieta F-35/12: Civildienesta tiesas otra palātas priekšsēdētāja 2014. gada 30. septembra rīkojums – DM/BEREC Civildienests — Līgumdarbinieks — Pieņemšanas darbā nosacījumi — Ārsta apskate sakarā ar pieņemšanu darbā — Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 100. pants — Medicīniska atruna — Atlaišana pārbaudes laika beigās — Prasījumi atcelt tiesību aktu, kas ir zaudējuši savu priekšmetu — Medicīniskas atrunas noteikšana, citai Eiropas Savienības aģentūrai pieņemot darbā attiecīgo personu — Ietekmes neesamība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/54

         Civildienesta tiesas otra palātas priekšsēdētāja 2014. gada 30. septembra rīkojums – DM/BEREC
   (Lieta F-35/12) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieks - Pieņemšanas darbā nosacījumi - Ārsta apskate sakarā ar pieņemšanu darbā - Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 100. pants - Medicīniska atruna - Atlaišana pārbaudes laika beigās - Prasījumi atcelt tiesību aktu, kas ir zaudējuši savu priekšmetu - Medicīniskas atrunas noteikšana, citai Eiropas Savienības aģentūrai pieņemot darbā attiecīgo personu - Ietekmes neesamība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 421/75
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: DM (pārstāvji – D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un S. Orlandi, advokāti, vēlāk D. Abreau Caldas, J.-N. Louis un S. Orlandi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestāde [(BEREC)] (pārstāvji – M. Chiodi, pārstāvis, D. Waelbroeck, A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu piemērot prasītājam noteikumu par medicīnisku atrunu no viņa stāšanās amatā brīža un lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestāde sedz savus, ka arī atlīdzina DM tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 138, 12/05/2012, 37. lpp.


title: Lieta T-107/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 30. novembra spriedums — Transnational Company “Kazchrome” AO un ENRC Marketing /Padome un Komisija (Dempings — Kazahstānas un Ķīnas izcelsmes silīcijmangāna imports — Prasība atcelt tiesību aktu — Eksporta centa — Eksporta cenas un normālās vērtības salīdzinājums — Cenu samazinājuma starpības aprēķins — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/48

      Vispārējās tiesas 2011. gada 30. novembra spriedums — Transnational Company “Kazchrome” AO un ENRC Marketing/Padome un Komisija
      (Lieta T-107/08) (1)

      (Dempings - Kazahstānas un Ķīnas izcelsmes silīcijmangāna imports - Prasība atcelt tiesību aktu - Eksporta centa - Eksporta cenas un normālās vērtības salīdzinājums - Cenu samazinājuma starpības aprēķins - Ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2012/C 25/91)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Transnational Company “Kazchrome” AO (Aktioubé, Kazahstāna); un ENRC Marketing AG (Kloten, Šveice) (pārstāvji — sākotnēji L. Ruessmann un A. Willems, vēlāk A. Willems un S. De Knop, advokāti)

         Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji J.-P. Hix, piedaloties G. Berrisch un G. Wolf, advokāti, vēlāk J.-P. Hix un B. Driessen, piedaloties G. Berrisch, advokāts) un Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un K. Talabér-Ritz)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētāju atbalstam: Euroalliages (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — J. Bourgeois, Y. van Gerven un N. McNelis, advokāti)

         Priekšmets

      Pirmkārt, Padomes 2007. gada 4. decembra Regulas (EK) Nr. 1420/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Kazahstānas izcelsmes silīcijmangāna importam un izbeidz procedūru attiecībā uz Ukrainas izcelsmes silīcijmangāna importu (OV L 317, 5. lpp.) atcelšana, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Padomes 2007. gada 4. decembra Regulu (EK) Nr. 1420/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Kazahstānas izcelsmes silīcijmangāna importam un izbeidz procedūru attiecībā uz Ukrainas izcelsmes silīcijmangāna importu, atcelt, ciktāl tā attiecas uz Transnational Company “Kazchrome” AO ražota silīcijmangāna importu;

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  Transnational Company “Kazchrome” AO un ENRC Marketing AG sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

                  4)

                  Eiropas Savienības Padome atlīdzina pusi no Transnational Company “Kazchrome” AO un ENRC Marketing tiesāšanās izdevumiem, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus;

                  5)

                  Euroalliages sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 116, 09.05.2008.


title: Lieta C-255/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 29. maijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Steef Mennens/Emirates Direktion für Deutschland

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 29. maijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Steef Mennens/Emirates Direktion für Deutschland

   (Lieta C-255/15)
   (2015/C 294/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Steef Mennens

      Atbildētāja: Emirates Direktion für Deutschland

      Prejudiciālie jautājumi

               I.

               Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 10. panta 2. punkts kopsakarā ar 2. panta f) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka “biļete” ir dokuments, kas pasažierim dod (arī) tiesības uz pārvadāšanu tajā lidojumā, kurā viņš tika izvietots zemākā klasē, neatkarīgi no tā, vai šajā dokumentā kā savienotie lidojumi vai atpakaļceļa lidojumi ir norādīti vēl citi lidojumi?

               II.

                           a.

                           Ja atbilde uz I jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 10. panta 2. punkts kopsakarā ar 2. panta f) punktu turklāt ir jāinterpretē tādējādi, ka “biļetes cena” ir tā summa, ko pasažieris ir samaksājis par visiem biļetē norādītajiem lidojumiem, kaut arī izvietošana zemākā klasē ir notikusi tikai vienā lidojumā?

                           b.

                           Ja atbilde uz I jautājumu ir noliedzoša:
                           Vai, nosakot summu, kas ir atlīdzinājuma pamatā atbilstoši Regulas (EK) Nr. 261/2004 10. panta 2. punktam, jāņem vērā aviosabiedrības publiskotā cena par pārvadāšanu rezervētajā klasē attiecīgajā maršrutā, kurā notika izvietošana zemākā klasē vai tomēr jānosaka koeficients starp attālumu, kas attiecas uz maršrutu, kurā notika izvietošana zemākā klasē, un kopējo lidojuma attālumu, un tas jāreizina ar lidojuma kopējo cenu?

               III.

               Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 10. panta 2. punkts turklāt ir jāinterpretē tādējādi, ka “biļetes cena” ir tikai lidojuma cena, atskaitot nodokļus un nodevas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91; OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-190/09: Prasība, kas celta 2009. gada 28. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/33

         Prasība, kas celta 2009. gada 28. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika
   (lieta C-190/09)
   2009/C 180/57
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — I. Chatzigiannis, A. Margelis)

      Atbildētāja: Kipras Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, aizliedzot tādas biodegvielas izplatīšanu un pārdošanu, kura ražota no ģenētiski modificētiem augiem, un pieņemot 2005. gada likuma Nr. 66(I) 6. pantu, iepriekš nepaziņojot par to Eiropas Kopienu Komisijai, Kipras Republika nav izpildījusi EKL 28. pantā un Direktīvas 98/34/EK (1) 8. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Kipras 2005. gada likums Nr. 66(I) “peri Proothisis tis Chrisis Biokafsimon i allon Ananeosimon Kafsimon gia tis Metafores” (par biodegvielas vai citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā) Kipras tiesībās transponē Direktīvu 2003/30/EK par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā. Tomēr Kipras likuma 6. pantā ir ietverta norma, ar kuru aizliegts izplatīt un pārdot biodegvielu, kura ražota no ģenētiski modificētiem augiem.
   Eiropas Savienībā apstiprinātu ģenētiski modificētu augu veidu audzēšana ir likumīga, pamatojoties uz Direktīvu 2001/18/EK un Regulu (EK) Nr. 1829/2003. Tomēr uz pārstrādāto biodegvielu, kura ražota no ģenētiski modificētiem augiem, šie tiesību akti neattiecas un līdz ar to ir jāizvērtē Kipras likuma normas saderība ar EKL 28.–30. pantu.
   Attiecībā uz EKL 28.–30. panta pārkāpumu Komisija norāda, ka, pirmkārt, Kipras noteiktais aizliegums nav nepieciešams, lai aizsargātu sabiedrības intereses, un, otrkārt, valsts tiesību normas, kuras absolūti aizliedz kādu preci, ir pretrunā samērīguma principam.
   Jautājumā par Direktīvas 98/34/EK pārkāpumu Komisija atzīmē, ka 2005. gada likuma Nr. 66(I) 6. pants ietver tehniskus noteikumus šīs direktīvas 1. panta izpratnē un uz to neattiecas šīs direktīvas 10. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā minētā atkāpe. Līdz ar to Kipras iestādēm bija jāpaziņo Komisijai par iepriekš minēto likuma normu. Tā kā Kipras iestādes pieņēma šo normu, par to iepriekš nepaziņojot, tās ir pārkāpušas tām saskaņā ar Direktīvas 98/34/EK 8. panta 1. punktu noteikto pienākumu.

      (1)  OV L 204, 21.07.1998., 37. lpp.


title: Lieta T-63/06: Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedums — Evropaïki Dynamiki/OEDT (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — OEDT izsludinātā konkursa procedūra — Programmēšanas un konsultatīvo pakalpojumu sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Piešķiršanas kritēriji — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Vienlīdzīga attieksme — Pārskatāmība — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/30

      Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedums — Evropaïki Dynamiki/OEDT

      (Lieta T-63/06) (1)

      (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - OEDT izsludinātā konkursa procedūra - Programmēšanas un konsultatīvo pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Piešķiršanas kritēriji - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Vienlīdzīga attieksme - Pārskatāmība - Labas pārvaldības princips - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2010/C 288/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — N. Korogiannakis, avocat)

         Atbildētājs: Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs (ENNUC) (pārstāvji — D. Storti, pārstāvis, kam palīdz J. Stuyck, avocat)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centra (ENNUC) 2005. gada 5. decembra lēmumu, ar ko noraidīts prasītājas iesniegtais piedāvājums konkursā par programmēšanas un konsultatīviem pakalpojumiem (OV S 187) un ar ko piešķir publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centra (ENNUC) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 86, 08.04.2006.


title: Lieta T-287/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Tiesu, ko Idoia Bengoa Geisler un divas citas ierēdnes iesniedza 2005. gada 15. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/35

         Prasība pret Eiropas Kopienu Tiesu, ko Idoia Bengoa Geisler un divas citas ierēdnes iesniedza 2005. gada 15. jūlijā
   (Lieta T-287/05)
   (2005/C 229/74)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 15. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Tiesa, ko cēla Idoija Bengoa Geislera [Idoia Bengoa Geisler], Kristina Lopesa Roka [Cristina López Roca] un Marija Manuela Farajota [Maria Manuela Farrajota], ar dzīvesvietu Luksemburgā, kuras pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumus iecelt prasītājas par Eiropas Kopienu ierēdnēm, ciktāl prasītāju amata pakāpe šajā lēmumā ir noteikta, piemērojot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. un 13. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas, kas ir Tiesas ierēdnes un kas ir pieņemtas darbā pēc 2004. gada 1. maija kā veiksmīgas kandidātes konkursā, paziņojums par kuru tika publicēts pirms šī datuma, vēršas pret diskrimināciju, kas saskaņā ar viņu viedokli pastāv un izriet no tā, ka prasītāju amata pakāpes klasifikācijas nosacījumi, kas atbilst Regulas (EK, Euratom) Nr. 723/2004, ar ko groza Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus, XIII pielikuma 12. pantam, ir atšķirīgi no nosacījumiem, kas tiek piemēroti tā paša konkursa veiksmīgiem kandidātiem, kas darbā ir pieņemti pirms šiem Civildienesta noteikumu grozījumiem. Savu prasījumu pamatojumam viņas atsaucas uz tiem pašiem pamatiem un argumentiem, ko norāda prasītāji lietā T-130/05 (1).

      (1)  OV C 93, 16.04.2005., 38. lpp.


title: Lieta T-393/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. aprīļa rīkojums — Westfälische Drahtindustrie u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums — Konkurence — Komisijas lēmums, ar ko noteikts naudas sods — Bankas garantija — Pieteikums par izpildes apturēšanu)

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/20

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. aprīļa rīkojums — Westfälische Drahtindustrie u.c./Komisija
   (Lieta T-393/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Komisijas lēmums, ar ko noteikts naudas sods - Bankas garantija - Pieteikums par izpildes apturēšanu)
   2011/C 282/40
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Westfälische Drahtindustrie GmbH (Hamma, Vācija), Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG (Hamma) un Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (Iserlohn, Vācija) (pārstāvji — C. Stadler un N. Tkatchenko, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Bottka, R. Sauer un C. Hödlmayr, pārstāvji, kuriem palīdz R. Van der Hout, advokāts)

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, izpildi tiktāl, ciktāl prasītājām tajā tiek piemēroti naudas sodi.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apturēt uzņēmumiem Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG un Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG noteiktā pienākuma izveidot bankas garantiju par labu Eiropas Komisijai, lai novērstu Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, 2. panta 1. punktā tiem piemēroto naudas sodu tūlītēju piedziņu, izpildi ar šādiem nosacījumiem:

                           —

                           līdz 2011. gada 30. jūnijam Westfälische Drahtindustrie, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft un Pampus Industriebeteiligungen samaksā Komisijai summu EUR [konfidenciāli] miljonu apmērā;

                           —

                           sākot ar 2011. gada 15. jūliju līdz jaunas kārtības noteikšanai, bet ne ilgāk kā līdz nolēmuma pasludināšanai pamata lietā, tās katra mēneša 15. datumā maksā Komisijai ikmēneša maksājumus EUR 300 000 apmērā;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-141/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — Dogbo /Padome

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — Dogbo/Padome
   (Lieta T-141/11)
   2011/C 130/46
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Blé Brunot Dogbo (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — G. Collard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atzīt, ka attiecībā uz prasītāju Blé Brunot DOGBO Padomes 2011. gada 14. janvāra Regula (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmums 2011/18/KĀDP, kas ir publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2011. gada 15. janvārī, ir faktiski nepamatoti;

               —

               līdz ar to

                           —

                           atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP;

                           —

                           pakārtoti, likt svītrot Blé Brunot DOGBO vārdu no minētās regulas un minētā lēmuma pielikumā iekļautajiem sarakstiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir vienādi ar vai līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-137/11 Guiai Bi Poin/Padome.


title: Lieta C-76/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2008. gada 28. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-254/00, T-270/00 un T-277/00 Hotel Cipriani SpA u.c./Komisija 2009. gada 19. februārī iesniegusi Società Italiana per il gas SpA (Italgas)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2008. gada 28. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-254/00, T-270/00 un T-277/00 Hotel Cipriani SpA u.c./Komisija 2009. gada 19. februārī iesniegusi Società Italiana per il gas SpA (Italgas)
   (Lieta C-76/09 P)
   2009/C 113/43
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Società Italiana per il gas SpA (Italgas) (pārstāvji — M. Merola, M. Pappalardo, T. Ubaldi, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Hotel Cipriani SpA, Itālijas Republika, Coopservice — Servizi di fiducia Soc. coop. rl, Comitato“Venezia vuole vivere”, Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesai:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atcelt lēmuma (1) 1. un 2. punktu daļā, kurā Itālijas piešķirtie nodokļu atvieglojumi ir atzīti par nesaderīgiem ar kopējo tirgu, un lēmuma 5. punktu vai, pakārtoti, saskaņā ar Tiesas Reglamenta 61. pantu nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai nolēmuma pieņemšanai pēc būtības;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus abās tiesvedībās.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               Pirmais pamats attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā, kas pieļautas, piemērojot EKL 87. panta 1. punktu un sniedzot nepietiekošu pamatojumu attiecībā uz attiecīgo apgrūtinājumu kompensējošo raksturu, kā arī saistībā ar pierādījumiem, ka tiek radīts konkurences izkropļojums un ietekme uz tirdzniecību. Pirmās instances tiesa kļūdījās, jo, neskatoties uz to, ka atzina, ka pasākums nav atbalsts, ja ar to ierobežotā veidā tiek kompensēti apgrūtinoši ekonomikas mērķi, uzskatīja, ka šajā gadījumā šis princips nav piemērojams tādēļ, ka: i) jāpastāv tiešai saiknei starp kompensācijas summu un papildus izmaksām, kas attiecīgajiem uzņēmumiem rodas saistībā ar darbības apgrūtinājumiem Venēcijas un Kiodžas lagūnā; ii) papildus izmaksas, kas rodas uzņēmumiem-atvieglojumu saņēmējiem, tiek aprēķinātas, ņemot vērā vidējās Kopienu uzņēmumu izmaksas, nevis faktiskās izmaksas. Turklāt Pirmās instances tiesa nelēma par pretrunām apstrīdētajā lēmumā, kurā Komisija, izvērtējot uzņēmuma, kas ir atbildīgs par ūdens sadales pakalpojuma pārvaldību, atrašanās vietu, uzskatīja, ka nevar piekrist, ka pasākumam ir kompensējošs raksturs, arī tad, ja nav tiešas atbilstības starp valsts intervences iestādi un papildus izmaksām, kas rodas uzņēmumiem, un ka tas noteikti nav jāaprēķina, ņemot vērā vidējās izmaksas, kas rodas Kopienu uzņēmumiem.

               —

               Otrais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, kas radusies, piemērojot EKL 87. panta 1. punktu un Kopienu judikatūru saistībā ar pierādīšanas pienākumu, tā kā Komisija uzskatīja, ka apstrīdētais pasākums ir valsts atbalsts saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu, bet pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts pietiekošs pamatojums. Pirmās instances tiesa it īpaši kļūdījās tādēļ, ka tā uzskatīja, ka nevis Komisijai, bet Itālijas Republikai un trešajām ieinteresētajām personām nav jāpierāda, ka nebija izpildīti EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas priekšnosacījumi attiecībā uz noteiktu kategoriju uzņēmumiem vai darbību nozarēm, kas ir saistītas ar atvieglojumiem, un secināja, ka apstrīdētais lēmums nav pretējs EKL 87. panta 1. punktam, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principam un ka tādējādi pamatojums nav pretrunīgs un ir pietiekošs. Turklāt Pirmās instances tiesa neatbildēja uz apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto iebildumu pamata lietā attiecībā uz EKL 87. panta 1. punkta pārkāpumu saistībā ar nediskriminācijas principu un pamatojuma acīmredzamu pretrunīgumu tiktāl, ciktāl tas ir saistīts ar atkāpi saskaņā ar EKL 86. panta 2. punktu.

               —

               Trešais pamats attiecas uz faktu un pierādījumu sagrozīšanu un kļūdu tiesībās saistībā ar Komisijai uzlikto procesuālo pienākumu veikt rūpīgu un objektīvu pārbaudi. No lietas materiāliem izriet, ka tiesvedībā pirmajā instancē Pirmās instances tiesa faktiski sagrozīja tās rīcībā esošos faktus un pierādījumus un pieļāva būtisku kļūdu tiesību piemērošanā, jo neatzina, ka Komisija nav izpildījusi savus procesuālos pienākumus, un nav veikusi rūpīgu, akurātu un nediskriminējošu pārbaudi, kuru tai ir jāveic savu funkciju atbilstoši EKL 87. un 88. pantam ietvaros.

               —

               Ceturtais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, kā arī nepietiekošu un pretrunīgu pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, izvērtējot apstrīdētā lēmuma pamatojuma kļūdas, skatoties no Komisijas 2001. gada 29. augusta un 29. okobra vēstuļu attiecībā uz prasībām saistībā ar apstrīdēto atvieglojumu ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību juridiskās piemērojamības viedokļa. Ņemot vērā tiesību normas un principus, kas ir Līgumā paredzētās valsts atbalsta uzraudzības sistēmas pamatā, Pirmās instances tiesas nostāja ir kļūdaina un nepamatota tajos punktos, kuros tā: i) nolēma, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums ir pietiekošs, lai Itālijas iestādes, veicot apstrīdētā lēmuma izpildi, varētu noteikt, kuriem uzņēmumiem ir jāatmaksā saņemtie atbalsti; ii) ierobežoja norāžu un papildinājumu, kurus Komisija iesniedza Itālijas iestādēm ar 2001. gada 29. augusta un 29. oktobra vēstulēm, juridisko piemērojamību, uzskatot tās par tādiem aktiem, kas iekļaujas Komisijas un valsts iestāžu lojālas sadarbības ietvaros.

      (1)  Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmums 2000/394/EK par atbalstu uzņēmumiem Venēcijā un Kiodžā [Chioggia], saskaņā ar likumu Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995, samazinot to sociālā nodrošinājuma iemaksas (OV L 150, 2000., 50. lpp).


title: Lieta T-405/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. jūlijā – Fulmen/Padome

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/25

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. jūlijā – Fulmen/Padome
   (Lieta T-405/15)
   (2015/C 337/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fulmen (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – A. Bahrami un N. Korogiannakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               piespriest Padomei samaksāt EUR 1 1 0 09  560 par mantisko zaudējumu un EUR 1 00  000 par morālo kaitējumu, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, kurš attiecas uz Padomes izdarītu būtisku pārkāpumu, kas robežojas ar pilnvaru nepareizu izmantošanu.
   Prasītājs norāda, ka Padomei nebija ne vismazāko apsūdzošo pierādījumu, lai pamatotu tās nosaukuma iekļaušanu to personu un vienību sarakstā, uz kurām ir attiecināti ierobežojošie pasākumi pret Irānu, un ka tā esot izmantojusi strīdīgos pasākumus ar mērķi ietekmēt Irānas rūpniecisko kapacitāti un ekonomisko izaugsmi.


title: Lieta T-36/09: Prasība, kas celta 2009. gada 23. janvārī — dm-drogerie markt /ITSB — Distribuciones Mylar ( dm )

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/30

         Prasība, kas celta 2009. gada 23. janvārī — dm-drogerie markt/ITSB — Distribuciones Mylar (“dm”)
   (Lieta T-36/09)
   (2009/C 82/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: dm-drogerie markt GmbH + Co. KG, Karlsruhe (Vācija) (pārstāvji — O. Bludovsky un C. Mellein, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Distribuciones Mylar, SA, Gelves (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. oktobra lēmumu lietā R 228/2008-1 un, to grozot, pilnībā noraidīt iebildumus;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. oktobra lēmumu lietā R 228/2008-1 un nodot lietu atpakaļ ITSB;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. oktobra lēmumu lietā R 228/2008-1 un

               —

               piespriest otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “dm” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1., 3.-6., 8.-11., 14., 16., 18., 20.-22., 24.-32. un 34. klasē, un pakalpojumiem, kas ietilpst 40. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas grafiskas preču zīmes “DM” reģistrācija Nr. 2 561 742 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 39. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 57. un 59. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka ar atbildētājas 2007. gada 8. jūnija vēstuli netika apturēts apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņš; Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini uzskatījusi, ka pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja konkrēto preču līdzības dēļ; Komisijas Regulas Nr. 2868/95 (1) 17. noteikuma 2. un 4. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot konstatējusi, ka otra procesa Apelāciju padomē dalībniece nav norādījusi būtiskās ziņas par iebildumiem.

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-576/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 19. novembra rīkojumu lietā T-430/14 Mirelta Ingatlanhasznosító Kft./Eiropas Komisija un Eiropas ombuds 2014. gada 11. decembrī iesniedza Mirelta Ingatlanhasznosító Kft.

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/14

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 19. novembra rīkojumu lietā T-430/14 Mirelta Ingatlanhasznosító Kft./Eiropas Komisija un Eiropas ombuds 2014. gada 11. decembrī iesniedza Mirelta Ingatlanhasznosító Kft.

      (Lieta C-576/14 P)
      (2015/C 073/20)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. (pārstāvis – K. D. Pap, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Eiropas ombuds

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto rīkojumu un lietu nodot atpakaļ Vispārējai tiesai.

         Pamati un galvenie argumenti

            Galvenais pamats: Vispārējās tiesas veikta kļūdaina apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības interpretācija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un pārformulējusi tās prasības prasījumus, un esot arī kļūdaini interpretējusi to pamatojumu, uzskatīdama, ka prasība esot celta tāpēc, ka “Komisija atteikusies uzsākt procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi”.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tās prasība bija vērsta uz to, lai Vispārējā tiesa “
            uzliktu Eiropas Komisijai pienākumu īstenot procedūru atbilstoši Savienības tiesībām, garantējot šo tiesību efektivitāti
         ”.
      Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja cēla prasību pret Komisiju, uzskatīdama, ka acīmredzamais tās tiesību uz taisnīgu procesu pārkāpums ir izraisījis Savienības Pamattiesību hartā tai garantēto pamattiesību pārkāpumu. Pēc tās domām, Komisija tai liegusi ne vien tiesības uz taisnīgu procesu, bet arī tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, īstenodama procesu, kas nav bijis taisnīgs, veikdama Savienības tiesībām neatbilstošu analīzi un nenodrošinādama šo tiesību (it īpaši minētās Pamattiesību hartas) efektivitāti.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējās tiesas veiktā tās prasības interpretācija nozīmē, ka atbilstoši Savienības tiesībām attiecībā pret to veicamā procesa tiešas sekas ir, ka gadījumā, ja tiek veikts objektīvs vērtējums šo tiesību gaismā, Komisijai ir pienākums īstenot procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja savukārt nevar pieprasīt.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja savukārt uzskata, ka no Pamattiesību hartas tiesību normām, kurām ir tāds pats saistošs spēks kā Līgumiem, izriet, ka vienīgi pēc taisnīga novērtējuma veikšanas Komisija, balstīdamās uz judikatūru, var novērtēt, vai ir uzsākama procedūra sakarā ar pienākumu neizpildi. Tādējādi taisnīgs process ir pamatprasība, un Komisija var īstenot savu novērtējuma brīvību – kas, pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, nevar sniegties tik tālu, ka netiek ievērotas pamattiesības – tikai pēc taisnīga procesa, jo citādi, kā tas ir šajā lietā, var rasties situācija, kad nav nekā, ko novērtēt.

            Pakārtots pamats: Savienības tiesībās nav paredzēta Komisijas rīcības brīvība piešķirt atbrīvojumu no dalībvalstu pienākuma piemērot atvasinātās tiesības un regulu, un vēl jo mazāk – netiešā veidā.
      Vispārējās tiesas viedoklis par Komisijas rīcības brīvību, kas pausts [rīkojuma] motīvu daļas 6. punktā no vairākiem viedokļiem pārkāpj imperatīvas un viennozīmīgas Līgumu tiesību normas, uz kurām līdz ar to nevar attiekties Komisijas rīcības brīvība, un apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Komisijas rīcības brīvība nevar attiekties arī uz pienākumu nodrošināt Savienības Pamattiesību hartā atzīto pamattiesību ievērošanu.
      Savā prasībā apelācijas sūdzības iesniedzēja ne reizi neesot iebildusi pret Komisijas rīcības brīvību, bet gan patiesībā pārmet to, ka Komisijai nav bijusi iespēja savu rīcības brīvību īstenot atbilstoši Vispārējās tiesas minētajai pastāvīgajai judikatūrai, jo par rīcības brīvības izmantošanu var runāt tikai tad, ja pati novērtēšana ir taisnīga un ir kaut kas, ko var saprātīgi novērtēt.
      Līgumā, kuram ir augstāks spēks nekā judikatūrai, paredzēts, ka Komisijai ir pienākums nodrošināt Savienības tiesību efektivitāti.

         Šajā konkrētajā gadījumā vērtēšanu veikušais Savienības pārstāvis (Savienības struktūra) apelācijas sūdzības iesniedzējai liedza pamattiesības, Komisijas vietā pats iepriekš un veidā, kas nav taisnīgs, veicot novērtēšanu un pieņemot lēmumu par jautājumiem, uz kuriem ka tādiem rīcības brīvība nemaz nevar attiekties, proti, tā vietā, lai izmantotu novērtēšanas iespēju, pārstāvis, balstīdamies uz kļūdainiem faktiem, pats izlēma apelācijas sūdzības iesniedzējas lietu.

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka ne valsts tiesa, ne Eiropas Komisija nevar novērtēt, vai tad, ja tiek piemērots LESD 101. pants, ir vai nav piemērojama Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 par minētā panta piemērošanu, un Komisija nevar konstatēt arī, vai atteikums piemērot Savienības regulu (acīmredzama nepiemērošana) ir pielīdzināms tam, ka tā ir piemērota“citādā veidā”. Šāda konstatācija jau pati par sevi pierāda apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz taisnīgu procesu pārkāpumu, kā rezultātā tai ir liegtas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un likumīgu tiesu.


title: Lieta T-28/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. janvārī — Euro-Information /ITSB ( EURO AUTOMATIC PAYMENT )

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. janvārī — Euro-Information/ITSB (“EURO AUTOMATIC PAYMENT”)
   (Lieta T-28/10)
   2010/C 80/62
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Européenne de traitement de l’information (Euro-Information) (Strasbūra, Francija) (pārstāvis — A. Grolée, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2009. gada 11. novembra lēmumu lietā R 635/2009-2 tiktāl, ciktāl tajā ir noraidīts preču zīmes Nr. 7 077 654 reģistrācijas pieteikums attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ir šīs prasības priekšmets;

               —

               apmierināt Kopienas preču zīmes “EURO AUTOMATIC PAYMENT” reģistrācijas pieteikumu Nr. 7 077 654 attiecībā uz visām 9. un 36. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai procesā ITSB un šīs tiesvedības ietvaros radušos tiesāšanās izdevumus, piemērojot Reglamenta 87. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “EURO AUTOMATIC PAYMENT” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35., 36., 37., 38., 42. un 45. klasē (reģistrācijas ieteikums Nr. 7 077 654)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju daļēji atteikt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums tiktāl, ciktāl reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir nevis aprakstoša, bet atšķirtspējīga attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem reģistrācija ir atteikta


title: Lieta T-507/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. janvāra spriedums – Slovēnija/Komisija Valsts atbalsts — Atpūtas inventāra ražošana — Pārstrukturēšanas atbalsts — Lēmums, ar kuru konstatēta atbalsta nesaderība ar iekšējo tirgu un uzdota tā atgūšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Valsts vainojamība — Privātā ieguldītāja kritērijs

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. janvāra spriedums – Slovēnija/Komisija
   (Lieta T-507/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Atpūtas inventāra ražošana - Pārstrukturēšanas atbalsts - Lēmums, ar kuru konstatēta atbalsta nesaderība ar iekšējo tirgu un uzdota tā atgūšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Valsts vainojamība - Privātā ieguldītāja kritērijs)
   (2016/C 098/35)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvji – V. Klemenc un A. Grum)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier, T. Maxian Rusche, M. Kocjan un B. Rous Demiri, piedaloties sākotnēji M. Ulčar un M. Ménard, vēlāk M. Ménard, P. Božičko un A. Krošel, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 19. septembra Lēmumu Nr. 2014/273/ES par Elan d.o.o. atbalsta pasākumiem SA.26379 (C 13/10) (ex NN 17/10), ko īstenojusi Slovēnija (OV 2014 L 144, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Slovēnijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta C-89/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 2. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/33

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 2. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-89/06) (1)

   (2006/C 224/72)

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 08.04.2006.


title: Lieta F-138/07: Prasība, kas celta 2007. gada 6. decembrī — Van Arum /Parlaments

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/48

         Prasība, kas celta 2007. gada 6. decembrī — Van Arum/Parlaments
   (Lieta F-138/07)
   (2008/C 92/98)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rinse van Arum, Winksele (Beļģija) (pārstāvis — W. van den Muijsenbergh, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Tiesvedības priekšmets un apraksts
   Pirmkārt, prasītājs lūdz grozīt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko piešķirts viens punkts par nopelniem tādējādi, ka tiek piešķirti divi punkti par nopelniem un pakārtoti — atcelt minēto lēmumu un uzdot iecēlējinstitūcijai nodot Pirmās instances tiesai visus materiālus un dokumentus, uz kuru pamata tika pieņemts apstrīdētais lēmums. Otrkārt, viņš lūdz piespriest atbildētājam samaksāt kā zaudējumu atlīdzību simbolisku summu EUR 1.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               grozīt lēmumu, ar ko piešķirts viens punkts tādējādi, ka tiek piešķirti divi punkti;

               —

               pakārtoti, uzdot iecēlējinstitūcijai nodot Pirmās instances tiesai visus materiālus un dokumentus, uz kuru pamata ģenerāldirektors balstīja savus 2006. gada 7. septembra un 23. novembra lēmumus un atcelt minētos lēmumus, kā arī Apvienotās komitejas lēmumu;

               —

               piespriest iecēlējinstitūcijai samaksāt prasītājam kā zaudējumu atlīdzību simbolisku summu EUR 1;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-172/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — GEM-YEAR un JINN-WELL AUTO-PARTS (Zhejiang)/Padome

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/46

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — GEM-YEAR un JINN-WELL AUTO-PARTS (Zhejiang)/Padome
   (lieta T-172/09)
   2009/C 153/90
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: GEM-YEAR INDUSTRY Co. Ltd un JINN-WELL AUTO-PARTS (Zhejiang) Co. Ltd (pārstāvji — K. Adamantopoulos un Y. Melin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2009. gada 26. janvāra Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, ciktāl

                           —

                           pārkāpjot Regulas (EK) Nr. 384/96 (turpmāk tekstā — “Pamatregula”) 5. panta 1. un 4. punktu, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, secinādama, ka sūdzību iesniegušajiem Kopienu ražotājiem ir bijušas īpašas tiesības celt prasību;

                           —

                           ar to ir pārkāpts Pamatregulas 1. panta 1., 2. un 4. punkts, 2. panta 8. punkts, kā arī 5. panta 2. un 10. punkts, dažādiem produktiem ieviešot antidempinga nodevas;

                           —

                           ar to ir pārkāpts Pamatregulas 3. panta 3. un 4. punkts, jo tajā tiek norādīts, ka Kopienu industrijā tiek ciesti materiāli zaudējumi, tādējādi pieļaujot acīmredzamu kļūdu katra konkrētā gadījuma faktisko apstākļu vērtējumā;

                           —

                           tajā, pārkāpjot Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma otro daļu, netiek norādīts pamatojums, noraidot ražotāju eksportētāju Ķīnā iesniegtos lūgumus atzīt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu;

                           —

                           ar to ir ticis pārkāpts Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts, interpretējot PTO nolīguma un Protokla par Ķīnas pievienošanos PTO 15. punktu, jo ir ticis noraidīts savienotājelementu industrijas ražotāju lūgums atzīt sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, to pamatojot ar spēkā esošo situāciju citā industrijas nozarē;

                           —

                           tās secinājumi ir pamatoti ar nepilnīgu informāciju, neievērojot pienākumu rūpīgi un objektīvi izvērtēt katra konkrētā gadījuma apstākļus, kā tas noteikts Kopienu tiesībās attiecībā uz administratīvo procedūru;

                           —

                           ar to ir pārkāpts Antisubsīdiju pamatregulas 1. panta 1. un 2. punkts, 2. pants, 3. panta 1. punkts, 5. pants, 6. pants, 8. pants, 10. panta 1. punkts, 11. un 15. pants, jo tajā tiek izmantots noraidījums atzīt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, lai kompensētu subsīdijas;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību prasītājas lūdz atcelt Padomes 2009. gada 26. janvāra Regulu Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (1), izvirzot šādus pamatus.
   Prasītājas norāda, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktisko apstākļu novērtējumā, secinot, ka sūdzības iesniedzējām esot bijusi interese celt prasību saskaņā ar Pamatregulas (2) 5. panta 1. un 4. punktu, jo tai vajadzēja ņemt vērā kļūdaino statistiku, ko tā izmantoja kopējās Kopienas produkcijas aprēķināšanai un tai vajadzēja šos skaitļus attiecīgi izlabot. Tāpat prasītājas norāda, ka ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts Pamatregulas 1. panta 1., 2. un 4. punkts, 2. panta 8. punkts, 5. panta 2. un 10. punkts, dažiem produktiem ieviešot antidempinga nodevu, lai arī ar antidempingu saistīta izmeklēšana var attiekties tikai uz vienu produktu. Tālāk prasītājas min, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu šī gadījuma faktisko apstākļu vērtējumā un esot pārkāpusi Pamatregulas 3. panta 3. un 4. punktu, jo apstrīdētās regulas 161. apsvērumā tā esot secinājusi, ka Kopienu industrija ir cietusi materiālos zaudējumus, kaut arī šis secinājums ir balstīts tikai uz negatīvu kaitējuma norādi, vienu pretrunīgu secinājumu un vairākiem spekulatīviem vērtējumiem.
   Prasītājas arī norāda, ka ar apstrīdēto regulu esot pārkāpts 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma otrā daļa, jo tajā ir noraidīti prasītāju, kas ir ražotāji eksportētāji Ķīnā, iesniegtie lūgumi atzīt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, jo to galveno ražošanai nepieciešamo izejvielu izmaksas neatbilstot nesagrozītām starptautiskā tirgus cenām, lai arī ar šo pantu sabiedrībām, kuras lūdz atzīt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, ir tikai izvirzīta prasība pierādīt, ka tās savas ražošanai nepieciešamās izejvielas pērk par tirgus cenām.
   Prasītājas arī uzsver, ka ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts, kas interpretēts saskaņā ar PTO nolīgumu un Protokola par Ķīnas pievienošanos PTO 15. punktu, jo tajā ir noraidīts savienotājelementu industrijas ražotāju lūgums atzīt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, to pamatojot ar spēkā esošo situāciju citā industrijas nozarē. Turklāt prasītājas norāda, ka apstrīdētās regulas secinājumi ir pamatoti ar nepietiekamu informāciju, neievērojot pienākumu rūpīgi un objektīvi izvērtēt katra konkrētā gadījuma apstākļus, kā tas noteikts Kopienu tiesībās attiecībā uz administratīvajām procedūrām.
   Visbeidzot prasītājas min, ka ar apstrīdēto regulu esot pārkāpts Antisubsīdiju pamatregulas (3) 1. panta 1. un 2. punkts, kā arī 2. pants un 3. panta 1. punkts, jo tajā neesot noteikts, vai saistībā ar antidempingu veiktās izmeklēšanas laikā konstatētās subsīdijas bija subsīdijas, kas definētas šajos pantos, citiem vārdiem, vai ir bijušas finansiālas iemaksas, ka tās ir bijušas īpašas, ka ar tām ir gūtas priekšrocības un ka tās tādējādi ir radījušas kaitējumu Kopienas industrijai. Līdzīgi prasītāju skatījumā Komisija nekad nav vērtējusi kaitējumu atbilstoši Antisubsīdiju pamatregulas 8. pantam, ne arī aprēķinājusi priekšrocības saņēmējiem, kā tas izriet no minētas regulas 5. un 6. pantā minētajām prasībām. Tāpat prasītājas uzsver, ka Komisija neesot sekojusi 10. panta 1. punktā un 11. pantā paredzētajām procedūrām un ka tā, pamatojoties uz faktiem, nav pierādījusi kompensējošu subsīdiju esamību un no tā izrietošo kaitējumu, kā tas prasīts Antisubsīdiju pamatregulas 15. pantā, izmantodama lūguma atzīt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, noraidījumu subsīdiju kompensēšanai.

      (1)  OV L 29. 1. lpp.

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.), ko groza Padomes Regula (EK) Nr. 2117/2005 (OV L 340, 17. lpp.).

      (3)  Padomes 1997. gada 6. oktobra Regula (EK) Nr. 2026/97 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 288, 1. lpp.).


title: Lieta C-24/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) 2007. gada 25. janvāra rīkojumu — Cantina Produttori Cormòns , Luigi Soini pret Lauksaimniecības, pārtikas un mežkopības politikas ministriju, Regione Friuli Venezia Giulia

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) 2007. gada 25. janvāra rīkojumu — Cantina Produttori Cormòns, Luigi Soini pret Lauksaimniecības, pārtikas un mežkopības politikas ministriju, Regione Friuli Venezia Giulia

   (Lieta C-24/07)
   (2007/C 82/27)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Cantina Produttori Cormòns, Luigi Soini

      Atbildētājas: Lauksaimniecības, pārtikas un mežkopības politikas ministrija, Regione Friuli Venezia Giulia

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līgums par Ungārijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (2003. gada 23. septembra OV L 236) jāinterpretē tādā nozīmē, ka, sākot no 2004. gada 1. maija, attiecībā uz Ungārijā un Kopienā ražotu vīnu nosaukumiem ir attiecināmi tikai tie Kopienu tiesību noteikumi, kas minēti Regulā Nr. 1493/99 (1) un Regulā Nr. 753/2002 (2), kā to groza Regula Nr. 1429/2004 (3)?

               2)

               Vai Regulas Nr. 1493/99 52. pants ir atbilstošs tiesiskais pamats, balstoties uz kuru Eiropas Komisija var atcelt vīna nosaukuma izmantošanu (šajā gadījumā nosaukumu “Tocai friulano”), kas tiek attiecināts uz vīnogulāju šķirni, kura ir likumīgi ierakstīta attiecīgajā Itālijas valsts reģistrā un uz to ir veikta atsauce attiecīgās Kopienas regulās?

               3)

               Vai EK līguma 34. panta 2. punkta otrā daļa, kas Eiropas Kopienā aizliedz diskrimināciju starp lauksaimniecības preču ražotājiem un patērētājiem, aizliedz diskriminēt ražotājus un lietotājus, kas izmanto vienu no Regulas Nr. 753/2002 I pielikuma (kā to groza Regula Nr. 1429/2002) sarakstā minētajiem 122 vīna nosaukumiem, proti, vīna nosaukumu “Tocai friulano”, tiktāl, ciktāl tas aizliedz turpināt lietot šo vīna nosaukumu pēc 2007. gada 31. marta?

               4)

               Vai Komisijas Regulas Nr. 753/2002 19. panta 2. punkts, kas piešķir tiesības lietot vīnogulāju šķirnes nosaukumus, kas minēti šīs regulas I pielikumā (kā to groza Regula Nr. 1429/2004), jāinterpretē tādā nozīmē, ka ir iespējams uzskatīt un tiesiski atļaut pastāvēt homonīmu nosaukumu gadījumiem, kas rodas starp vīnogulāju šķirņu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kuras attiecas uz Eiropas Kopienā ražotiem vīniem?

               5)

               Gadījumā, ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša, vai EKL 34. panta 2. punkta otrā daļa, kas Eiropas Kopienā aizliedz diskrimināciju starp lauksaimniecības preču ražotājiem un patērētājiem, aizliedz Komisijai piemērot vienā no savām regulām (753/2002) homonīmu nosaukumu kritēriju tādā veidā, kas izriet no šīs regulas I pielikuma piemērošanas, proti, atzīstot par tiesisku lietot vairāku vīnogulāju šķirņu nosaukumus, kas satur nosaukumus, kuri ir pilnībā vai daļēji homonīmi ar vienādu skaitu ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, bet neļauj atzīt par tiesisku lietot vienu no vīnogulāju šķirnes nosaukumiem (“Tocai friulano”), kas Eiropas tirgū likumīgi tika lietots jau vairākus gadsimtus?

               6)

               Vai Regulas Nr. 1493/99 50. pants ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka piemērojot TRIPS Līguma 23. un 24. pantā paredzētos noteikumus un it īpaši šī Līguma 24. panta 6. punktā paredzēto noteikumu saistībā ar homonīmiem vīnogulāju šķirņu nosaukumiem, Eiropas Savienības Ministru padome vai dalībvalstis (un vēl jo mazāk Eiropas Komisija) nevar pieņemt vai apstiprināt tādus pasākumus kā Komisijas Regulu Nr. 753/2002, kas attiecībā uz homonīmiem nosaukumiem piedāvā dažādus risinājumus saistībā ar vīnu nosaukumiem, kuriem, skatoties no homonīmu nosaukumu viedokļa, ir vienas un tās pašas raksturiezīmes?

               7)

               Vai Regulas Nr. 1493/99 preambulas 56. apsvērumā un 50. pantā minētā atsauksme uz TRIPS Līguma 23. un 24. pantu, kas atļauj dalībvalstīm, kuras ir šī līguma dalībnieces, aizsargāt homonīmus nosaukumus, atļauj šo tiesību noteikumu tieši piemērot Kopienu tiesiskajā regulējumā, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru?

      (1)  OV L 179, 1. lpp.

      (2)  OV L 118, 1. lpp.

      (3)  OV L 263, 11. lpp.


title: Lieta T-262/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Kiselev/Padome

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/70

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Kiselev/Padome
   (Lieta T-262/15)
   (2015/C 294/85)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dmitry Konstantinovich Kiselev (Koroļova, Krievija) (pārstāvji – T. Otty un B. Kennelly, Barristers un J. Linneker, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 13. marta Lēmumu (KĀDP) 2015/432, ar ko groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, un Padomes 2015. gada 13. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/427, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, secinot, ka prasītājs atbilst Lēmuma (ar grozījumiem) 1. panta 1. punktā un Regulas (ar grozījumiem) 2. panta 1. punktā norādītajiem kritērijiem.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka, lai nodrošinātu atbilstību Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pantam un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 10. pantam, Lēmumā un Regulā norādītie kritēriji iekļaušanai sarakstā ir jāinterpretē atbilstoši tiesībām uz vārda brīvību. Prasītājs uzskata, ka kritērijā par to, ka persona “aktīvi atbalsta” Krievijas valdības politiku saistībā ar Ukrainu, būtu jāprasa, lai personai ir lielāka ietekme uz attiecīgo politiku, nevis tikai iespēja izteikt viedokli žurnālistikas kontekstā. Prasītājs apgalvo, ka viņš ir tikai žurnālists un mediju sabiedrības direktors un tādējādi viņam nav prasītās vai konkrētas ietekmes un atbildības par situāciju Ukrainā. Faktiski prasītājs nekad neesot paudis atbalstu “Krievijas spēku nosūtīšanai uz Ukrainu”, kā apgalvo Padome.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpta vārda brīvība.

                           —

                           Prasītājs uzskata, ka ar ierobežojošiem pasākumiem prasītājs tiek sodīts par politiskiem uzskatiem, kurus viņš paudis ka žurnālists un komentētājs. Ar tiem tiek ierobežota viņa spēja izmantot vārda brīvību, kā arī viņa pārvaldītās ziņu aģentūras Rossiya Segodnya darbības brīvība. Prasītājs uzskata, ka tikai tas vien, ka Padome iebilst dažu prasītāja reportāžu saturam, nevar attaisnot ierobežojumus. Turklāt neesot pierādījumu, ka viņš ir aicinājis uz vardarbību vai izdarījis jebko citu, kas attaisnotu viņa tiesību uz vārda brīvību ierobežošanu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka viņam neesot sniegti “nopietni un ticami pierādījumi” vai “konkrēti pierādījumi un informācija” lietas pamatošanai, ar ko varētu attaisnot ierobežojošos pasākumus pret viņu. Prasītājs apgalvo, ka viņam tika iesniegti Padomes “pierādījumi” (un tikai daļēji) tikai pēc viņa atkārtotas iekļaušanas sarakstā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot norādījusi prasītājam pietiekamu pamatojumu viņa iekļaušanai sarakstā.

                           —

                           Prasītājs uzskata, ka sniegtais pamatojums ir pārāk vispārīgs un tajā nav norādīti aktuāli un konkrēti iemesli, uz kuru pamata prasītājam tiek noteikti ierobežojošie pasākumi.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek pakārtoti apgalvots, ka Padome esot balstījusies uz prettiesisku pasākumu (tiktāl, ka kritērijs iekļaušanai sarakstā ļaujot pārkāpt prasītāja tiesības uz vārda brīvību).

                           —

                           Prasītājs norāda, ka, ja pretēji pirmajam pamatam kritērijs tiktu interpretēts kā tāds, kas ļauj iekļaut sarakstā fiziskas personas, kas darbojas mediju nozarē, tikai viņu paustās politiskās nostājas dēļ, kuru Padome uzskata par apšaubāmu, tad noteiktajam kritērijam trūktu atsevišķa juridiska pamata un/vai tas būtu nesamērīgs ar Lēmuma un Regulas mērķiem.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek pakārtoti apgalvots, ka esot pārkāpts ES un Krievijas partnerības un sadarbības nolīgums.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka nemaz neesot mēģināts pamatot Partnerības un sadarbības nolīguma 52. panta pārkāpumu, kas ir noticis, ierobežojot prasītāja (tostarp) finanšu līdzekļu brīvu apriti, un neesot nemaz mēģināts vērsties Sadarbības Padomē atbilstoši [nolīguma] 90. pantam.


title: Lieta T-137/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. martā – Kakol/Komisija

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/51

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. martā – Kakol/Komisija
   (Lieta T-137/17)
   (2017/C 144/70)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Danuta Kakol (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – R. Duta, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 25. novembra un 2016. gada 2. maija atlases komisijas lēmumus, uz kuru pamata tika noraidīta prasītājas kandidatūra konkursam EPSO/AD/177/10-AUDIT2013-Administrateurs-AD5;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājai EUR 5 000 vai jebkuru citu summu, pat lielāku, ko Tiesa ex aequo et bono nosaka, lai atlīdzinātu diskriminējošo attieksmi pret viņas kandidatūru;

               —

               uzdot jebkādus tiesiskos pienākumus šajā ziņā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visas tiesvedības izmaksas un tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šis prasības pieteikums ir vērsts pret 2016. gada 25. novembra un 2016. gada 2. maija atlases komisijas lēmumiem, uz kuru pamata tika noraidīta prasītājas kandidatūra konkursam EPSO/AD/177/10-AUDIT2013-Administrateurs-AD5, motivējot ar to, ka viņa neatbilst attiecībā uz izglītību izvirzītajiem atbilstības nosacījumiem.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Saistībā ar pirmo pamatu tiek apgalvots par atlases komisijas deleģēšanas pilnvaru neesamību, pieņemot 2016. gada 2. maija lēmumu.

                           —

                           Šai ziņā prasītāja apgalvo, ka vairākas norādes liecina par to, ka nav iespējams, ka atlases komisija ir pieņēmusi 2016. gada 2. maija lēmumu.

               2.

               Saistībā ar otro pamatu tiek apgalvots par tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības un nepieļaujamības [“estoppel”] principu pārkāpumu.

                           —

                           Šai ziņā prasītāja apgalvo, ka administrācija bija sniegusi precīzus solījumus saistībā ar konkursu, dalībai kurā viņa iepriekš bija pieteikusies, proti, konkursu EPSO/AD/172/09, kuram bija tādi paši atbilstības nosacījumi kā konkursam EPSO/AD/177/10. Taču konkursa EPSO/AD/172/09 ietvaros atlases komisija bija secinājusi, ka prasītāja atbilst noteiktām ar profesionālo pieredzi/izglītību saistītām prasībām.

               3.

               Saistībā ar trešo pamatu tiek apgalvots par vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa pārkāpumu.

               4.

               Saistība ar ceturto pamatu tiek apgalvots par acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību.

                           —

                           Šai ziņā prasītāja apgalvo, ka no lietā iesniegtajiem diplomiem izriet, ka viņai ir universitātes diploms, kas atbilst pilnībā pabeigtiem vismaz trim studiju gadiem jomā, kas saistīta ar attiecīgajiem konkursā atrunātājiem pienākumiem.

               5.

               Saistībā ar ceturto pamatu tiek apgalvots par nepareizu pilnvaru izmantošanu un samērīguma neesamību.

                           —

                           Šai ziņā prasītāja apgalvo, ka ir acīmredzams, ka prasītājas kandidatūra netika noraidīta, balstoties uz apsvērumiem saistībā ar viņas kvalifikāciju un diplomiem, bet gan balstoties uz vispārējās ārpolitikas jautājumiem, kuri skar pieņemšanu darbā.


title: Lieta C-430/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 25. jūnija spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Lēmums 2000/764/EK — Govju sūkļveida encefalopātijas pārbaude un epidemioloģiskā uzraudzība — Regula (EK) Nr. 2777/2000 — Pasākumi tirgus atbalstam — Veterinārie pasākumi — Kopienas iemaksas daļējā testu izmaksu finansējumā — Direktīva 85/73/EEK — Iespēja dalībvalstīm finansēt izmaksu daļu, ko nesedz Kopiena, iekasējot valsts maksu par gaļas pārbaudi vai maksu cīņai pret epizootiju)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/5

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 25. jūnija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   (Lieta C-430/07) (1)

   (Lēmums 2000/764/EK - Govju sūkļveida encefalopātijas pārbaude un epidemioloģiskā uzraudzība - Regula (EK) Nr. 2777/2000 - Pasākumi tirgus atbalstam - Veterinārie pasākumi - Kopienas iemaksas daļējā testu izmaksu finansējumā - Direktīva 85/73/EEK - Iespēja dalībvalstīm finansēt izmaksu daļu, ko nesedz Kopiena, iekasējot valsts maksu par gaļas pārbaudi vai maksu cīņai pret epizootiju)
   2009/C 205/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV

      Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nederlandse Raad van State — Komisijas 2000. gada 29. novembra Lēmuma 2000/764/EK par govju pārbaudēm attiecībā uz govju sūkļveida encefalopātiju un par grozījumiem Lēmumā 98/272/EK par transmisīvo sūkļveida encefalopātiju epidemioloģisko uzraudzību (OV L 305, 35. lpp.) 1. panta 3. punkta, Komisijas 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 2777/2000, ar ko pieņem ārkārtas pasākumus liellopu tirgus atbalstam (OV L 321, 47. lpp.), 2. panta 1. un 2. punkta, Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.) 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta, Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.) un Padomes 1985. gada 29. janvāra Direktīvas 85/73/EEK par svaigas gaļas un mājputnu gaļas veselības pārbaudes un kontroles finansējumu (OV L 32, 14. lpp.), kas grozīta un konsolidēta ar Direktīvu 96/43/EK (OV L 162, 1. lpp.), 5. panta 4. punkta pēdējā teikuma interpretācija — BSE pārbaudes — Apstiprinātie ātrās noteikšanas testi — Finansējums tikai no Kopienas līdzekļiem vai obligāts dalībvalstu līdzfinansējums ar izmaksu novelšanu uz uzņēmējiem, nosakot maksas — Spriedums lietā C-239/01 Vācija/Komisija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 2777/2000, ar ko pieņem ārkārtas pasākumus liellopu tirgus atbalstam, kas grozīta ar Komisijas 2001. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 111/2001, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā noteikumā paredzētie testi ir Nīderlandē 2001. gada maijā un jūnijā obligāti veicamie govju sūkļveida encefalopātijas pārbaudes testi visai liellopu, kas vecāki par 30 mēnešiem un kas nokauti lietošanai pārtikā, gaļai;

               2)

               Regulas Nr. 2777/2000, kas grozīta ar Regulu Nr. 111/2001, 2. panta 1. punkts, grozītajā redakcijā, ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegums tirgot tādu liellopu gaļu, kas ir vecāki par 30 mēnešiem un kam nav negatīvu govju sūkļveida encefalopātijas pārbaudes testu rezultātu, ko tā noteica, sākot ar 2001. gada 1. janvāri, ir veterinārs pasākums Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu 1. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē, kas ietilpst govju sūkļveida encefalopātijas izskaušanas un uzraudzības programmās;

               3)

               Regulas Nr. 2777/2000, kas grozīta ar Regulu Nr. 111/2001, 2. panta 2. punkts, kā arī Padomes 1985. gada 29. janvāra Direktīvas 85/73/EEK par Direktīvās 89/662/EEK, 90/425/EEK, 90/675/EEK un 91/496/EEK minēto dzīvnieku veterinārās pārbaudes un kontroles finansējumu, kas grozīta un konsolidēta ar Padomes 1996. gada 26. jūnija Direktīvu 96/43/EK, 4. pants un 5. panta 4. punkta otrā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz dalībvalstīm iekasēt valsts maksu, kas paredzēta govju sūkļveida encefalopātijas pārbaudes testu izmaksu finansēšanai. Kopējā maksas summa saistībā ar to liellopu nokaušanu, kas paredzēti lietošanai pārtikā, ir jānosaka saskaņā ar Kopienas maksu regulējošiem principiem, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, šai summai nebūtu jāpārsniedz radušās izmaksas, kas nosedz izmaksas attiecībā uz algām un sociālās nodrošināšanas izdevumiem, kā arī administratīvās izmaksas saistībā ar šādu testu veikšanu, un, otrkārt, nav atļauta tieša vai netieša šādas maksas kompensēšana.

      (1)  OV C 297, 08.12.2007.


title: Lieta C-313/06: Prasība, kas celta 2006. gada 19. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/25

         Prasība, kas celta 2006. gada 19. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-313/06)
   (2006/C 212/42)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Lawunmi un D. Recchia, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktos, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvu 2004/26/EK (1), ar ko groza Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no visurgājējai tehnikai uzstādāmiem iekšdedzes dzinējiem, vai, jebkurā gadījumā, nepaziņojot Komisijai par šādu tiesību aktu pieņemšanu, nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti ar šīs direktīvas 3. panta 1. punktu;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2004/26/EK transpozīcijas termiņš beidzās 2005. gada 20. maijā.

      (1)  OV L 146, 1. lpp.


title: Lieta T-461/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. jūnijā – Arocasa /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/63

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. jūnijā – Arocasa/Komisija
   (Lieta T-461/14)
   2014/C 253/85
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arocasa, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – J. García Muñoz, J. Jiménez-Blanco un J. Corral García, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-392/14 Gutser/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-531/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. novembrī — Häfele /ITSB ( Vorfront )

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/43

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. novembrī — Häfele/ITSB (“Vorfront”)
   (Lieta T-531/10)
   ()
   2011/C 30/78
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Vācija) (pārstāvji — M. Eck un J. Dönch, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 14. septembra lēmumu lietā R 570/2010-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Vorfront” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 7., 19. un 20. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai Kopienas preču zīmei esot atšķirtspēja un tā neesot pilnībā aprakstoša

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-322/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Beļģija) — État belge — SPF Finances/GIMLE SA

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Beļģija) — État belge — SPF Finances/GIMLE SA

   (Lieta C-322/12)
   2012/C 287/40
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: État belge — SPF Finances

      Atbildētāja: GIMLE SA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtās direktīvas 78/660/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (1), 2. panta 3., 4. un 5. (punkts) ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir nevis vienīgi paredzēts, ka gada pārskatu pielikumā jāsniedz papildinformācija, bet gan noteikts, ka gadījumā, ja samaksātā cena acīmredzami neatbilst attiecīgās mantas vērtībai, tādējādi sniedzot sagrozītu priekšstatu par uzņēmuma mantisko un finansiālo stāvokli, kā arī peļņu vai zaudējumiem, no principa, ka aktīvi ir iegrāmatojami atbilstoši to iegādes cenai, ir jāatkāpjas un tie ir uzreiz jāiegrāmato atbilstoši to tālākpārdošanas vērtībai, ja tā izrādās esam to faktiskā vērtība?

      (1)  OV L 222, 11. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 17. nod., 1. sēj., 21. lpp.