title: Lieta C-97/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) 2007. gada 20. februāra rīkojumu — Doña Rosa Méndez López/Instituto Nacional de Empleo (INEM), Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) 2007. gada 20. februāra rīkojumu — Doña Rosa Méndez López/Instituto Nacional de Empleo (INEM), Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

   (Lieta C-97/07)
   (2007/C 95/44)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal Superior de Justicia de Galicia
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Doña Rosa Méndez López

      Atbildētāji: Instituto Nacional de Empleo (INEM), Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1), 71. pantā ietvertais formulējums “saņem pabalstus saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem tā, it kā viņš šeit būtu bijis nodarbināts visvēlāk ”jāinterpretē tādējādi, ka prasība par to, ka [persona] “vairs nesaņem bezdarbnieka pabalstu”, kas Ley General de la Seguridad Social 215. panta 1. punktā izvirzīta tam, lai varētu iegūt tiesības uz Spānijas sociālā nodrošinājuma pabalstiem bezdarba gadījumā, uzskatāma par izpildītu gadījumā, ja vairs netiek saņemts bezdarbnieka pabalsts Vācijā, pat ja par saņēmēju nekad nav tikušas veiktas [sociālās apdrošināšanas] iemaksas Spānijā?

      (1)  OV L 149, 2. lpp.


title: Lieta C-538/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 26. maija spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 92/43/EEK — 6. panta 3. punkts — Īpaši aizsargājamas teritorijas — Plānu vai projektu, kas var būtiski ietekmēt aizsargātu teritoriju, atbilstošs novērtējums — Plānu vai projektu, uz kuriem attiecas paziņošanas kārtība, atbrīvošana no novērtējuma — Nepareiza transpozīcija)

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 26. maija spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-538/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 92/43/EEK - 6. panta 3. punkts - Īpaši aizsargājamas teritorijas - Plānu vai projektu, kas var būtiski ietekmēt aizsargātu teritoriju, atbilstošs novērtējums - Plānu vai projektu, uz kuriem attiecas paziņošanas kārtība, atbrīvošana no novērtējuma - Nepareiza transpozīcija)
   2011/C 211/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Recchia un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — T. Materne)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. panta 3. punkta noteikumu nepareiza transponēšana — Obligāts ietekmes uz vidi izvērtējums, ja projekts vai plāns ietekmē “Natura 2000” teritoriju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atsevišķām darbībām, kam tiek piemērota paziņošanas kārtība, neprasot veikt atbilstošu ietekmes uz vidi novērtējumu, ja šīs darbības var ietekmēt Natura 2000 teritoriju, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta T-304/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 18. oktobra spriedums — dm-drogerie markt /ITSB — Semtee ( “caldea” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “caldea” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “BALEA” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/30

         Vispārējās tiesas 2011. gada 18. oktobra spriedums — dm-drogerie markt/ITSB — Semtee (“caldea”)
   (Lieta T-304/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “caldea” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “BALEA” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 347/49
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsrūe, Vācija) (pārstāvji — O. Bludovsky un P. Hiller, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Semtee (Escaldes Engornay, Andora) (pārstāvis — É. Guissart, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 899/2009-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp dm-drogerie markt GmbH & Co. KG un Semtee

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               dm-drogerie markt GmbH & Co. KG sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               katrs lietas dalībnieks pats sedz tiesāšanās izdevumus, kas tam radušies saistībā ar Semtee iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 260, 25.09.2010.


title: Lieta C-45/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. janvārī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Frédéric Jahin/Ministre de l'économie et des finances, Ministre des affaires sociales et de la santé

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. janvārī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Frédéric Jahin/Ministre de l'économie et des finances, Ministre des affaires sociales et de la santé

   (Lieta C-45/17)
   (2017/C 121/21)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Frédéric Jahin

      Atbildētāji: Ministre de l'économie et des finances, Ministre des affaires sociales et de la santé

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 63., 64. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

               1)

               apstāklis, ka personai, kas ir trešās valsts ārpus Eiropas Savienības, – kas nav Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalsts vai Šveice –, sociālā nodrošinājuma sistēmas dalībnieks, tāpat kā personām, kas ir sociālā nodrošinājuma dalībnieki Francijā, ir jāmaksā Francijas tiesību aktos, kas ietilpst 2004. gada 29. aprīļa Regulas [(EK) Nr. 883/2004 (1)] piemērošanas jomā, paredzētie maksājumi par ienākumiem no kapitāla, ja personai, kas ir citas dalībvalsts, kas nav Francija, sociālā nodrošinājuma sistēmas dalībniece, tos, ņemot vērā šīs regulas tiesību normas, nevar uzlikt, nozīmētu kapitāla, kura izcelsme vai galamērķis ir trešās valstīs, aprites ierobežojumu, kas ar [LESD] 63. pantu ir principā aizliegts;

               2)

               apstiprinošas atbildes uz šo pirmo jautājumu gadījumā ir jānosaka, vai šis kapitāla aprites ierobežojums, kas izriet no Francijas tiesību aktu, – ar kuriem strīdīgie maksājumi tiek uzlikti visiem konkrētu ienākumu no kapitāla saņēmējiem, neveicot tajos nekādu nošķīrumu atkarībā no dalības sociālā nodrošinājuma sistēmā vietas –, un Eiropas Savienības atvasināto tiesību aktu kopīgas piemērošanas, var tikt uzskatīts par saderīgu ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta noteikumiem, it īpaši:

                           —

                           ņemot vērā [LESD] 64. panta 1. punktu, kapitāla apritei, kas ietilpst tās piemērošanas jomā, pamatojoties uz to, ka ierobežojums izrietot, piemērojot principu, saskaņā ar kuru ir jāpiemēro tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, kas ir paredzēts 2004. gada 29. aprīļa Regulas [(EK) Nr. 883/2004] 11. pantā un tika ieviests Eiropas Savienības tiesībās ar 1971. gada 14. jūnija Regulas [(EEK) Nr. 1408/71] 13. pantu, proti, agrāk nekā 1993. gada 31. decembrī, savukārt attiecīgie maksājumi par ienākumiem no kapitāla tika ieviesti vai kļuva piemērojami pēc 1993. gada 31. decembra;

                           —

                           ņemot vērā [LESD] 65. panta 1. punktu, pamatojoties uz to, ka ar Francijas nodokļu tiesību aktiem, ko piemēro saderīgi ar 2004. gada 29. aprīļa Regulu [(EK) Nr. 883/2004], tiekot nošķirti nodokļa maksātāji, kas neatrodas vienādā situācijā, ņemot vērā dalības sociālā nodrošinājuma sistēmā kritēriju;

                           —

                           ņemot vērā primāru vispārējo interešu apsvērumu, ar ko var pamatot kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, esamību, kas balstīti uz to, ka tiesību normas, kas tiktu uzskatītas par tādām, ar kurām tiek ierobežota kapitāla aprite no un uz trešajām valstīm, atbilst 2004. gada 29. aprīļa Regulā [(EK) Nr. 883/2004] izvirzītajam darba ņēmēju brīvas pārvietošanās Eiropas Savienībā mērķim?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-10/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-192/08 Transnational Company “Kazchrome ” AO, ENRC Marketing AG /Eiropas Savienības Padome 2012. gada 5. janvārī iesniedza Transnational Company “Kazchrome ” AO, ENRC Marketing AG

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-192/08 Transnational Company“Kazchrome”AO, ENRC Marketing AG/Eiropas Savienības Padome 2012. gada 5. janvārī iesniedza Transnational Company“Kazchrome”AO, ENRC Marketing AG

   (Lieta C-10/12 P)
   2012/C 65/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Transnational Company “Kazchrome” AO, ENRC Marketing AG (pārstāvji — A. Willems, avocat, S. De Knop, advocate)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Euroalliages

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumu Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 25. oktobra spriedumu tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa nav atcēlusi apstrīdēto regulu, un tiktāl, ciktāl tā ir piespriedusi apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā;

               —

               pieņemt galīgo lēmumu un atcelt apstrīdēto regulu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest personām, kas iestājušās lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa:

               —

               esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka iestāžu pieļautie pamatregulas (1) 7. panta 3. punkta pārkāpumi nav pietiekami, lai pamatotu apstrīdētās regulas (2) atcelšanu;

               —

               esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka iestādēm nebija pienākuma veikt zaudējumus radošo faktoru, kuri nav imports par dempinga cenām, kopēju analīzi;

               —

               esot kļūdaini piespriedusi apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt Padomes un Euroalliages tiesāšanās izdevumus.

      (1)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2008. gada 25. februāra Regula (EK) Nr. 172/2008, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas, Ēģiptes, Kazahstānas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija importam (OV L 55, 6. lpp.).


title: Pirmās Instances Tiesas Spriedums 2005. gada 31. maijā lietā T-373/03 Solo Italia Srl pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “PARMITALIA” — Termiņš apelācijas iesniegšanai par Iebildumu nodaļas lēmumu — Regulas (EK) Nr. 40/94 59. pants — Regulas (EK) Nr. 2868/95 48. noteikums — Šīs apelācijas nepieņemamība)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/27

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 31. maijā
   lietā T-373/03 Solo Italia Srl pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “PARMITALIA” - Termiņš apelācijas iesniegšanai par Iebildumu nodaļas lēmumu - Regulas (EK) Nr. 40/94 59. pants - Regulas (EK) Nr. 2868/95 48. noteikums - Šīs apelācijas nepieņemamība)
   (2005/C 193/44)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-373/03 Solo Italia Srl, Osona [Ossona] (Itālija), ko pārstāv A. Bensusāns [A. Bensoussan], M.-E. Hāsa [M.-E. Haas] un L. Teljē-Lonjevska [L. Tellier-Loniewski], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — I. de Medrano Kavaljero [I. de Medrano Caballero] un A. Foliārs-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral]), otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā — Nuova Sala Srl, Breša [Brescia] (Itālija), ko pārstāv E. Gavuci [E. Gavuzzi], S. Hasans [S. Hassan] un K. Pastore [C. Pastore], avocats, par prasību par ITSB Apelāciju otrās palātas 2003. gada 10. septembra lēmumu (lieta R 208/2003-2), ar kuru apstiprināts atteikums reģistrēt vārdisku preču zīmi “PARMITALIA”, Pirmās instances tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs Dž. D. Kuks [J. D. Cooke], tiesneses I. Labucka [I. Labucka] un V. Trstenjaka [V. Trstenjak], sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio González], galvenais administrators, 2005. gada 31. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 21, 24.1.2004.


title: Lieta T-420/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. septembrī — VHV /Komisija

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/8

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. septembrī — VHV/Komisija
   (Lieta T-420/12)
   2012/C 373/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: VHV Allgemeine Versicherung AG (Hannover, Vācija) (pārstāvji –A. Birnstiel, H. Heinrich un J.-O. Schrotz, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 17. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītājas pieteikums saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (1) piekļūt noteiktiem dokumentiem aizliegtas vienošanās procedūrā (COMP/39.125 — Carglass);

               —

               piespriest atbildētājai segt savus un prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav veikts atsevišķu pieteikumā norādīto dokumentu vērtējums.
               Izvirzīdama pirmo pamatu, prasītāja norāda, ka lēmums neesot balstīts uz konkrētu un individuālu ikkatra dokumenta vērtējumu. Prasītājas skatījumā pārsūdzētais lēmums ir balstīts uz juridiski kļūdainu pieņēmumu, ka šajā gadījumā pastāvot vispārīgs pieņēmums par ārkārtas apstākļu pastāvēšanu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.
               Šai sakarā prasītāja apgalvo, ka Komisija visaptverošu prasītājas pieteikuma noraidījumu savā lēmumā esot pamatojusi ar vispārīgiem apsvērumiem, un tādējādi to darījusi nepietiekami. To prasītāja uzskata par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un tādējādi par būtisku procesuālu tiesību normu pārkāpumu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota kļūdaina Regulas Nr. 10409/2001 4. panta 2. punkta pirmā ievilkuma interpretācija
               Izvirzīdama trešo pamatu, prasītāja norāda, ka Komisijas veiktā Regulas Nr. 10409/2001 4. panta 2. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā noteikto izņēmumu interpretācija un piemērošana esot kļūdaina. Prasītāja uzskata, ka Komisija nav ņēmusi vērā tiesību normas un izņēmuma attiecības un par pamatu ir izvēlējusies pārāk plašu izpratni par “izmeklēšanas darbību aizsardzību” un jēdzienu “komerciālās intereses”.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota tiesību normu par aizliegtu vienošanos īstenošana privāttiesībās kā sabiedriskās intereses Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta izpratnē neņemšana vērā
               Ceturtajā pamatā prasītāja norāda, ka Komisija nepamatoti ir noliegusi dominējošas sabiedriskas intereses prasīto dokumentu publiskošanā. Prasītājas skatījumā Komisijai it īpaši interešu izsvēršanā esot bijis jāņem vērā tas, ka arī tiesību normu par aizliegtu vienošanos piemērošana privāttiesībās var būt sabiedriskās intereses Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta izpratnē.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.)


title: Lieta C-218/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 18. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/33

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 18. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-218/08) (1)

   (2009/C 69/76)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 197, 2.8.2008.


title: Lieta T-437/14: Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā  – Apvienotā Karaliste/Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/43

         Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā – Apvienotā Karaliste/Komisija
   (Lieta T-437/14)
   2014/C 282/57
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – V. Wakefield, Barrister, un M. Holt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt deviņas pozīcijas (proti astoto, devīto un desmito pozīciju 51. lpp.; un pirmo līdz sesto pozīciju 52. lpp.) pielikumā Komisijas 2014. gada 4. aprīļa Īstenošanas lēmumam, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (paziņots ar dokumentu C (2014) 2008) (OV L 104, 43. lpp.);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Apvienotās Karalistes tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, no kuriem visi attiecas uz likumā noteiktās pārvaldības prasības Nr. 8 (turpmāk tekstā – “LNPP Nr. 8”) interpretāciju Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003 (1), Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009 (2) un Padomes Regulā (EK) Nr. 21/2004 (3).

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu interpretējot LNPP Nr. 8. Šī pamata pamatošanai norādītie galvenie trīs argumenti ir:

                           —

                           ka jāīsteno leģislatīvais lēmums izslēgt 6., 7. un 8. pantu no LNPP Nr. 8;

                           —

                           ka 4. un 5. panta iekļaušana LNPP Nr. 8 norāda, ka 3. pants nav pietiekams, lai noteiktu tā “elementus” kā savstarpējās atbilstības pienākumus, un

                           —

                           ka ES likumdevēja lēmumam ir mērķa loģika attiekties pret 4. un 5. pantu atšķirīgi salīdzinājumā ar 6., 7. un 8. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, interpretējot LNPP Nr. 8, Komisija ir pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, kurš ir piemērojams ar īpašu spēku, ja pasākums izraisa finanšu sekas un/vai soda uzlikšanu, un saskaņā ar kuru jebkāda nenoteiktība ir jāvērš par labu lauksaimniekam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, interpretējot LNPP Nr. 8, Komisija ir pārkāpusi nediskriminācijas un vienlīdzības attieksmes principus, saskaņā ar kuriem pret lauksaimnieku, kurš nav ievērojis Regulas Nr. 21/2004. pantu, kurš nav uzskaitīts LNPP Nr. 8, attieksmei nav jābūt tādai pašai kā pret lauksaimnieku, kurš nav ievērojis Regulas Nr. 21/2004. pantu, kurš ir uzskaitīts LNPP Nr. 8.

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.).

      (3)  Padomes 2003. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK (OV L 5, 8. lpp.).


title: lieta C-49/06: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 30. janvārī

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/32

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 30. janvārī
   (lieta C-49/06)
   (2006/C 60/62)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 30. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv N. Yerrell, pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvu 1999/37/EK par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva un

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 1999/37/EK transpozīcijai beidzās 2004. gada 1. jūnijā.

      (1)  OV L 138, 1.6.1999., 57. lpp.


title: Apvienotās lietas C-145/08 un C-149/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Club Hotel Loutraki AE, Athinaïki Techniki AE, Evangelos Marinakis (C-145/08), Aktor Anonymi Techniki Etaireia (Aktor ATE) (C-149/08)/ Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypourgos Epikrateías (C-145/08), Ethniko Symvoulio Radiotileorasis (C-149/08) (Direktīva 92/50/EEK — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Pakalpojumu koncesijas — Jaukts līgums — Līgums, kas ietver publiska kazino uzņēmuma akciju paketes nodošanu — Līgums, ar kuru līgumslēdzēja iestāde izraudzītajam pretendentam uzdod kazino uzņēmuma pārvaldīšanu un tā telpu modernizācijas un attīstīšanas, kā arī līdzās esošās teritorijas labiekārtošanas plāna īstenošanu — Direktīva 89/665/EEK — Līgumslēdzējas iestādes lēmums — Efektīvi un ātri tiesību aizsardzības līdzekļi — Valsts procesuālo tiesību normas — Zaudējumu atlīdzināšanas nosacījums — Kompetentas tiesas veikta iepriekšēja nelikumīgā akta vai bezdarbības atcelšana vai atzīšana par spēkā neesošu — Konsorcija, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, dalībnieki — Lēmums, kuru šīs procedūras ietvaros pieņēmusi iestāde, kas nav līgumslēdzēja iestāde — Prasība, ko daži konsorcija dalībnieki cēluši individuāli — Pieņemamība)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Club Hotel Loutraki AE, Athinaïki Techniki AE, Evangelos Marinakis (C-145/08), Aktor Anonymi Techniki Etaireia (Aktor ATE) (C-149/08)/Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypourgos Epikrateías (C-145/08), Ethniko Symvoulio Radiotileorasis (C-149/08)
   (Apvienotās lietas C-145/08 un C-149/08) (1)

   (Direktīva 92/50/EEK - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Pakalpojumu koncesijas - Jaukts līgums - Līgums, kas ietver publiska kazino uzņēmuma akciju paketes nodošanu - Līgums, ar kuru līgumslēdzēja iestāde izraudzītajam pretendentam uzdod kazino uzņēmuma pārvaldīšanu un tā telpu modernizācijas un attīstīšanas, kā arī līdzās esošās teritorijas labiekārtošanas plāna īstenošanu - Direktīva 89/665/EEK - Līgumslēdzējas iestādes lēmums - Efektīvi un ātri tiesību aizsardzības līdzekļi - Valsts procesuālo tiesību normas - Zaudējumu atlīdzināšanas nosacījums - Kompetentas tiesas veikta iepriekšēja nelikumīgā akta vai bezdarbības atcelšana vai atzīšana par spēkā neesošu - Konsorcija, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, dalībnieki - Lēmums, kuru šīs procedūras ietvaros pieņēmusi iestāde, kas nav līgumslēdzēja iestāde - Prasība, ko daži konsorcija dalībnieki cēluši individuāli - Pieņemamība)
   2010/C 179/02
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Club Hotel Loutraki AE, Athinaïki Techniki AE un Evangelos Marinakis

      Atbildētājs: Ethniko Symvoulio Radiotileorasis un Ypourgos Epikrateías

      Piedaloties: Athens Resort Casino AE Symmetochon, Ellaktor AE, agrāk — Elliniki Technodomiki TEB AE, Regency Entertainment Psychagogiki kai Touristiki AE, agrāk — Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Ellas) AE un Leonidas Bombolas (C-145/08)
   un

      Prasītājs: Aktor Anonymi Techniki Etaireia (Aktor ATE)

      Atbildētājs: Ethnico Symvoulio Radiotileorasis

      Piedaloties: Michaniki AE (C-149/08)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias — Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.) 3. panta 2. punkta, 9., 14. un 16. panta interpretācija — Piemērošanas joma — Jauks līgums, kurā ir iekļauts akciju pārdošanas līgums un vienošanās par pakalpojumu koncesiju — Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz pārsūdzības procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības (OV L 665, 33. lpp.), 1. panta 3. punkta un 2. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko piedāvājumu iesniegušās asociācijas, kas nav juridiska persona, biedriem ir aizliegts individuāli izmantot pārsūdzības iespējas pret aktiem, kuri attiecas uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               jaukts līgums, kura galvenais priekšmets ir uzņēmuma veikta 49 % no publiska uzņēmuma kapitāla iegāde, bet papildu priekšmets, kas nesaraujami saistīts ar šo galveno priekšmetu, attiecas uz pakalpojumu sniegšanu un būvdarbu veikšanu, kopumā skatīts, neietilpst direktīvu par publisko iepirkumu piemērošanas jomā;

               2)

               Savienības tiesības, it īpaši tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata prāvā, kas interpretēts tādējādi, ka tāda konsorcija dalībniekiem, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, tiek liegta iespēja individuāli lūgt atlīdzināt zaudējumus, ko tie individuāli cietuši saistībā ar lēmumu, ko pieņēmusi iestāde, kura nav līgumslēdzēja iestāde un šajā procedūrā ir iesaistīta atbilstoši piemērojamajām valsts tiesību normām, un kurš var ietekmēt šīs procedūras gaitu.

      (1)  OV C 142, 07.06.2008.


title: Lieta C-329/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. jūnijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) — Alexandre Achughbabian/Préfet du Val-de-Marne

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. jūnijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) — Alexandre Achughbabian/Préfet du Val-de-Marne

   (Lieta C-329/11)
   2011/C 298/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Alexandre Achughbabian

      Atbildētājs: Préfet du Val-de-Marne

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, 2008. gada 16. decembra Direktīvai 2008/115/EK (1), ņemot vērā tās piemērošanas jomu, ir pretrunā tādi valsts tiesību akti, kā code de l'entrée et du séjour des étrangers et du droit d'asile L621-1. pants, kurā trešās valsts valstspiederīgajam paredzēts piemērot brīvības atņemšanas sodu tāpēc vien, ka valsts teritorijā tas ieceļojis vai uzturējies nelikumīgi?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 98. lpp.).


title: Lieta T-292/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. novembra rīkojums – Evangelou /Komisija un ECB Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Programma Kipras stabilitātes atbalstam — Starp Kipras Republiku un ESM noslēgtais saprašanās memorands par specifiskiem ekonomiskās politikas nosacījumiem — Vispārējās tiesas kompetence — Cēloņsakarība — Prasība, kas daļēji ir nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/30

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. novembra rīkojums – Evangelou/Komisija un ECB
   (Lieta T-292/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Programma Kipras stabilitātes atbalstam - Starp Kipras Republiku un ESM noslēgtais saprašanās memorands par specifiskiem ekonomiskās politikas nosacījumiem - Vispārējās tiesas kompetence - Cēloņsakarība - Prasība, kas daļēji ir nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   (2015/C 026/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Christos Evangelou (Derynia, Kipra) un Yvonne Evangelou (Derynia) (pārstāvji – C. Paschalides, solicitor, un A. Paschalides, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Smulders un J. P. Keppenne) un Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji – A. Sáinz de Vicuña Barroso, N. Lenihan un F. Athanasiou, pārstāvji, kam palīdz W. Bussian, W. Devroe un D. Arts, advokāti)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilitātes mehānismu (ESM) noslēgtā saprašanās memoranda par specifiskiem ekonomiskās politikas nosacījumiem 1.23.–1.27. punktus un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību, kurus esot cietuši prasītāji saprašanās memoranda 1.23.–1.27. punktu iekļaušanas šajā memorandā dēļ un Komisijas uzraudzības pienākuma pārkāpuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Christos Evangelou un Yvonne Evangelou sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 3.8.2013.


title: Lieta T-456/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. augustā — ICdA u.c./Komisija

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/27

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. augustā — ICdA u.c./Komisija
   (Lieta T-456/11)
   2011/C 298/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: International Cadmium Association (ICdA) (Brisele, Beļģija), Rockwood Pigments (UK) Ltd (Stoke-on-Trent, Apvienotā Karaliste) un James M Brown Ltd (Stoke-on-Trent, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Cana un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto aktu tiktāl, ciktāl ar to ir ierobežota kadmija pigmentu izmantošana plastmasas materiālos, kas nav tie plastmasas materiāli, kuros šī izmantošana tika ierobežota pirms apstrīdētā akta pieņemšanas, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts REACH regulas (1) 137. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 68.–71. pants.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           apstrīdētā regula ir pamatota ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto regulu ir pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto regulu ir pārkāpta REACH regula tiktāl, ciktāl tajā ir noteikti ierobežojumi vielu grupai, nenovērtējot tās katru atsevišķi.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts TBT līgums (Līgums par tehniskajām barjerām tirdzniecībai).

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto regulu ir pārkāptas prasītāju procesuālās tiesības.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           apstrīdētā regula pretēji LESD 296. pantam ir nepietiekami pamatota.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts samērīguma princips.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 30.12.2006, 1. lpp.).


title: Lieta C-75/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/20

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-75/07)
   (2007/C 95/35)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Stromsky)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/28/EK, ar kuru groza Direktīvu 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (1), Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 3. pants;
               pakārtoti —
               atzīt, ka nedarot zināmus Komisijai normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/28/EK, ar kuru groza Direktīvu 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 3. pants;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2004/28/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 30. oktobrī.

      (1)  OV L 136, 58. lpp.


title: Lieta C-284/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 7. jūnija Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien rīkojumu lietā T-Mobile Austria GmbH pret Austrijas Republiku

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 7. jūnija Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien rīkojumu lietā T-Mobile Austria GmbH pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-284/04)
   (2004/C 262/24)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 7. jūnija Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Apgabala civiltiesa, Vīne, Austrija) rīkojumu lietā T-Mobile Austria GmbH pret Austrijas Republiku, ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 1. jūlijā.
   Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma: vienota aprēķinu bāze – (“Sestā Direktīva”) 4. panta 5. punkta 3. daļa kopā ar D pielikuma 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts piešķirtas tiesības izmantot mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences saskaņā ar UMTS/IMT-2000, GSM-DCS-1800 un TETRA standartiem (“mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences izmantošanas tiesības”) apmaiņā pret maksājumu par frekvences izmantošanu, ir telekomunikāciju darbība;

               2)

               vai Sestās Direktīvas 4. panta 5. punkta 3. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kuras tiesību akti neparedz Direktīvas 4. panta 5. punkta 3. apakšpunktā minēto kritēriju - “nozīmīgu” darbības apmēru (de minimis noteikums) kā nosacījumu ar nodokli apliekamas personas statusam, visos gadījumos ir uzskatāma par nodokļa maksātāju visām telekomunikāciju darbībām, neatkarīgi no tā, vai šo darbību apmērs ir nenozīmīgs;

               3)

               vai Sestās Direktīvas 4. panta 5. punkta 3. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts piešķirtas tiesības izmantot mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences apmaiņā pret maksājumu par frekvences izmantošanu, kopsummā par 831 595 241.10 eiro (UMTS/IMT-2000) vai 98 108 326.00 eiro (DCS-1800 kanāli), vai 4 832 743.47 eiro (TETRA), ir uzskatāmas par darbību ar nozīmīgu apmēru, tādējādi, ka dalībvalsts attiecībā uz šo darbību ir uzskatāma par nodokļa maksātāju;

               4)

               vai Sestās Direktīvas 4. panta 5. punkta 2. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ievērojami tiktu izkropļota konkurence, ja dalībvalsts, piešķirot mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences izmantošanas tiesības apmaiņā pret maksājumiem kopsummā par 831 595 241.10 eiro (UMTS/IMT-2000) vai 98 108 326.00 eiro (DCS-1800 kanāli), vai 4 832 743.47 eiro (TETRA), nepiemērotu šiem maksājumiem apgrozījuma nodokli, kamēr privātiem konkursa dalībniekiem, kas piedalās konkursā par šo frekvenču izmantošanu, šī darbība ir jāpakļauj apgrozījuma nodoklim;

               5)

               vai Sestās Direktīvas 4. panta 5. punkta 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts darbība, piešķirot mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences izmantošanas tiesības mobilo telekomunikāciju operatoriem tādā veidā, ka piedāvājums ar augstāko cenu par frekvences izmantošanas maksājumu ir vispirms noteikts izsoles procedūrā un pēc tam frekvences tiek piešķirtas piedāvājumam ar augstāko cenu, neizmantojot publisku varu, tā ka dalībvalsts attiecībā uz šo darbību ir jāuzskata par nodokļa maksātāju, neņemot vērā akta, ar kuru notiek piešķiršana, juridisko raksturu dalībvalsts tiesībās;

               6)

               vai Sestās Direktīvas 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts veiktā mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences izmantošanas tiesību piešķiršana, kas aprakstīta 5. jautājumā, ir jāuzskata par saimniecisku darbību, tā ka dalībvalsts attiecībā uz šo darbību ir uzskatāma par nodokļa maksātāju;

               7)

               vai Sestā Direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka frekvences izmantošanas maksājumi par mobilo telekomunikāciju sistēmu frekvences izmantošanas tiesību piešķiršanu ir bruto maksājumi (kas jau ietver pievienotās vērtības nodokli) vai neto maksājumi (kuriem vēl var tikt pievienots pievienotās vērtības nodoklis).

      (1)  OV L 145, 1.lpp.


title: Lieta T-241/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. jūlijā — Buzzi Unicem /Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. jūlijā — Buzzi Unicem/Komisija
   (Lieta T-241/07)
   (2007/C 211/82)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Buzzi Unicem SpA (pārstāvji — C. Vivani un M. Vellano, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 15. maija Lēmumu par valsts plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanai, par kuru Itālija ir paziņojusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK, pamatojoties uz to, ka ar šo lēmumu ir pārkāpts EK līgums un principi un tiesību normas, kas pieņemtas tā piemērošanai, tiktāl ciktāl ar to ir noteikts, ka valsts [kvotu] piešķiršanas plāns ir jāgroza, lai vairs nepieļautu racionalizācijas pasākumus, kuros ir paredzēts, ka operators var saglabāt daļu no piešķirtajām kvotām gadījumā, ja “process tiek slēgts ražošanas racionalizācijas pasākumu dēļ” (Lēmuma 1. panta 4. punkts un 2. panta 4. punkts);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā apstrīdētajā lēmumā ir noteikts, ka valsts plāns siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanai, par ko Itālija ir paziņojusi 2006. gada 15. decembra vēstulē, nav saderīgs ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvu 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK.
   It īpaši tiek apstrīdēts tas, ka gadījumā, ja process tiek slēgts visu ražotņu vai ražotņu daļas racionalizācijas pasākumu dēļ, operators var saglabāt daļu no piešķirtajām kvotām.
   Prasījumu pamatojumam prasītājs norāda, ka:

               —

               atbildētāja pati ir kļūdaini piemērojusi savu kritisko analīzi saistībā ar “kvotu sadales pielāgošanu”, izslēdzot tā saukto “vēlāku pielāgojumu” iespēju. Šajā sakarā prasītājs piekrīt tam, ka šāda veida pielāgojumi var izkropļot tirgu un radīt nedrošību uzņēmumiem un ka tie, iespējams, neatbilst iepriekš minētās direktīvas III pielikumā norādītajam kritērijam Nr. 100. Pēc prasītāja uzskatiem jautājums ir, kā novērst to, ka tiek zaudētas visas piešķirtās kvotas, un ka tādējādi tiek zaudēta juridiskā iespēja izmantot tās citās ražotnēs. Pēc būtības jautājums ir, kā novērst šķēršļus [uzņēmuma] brīvai organizācijai un uzņēmuma subjektīvo tiesību izmantošanai, kas turklāt, iespējams, ir pretrunā ar loģikas, samērīguma un vides aizsardzības, un konkurences principiem saskaņā ar EK līguma 5., 174. un 175. pantu;

               —

               apstrīdētais lēmums turklāt ir pretrunā ar loģisko pamatojumu, uz kuru tas ir balstīts. Šajā sakarā prasītājs precizē, ka apstrīdētā lēmuma 4. apsvērumā Komisija pati ir atzinusi, ka Direktīvā ir paredzēta iespēja dalībvalstīm ieviest pielāgojumus ar nosacījumu, ka pielāgojumam nav atpakaļejoša spēka un ka tas neapdraud Kopienu sistēmas darbību. Šajā lietā slēgtas ražotnes operators paliks tirgū un turpinās darboties citās atļautās ražotnēs. Kā pati Komisija ir norādījusi, tādējādi vajadzētu būt iespējai “pielāgot kvotu sadali”;

               —

               atbildētāja nav izklāstījusi pamatojumu tam, kāpēc tā ir atzinusi, ka apstrīdētā sistēma nav saderīga attiecībā uz “kvotu sadales pielāgošanu”;

               —

               ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, jo Komisija lēmumā ir apstiprinājusi Apvienotās Karalistes valsts plānu kvotu piešķiršanai.


title: Lieta C-289/11: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-376/06 Legris Industries /Komisija 2011. gada 9. jūnijā iesniedza Legris Industries SA

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-376/06 Legris Industries/Komisija 2011. gada 9. jūnijā iesniedza Legris Industries SA

   (Lieta C-289/11)
   2011/C 252/31
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Legris Industries SA (pārstāvji — A. Wachsmann un S. Thibault-Liger, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

                     galvenokārt

                           —

                           pamatojoties uz LESD 256. pantu un 3. protokola par Eiropas Savienības Tiesas Statūtiem 56. pantu, atcelt visu Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-376/06 Legris Industries/Komisija;

                           —

                           apmierināt prasījumus, ko Legris Industries SA izvirzījusi pirmajā instancē Vispārējā tiesā;

                           —

                           līdz ar to

                                       —

                                       atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/38.121 — Veidgabali) daļā, kurā tas attiecas uz Legris Industries SA, kā arī tā rezolutīvās daļas pamatā esošo pamatojumu tiktāl, ciktāl ar šo lēmumu Legris Industries SA tiek uzlikts naudas sods sakarā Legris Industries SA atzīšanu par vainojamu Comap praksē, un

                                       —

                                       atļaut Legris Industries SA pārņemt Comap procesuālos rakstus, prasījumus un lūgumus, kas vērsti pret iepriekš minēto Eiropas Komisijas lēmumu;

               —

                     pakārtoti
                   — pamatojoties uz LESD 261. pantu, atcelt Legris Industries SA ar iepriekš minētā Komisijas lēmuma 2.g) pantu uzlikto naudas sodu EUR 46,8 miljonu apmērā, no kuriem EUR 18,56 miljoni ir uzlikti solidāri ar Comap, vai, pamatojoties uz LESD 261. pantu, samazināt šo EUR 46,8 miljonu naudas sodu līdz atbilstošam lielumam;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisija atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp Legris Industries SA tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.
   Ar pirmo pamatu Legris Industries apgalvo, ka esot pārkāptas tiesības uz neatkarīgu un objektīvu tiesu, jo Vispārējās tiesas veiktā Komisijas — kura ir iestāde, kas apvieno izmeklēšanas un sodu uzlikšanas funkcijas — lēmuma pārbaude bija ierobežota ar acīmredzamām kļūdām faktos un tiesību piemērošanā, neveicot neierobežotas kompetences pārbaudi, kuras pamatā būtu visu lietas faktu un it īpaši sniegto pierādījumu pārskatīšana.
   Ar otro pamatu, ko veido trīs daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka esot pārkāpti principi par mātes sabiedrības atzīšanu par vainojamu tās meitas sabiedrības izdarītā LESD 101. panta pārkāpumā. Ar pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja vispirms apgalvo, ka de facto neatspēkojamas prezumpcijas par atbildību par tās meitas sabiedrības Comap praksi piemērošana tai ir Eiropas Savienības tiesībās nepieļaujama, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzējai uzliktā soda represīvo raksturu. Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka šīs de facto neatspēkojamās prezumpcijas piemērošana tai izriet no tā, ka Vispārējā tiesa ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus par nepietiekamu un pretrunīgu pamatojumu. Ar trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz to, ka pārkāpta judikatūra, kurā noraidīta šī atbildības prezumpcijas piemērošana finanšu holdingiem, kas neveic operacionālu darbību, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskas paļāvības princips.
   Ar trešo pamatu mātes sabiedrība sūdzas par vienlīdzīgas attieksmes, personiskas atbildības un sodu individualitātes principa pārkāpumu, ko izraisījis Vispārējās tiesas atteikums ļaut apelācijas sūdzības iesniedzējai izmantot apstrīdētā lēmuma atcelšanas pamatus, ko izvirzījusi tās meitas sabiedrība Comap, tai pat laikā atzīstot apelācijas sūdzības iesniedzēju par vainojamu Comap praksē.
   Ar ceturto un pēdējo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu attiecināt uz apelācijas sūdzības iesniedzēju sprieduma lietā Comap iespējamas atcelšanas sekas, pamatojoties uz argumentiem, ko Comap izvirzījusi savā apelācijas sūdzībā.


title: Lieta T-513/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-135/07 Smadja /Komisija  2008. gada 25. novembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/50

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-135/07 Smadja/Komisija 2008. gada 25. novembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-513/08 P)
   (2009/C 44/88)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un D. Martin)

      Cits lietas dalībnieks: Daniele Smadja, New Delhi (Indija)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-135/07;

               —

               noraidīt Smadja celto prasību;

               —

               piespriest katram lietas dalībniekam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību šajā instancē un Civildienesta tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību Komisija lūdz atcelt Civildienesta tiesas (turpmāk tekstā — “CDT”) 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-135/07 Smadja/Komisija, ar kuru CDT atcēla Komisijas 2006. gada 21. decembra lēmumu, ar ko pēc Pirmās instances tiesas 2005. gada 29. septembra sprieduma lietā T-218/02 Napoli Buzzanca/Komisija prasītāja tika iecelta A*15 pakāpes 1. līmenī.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija izvirza tikai vienu pamatu, kas saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot samērīguma principu.
   Pamata trīs daļu ietvaros Komisija norāda, ka:

               —

               uz samērīguma principu nevar atsaukties gadījumā, ja Civildienesta noteikumi, konkrētāk, Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 3. un 4. pants, aizliedz Komisijai pieņemt aktus par iecelšanu amatā ar atpakaļejošu spēku;

               —

               samērīguma principa piemērošanas rezultātā nedrīkst noliegt Pirmās instances tiesas spriedumam piemītošo res judicata spēku;

               —

               uz samērīguma principu nevar atsaukties gadījumā, ja Civildienesta noteikumi, konkrētāk, Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 5. punkts, lasot to kopā ar 46. panta 1. punkta a) apakšpunktu, šādā gadījumā izslēdz iespēju klasificēt augstākā līmenī par pirmo.


title: Lieta C-299/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 25. februāra spriedums (Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vestische Arbeit Jobcenter Kreis Recklinghausen/Jovanna García-Nieto, Joel Pena Cuevas, Jovanlis Pena Garcia, Joel Luis Pena Cruz Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Personu brīva pārvietošanās — Savienības pilsonība — Vienlīdzīga attieksme — Direktīva 2004/38/EK — 24. panta 2. punkts — Sociālās aprūpes pabalsti — Regula (EK) Nr. 883/2004 — 4. un 70. pants — Īpaši naudas pabalsti, kas nav balstīti uz iemaksām — Dalībvalsts pilsoņu izslēgšana pirmo trīs uzturēšanās mēnešu uzņemošajā dalībvalstī laikā

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 25. februāra spriedums (Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vestische Arbeit Jobcenter Kreis Recklinghausen/Jovanna García-Nieto, Joel Pena Cuevas, Jovanlis Pena Garcia, Joel Luis Pena Cruz

   (Lieta C-299/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personu brīva pārvietošanās - Savienības pilsonība - Vienlīdzīga attieksme - Direktīva 2004/38/EK - 24. panta 2. punkts - Sociālās aprūpes pabalsti - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 4. un 70. pants - Īpaši naudas pabalsti, kas nav balstīti uz iemaksām - Dalībvalsts pilsoņu izslēgšana pirmo trīs uzturēšanās mēnešu uzņemošajā dalībvalstī laikā)
   (2016/C 145/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Vestische Arbeit Jobcenter Kreis Recklinghausen

      Atbildētāji: Jovanna García-Nieto, Joel Pena Cuevas, Jovanlis Pena Garcia, Joel Luis Pena Cruz

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 24. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, kas grozīta ar Komisijas 2010. gada 9. decembra Regulu (ES) Nr. 1244/2010, 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru no noteiktu “naudas pabalstu, kas nav balstīti uz iemaksām” Regulas Nr. 883/2004 70. panta 2. punkta izpratnē un kas ir uzskatāmi arī par “sociālās palīdzības pabalstu” Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punkta izpratnē, saņemšanas tiek izslēgti citu dalībvalstu pilsoņi, kas ir tādā situācijā, kāda ir paredzēta minētās direktīvas 6. panta 1. punktā.

      (1)  OV C 315, 19.9.2014.


title: Lieta T-639/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 2. marta rīkojums – Watch TV/Padome

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/67

         Vispārējās tiesas 2015. gada 2. marta rīkojums – Watch TV/Padome
   (Lieta T-639/13) (1)

   (2015/C 138/86)
   Tiesvedības valoda – franču
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta C-260/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 19. marta spriedumu lietā T-413/13 City Cycle Industries/Eiropas Savienības Padome 2015. gada 1. jūnijā iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 19. marta spriedumu lietā T-413/13 City Cycle Industries/Eiropas Savienības Padome 2015. gada 1. jūnijā iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-260/15 P)
   (2015/C 254/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieces

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – S. Boelaert, pārstāvis, R. Bierwagen, C. Hipp, Rechtsanwälte)

      Pārējās lietas dalībnieces: City Cycle Industries, Eiropas Komisija un Maxcom Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 19. marta spriedumu, kas paziņots Padomei 2015. gada 23. martā, lietā T-413/13 City Cycle Industries/Eiropas Savienības Padome;

               —

               noraidīt City Cycle Industries pirmajā instancē celto prasību atcelt Apstrīdēto regulu (1) un

               —

               piespriest City Cycle Industries atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Padomei gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā;

         pakārtoti,

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai,

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas instancē pieņemšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Pamatregulas (2) 13. panta 1. punktu, secinot, ka Padomei nebija pietiekamu pierādījumu, lai nolemtu, ka prasītāja bija iesaistīta pārsūtīšanā. Vispārējās tiesas sniegtā to nosacījumu interpretācija, kuriem jāatbilst atsevišķiem uzņēmumiem, lai tie varētu tikt atbrīvoti no attiecinātajiem pasākumiem, esot pretrunā Pamatregulas 13. panta uzbūvei (pirmais apelācijas sūdzības pamats).
   Vispārējās tiesas konstatējums, ka no tās rīcībā esošajiem dokumentiem izriet, ka Padomei nebija pierādījumu, kas tai ļautu Apstrīdētajā regulā skaidri secināt, ka prasītāja ir bijusi iesaistīta pārsūtīšanā, neesot pienācīgi pamatots. Vēl jo vairāk, pretēji pārsūdzētajā spriedumā norādītajam, ņemot vērā, ka pārsūtīšana esot tikusi atbilstoši pierādīta valstu līmenī un ka prasītājas pieteikums par atbrīvojumu neesot bijis pamatots, Padome – un tātad arī Vispārējā tiesa – no lietas apstākļiem varēja izdarīt tikai vienu secinājumu, proti, ka prasītāja bija iesaistīta pārsūtīšanā. Nonākot pie citāda secinājuma, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus (otrais apelācijas sūdzības pamats).

      (1)  Padomes 2013. gada 29. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 501/2013, ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 990/2011 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas un Tunisijas, neatkarīgi no tā, vai šiem velosipēdiem ir deklarēta Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas vai Tunisijas izcelsme (OV L 153, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta T-425/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 5. decembra rīkojums — KODA /Komisija (Pagaidu noregulējums — Komisijas lēmums, ar ko uzdod pārtraukt saskaņotas darbības autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/36

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 5. decembra rīkojums — KODA/Komisija
   (Lieta T-425/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Komisijas lēmums, ar ko uzdod pārtraukt saskaņotas darbības autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2009/C 32/70)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: KODA, Kopenhāgena (Dānija) (pārstāvji — K. Dyekjær un J. Borum, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un N. Rasmussen)
   Priekšmets
   Pieteikums par Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma Nr. C (2008) 3435 (galīgā redakcija) par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) izpildes apturēšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-140/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 19. septembra spriedums ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pensionsversicherungsanstalt/Peter Brey (Personu brīva pārvietošanās — Eiropas Savienības pilsonība — Direktīva 2004/38/EK — Tiesības uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Persona, kurai vairs nav darba ņēmēja statusa — Vecuma pensijas saņēmējs — Nosacījums par pietiekamiem līdzekļiem, lai nekļūtu par slogu uzņēmējas dalībvalsts “sociālās palīdzības sistēmai” — Lūgums piešķirt īpašu, no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu — Kompensējoša piemaksa, kas paredzēta vecuma pensijas papildināšanai — Regula (EK) Nr. 883/2004 — 3. panta 3. punkts un 70. pants — Dzīvesvietas dalībvalsts kompetence — Piešķiršanas nosacījumi — Tiesības likumīgi uzturēties valsts teritorijā — Atbilstība Savienības tiesībām)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/26

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 19. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pensionsversicherungsanstalt/Peter Brey

   (Lieta C-140/12) (1)

   (Personu brīva pārvietošanās - Eiropas Savienības pilsonība - Direktīva 2004/38/EK - Tiesības uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Persona, kurai vairs nav darba ņēmēja statusa - Vecuma pensijas saņēmējs - Nosacījums par pietiekamiem līdzekļiem, lai nekļūtu par slogu uzņēmējas dalībvalsts “sociālās palīdzības sistēmai” - Lūgums piešķirt īpašu, no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu - Kompensējoša piemaksa, kas paredzēta vecuma pensijas papildināšanai - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 3. panta 3. punkts un 70. pants - Dzīvesvietas dalībvalsts kompetence - Piešķiršanas nosacījumi - Tiesības likumīgi uzturēties valsts teritorijā - Atbilstība Savienības tiesībām)
   2013/C 344/43
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Pensionsversicherungsanstalt

      Atbildētājs: Peter Brey

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), labotā redakcija, 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Savienības pilsoņa, kurš ir pārtraucis savu profesionālo darbību, tiesības vairāk nekā trīs mēnešus uzturēties otras dalībvalsts teritorijā — Situācija, kurā minētais pilsonis saņem pensiju, kas ir mazāka par uzņemošās dalībvalsts iztikas minimumu, un tādēļ ir pieprasījis piešķirt kompensējošo piemaksu (“Ausgleichszulage”), īpašu, no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības, kas it īpaši izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 8. panta 4. punkta un 24. panta 1. un 2. punkta, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kāds tiek aplūkots pamatlietā, kurā pat attiecībā uz laikposmu pēc pirmajiem trīs uzturēšanās mēnešiem ir paredzēts noteikums par atteikumu jebkādos apstākļos un automātiski ekonomiski neaktīvam citas dalībvalsts pilsonim piešķirt tādu pabalstu, kāds ir Federālā likuma par vispārējo sociālo apdrošināšanu (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz), kurā grozījumi no 2011. gada 1. janvāra ir izdarīti ar 2011. gada Finanšu likumu (Budgetbegleitgesetz 2011), 292. panta 1. punktā paredzētā kompensējošā piemaksa, tāpēc ka viņš, kaut gan viņam ir ticis izdots piereģistrēšanos apliecinošs dokuments, neatbilst nosacījumiem, lai iegūtu tiesības pirmās dalībvalsts teritorijā likumīgi uzturēties ilgāk nekā trīs mēnešus, jo nosacījums šādu tiesību esamībai ir tāds, ka šim pilsonim ir pietiekami līdzekļi, lai minētais pabalsts nebūtu jāpieprasa.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Lieta C-240/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 4. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 4. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-240/08) (1)

   (2009/C 55/37)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 183, 19.7.2008.


title: Lieta F-79/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. novembrī — ZZ/EMCDDA

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/22

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. novembrī — ZZ/EMCDDA

   (Lieta F-79/13)
   2014/C 31/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs (EMCDDA)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atcelt lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums atzīt, ka tiešais priekšnieks ir veicis morālu vardarbību, un lēmumu nepagarināt prasītājas līgumu un šo iemeslu dēļ veikt jaunu, objektīvu izmeklēšanu, kā arī atlīdzināt zaudējumus un morālo kaitējumu.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 11. septembra direktora lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums;

               —

               atcelt 2012. gada 14. septembra lēmumu nepagarināt prasītāja līgumu;

               —

               atcelt valdes priekšsēdētāja 2013. gada 13. maija lēmumu un direktora 2013. gada 25. jūnija lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               tādēļ veikt jaunu, likumīgu, objektīvu un neitrālu izmeklēšanu;

               —

               atlīdzināt prasītājam nodarītos materiālos zaudējumus, kuri ir novērtēti EUR 430 202 apmērā;

               —

               atlīdzināt prasītajam nodarīto morālo kaitējumu, kas ir novērtēts EUR 120 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-439/13 P: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. novembra spriedums – Elitaliana SpA/Eulex Kosovo Apelācija — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Vienotā rīcība 2008/124/KĀDP — Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par atbalstu helikopteru veidā Eulex misijai Kosovā — Pret lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības vērsta prasība — LES 24. panta 1. punkta otrā daļa — LESD 275. panta pirmā daļa — Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) — Tiesas kompetence — LESD 263. panta pirmā daļa — Jēdziens “Savienības struktūra” — Eiropas Komisijai piedēvējami pasākumi — Atvainojama maldība

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/2

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. novembra spriedums – Elitaliana SpA/Eulex Kosovo

   (Lieta C-439/13 P) (1)

   (Apelācija - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Vienotā rīcība 2008/124/KĀDP - Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par atbalstu helikopteru veidā Eulex misijai Kosovā - Pret lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības vērsta prasība - LES 24. panta 1. punkta otrā daļa - LESD 275. panta pirmā daļa - Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Tiesas kompetence - LESD 263. panta pirmā daļa - Jēdziens “Savienības struktūra” - Eiropas Komisijai piedēvējami pasākumi - Atvainojama maldība)
   (2016/C 016/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Elitaliana SpA (pārstāvis – R. Colagrande, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eulex Kosovo (pārstāvis – G. Brosadola Pontotti, Solicitor)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Elitaliana SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 304, 19.10.2013.


title: Lieta C-250/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 20. maijā iesniedza Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Lietuvas Republika) — AB „Lietuvos geležinkeliai“ /Vilniaus teritorinė muitinė

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 20. maijā iesniedza Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Lietuvas Republika) — AB „Lietuvos geležinkeliai“/Vilniaus teritorinė muitinė

   (Lieta C-250/11)
   2011/C 226/27
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: AB “Lietuvos geležinkeliai”

      Atbildētājas: Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 918/83 (1) 112 panta 1. punkta a) apakšpunktā un Regulas Nr. 1186/2009 (2) 107. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums no ievedmuitas ir jāsaprot tādējādi, ka tas ir piemērojams mehāniskiem transportlīdzekļiem — lokomotīvēm?

               2)

               Vai Direktīvas 83/181/EEK (3) 82. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Direktīvas 2009/132/EK (4) 84. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktais atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa ir jāsaprot tādējādi, ka tas ir piemērojams mehāniskiem transportlīdzekļiem — lokomotīvēm?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai tādas tiesību normas, kas noteiktas Direktīvas 83/181/EEK 82. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Direktīvas 2009/132/EK 84. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām dalībvalstij ir aizliegts ierobežot atbrīvojuma no importa PVN attiecībā uz degvielu gadījumus, nosakot, ka šāds atbrīvojums ir piemērojams tikai tādai degvielai, kas Eiropas Savienības muitas teritorijā ir ievesta automobiļu transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs un ir nepieciešams šo transportlīdzekļu ekspluatācijai?

      (1)  Padomes 1983. gada 28. marta Regula (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (OV L 105, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 16. novembra Regula (EK) Nr. 1186/2009, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (OV L 324, 23. lpp.).

      (3)  Padomes 1983. gada 28. marta Direktīva 83/181/EEK, kas nosaka Direktīvas 77/388/EEK 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvošanu no pievienotās vērtības nodokļa sakarā ar noteiktu preču galīgo ievešanu (OV L 105, 38. lpp.).

      (4)  Padomes 2009. gada 19. oktobra Direktīva 2009/132/EK, kas nosaka Direktīvas 2006/112/EK 143. panta b) un c) punkta darbības jomu attiecībā uz atbrīvošanu no pievienotās vērtības nodokļa sakarā ar noteiktu preču galīgo importu, (OV L 292, 5. lpp.).


title: Lieta T-690/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. decembra spriedums – Sony Computer Entertainment Europe/ITSB – Marpefa (“Vieta”) Kopienas preču zīme — Atcelšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “Vieta” — Preču zīmes faktiska izmantošana — Izmantošanas raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 51. panta 2. punkts — Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju — Izmantošanas pierādījums attiecībā uz reģistrētām precēm

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/51

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. decembra spriedums – Sony Computer Entertainment Europe/ITSB – Marpefa (“Vieta”)
   (Lieta T-690/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atcelšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “Vieta” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Izmantošanas raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 51. panta 2. punkts - Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju - Izmantošanas pierādījums attiecībā uz reģistrētām precēm)
   (2016/C 038/66)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sony Computer Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Marpefa, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis – I. Barroso Sánchez-Lafuente, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2014. gada 2. jūlija lēmumu lietā R 2100/2013–2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Sony Computer Entertainment Europe Ltd un Marpefa, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas otrās padomes 2014. gada 2. jūlija lēmumu lietā R 2100/2013–2, ciktāl ar to noraidīta apelācijas sūdzība par Anulēšanas nodaļas lēmumu noraidīt pieteikumu par Kopienas grafiskas preču zīmes “Vieta” atcelšanu attiecībā uz “aparātiem skaņas un attēlu reproducēšanai”;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta C-48/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. februāra iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) – État belge – SPF Finances/ING Dynamic SA tiesību pārņēmēja ING International SA

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. februāra iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) – État belge – SPF Finances/ING Dynamic SA tiesību pārņēmēja ING International SA

   (Lieta C-48/15)
   (2015/C 138/44)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: État belge – SPF Finances

      Atbildētāja: ING Dynamic SA tiesību pārņēmēja ING International SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (1), un konkrētāk tās 2., 4., 10. un 11. pants, tos lasot kopsakarā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā ar 2003. gada 22. decembra programmlikumu grozītais Beļģijas Mantojuma nodokļa kodeksa 161. un 162. pants, kuri attiecas uz kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu nodokli, ciktāl minētais nodoklis reizi gadā ir jāmaksā kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem, kas kapitālsabiedrības formā ir izveidoti citā dalībvalstī un tirgo savus sertifikātus Beļģijā, attiecībā uz to parakstīto sertifikātu Beļģijā kopējo vērtību, no kuras ir atskaitīta šādu parakstīto sertifikātu atpirkumu vai izpirkumu vērtība, no kā izriet, ka summām, ko šādi kolektīvo ieguldījumu uzņēmumi ir iekasējuši Beļģijā, tiek piemērots minētais nodoklis, ciktāl tās paliek minēto uzņēmumu rīcībā?

               2)

               Vai EK līguma 49.–55. un 56.–[60]. pants, attiecīgā gadījumā tos lasot kopsakarā ar EK līguma 10. pantu un 293. panta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalstīm ir liegts vienpusēji mainīt nodokļa piesaistes kritēriju, kāds ir paredzēts Beļģijas Mantojuma nodokļa kodeksa 161. un nākamajos pantos, aizstājot personisko piesaistes kritēriju, kura pamatā ir nodokļa maksātāja dzīvesvieta un kurš ir nostiprināts starptautiskajās nodokļu tiesībās, ar šķietamu reālu piesaistes kritēriju, kas nav nostiprināts starptautiskajās nodokļu tiesībās, ņemot vērā, ka, lai pamatotu savu nodokļu suverenitāti, dalībvalsts tikai attiecībā uz ārvalstu uzņēmumiem nosaka tādu īpašu sankciju kā tā, kas ir paredzēta Beļģijas Mantojuma nodokļa kodeksa 162. panta trešajā daļā?

               3)

               Vai EK līguma 49. un 56. pants, attiecīgā gadījumā tos lasot kopsakarā ar EK līguma 10. pantu un 293. panta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek liegta tāda nodokļa uzlikšana kā tā, kura tika aprakstīta iepriekš un kura, ciktāl ar to nekādi netiek ņemta vērā nodokļa uzlikšana, kas uz citā dalībvalstī izveidotiem kolektīviem ieguldījumu uzņēmumiem jau tiek attiecināta to izcelsmes dalībvalstī, ir papildu finansiāls apgrūtinājums, kurš var šiem uzņēmumiem traucēt veikt sertifikātu tirdzniecību Beļģijā?

               4)

               Vai Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīva 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (2), attiecīgā gadījumā to lasot kopsakarā ar EK līguma 10. pantu un 293. panta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek liegta tāda nodokļa uzlikšana kā tā, kura tika aprakstīta iepriekš, ja ar to tiek apdraudēts Direktīvas galvenais mērķis – atvieglot kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem sertifikātu tirdzniecību Eiropas Savienībā?

               5)

               Vai EK līguma 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir administratīvās izmaksas, kas citā dalībvalstī izveidotiem kolektīviem ieguldījumu uzņēmumiem, kuri tirgo savus sertifikātus Beļģijā, rodas tāda nodokļa iekasēšanas dēļ kā tas, kas tika aprakstīts iepriekš?

               6)

               Vai EK līguma 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda valsts tiesību norma kā Beļģijas Mantojuma nodokļa kodeksa 162. panta otrā daļa, ciktāl ar šo tiesību normu uz citā dalībvalstī izveidotiem kolektīviem ieguldījumu uzņēmumiem, kuri tirgo savus sertifikātus Beļģijā, gadījumā, ja tie līdz kārtējā gada 31. martam nenosūta savu nodokļa deklarāciju vai nesamaksā iepriekš aprakstīto nodokli, tiek attiecināta īpaša sankcija, proti, tiesas noteikts aizliegums nākotnē piedāvāt sertifikātus pārdošanā Beļģijā?

      (1)  OV L 249, 25. lpp.

      (2)  OV L 375, 3. lpp.


title: Lieta T-547/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 5. decembra rīkojums – Teva Pharma un Teva Pharmaceuticals Europe /EZA

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/30

         Vispārējās tiesas 2014. gada 5. decembra rīkojums – Teva Pharma un Teva Pharmaceuticals Europe/EZA
   (Lieta T-547/12) (1)

   (2015/C 056/42)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 46, 16.2.2013.


title: Lieta T-183/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 10. jūnija rīkojums – Schmiedag /Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamība — Fumus boni juris

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/17

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 10. jūnija rīkojums – Schmiedag/Komisija
   (Lieta T-183/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamība - Fumus boni juris)
   2014/C 329/23
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schmiedag GmbH (Hagen, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt lēmuma, ar kuru Komisija ir uzsākusi oficiālu izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā attiecībā uz Vācijas likumu par atjaunojamo energoresursu elektroenerģiju, juridisko iedarbību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               atcelt 2014. gada 7. aprīļa lēmumu Schmiedag/Komisija (T-183/14 R);

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-492/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 14. oktobrī iesniedza Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Austrija) — Immobilien Linz GmbH&Co KG/Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 14. oktobrī iesniedza Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Austrija) — Immobilien Linz GmbH&Co KG/Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

   (Lieta C-492/10)
   ()
   2011/C 13/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Immobilien Linz GmbH&Co KG

      Atbildētāja: Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

      Prejudiciālais jautājums

   Vai gadījumā, kad sabiedrības zaudējumus pārņem tās vienīgā dalībniece — publisko tiesību sabiedrība, kuras pārstāvi atbildīgā valde ir pilnvarojusi ik gadus nodrošināt, lai tiktu veiktas dalībnieku iemaksas zaudējumu segšanai, kas vienlīdzīgas ar bilances gada sākumā sabiedrības apgrozījuma projektā vai saimnieciskā gada plānā šajā sakarā paredzētajai summai, tiek palielināts sabiedrības kapitāls Direktīvas 69/335/EEK (1) 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta (atbilst Direktīvas 2008/7/EK 3. panta h) punktam) izpratnē?

      (1)  Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OVL 249, 25. lpp.).


title: Lieta C-133/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 10. maija spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – H.C. Chavez-Vilchez u.c./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank u.c. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Savienības pilsonība — LESD 20. pants — Tiesības uzturēties dalībvalstī kā nosacījums piekļuvei sociālajai palīdzībai un ģimenes pabalstiem — Trešās valsts valstspiederīgais, kura faktiskā un ikdienas apgādībā ir tā nepilngadīgais bērns, šīs dalībvalsts pilsonis — Trešās valsts valstspiederīgā pienākums pierādīt, ka otrs vecāks, minētās dalībvalsts pilsonis, nespēj uzņemties rūpes par bērnu — Uzturēšanās atteikums, kas var radīt pienākumu bērnam pamest dalībvalsts un attiecīgi Savienības teritoriju

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/4

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 10. maija spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – H.C. Chavez-Vilchez u.c./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank u.c.
   (Lieta C-133/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - LESD 20. pants - Tiesības uzturēties dalībvalstī kā nosacījums piekļuvei sociālajai palīdzībai un ģimenes pabalstiem - Trešās valsts valstspiederīgais, kura faktiskā un ikdienas apgādībā ir tā nepilngadīgais bērns, šīs dalībvalsts pilsonis - Trešās valsts valstspiederīgā pienākums pierādīt, ka otrs vecāks, minētās dalībvalsts pilsonis, nespēj uzņemties rūpes par bērnu - Uzturēšanās atteikums, kas var radīt pienākumu bērnam pamest dalībvalsts un attiecīgi Savienības teritoriju)
   (2017/C 239/05)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: H.C. Chavez-Vilchez, P. Pinas, U. Nikolic, X.V. Garcia Perez, J. Uwituze, I.O. Enowassam, A.E. Guerrero Chavez, Y.R.L. Wip

      Atbildētāji: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Arnhem, College van burgemeester en wethouders van de gemeente ’s-Gravenhage, College van burgemeester en wethouders van de gemeente ’s-Hertogenbosch, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Amsterdam, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Rijswijk, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Rotterdam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai izvērtētu, vai bērnam, Eiropas Savienības pilsonim, būtu jāatstāj Savienības teritorija un tādējādi tam tiktu liegts efektīvi izmantot būtiskās tiesības, kas tam piešķirtas ar šo pantu, ja viņa vecākam, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, tiktu atteiktas uzturēšanās tiesības attiecīgajā dalībvalstī, apstāklis, ka otrs vecāks, Savienības pilsonis, faktiski spēj un vēlas viens pats uzņemties bērna ikdienas un faktisko aizgādību, ir atbilstošs elements, bet ar to nav pietiekami, lai konstatētu, ka starp bērnu un vecāku, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, nepastāv tāda atkarības saikne, kuras rezultātā bērnam šāda atteikuma gadījumā tāpat nāktos pamest Savienības teritoriju. Šādam vērtējumam saskaņā ar attiecīgā bērna interešu prioritāti ir jābūt balstītam uz visu lietas apstākļu ņemšanu vērā, īpaši bērna vecumu, viņa fizisko un emocionālo attīstību, viņa emocionālo attiecību līmeni gan ar vecāku, kas ir Savienības pilsonis, gan ar vecāku, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, kā arī risku, ka viņa nošķiršana no pēdējā minētā vecāka varētu ietekmēt šī bērna emocionālo līdzsvaru;

               2)

               LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā, ja dalībvalsts nepilngadīga bērna, šīs dalībvalsts pilsoņa, vecāka, trešās valsts valstspiederīgā, kurš uzņēmies tā ikdienas un faktisko aizgādību, uzturēšanās tiesībām savā teritorijā izvirza nosacījumu, ka šim valstspiederīgajam ir jāsniedz informācija, kas pierāda, ka gadījumā, ja tiktu pieņemts lēmums, ar kuru šim vecākam, trešās valsts valstspiederīgajam, tiek atteiktas uzturēšanās tiesības, bērnam tiktu liegts izmantot no viņa kā Savienības pilsoņa statusa izrietošās būtiskās tiesības, jo viņam nāktos pamest Savienības teritoriju. Tomēr attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm katrā ziņā, pamatojoties uz trešās valsts valstspiederīgā sniegto informāciju, ir jāveic nepieciešamās darbības, lai, ņemot vērā visus konkrētās lietas apstākļus, izvērtētu, vai lēmumam par atteikumu tiešām būtu šādas sekas.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015.


title: Lieta C-340/05: Tiesas rīkojums 2006. gada 28. septembrī ( Oberlandesgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Stefan Kremer (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Direktīva 91/439/EEK — Transportlīdzekļa vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Apliecības atņemšana vienā dalībvalstī — Apliecības izdošana citā dalībvalstī — Atteikums pirmajā dalībvalstī atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības — Prasība ievērot valsts nosacījumus jaunas apliecības iegūšanai pēc iepriekšējās atņemšanas)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/23

         Tiesas rīkojums 2006. gada 28. septembrī (Oberlandesgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Stefan Kremer

   (Lieta C-340/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Direktīva 91/439/EEK - Transportlīdzekļa vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Apliecības atņemšana vienā dalībvalstī - Apliecības izdošana citā dalībvalstī - Atteikums pirmajā dalībvalstī atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības - Prasība ievērot valsts nosacījumus jaunas apliecības iegūšanai pēc iepriekšējās atņemšanas)
   (2006/C 326/46)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht München (Vācija)
   Lietas dalībnieks pamata procesā
   Stefan Kremer
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht München — 1. panta 2. punkta un 8. panta 2. un 4. punkta Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvā 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.) interpretācija — Atteikums atzīt citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības derīgumu tās turētājam, kuram atkārtotu ceļa satiksmes noteikumu pārkāpumu dēļ valsts vadītāja apliecība ir atņemta bez aizlieguma termiņa — Pienākums vispirms iesniegt braukšanas prasmes apliecinošu medicīniski psiholoģisku atzinumu
   Rezolutīvā daļa
   1. panta 2. punkts kopā ar 8. panta 2. un 4. punktu Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvā 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kas grozīta ar Padomes 1997. gada 2. jūnija Direktīvu 97/26/EK, nepieļauj, ka dalībvalsts savā teritorijā atsakās atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, kas izriet no citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības, un tādējādi arī tās derīgumu, kamēr šīs vadītāja apliecības turētājs, kuram pirmajā valstī ir atņemta agrāk izdota apliecība, nepiemērojot termiņa ierobežojumu jaunas apliecības iegūšanai, nav izpildījis nosacījumus, kas saskaņā ar šīs valsts tiesisko regulējumu ir jāizpilda, lai pēc iepriekšējās apliecības atņemšanas varētu saņemt jaunu apliecību, kuri ietver arī braukšanas prasmju pārbaudi, kas apliecina, ka vairs nepastāv minētās atņemšanas pamati.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta T-902/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. decembrī – HeidelbergCement/Komisija

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. decembrī – HeidelbergCement/Komisija
   (Lieta T-902/16)
   (2017/C 053/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HeidelbergCement AG (Heidelberga, Vācija) (pārstāvji – U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler un H. Weiß, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 10. oktobra Lēmumu C(2016)6591 final par lietas ierosināšanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 139/2004 (1) 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu lietā M. 7878 – HeidelbergerCement/Schwenk/Cemex Hungary/Cemex Croatia saistībā ar iegādes projektu, saskaņā ar kuru Duna-Dráva Cement Kft. iegūst 100 % Cemex Hratska dd. un Cemex Hungária Építőanyagok Kft. akciju, un

               —

               katrā ziņā, piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza tikai vienu pamatu.
   Tā apgalvo, ka Eiropas Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot prasītāju un Schwenk Zement KG – nevis Duna-Dráva Cement Kft, pilnfunkciju uzņēmumu, kurā prasītājai un Schwenk Zement KG katrai pieder attiecīgi 50 % kontrolpakete – par “attiecīgajiem uzņēmumiem”, un līdz ar to secinot, ka darījumam bija “[Savienības] mērogs” Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 1. panta izpratnē. Prasītāja uzskata, ka Eiropas Komisija patiesībā neesot kompetenta pieņemt apstrīdēto lēmumu un izvērtēt darījumu, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 139/2004 1. pantu, un ka ar apstrīdēto lēmumu līdz ar to ir pārkāpts šī pašas regulas 1. pants, kā arī tiesiskās noteiktības un subsidiaritātes pamatprincipi.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Eiropas Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz konsolidētā jurisdikcijas paziņojuma (2) 147. punktu, lai kvalificētu prasītāju un Schwenk Zement KG un nevis Duna-Dráva Cement Kft kā “attiecīgos uzņēmumus”.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka konsolidētā jurisdikcijas paziņojuma 147. pants būtu prettiesisks, ja to patiešām varētu piemērot šajā gadījumā, jo tas pārkāptu Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 1. pantu, kā arī primārajās tiesībās paredzētos tiesiskās noteiktības un subsidiaritātes pamatprincipus.

      (1)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas konsolidētais jurisdikcijas paziņojums saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2008, C 95, 1. lpp.).


title: Lieta T-588/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 8. jūlija rīkojums – Deutsche Rockwool Mineralwoll /ITSB – A .  Weber  ( “JETROC” )

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/26

         Vispārējās tiesas 2014. gada 8. jūlija rīkojums – Deutsche Rockwool Mineralwoll/ITSB – A. Weber (“JETROC”)
   (Lieta T-588/13) (1)

   2014/C 329/43
   Tiesvedības valoda – angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta F-43/09: Prasība, kas celta 2009. gada 15. aprīlī — van Heuckelom/Europol

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/63

         Prasība, kas celta 2009. gada 15. aprīlī — van Heuckelom/Europol

   (lieta F-43/09)
   2009/C 180/117
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo van Heuckelom, Hāga (Nīderlande) (pārstāvji — J. Damminghs un D. Dane, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Europol)

      Strīda priekšmets un apraksts

   2008. gada 14. jūlija lēmuma, ar kuru prasītājam dienesta pakāpē piešķirts viens vienīgs darba stāža līmenis, kā arī 2009. gada 19. janvāra lēmuma, ar kuru noraidīta sūdzība par pirmo lēmumu, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 19. janvāra lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība par 2008. gada 14. jūlija lēmumu, kā arī atcelt iepriekš minēto 2008. gada 14. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājam no 2008. gada 1. aprīļa piešķirts viens vienīgs darba stāža līmenis;

               —

               piespriest Europol atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta C-43/05: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 3. februārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/14

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 3. februārī
   (lieta C-43/05)
   (2005/C 82/30)
   tiesvedības valoda –vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 3. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Denis Martin un Horstpeter Kreppel, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka līdz 2003. gada 2. decembrim nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK (1), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, vai nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi prasības, ko tai uzliek minētās direktīvas 18. pants. Šis konstatējums neattiecas uz direktīvas noteikumiem par diskrimināciju vecuma dēļ.

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2000/78/EK īstenošanas termiņš attiecībā uz noteikumiem par diskrimināciju vecuma dēļ Vācijas Federatīvajai Republikai vēl nav iestājies. Direktīvas pārējo noteikumu īstenošanas termiņš bija 2003. gada 2. decembris.

      (1)  OV L 303, 16. lpp.