title: Lieta T-71/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 17. jūnija rīkojums — Meskarian /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu, lai novērstu kodolieroču izplatīšanu — Līdzekļu iesaldēšana — Attiecīgo personu izslēgšana no saraksta — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/80

         Vispārējās tiesas 2013. gada 17. jūnija rīkojums — Meskarian/Padome
   (Lieta T-71/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu, lai novērstu kodolieroču izplatīšanu - Līdzekļu iesaldēšana - Attiecīgo personu izslēgšana no saraksta - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 225/177
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mohammed Reza Meskarian (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Zaiwalla, P. Reddy un F. Zaiwalla, solicitors, D. Wyatt, QC, un R. Blakeley, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un I. Rodios)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmuma 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), pielikuma A daļas 13. punktu, Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākums pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), pielikumu A daļas 13. punktu un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju, un, otrkārt, prasība atzīt par nepiemērojamu attiecībā uz prasītāju Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), 16. panta 2. punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 109, 14.4.2012.


title: Lieta C-584/14: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 2006/12/EK — Direktīva 91/689/EEK — Direktīva 1999/31/EK — Atkritumu apsaimniekošana — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda — Naudas sods

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/4

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-584/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2006/12/EK - Direktīva 91/689/EEK - Direktīva 1999/31/EK - Atkritumu apsaimniekošana - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - LESD 260. panta 2. punkts - Finansiālas sankcijas - Kavējuma nauda - Naudas sods)
   (2016/C 402/05)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Patakia, E. Sanfrutos Cano un D. Loma-Osorio Lerena)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis – E. Skandalou)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot visus 2009. gada 10. septembra sprieduma Komisija/Grieķija (C-286/08, nav publicēts, EU:C:2009:543) izpildei vajadzīgos pasākumus, Grieķijas Republika nav izpildījusi tai LESD 260. panta 1. punktā noteiktos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika samaksā Komisijai, ieskaitot to kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”, kavējuma naudu EUR 30 000 apmērā par katru nokavējuma dienu to pasākumu īstenošanā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu 2009. gada 10. septembra spriedumu Komisija/Grieķija (C-286/08, nav publicēts, EU:C:2009:543), sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz pilnīgai 2009. gada 10. septembra sprieduma Komisija/Grieķija (C-286/08, nav publicēts, EU:C:2009:543) izpildei. Šī summa ir sadalāma trīs daļās, kuras atbilst trijiem Eiropas Komisijas izvirzītajiem iebildumiem un kuras atbilst 10 % no kopējās kavējuma naudas apmēra attiecībā uz pirmo iebildumu, proti, EUR 3 000, un attiecībā uz otro un trešo iebildumu – 45 % no šīs summas, proti, EUR 13 500, turklāt attiecībā uz trešo iebildumu, kurš attiecas uz tā saukto “vēsturisko” atkritumu pareizu apsaimniekošanu, ir piemērojams samazinājums reizi semestrī atbilstoši tai šo atkritumu daļai, kuras apsaimniekošana būs atbilstoša, šim samazinājumam ir piemērojami griesti 50 % apmērā no šim iebildumam atbilstošās kavējuma naudas summas, proti, EUR 6 750;

               3)

               Grieķijas Republika samaksā Eiropas Komisijai naudas sodu 10 miljonu euro apmērā, to ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;

               4)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta C-484/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. septembrī iesniedza Općinski sud u Novom Zagrebu (Horvātija) – Ibrica Zulfikarpašić/Slaven Gajer

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. septembrī iesniedza Općinski sud u Novom Zagrebu (Horvātija) – Ibrica Zulfikarpašić/Slaven Gajer

   (Lieta C-484/15)
   (2015/C 389/21)
   Tiesvedības valoda – horvātu

      Iesniedzējtiesa

      Općinski sud u Novom Zagrebu, Stalna služba u Samoboru

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ibrica Zulfikarpašić

      Atbildētājs: Slaven Gajer

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Horvātijas Likuma par piespiedu izpildi noteikumi par Eiropas izpildes rīkojumu ir atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 805/2004 (1), proti, vai Horvātijas Republikā saistībā ar izpildraksta, kas balstīts uz publisku aktu, izsniegšanu izpildu lietvedībā termins “tiesa” ietver arī notārus, vai notāri drīkst izsniegt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumus attiecībā uz nepārsūdzamiem un izpildāmiem uz publisku aktu balstītiem izpildrakstiem, ko izsniedz, ja iepriekš minētie izpildraksti nav tikuši apstrīdēti, un – gadījumā, ja atbildams noliedzoši – vai tiesas drīkst izsniegt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumus attiecībā uz tādiem izpildrakstiem, ko notārs izsniedzis, balstoties uz publisku aktu, ja šie izpildraksti saturiski attiecas uz neapstrīdētiem prasījumiem, un kāda veidlapa būtu šādā gadījumā jāizmanto?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 805/2004, ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem (OV L 143, 15. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 19. nod., 7. sēj., 38. lpp.).


title: Apvienotās lietas no C-105/12 līdz C-107/12: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. oktobra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staat der Nederlanden/Essent NV u. c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — LESD 63. pants — Īpašumtiesību sistēmas — LESD 345. pants — Elektroenerģijas vai gāzes sadales sistēmu operatori — Privatizācijas aizliegums — Saikņu ar uzņēmumiem, kuri ražo, piegādā vai pārdod elektroenerģiju vai gāzi, aizliegums — Tādu darbību aizliegums, kuras var kaitēt sistēmas pārvaldībai)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/8

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. oktobra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staat der Nederlanden/Essent NV u. c.
   (Apvienotās lietas no C-105/12 līdz C-107/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - LESD 63. pants - Īpašumtiesību sistēmas - LESD 345. pants - Elektroenerģijas vai gāzes sadales sistēmu operatori - Privatizācijas aizliegums - Saikņu ar uzņēmumiem, kuri ražo, piegādā vai pārdod elektroenerģiju vai gāzi, aizliegums - Tādu darbību aizliegums, kuras var kaitēt sistēmas pārvaldībai)
   2013/C 367/12
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Staat der Nederlanden

      Atbildētājas: Essent NV (C-105/12), Essent Nederland BV (C-105/12), Eneco Holding NV (C-106/12) un Delta NV (C-107/12)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden –LESD 63. un 345. panta interpretācija — Kapitāla brīvas aprites ierobežojumi — Īpašumtiesību sistēmas — Jēdziens — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts absolūts elektroenerģijas sadales tīklu operatoru privatizācijas aizliegums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 345. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz tādu privatizācijas aizlieguma sistēmu kā pamatlietās, kura paredz, ka akcijām elektroenerģijas vai gāzes sadales sistēmas operatorā, kurš darbojas Nīderlandes teritorijā, tieši vai netieši jāpieder valsts tiesību aktos noteiktajām valsts iestādēm. Tomēr šī interpretācija nenozīmē, ka LESD 63. pants nav piemērojams tādām valsts tiesību normām kā pamatlietās, ar kurām tiek aizliegta elektroenerģijas vai gāzes sadales sistēmu operatoru privatizācija vai arī aizliegtas, pirmkārt, īpašuma vai kontroles saiknes starp sabiedrībām, kuras ietilpst tajā pašā grupā, kurā ietilpst elektroenerģijas vai gāzes sistēmas operators, kas darbojas Nīderlandes teritorijā, un sabiedrībām, kuras ietilpst tajā pašā grupā, kurā ietilpst uzņēmums, kurš šajā pašā teritorijā ražo, piegādā vai pārdod elektroenerģiju vai gāzi, kā arī, otrkārt, tādi šāda operatora un grupas, kurā tas ietilpst, darījumi, kuri var kaitēt attiecīgās sistēmas pārvaldībai;

               2)

               attiecībā uz privatizācijas aizlieguma sistēmu, par kuru ir runa pamatlietās un uz kuru attiecas LESD 345. pants, mērķi, kas ir pamatā likumdevēja izvēlei attiecībā uz izraudzīto īpašumtiesību sistēmu, var tikt ņemti vērā kā primāri vispārējo interešu apsvērumi, lai attaisnotu kapitāla brīvas aprites ierobežojumu. Attiecībā uz pārējiem aizliegumiem mērķi cīnīties pret šķērssubsīdijām plašākā nozīmē, ieskaitot stratēģiskās informācijas apmaiņu, nodrošināt pārskatāmību elektroenerģijas un gāzes tirgū vai novērst konkurences izkropļošanu kā primāri vispārējo interešu apsvērumi var būt attaisnojums tādu valsts tiesību normu kā pamatlietās radītiem kapitāla brīvas aprites ierobežojumiem.

      (1)  OV C 151, 26.5.2012.


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 15. septembrī lietā C-495/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Intermodal Transports BV pret Staatssecretaris van Financiën (Kopējais muitas tarifs — Tarifu pozīcijas — Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā — Pozīcija 8709 — Traktors “Magnum ET120 Terminal Tractor” — EKL 234. pants — Valsts tiesas pienākums uzdot prejudiciālu jautājumu — Nosacījumi — Saistoša izziņa par tarifu, ko trešajai personai izsniedz citas dalībvalsts muitas iestādes attiecībā uz līdzīga veida transportlīdzekli)

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 15. septembrī
   lietā C-495/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Intermodal Transports BV pret Staatssecretaris van Financiën
       (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu pozīcijas - Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā - Pozīcija 8709 - Traktors “Magnum ET120 Terminal Tractor” - EKL 234. pants - Valsts tiesas pienākums uzdot prejudiciālu jautājumu - Nosacījumi - Saistoša izziņa par tarifu, ko trešajai personai izsniedz citas dalībvalsts muitas iestādes attiecībā uz līdzīga veida transportlīdzekli)
   (2005/C 271/09)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-495/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 21. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 24. novembrī, tiesvedībā
         Intermodal Transports BV
       pret
         Staatssecretaris van Financiën
      , Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts], K. Šīmans [K. Schiemann] (referents), E. Juhāss [E. Juhász] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 15. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               EKL 234. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja valsts tiesas izskatāmā prāvā, kas attiecas uz noteiktas preces tarifu klasifikāciju, trešajai personai šajā prāvā citas dalībvalsts muitas dienesti izsniedz saistošu izziņu par tarifu par līdzīgu preci un ja minētā tiesa šajā saistošajā izziņā par tarifu veikto tarifu klasifikāciju uzskata par kļūdainu, tad tas

                           —

                           neuzliek tiesai, kuras spriedumi ir pārsūdzami saskaņā ar iekšējām tiesībām, pienākumu uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus,

                           —

                           pats par sevi automātiski neuzliek tiesai, kuras spriedumi nav pārsūdzami saskaņā ar iekšējām tiesībām, pienākumu uzdot Tiesai jautājumus par interpretāciju.

                     Tiesai, kuras spriedumi nav pārsūdzami saskaņā ar iekšējām tiesībām, jebkurā gadījumā, ja tai rodas jautājums par Kopienu tiesību interpretāciju, ir jāizmanto savas tiesības vērsties Tiesā, ja vien tā nekonstatē, ka uzdodamie jautājumi nav atbilstīgi vai ka Tiesa jau ir interpretējusi attiecīgās Kopienu tiesību normas, vai ka Kopienu tiesību pareiza piemērošana ir tik acīmredzama, ka neatliek nekādas šaubas; šādas iespējamības esamība ir jāizvērtē, ņemot vērā Kopienu tiesību specifiskās īpašības, sevišķās grūtības, kas rodas, tās interpretējot, un atšķirīgas judikatūras risku Kopienā; šajā ziņā iepriekš minētās saistošās izziņas par tarifu esamība liek šai tiesai būt īpaši uzmanīgai, izvērtējot, vai pastāv pamatotas šaubas attiecībā uz pareizu Kombinētās nomenklatūras piemērošanu, kas ir ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, ko groza Komisijas 1998. gada 26. oktobra Regula (EK) Nr. 2261/98, jo īpaši ņemot vērā trīs iepriekš minētos novērtēšanas elementus.

               2)

               Kombinētās nomenklatūras pozīcija 8709 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neietver transportlīdzekli, kas ir aprīkots ar 132 kW jaudas dīzeļmotoru ar 2 500 apgriezieniem minūtē, kā arī automātisko transmisiju ar četriem pārnesumiem uz priekšu un vienu pārnesumu atpakaļgaitai, ar aizvērtu kabīni un ar 60 cm augstumā paceļamu pacelšanas plāksni, kam ir 32 000 kg iekraušanas jauda, ļoti īss griešanās rādiuss un kas tiek izmantots puspiekabju pārvietošanai pa zemi un rūpnieciskās celtnēs. Šāds transportlīdzeklis faktiski nav nedz kravas transportētājs preču transportēšanai, nedz dzelzceļa platformās izmantojams vilcējs minētās pozīcijas nozīmē.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-173/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) — Fabrizio Cariulo/Ministero dell'Interno

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) — Fabrizio Cariulo/Ministero dell'Interno

      (Lieta C-173/10)
      (2010/C 161/47)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Fabrizio Cariulo

         Atbildētājs: Ministero dell'Interno

         Prejudiciālais jautājums

      Vai valsts tiesiskais regulējums (kas tika ieviests ar Bersani2006. gada 4. jūlija dekrētu, ko pārveidoja par 2006. gada 4. augusta Likumu Nr. 223) ir saderīgs ar EKL 43. un 49. pantu, proti, tāds “valsts tiesiskais regulējums […], ar kuru:

                  a)

                  vispārēji cenšas aizsargāt tos koncesionārus, kuriem koncesijas tika piešķirtas iepriekš, pamatojoties uz tādu procedūru, ar kuru atsevišķi saimnieciskās darbības veicēji tika prettiesiski izslēgti no šīs procedūras;

                  b)

                  faktiski tiek aizsargāti jau iegūto tiesību turētāji (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem novietot savus kioskus noteiktā attālumā no jau esošajiem kioskiem);

                  c)

                  ir paredzēts, ka koncesijas tiek zaudētas, ja koncesionārs tiešā vai netiešā veidā ir rīkojis pārobežu azartspēles, kas ir pielīdzināmas tām, kuras ir paredzētas koncesijā”?


title: Lieta C-273/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Rechtbank Haarlem (Nīderlande) 2009. gada 16. jūlija rīkojumu — Premis Medical BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam, kantoor Rotterdam Laan op Zuid

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Rechtbank Haarlem (Nīderlande) 2009. gada 16. jūlija rīkojumu — Premis Medical BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam, kantoor Rotterdam Laan op Zuid
   (lieta C-273/09)
   2009/C 267/49
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Rechtbank Haarlem

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Premis Medical BV

      Atbildētājs:
      Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam, kantoor Rotterdam Laan op Zuid

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas 2004. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 729/2004 (1) (OV L 113, 5. lpp.), ar labojumiem, kas izdarīti 2004. gada 7. maija OV L 173, 9. lpp., ir spēkā tādā izpratnē, ka spēkā esošais pielikums ir labojumam pievienotais pielikums? Apstiprinošas atbildes gadījumā:

               2)

               Vai Komisijas 2004. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 729/2004, ar labojumiem, kas izdarīti 2004. gada 7. maija OV L 173, 9. lpp., nav spēkā esoša, jo Komisija šajā Regulā ir ierobežojusi pozīcijas 9021 piemērošanu? Apstiprinošas atbildes gadījumā:

               3)

               Vai Komisijas 2004. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 729/2004, ar labojumiem, kas izdarīti 2004. gada 7. maija OV L 173, 9. lpp., nav spēkā esoša, jo Komisija ir nepareizi klasificējusi rolatoru kombinētajā nomenklatūrā?

      (1)  Komisijas 2004. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 729/2004 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 113, 5. lpp.)


title: Lieta C-303/13 P: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Jørgen Andersen, Dānijas Karaliste, Danske Statsbaner SV (DSB) Apelācija — Konkurence — Valsts atbalsts — Dānijas iestāžu piešķirtais atbalsts valsts uzņēmumam Danske Statsbaner (DSB) — Sabiedriskā pakalpojuma līgums pasažieru dzelzceļa pārvadājuma pakalpojumu sniegšanai starp Kopenhāgenu (Dānija) un Īstadi (Zviedrija) — Lēmums, ar ko atbalstu nosacīti atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu — Materiālo tiesību normu piemērošana laikā

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/2

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Jørgen Andersen, Dānijas Karaliste, Danske Statsbaner SV (DSB)
   (Lieta C-303/13 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Valsts atbalsts - Dānijas iestāžu piešķirtais atbalsts valsts uzņēmumam Danske Statsbaner (DSB) - Sabiedriskā pakalpojuma līgums pasažieru dzelzceļa pārvadājuma pakalpojumu sniegšanai starp Kopenhāgenu (Dānija) un Īstadi (Zviedrija) - Lēmums, ar ko atbalstu nosacīti atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu - Materiālo tiesību normu piemērošana laikā)
   (2015/C 389/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Armati un T. Maxian Rusche)

      Pārējie lietas dalībnieki: Jørgen Andersen (pārstāvji – J. Rivas Andrés, G. van de Walle de Ghelcke un M. Nissen, advokāti), Dānijas Karaliste (pārstāvji – C. Thorning un V. Pasternak Jørgensen, pārstāvji, kuriem palīdz R. Holdgaard, advokāts), Danske Statsbaner SV (DSB) (pārstāvis – M. Honoré, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā Jørgen Andersen prasījumu atbalstam: Dansk Tog (pārstāvji – J. Rivas Andrés, G. van de Walle de Ghelcke un M. Nissen, advokāti)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu Andersen/Komisija (T-92/11, EU:T:2013:143), ciktāl ar to attiecībā uz atbalstu, kas izmaksāts pēc 2009. gada 3. decembra atbilstoši otrajam sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumam, kurš noslēgts 2005.–2014. gadam, Vispārējā tiesa ir atcēlusi Komisijas 2010. gada 24. februāra Lēmuma 2011/3/ES par sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumiem starp Dānijas transporta ministriju un Danske Statsbaner ([Valsts atbalsts] lieta C 41/08 (ex NN 35/08)) 1. panta otro daļu;

               2)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               noraidīt pretapelācijas sūdzības;

               4)

               lietu nodot atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā, ņemot vērā prasības pieteikuma trīs pamatus un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regulas (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 8. panta 3. punktu, izspriestu, vai Lēmums 2011/3 ir tiesisks tajā ziņā, ka ar to atbalsts, kas samaksāts pēc 2009. gada 3. decembra atbilstoši otrajam sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumam, kurš noslēgts 2005.–2014. gadam, ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu;

               5)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Lieta T-194/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. jūnijā — Čehijas Republika/Komisija

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/38

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. jūnijā — Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-194/07)
   (2007/C 199/74)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvis — T. Boček)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta galīgo Lēmumu C (2007) 1294 par siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisijas kvotu sadales valsts plānu, ko Čehijas Republika ir iesniegusi atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK (1). Atbilstoši Apstrīdētajam lēmumam, noteikta daļa Čehijas Republikas valsts sadales plāna nav saderīga ar Direktīvas 2003/87/EK III pielikumu.
   Prasītāja savu prasību pamato ar to, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu, kā arī tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu, jo lēmums netika pieņemts Direktīvas 2003/87/EC 9. panta 3. punktā noteiktajā termiņā.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi savas pilnvaras un tādējādi –Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu kopsakarā ar 9. panta 1. punktu un 11. panta 2. punktu, jo Apstrīdētajā lēmumā tā piemēroja pati savu metodi kvotu kopējā daudzuma noteikšanai un, pamatojoties uz šo metodi, saistošā veidā de facto noteica kvotu kopējo pieļaujamo daudzumu Čehijas Republikai.
   Pat ja Komisija varētu izmantot pati savu metodi, lai novērtētu valsts sadales plāna atbilstību Direktīvā 2003/87/C paredzētajām prasībām, tā ir pārkāpusi minētās Direktīvas 9. panta 3. punktu, jo Komisijas izmantotā metode nebija ne caurskatāma, ne objektīva un uz tās pamata veiktais emisijas kvotu aprēķins neatbilst Direktīvas 2003/87/EK III pielikumā noteiktajiem kritērijiem.
   Visbeidzot, prasītāja uzsver, ka Komisija ir pārkāpusi arī Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu, jo tā nav pietiekami pamatojusi savu lēmumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp; speciālizdevums 15/007, 631. lpp.).


title: Lieta T-207/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 27. janvāra rīkojums – Aluwerk Hettstedt/ECHA

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/39

         Vispārējās tiesas 2015. gada 27. janvāra rīkojums – Aluwerk Hettstedt/ECHA

   (Lieta T-207/14) (1)

   (2015/C 127/53)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 202, 30.6.2014.


title: Lieta C-275/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Juzgado de lo Mercantil n o  5 Madride (Spānija) iesniegusi 2006. gada 26. jūnijā , lietā Productores de Música de España pret Telefónica de España SAU

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Juzgado de lo Mercantil no 5 Madride (Spānija) iesniegusi 2006. gada 26. jūnijā, lietā Productores de Música de España pret Telefónica de España SAU

   (Lieta C-275/06)
   (2006/C 212/33)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 5 [Komerctiesa Nr. 5], Madride (Spānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Productores de Música de España (Promusicae)

      Atbildētājs: Telefónica de España SAU

   Prejudiciālais jautājums
   Vai saskaņā ar Kopienu tiesībām, un konkrēti, Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK (1) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū 15. panta 2. punktu un 18. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK (2) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 8. panta 1. un 2 punktu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK (3) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 8. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 2. punktu un 47. pantu, dalībvalstis drīkst tīklu un elektronisko sakaru pakalpojumu operatoriem, piekļuves telekomunikāciju tīkliem nodrošinātājiem un datu izvietošanas pakalpojumu sniedzējiem uzlikto pienākumu saglabāt un izpaust pieslēguma un datplūsmas datus, ko rada sakari, kas nodibināti informācijas sabiedrības pakalpojuma sniegšanas laikā, noteikt tikai gadījumos, kad tas ir nepieciešams kriminālizmeklēšanas vajadzībām vai sabiedrības drošības un valsts aizsardzības nodrošināšanai, tādējādi izslēdzot tiesvedību civillietās?

      (1)  OV L 178, 1. lpp.

      (2)  OV L 167, 10. lpp.

      (3)  OV L 157, 45. lpp.


title: Lieta C-331/06: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 3. aprīlī ( Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — K. D. Chuck / Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Vecuma apdrošināšana — Darba ņēmējs, kas ir dalībvalsts pilsonis — Sociālā nodrošinājuma iemaksas — Dažādi laikposmi — Dažādas dalībvalstis — Apdrošināšanas laikposmu aprēķināšana — Pensijas pieprasījums — Dzīvesvieta trešajā valstī)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/8

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 3. aprīlī (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — K. D. Chuck/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

   (Lieta C-331/06) (1)

   (Vecuma apdrošināšana - Darba ņēmējs, kas ir dalībvalsts pilsonis - Sociālā nodrošinājuma iemaksas - Dažādi laikposmi - Dažādas dalībvalstis - Apdrošināšanas laikposmu aprēķināšana - Pensijas pieprasījums - Dzīvesvieta trešajā valstī)
   (2008/C 128/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank Amsterdam
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: K. D. Chuck

      Atbildētāja: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank Amsterdam — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 140, 2. lpp.), 48. panta interpretācija — Vecuma apdrošināšana — Apdrošināšanas laikposmu aprēķināšana dalībvalsts pilsonim, kurš strādājis divās dalībvalstīs — Dzīvesvieta trešajā valstī pensionēšanās brīdī
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulu (EK) Nr. 631/2004, 48. panta 2. punktā ir paredzēts, ka pēdējās dalībvalsts, kurā dzīvojis darba ņēmējs, kas ir dalībvalsts pilsonis, kompetentajai iestādei ir noteikts pienākums, aprēķinot vecuma pensiju šim darba ņēmējam, kurš pensijas pieprasījuma iesniegšanas brīdī dzīvo trešajā valstī, ņemt vērā laikposmus, kurus tas strādājis citā dalībvalstī, ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tad, ja šis darba ņēmējs joprojām dzīvotu Eiropas Kopienas teritorijā.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.


title: Lieta C-534/09: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 2. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2008/1/EK — Piesārņojuma novēršana un kontrole — Prasības atļauju izsniegšanai esošām iekārtām)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/9

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 2. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-534/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2008/1/EK - Piesārņojuma novēršana un kontrole - Prasības atļauju izsniegšanai esošām iekārtām)
   2011/C 30/14
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Patakia un A. Alcover San Pedro)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis — E. Skandalou)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 24, 8. lpp.) 5. panta 1. punkta pārkāpums — Prasības atļauju izsniegšanai esošām iekārtām — Pienākums nodrošināt direktīvas prasībām atbilstošu šādu iekārtu ekspluatāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka valsts iestādes, izmantojot saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (kodificēta versija) 6. un 8. pantu izsniegtas atļaujas vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar šīs direktīvas 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta a) un b) punktā, kā arī 15. panta 2. punktā noteiktajām prasībām ne vēlāk kā no 2007. gada 30. oktobra, neskarot īpašus Kopienu tiesību aktus, Grieķijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta T-567/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Monster Energy/ITSB – Mad Catz Interactive (Melna kvadrāta ar četrām baltām svītrām attēls)

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/55

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Monster Energy/ITSB – Mad Catz Interactive (Melna kvadrāta ar četrām baltām svītrām attēls)
   (Lieta T-567/15)
   (2015/C 381/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monster Energy Company (Corona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – P. Brownlow, Solicitor))

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Mad Catz Interactive, Inc. (San Diego, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme (melna kvadrāta ar četrām baltām svītrām attēls) – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 390 853

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 1. jūlija lēmums lietā R 2368/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelācijas padomes 2015. gada 4. maija lēmumu lietā R 2368/2014–5;

               —

               atcelt Iebildumu nodaļas 2015. gada 1. jūlija lēmumu par iebildumiem Nr. B2182320;

               —

               noraidīt pretnostatīto preču zīmi attiecībā uz 25. klasi;

               —

               piespriest ITSB segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-251/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 26. marta spriedumu lietā T-596/13 Emsibeth/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 26. maijā iesniedza Emsibeth SpA

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 26. marta spriedumu lietā T-596/13 Emsibeth/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 26. maijā iesniedza Emsibeth SpA

   (Lieta C-251/15 P)
   (2015/C 311/21)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Emsibeth SpA (pārstāvis – A. Arpaia, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu (Vispārējās tiesas 2015. gada 26. marta spriedums lietā T-596/13);

               —

               izlemt lietu pēc būtības;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies pirmajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka esot pārkāpts un nepareizi piemērots Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts. It īpaši šķiet, ka spriedumam nevar piekrist saistībā ar kritērijiem, kurus Vispārējā tiesa ir izmantojusi, lai novērtētu i) preču un ii) preču zīmju iii) atsauces auditorijas, identiskuma vai līdzības jēdzienus, kā arī iv) abu preču zīmju sajaukšanas iespējas pastāvēšanu.

               1)

               Pārsūdzētais spriedums faktiski esot nekonsekvents, jo, vispirms atzīstot vidējam patērētājam – kas definēts kā atsauces auditorija – tādas īpašības kā “parasti informēts, kā arī uzmanīgs un saprātīgs”, tomēr, kad runa ir konkrēti par šī pēdējā minētā faktisku spēju atšķirt divas acīmredzami dažādas preču zīmes novērtējumu, tas tiek uzskatīts par absolūti samākslotu subjektu, kas nav spējīgs autonomā veidā veikt pavisam vienkāršus novērtējumus.

               2)

               Ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpta Kopienu judikatūra, kurā ir apstiprināts, ka, lai novērtētu preču līdzīgumu, ir jāņem vērā visi atbilstošie rādītāji saistībā ar šīm precēm, tostarp to raksturs, mērķis, izmantošana, konkurējošais vai papildinošais raksturs, kā arī preču izplatīšanas tīkli. Patiesībā Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā nevienu no šiem rādītājiem, savā novērtējumā tikai uzskatot, ka matu krāsošanas un balināšanas preces bija “ietvertas”kosmētikā un ka tādēļ šīs preces ir jāuzskata par identiskām.

               3)

               Pārsūdzētais spriedums esot kļūdains, ciktāl, salīdzinot vārdisku preču zīmi ar kombinētu preču zīmi, nav piešķirta pietiekama nozīme otrās preču zīmes grafiskajiem elementiem, kas nav iekļauti pirmajā preču zīmē un pamatojoties uz kuriem šīs divas preču zīmes var atšķirt, savā novērtējumā tikai salīdzinot vārdiskos elementus.
               Turklāt pārsūdzētajā spriedumā no salīdzinājuma esot kļūdaini izslēgts agrākās preču zīmes pirmais vārds (Mc) un nav uzskatīts, ka šis priedēklis, ja to novieto pirms vārda, tā plašās izplatības dēļ parasti tiek uzskatīts par Skotijas izcelsmes patronīmu un tādēļ visā atsauces auditorijā un ne tikai tās anglo-sakšu daļā tas izrunājams angliski.

               4)

               Pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda, jo, neskatoties uz vairāku atšķirību esamību starp abām salīdzināmajām preču zīmēm, tajā tika atzīts, ka pastāv to sajaukšanas iespēja.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-473/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. novembra spriedums — Apollo Group /ITSB ( THINKING AHEAD ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes THINKING AHEAD reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/26

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. novembra spriedums — Apollo Group/ITSB (“THINKING AHEAD”)
   (Lieta T-473/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “THINKING AHEAD” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2010/C 11/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Apollo Group, Inc., Fēniksa, (Phoenix, Arizona,Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Link un A. Jaeger-Lenz, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 14. augusta lēmumu lietā R 728/2008-2 par pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “THINKING AHEAD” kā Kopienas preču zīmi.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Apollo Group, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta T-456/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 14. novembra spriedums — ICdA u.c./Komisija (REACH — Pārejas pasākumi attiecībā uz ierobežojumiem kadmija un tā savienojumu ražošanai, laišanai tirgū un lietošanai — Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XVII pielikums — Ierobežojumi kadmija pigmentu izmantošanai plastmasas materiālos — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Risku analīze)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/12

         Vispārējās tiesas 2013. gada 14. novembra spriedums — ICdA u.c./Komisija
   (Lieta T-456/11) (1)

   (REACH - Pārejas pasākumi attiecībā uz ierobežojumiem kadmija un tā savienojumu ražošanai, laišanai tirgū un lietošanai - Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XVII pielikums - Ierobežojumi kadmija pigmentu izmantošanai plastmasas materiālos - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Risku analīze)
   2013/C 377/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: International Cadmium Association (ICdA) (Brisele, Beļģija), Rockwood Pigments (UK) Ltd (Stoka pie Trentas, Apvienotā Karaliste) un James M. Brown Ltd (Stoka pie Trentas) (pārstāvji — sākotnēji K. Van Maldegem un R. Cana, advokāti, vēlāk R. Cana)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji P. Oliver un E. Manhaeve, pārstāvji, kam palīdz K. Sawyer, barrister, vēlāk P. Oliver un E. Manhaeve)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 2. maija Regulu (ES) Nr. 494/2011, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), attiecībā uz XVII pielikumu (kadmiju) (OV L 134, 2. lpp.), tiktāl, ciktāl tajā ir noteikti ierobežojumi kadmija izmantošanai atsevišķos plastmasas materiālos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2011. gada 20. maija Regulu (ES) Nr. 494/2011, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), attiecībā uz XVII pielikumu (kadmiju) tiktāl, ciktāl ar to tiek ierobežota oranžo kadmija sulfoselenīdu (Nr. CAS 1256-57-4), sarkano kadmija sulfoselenīdu (Nr. CAS 58339-34-7) un kadmija cinka sulfīda (Nr. CAS 8048-07-5) izmantošana maisījumos un izstrādājumos, kuru pamatā ir tādi sintētiskie organiskie polimēri, kas nav polimēri, attiecībā uz kuriem šī izmantošana tika ierobežota pirms Regulas Nr. 494/2011 pieņemšanas;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz 90 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 90 % no International Cadmium Association (ICdA), Rockwood Pigments (UK) Ltd un James M Brown Ltd tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               ICdA, Rockwood Pigments (UK) un James M Brown sedz 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 10 % no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 298, 8.10.2011.


title: Lieta T-105/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Ludwig Schokolade /ITSB – Immergut  ( “TrinkFix” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “TrinkFix” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un Kopienas vārdiskas preču zīmes “Drinkfit”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Preču un pakalpojumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/46

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Ludwig Schokolade/ITSB – Immergut (“TrinkFix”)
   (Lieta T-105/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “TrinkFix” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un Kopienas vārdiskas preču zīmes “Drinkfit” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Preču un pakalpojumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)
   (2015/C 046/57)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG (Bergisch Gladbach, Vācija) (pārstāvji – S. Fischer un A. Brodkorb, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Pohlmann)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Immergut GmbH & Co. KG (Elsdorf, Vācija) (pārstāvji – G. Schoenen, V. Töbelmann un S. Frenz, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 13. decembra lēmumu lietā R 34/2012-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Immergut GmbH & Co. KG un Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 13.4.2013.


title: Lieta C-517/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/14

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-517/06)
   (2007/C 42/24)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun un E. Montaguti)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai Šteiermarkas un Zalcburgas federālajās zemēs izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Direktīvu 2003/98/EK par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 1. jūlijā.

      (1)  OV L 345, 90. lpp.


title: Lieta T-117/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums — Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren u.c. pret Komisiju (Valsts atbalsts — Nīderlandes valsts iestāžu piešķirts atbalsts bezpeļņas jahtu ostām — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/43

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums — Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-117/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Nīderlandes valsts iestāžu piešķirts atbalsts bezpeļņas jahtu ostām - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība)
   (2006/C 294/91)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vereniging Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren, Zēvolde (Nīderlande), Jachthaven Zijl Zeewolde BV, Zēvolde, Maatschappij tot exploitatie van onroerende goederen Wolderwijd II BV, Zēvolde, Jachthaven Strand-Horst BV, Ermelo (Nīderlande), Recreatiegebied Erkemederstrand vof, Zēvolde, Jachthaven- en Campingbedrijf Nieuwboer BV, Bunshotenā-Spakenburga (Nīderlande) un Jachthaven Naarden BV, Nārdene (Nīderlande) (pārstāvji –T. Ottervanger, A. Bijleveld un A. van den Oord, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. van Vliet, A. Bouquet un A. Nijenhuis, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — H. Sevenster un M. de Grave, pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 29. oktobra Lēmumu 2004/114/EK par atbalsta pasākumiem, ko Nīderlande piešķir bezpeļņas jahtu ostām Nīderlandē (OV 2004, L 34, 63. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāji sedz paši savus, kā arī Komisijas tiesāšanās izdevumus. Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 118, 30.04.2004.


title: Lieta C-15/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2007. gada 22. janvāra rīkojumu — 01081 Telecom AG pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2007. gada 22. janvāra rīkojumu — 01081 Telecom AG pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-15/07)
   (2007/C 69/13)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesverwaltungsgericht
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: 01081 Telecom AG

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prejudiciālais jautājums
   Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK (1) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pamatpakalpojumiem (pamatdirektīva) 27. panta pirmo teikumu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK (2) par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) 7. pantu ir saderīgi tas, ka valsts tiesībās iepriekš ietvertā likumiskā prasība — aprēķināt savstarpējā savienojuma tarifu, ņemot vērā efektīvas pakalpojumu sniegšanas izmaksas, — ir jāsaglabā pārejas periodā, kaut arī Kopienu tiesībās tādas prasības nav?

      (1)  OV L 108, 33. lpp.

      (2)  OV L 108, 7. lpp.


title: Lieta C-623/11: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. janvāra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société Geodis Calberson GE/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (Lauksaimniecība — Pārtikas palīdzība — Regula (EK) Nr. 111/1999 — Programma lauksaimniecības produktu piegādei uz Krievijas Federāciju — Izvēlētais pretendents liellopu gaļas piegādes publiskā iepirkuma procedūrā — Kompetences noteikšana — Šķīrējklauzula)

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. janvāra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société Geodis Calberson GE/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

   (Lieta C-623/11) (1)

   (Lauksaimniecība - Pārtikas palīdzība - Regula (EK) Nr. 111/1999 - Programma lauksaimniecības produktu piegādei uz Krievijas Federāciju - Izvēlētais pretendents liellopu gaļas piegādes publiskā iepirkuma procedūrā - Kompetences noteikšana - Šķīrējklauzula)
   2013/C 63/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société Geodis Calberson GE

      Atbildētāja: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État — Komisijas 1999. gada 18. janvāra Regulas (EK) Nr. 111/1999, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2802/98 par programmu lauksaimniecības produktu piegādei uz Krievijas Federāciju (OV L 14, 3. lpp.), 16. panta interpretācija — Kompetences noteikšana strīdus gadījumā starp izvēlēto pretendentu publiskā iepirkuma procedūrā par liellopu gaļas piegādi un kompetento intervences aģentūru par samaksas procedūru un zaudējumu atlīdzību — Šķīrējklauzula

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1999. gada 18. janvāra Regulas (EK) Nr. 111/1999, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2802/98 par programmu lauksaimniecības produktu piegādei uz Krievijas Federāciju, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1999. gada 28. maija Regulu (EK) Nr. 1125/1999, 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Eiropas Savienības Tiesai ir piešķirta kompetence izskatīt strīdus par apstākļiem, kādos intervences aģentūra, kura ir izvēlēta, lai saņemtu piedāvājumus paziņojumam par pakalpojumu sniegšanu saistībā ar lauksaimniecības produktu bezmaksas piegādi uz Krievijas Federāciju, veic maksājumu, kas pienākas izvēlētajam pretendentam, un atmaksā piegādes nodrošinājumu, kuru izvēlētais pretendents iemaksā šai iestādei, un tostarp par prasībām par zaudējumu atlīdzību, kas radušies šo darbību izpildē intervences aģentūras vainas dēļ.

      (1)  OV C 39, 11.02.2012.


title: Lieta F-111/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums — van der Aat u.c./Komisija (Civildienests — Atalgojums — Ierēdņu un pārējo darbinieku ikgadējā algu un pensiju korekcija — Civildienesta noteikumu 64., 65. un 65.a pants — Civildienesta noteikumu XI pielikums — Regula (ES) Nr. 1239/2010 — Korekcijas koeficienti — Ierēdņi, kas pilda pienākumus Isprā)

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/32

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums — van der Aat u.c./Komisija
   (Lieta F-111/11) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ierēdņu un pārējo darbinieku ikgadējā algu un pensiju korekcija - Civildienesta noteikumu 64., 65. un 65.a pants - Civildienesta noteikumu XI pielikums - Regula (ES) Nr. 1239/2010 - Korekcijas koeficienti - Ierēdņi, kas pilda pienākumus Isprā)
   2013/C 147/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: van der Aat u.c. (Besozzo, Itālija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītāju paziņojumus par algu par 2011. gada februāri un paziņojumus par algu par turpmākajiem mēnešiem, ar kuriem tiek piemērots jaunais korekcijas koeficients Varēzes pilsētai saskaņā ar Padomes 2010. gada 20. decembra Regulu (ES) Nr. 1239/2010

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāji sedz savus tiesāšanās izdevumus paši un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 6, 7.1.2012., 27. lpp.


title: Lieta C-255/04: Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 14. jūnijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/12

         Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 14. jūnijā
   (Lieta C-255/04)
   (2004/C 217/24)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 14. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv E. Traversa un A.-M. Rouchaud-Joët, kas norādīja adresi Luksemburgā.

               —

               Eiropas Kopienu Komisijas lūdz Tiesu atzīt, ka:

                           —

                           atļaujas izsniegšanu citā dalībvalstī nodibinātai mākslinieku aģentūrai pakārtojot šīs aģentūras darbības interešu kritērijam mākslinieku nodarbinātības nepieciešamības kontekstā,

                           —

                           pieņemot, ka mākslinieks, kas uzskatāms par pakalpojumu sniedzēju savas izcelsmes dalībvalstī, kur viņš parasti sniedz līdzīga veida pakalpojumus, ir darbinieks,

               —

               Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EK līguma 43. un 49. pantu, un piespriest Francijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atļauju saņemšanas kārtība personām, kuras veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī un kurām līdzīgos apstākļos nav izsniegta atļauja savas izcelsmes dalībvalstī, ir raksturīga ar tās kārtības tīri mehānisku piemērošanu, kas attiecas uz personām, kuras sniedz pakalpojumus Francijā, un neņem vērā jau savā izcelsmes valstī norādītos pierādījumus un garantijas. Francijas atļaujas piešķiršanas kārtības piemērošana šādos apstākļos pārsniedz to, kas ir nepieciešams attiecīgo mākslinieku interešu aizsardzībai. No otras puses, aģentūras darbības interešu kritērijs mākslinieku nodarbinātības nepieciešamības kontekstā piešķir par atļauju izsniegšanu vai atņemšanu atbildīgajam Darba ministram pilnīgi diskrecionāru varu izslēgt pakalpojumu sniedzējus no ārvalstīm, jo pastāv pietiekams skaits Francijas aģentūru, kurām ir licence Francijā.
   Pieņēmums, ka mākslinieks, kas uzskatāms par pakalpojumu sniedzēju savas izcelsmes dalībvalstī, kur viņš parasti sniedz līdzīgus pakalpojumus, ir darbinieks, ir ierobežojums pakalpojumu brīvai apritei tiktāl, ciktāl šis pieņēmums aizliedz vai apgrūtina tā pakalpojuma sniedzēja darbību, kas sniedz pakalpojumus citā dalībvalstī, kur viņš likumīgi nodrošina līdzīgu pakalpojumu sniegšanu, un pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai izpildītu šī pieņēmuma pamatā esošus mērķus. Turklāt, šis pieņēmums ir ļoti grūti atspēkojams, un tā sekas ietekmē ne tikai sociālo nodrošinājumu, bet arī apmaksātos atvaļinājumus un papildus pensiju kārtību. Pat, ja pieņēmums vienādi attiecas uz attiecīgās valsts un uz citu dalībvalstu māksliniekiem, tas ir ierobežojums, kas apgrūtina vai padara mazāk pievilcīgas to mākslinieku darbības, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kur viņi likumīgi sniedz analogus pakalpojumus, un kas nav samērīgs ar sasniedzamo mērķi.


title: Lieta C-547/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. oktobrī — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/6

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. oktobrī — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-547/11)
   2012/C 13/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un D. Grespan)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi

   Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka

                           —

                           noteiktajā laikposmā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atgūtu valsts atbalstu, kas ar Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmumu 2006/323/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (turpmāk tekstā — “Lēmums 2006/323”), ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 5. un 6. pantā un Līgumā par Eiropas Savienības darbību paredzētos pienākumus, un

                           —

                           noteiktajā laikposmā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atgūtu valsts atbalstu, kas ar Komisijas 2007. gada 7. februāra Lēmumu 2007/375/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (turpmāk tekstā — “Lēmums 2007/375”), ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 4. un 6. pantā un Līgumā par Eiropas Savienības darbību paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lēmuma 2006/323 īstenošanas termiņš beidzās 2006. gada 8. februārī. Lēmuma 2007/375 īstenošanas termiņš beidzās 2007. gada 8. jūnijā.
   Itālijas Republika līdz šim brīdim nav nodrošinājusi, lai pilnībā tiktu atgūts ar attiecīgajiem lēmumiem par nelikumīgu atzītais atbalsts vai lai Komisija tiktu informēta par to, ka atgūšana ir notikusi. Itālijas minētie juridiskie šķēršļi, lai attaisnotu kavēšanos saistībā ar šo lēmumu īstenošanu, nav tādi, kas atgūšanu padarītu par pilnībā neiespējamu saskaņā ar Tiesas judikatūru.
   Komisija arī apgalvo, ka Itālija ir to novēloti informējusi par progresu valsts procedūrās, ar kurām īsteno šos lēmumus, tādējādi pārkāpjot attiecīgajos lēmumos noteikto informēšanas pienākumu.


title: Lieta T-15/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Noko Ngele /Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/43

      Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Noko Ngele/Komisija
      (Lieta T-15/10)
      (2010/C 161/68)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Mariyus Noko Ngele (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — F. Sabakunzi, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atzīt, ka UAC nekad nav aizstājusi RAC un ka tā juridiskā ziņā nepastāv un tai nav juridiskas personas statusa Beļģijā;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai, vienam no tās locekļiem un zināmiem darbiniekiem solidāri atlīdzināt finansiālus zaudējumus divsimt tūkstošu euro apmērā, kuriem pieskaitīti likumiskie procenti 10 % apmērā gadā kopš 1995. gada un tiesas noteikti procenti;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai, vienam no tās locekļiem un zināmiem darbiniekiem solidāri atlīdzināt morālo un psiholoģisko kaitējumu piecu miljonu euro apmērā, pieskaitot tiesas noteiktos procentus;

                  —

                  noteikt, ka pieņemamais nolēmums ir izpildāms neatkarīgi no tā pārsūdzēšanas;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un juridiskos izdevumus, kas saistīti ar tiesvedību un kas ir novērtēti trīsdesmit tūkstošu euro apmērā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šajā prasībā prasītājs lūdz atlīdzināt zaudējumus, kas viņam esot nodarīti tāpēc, ka nav iespējams atgūt parādu, ko viņam bija parādā “Rūpniecības attīstības centrs” (RAC), pēc tam, kad šīs organizācijas vietā tika nodibināta ĀKK (Āfrikas, Karību salu un Klusā okeāna salu) valstu grupas un Eiropas Savienības kopīga iestāde ar nosaukumu “Uzņēmumu attīstības centrs” (UAC).


title: Lieta T-4/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. janvārī — EMSA /Portugāle

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/21

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. janvārī — EMSA/Portugāle
   (Lieta T-4/08)
   (2008/C 183/44)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Jūras drošības aģentūra (EMSA) (pārstāvji — Professor E. Pache un J. Menze)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:
   Eiropas Jūras drošības aģentūra lūdz Pirmās instances tiesu taisīt spriedumu saskaņā ar Seat Agreement 14. panta otro teikumu, nolemjot, ka

               —

               Portugāles valdībai ir saistošs Seat Agreement, kas ir starptautisko publisko tiesību akts Kopienu tiesību jomā un ko Portugāle nevar vienpusēji grozīt vai labot, tostarp izmantojot valsts tiesību aktus;

               —

               saskaņā ar Seat Agreement, Portugāles valdībai ir pienākums nodrošināt, ka Eiropas Jūras drošības aģentūras personālam un tā ģimenes locekļiem ir tiesības no to pēdējās mītnes valsts vai to pilsonības valsts bez aplikšanas ar nodokļiem un bez aizliegumiem vai ierobežojumiem attiecībā uz sākotnējo iedibinājumu, piecu gadu laikā no brīža, kad tie iecelti amatā Aģentūrā, un, lielākais, divās kravās ievest transportlīdzekļus, kas nopirkti tirgus apstākļos attiecīgajā valstī, un tas, kā attiecīgās Portugāles valsts iestādes šo Seat Agreement normu līdz šim un šobrīd piemēro, neizpilda šo pienākumu;
               konkrētāk, Portugāles valdībai ir pienākums pēc piemērošanas īpašā sērijā, bez aplikšanas ar nodokļiem un bez aizliegumiem vai ierobežojumiem reģistrēt Aģentūras personāla un tā ģimenes locekļu transportlīdzekļus, kas tirgus apstākļos nopirkti viņu iepriekšējā mītnes valstī vai viņu pilsonības valstī;

               —

               saskaņā ar Seat Agreement, Portugāles valdībai ir pienākums nodrošināt, ka Eiropas Jūras drošības aģentūras personāls un tā ģimenes locekļi bauda privilēģijas un imunitāti, atbrīvojumus un priekšrocības, ko Portugāle piešķīrusi diplomātiskā korpusa salīdzināmas kategorijas locekļiem Portugāles Republikā, un ka tas, kā attiecīgās Portugāles valsts iestādes šo Seat Agreement normu līdz šim un šobrīd piemēro, neizpilda šo pienākumu;
               konkrētāk, Portugāles valdībai ir pienākums attiecībā uz Jūras drošības aģentūras personālu, kas stājies amatā pirms 2007. gada jūlija, un šī personāla ģimenes locekļiem piemērot noteikumus par diplomātiskā korpusa personāla transportlīdzekļu reģistrēšanu un aplikšanu ar nodokļiem, kuri bija spēkā līdz 2007. gada jūlijam;
               Portugāles valdībai ir pienākums piemērot noteikumus par diplomātiskā korpusa personāla transportlīdzekļu reģistrēšanu un aplikšanu ar nodokļiem, kuri bija spēkā līdz 2007. gada jūlijam visos pārējos gadījumos;
               ka Portugāles valdībai ir pienākums nodrošināt, lai Eiropas Jūras drošības aģentūras personālam un tā ģimenes locekļiem faktiski tiktu piešķirtas privilēģijas un imunitāte, atbrīvojumi un priekšrocības, ko Portugāle piešķīrusi diplomātiskā korpusa salīdzināmas kategorijas locekļiem Portugāles Republikā, un ka tas, ka attiecīgās Portugāles valsts iestādes praksē līdz šim un šobrīd neizskata Eiropas Jūras drošības aģentūras personāla un tā ģimenes locekļu reģistrācijas pieteikumus, neizpilda šo pienākumu;

               —

                  Seat Agreement normas nav interpretējamas un piemērojamas tādējādi, ka Eiropas Jūras drošības aģentūras personālam un tā ģimenes locekļiem attiecībā uz lietotu transportlīdzekļu ievešanu Portugāles teritorijā nav vismaz tādas tiesības, kādas ir ikvienam ES pilsonim, kas pārceļas uz Portugāli;

               —

               par saprātīgu laika periodu Eiropas Jūras drošības aģentūras personāla un tā ģimenes locekļu iesniegto transportlīdzekļu reģistrācijas pieteikumu izskatīšanai atbilstoši Seat Agreement uzskatāms laika periods, kas nepārsniedz divus mēnešus; un

               —

               saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktu piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Jūras drošības aģentūra (turpmāk tekstā — “EMSA” vai “Aģentūra” tika izveidota ar Regulu (EK) Nr. 1406/2002 (1) un tās sēdeklis atrodas Lisabonā. 2004. gada 28. jūlijā starp Portugāles Republikas valdību un Eiropas Jūras drošības aģentūru (2) tika parakstīts Protokols (turpmāk tekstā — “Seat Agreement”). Seat Agreement aptver attiecības starp EMSA un Portugāli kā tās mītnes valsti un ir piemērojams Aģentūrai un tās personālam.
   Prasītāja norāda, ka Portugāles valdība bez iepriekšēja EMSA pieprasījuma vai ieteikuma piedāvāja noslēgt minēto Seat Agreement, kas paredzētu virkni privilēģiju un imunitāšu, atbrīvojumu un priekšrocību Aģentūrai un tās personālam, lielā mērā atspoguļojot Protokola par privilēģijām un imunitātēm Eiropas Kopienās (turpmāk tekstā — “Protokols”) normas, bet tāpat paredzot papildu priekšrocības. Prasītāja tālāk norāda, ka piedāvātais Seat Agreement teksts bija līdzīgs tekstam, kas bija ietverts 1996. gada 26. jūnijā starp Portugāli un Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centru (turpmāk tekstā — “EMCDDA”) noslēgtajā Seat Agreement, it īpaši attiecībā uz transportlīdzekļu reģistrāciju.
   2005. gada septembrī starp Portugāles valdību, no vienas puses, un EMSA un EMCDDA, no otras puses, tika izveidota darba grupa ar mērķi sagatavot projektu detalizētām administratīvām normām, kas nepieciešamas, lai īstenotu abus Seat Agreements vai protokolus.
   Prasītāja apgalvo, ka Portugāles valsts iestādes, neizskatot EMSA personāla iesniegtos transportlīdzekļu reģistrācijas pieteikumus, pārkāpa savus pienākumus, kas izriet no Seat Agreement, kas precizē pienākumus, kuri izriet no Protokola, kas piemērojams EMSA saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1406/2002 7. pantu. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Portugāles valsts iestādes attiecībā uz EMSA personālu un tā ģimenes locekļiem nepiemēroja spēkā esošās Portugāles tiesību normas, taču piemēroja tās attiecībā uz EMCDD un diplomātiskajām misijām. Saskaņā ar prasītājas viedokli šo darbību rezultātā tika nozīmīgi kavēta EMSA darbība, jo palika nereģistrēti transportlīdzekļi, kas tika iegādāti, pastāvot tiesiskajai paļāvībai, ka tiks īstenoti spēkā esošie noteikumi. Tāpat transportlīdzekļi, kas tika ievesti no personāla līdzšinējās mītnes vietas vai pilsonības valsts, palika ar līdzšinējās mītnes vietas dalībvalsts numura zīmēm, neskatoties uz šīs valsts noteikumiem attiecībā uz pārreģistrēšanas pienākumu. Īsumā, prasītāja apgalvo, ka Portugāles valsts iestāžu lēmums neizskatīt transportlīdzekļu reģistrācijas pieteikumus radīja virkni nopietnu juridisku un administratīvu grūtību personālam, kam neatlika nekas cits kā izmantot transportlīdzekli, neievērojot reģistrācijas, apdrošināšanas un tehnisko pārbaužu pienākumus.
   Attiecībā uz Tiesas jurisdikciju turpinot tiek norādīts, ka Regulas (EK) Nr. 1406/2002 8. panta 2. punkts paredz, ka Tiesas kompetencē ir pieņemt spriedumu saskaņā ar jebkuru šķīrējtiesas klauzulu, kas ietverta Aģentūras noslēgtā līgumā, un ka Seat Agreement 14. pants paredz, ka strīdi, kas iespaido šī nolīguma piemērošanu, ir jāizskata ad hoc grupai, kas sastāv no četriem locekļiem, un ka šādā veidā neatrisinātie strīdi ir jāatrisina ar Eiropas Kopienu tiesas spriedumu.
   Saskaņā ar prasītājas viedokli, strīda risināšanas procedūra, kas paredzēta Seat Agreement 14. pantā, ir izrādījusies neveiksmīga un tādēļ saskaņā ar EKL 238. pantu kurā paredzēts, ka Tiesas kompetencē ir taisīt spriedumu saskaņā ar visām šķīrējtiesas klauzulām, kas ietvertas līgumā, kas noslēgts Kopienas vārdā, saskaņā ar Regulas (EK) Nr 1406/2002 5. panta 1. punktu, kurā paredzēts, ka Aģentūra ir Kopienas organizācija, un saskaņā EKL 225. pantu, kurā paredzēts, ka Pirmās instances tiesas kompetencē ir izskatīt un izlemt pirmajā instancē lietas, kas minētas EKL 238. pantā, Pirmās instances tiesas kompetencē ir taisīt spriedumu attiecībā uz Seat Agreement interpretāciju..
   Turklāt prasītāja norāda, ka tā lūdz, lai Tiesa apstiprina, ka Seat Agreement ir starptautisko tiesību akts Kopienu tiesību jomā, kas ir saistošs Portugāles valsts iestādēm un ko nevar vienpusēji grozīt. Tā turpinot lūdz taisīt spriedumu, ar ko secinātu, ka tās personāla motorizēto transportlīdzekļu reģistrācijas pieteikumu neizskatīšana ir pretrunā Protokola normām un ka Portugāles valsts iestādēm ir pienākums attiecīgās Protokola normas īstenot saprātīga laika periodā. Visbeidzot, tā apgalvo, ka Seat Agreement nav interpretējams tādējādi, ka EMSA personālam attiecībā uz transportlīdzekļu reģistrāciju nav vismaz tādu tiesību, kādas ir ikvienam ES pilsonim, kas pārceļas uz Portugāli.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 27. jūnija Regula (EK) Nr. 1406/2002 par Eiropas Jūras drošības aģentūras izveidošanu (OV 2002 L 208, 1. lpp.).

      (2)  Publicēts 2004. gada 22. septembra Portugāles Oficiālajā Vēstnesī Nr. 224, 6073. lpp., pieejams EMSA interneta vietnē http://www.emsa.europa.eu/Docs/legis/protocol %20pt %20government %20and %20emsa.pdf


title: Lieta C-385/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Mokestinių Ginčų Komisija Prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Lietuvas Republika) 2009. gada 29. septembra rīkojumu — Nidera Handelscompagnie BV/Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Mokestinių Ginčų Komisija Prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Lietuvas Republika) 2009. gada 29. septembra rīkojumu — Nidera Handelscompagnie BV/Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

   (Lieta C-385/09)
   2009/C 312/28
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Mokestinių Ginčų Komisija Prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Nidera Handelscompagnie B.V.

      Atbildētājs: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesības uz PVN atskaitīšanu tiek piešķirtas tikai PVN maksātājiem — t.i., tikai nodokļa maksātājiem, kuri atbilstoši spēkā esošajiem tiesību aktiem reģistrējušies kā PVN maksātāji attiecīgajā dalībvalstī (šajā gadījumā Lietuvā), — ir saderīgs ar Direktīvas 2006/112/EK (1), kas reglamentē tiesības uz PVN atskaitīšanu, normām?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru PVN maksātājam ir tiesības uz PVN priekšnodokļa un/vai importa PVN atskaitīšanu par precēm un/vai pakalpojumiem, kas iegādāti pirms attiecīgā persona reģistrējusies kā PVN maksātāja, tikai tādā gadījumā, ja šīs preces paredzēts izmantot šī PVN maksātāja darījumiem, kas apliekami ar PVN, proti, attiecīgajai personai nav tiesību uz PVN priekšnodokļa un/vai importa PVN atskaitīšanu par precēm un pakalpojumiem, kas iegādāti pirms reģistrācijas dienas, ja šīs preces jau ir lietotas minētajiem darījumiem, ir saderīgs ar Direktīvā 2006/112/EK minētajiem vispārējiem tiesību principiem, kas attiecas uz PVN atskaitīšanu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-308/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 5. jūlijā ierosinājis Koldo Gorostiaga Atxalandabaso par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) rīkojumu, kas pasludināts 2007. gada 24. aprīlī lietā T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso /Eiropas Parlaments

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/23

         Apelācija, ko 2007. gada 5. jūlijā ierosinājis Koldo Gorostiaga Atxalandabaso par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) rīkojumu, kas pasludināts 2007. gada 24. aprīlī lietā T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso/Eiropas Parlaments
   (Lieta C-308/07 P)
   (2007/C 211/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (pārstāvis — D. Rouget, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pamatotu un līdz ar to atcelt Pirmās instances tiesas 2007. gada 24. aprīļa rīkojumu;

               —

               pieņemt galīgu lēmumu šajā prāvā un atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2006. gada 22. marta lēmumu, ar ko prasītājam uzdod atmaksāt summu EUR 118 360,18 apmērā un izdarīt atvilkumu no dažādām parlamenta deputātu asistentu kompensācijām, kas Parlamentam ir jāmaksā prasītājam;

               —

               nolemt, ka atbildētāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs atsaucas uz sešiem pamatiem savas apelācijas sūdzības pamatojumam.
   Ar pirmo pamatu tas apstrīd atsaukšanos uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pantu, kas tam liedz tiesības uz taisnīgu procesu, jo tas iepriekš nav ticis uzklausīts Pirmās instances tiesā un tam nav bijusi izdevība atbildēt uz Parlamenta argumentiem.
   Ar otro pamatu prasītājs norāda, ka ir pārkāpts objektivitātes princips, jo abas secīgās prasības, kas celtas lietās T-146/04 un T-132/06, kuru rezultātā tapa, attiecīgi, 2005. gada 22. decembra spriedums un 2007. gada 24. aprīļa spriedums -izskatīja pēc būtības vieni un tie paši tiesneši. Tomēr iepriekš minētais princips paredz, ka viens un tas pats tienesis, kaut arī vienā un tajā pašā tiesu instancē, nevar izskatīt lietu, kas balstās uz faktiem, kas ir identiski vai pietiekami saistīti ar tās lietas faktiemm, kurā tas iepriekš ir pieņēmis lēmumu.
   Ar trešo pamatu prasītājs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini novērtējusi 2005. gada 22. decembra sprieduma piemērojamību. Ja, sakarā ar kompetences trūkumu, bija atcelts Parlamenta ģenerālsekretāra 2004. gada 24. februārī pieņemtais lēmums, prasītājam patiešām nebija nekāds iemesls iesniegt apelācijas sūdzību par šo spriedumu Tiesā; Tiesas konstatētais kompetences trūkums rada šī trūkuma skartā lēmuma neesamību.
   Ar ceturto pamatu prasītājs apstrīd Pirmās instances tiesas sistemātisko atteikšanos ņemt vērā argumentus, kurus tas izvirzīja, lai panāktu Parlamenta ģenerālsekretāra 2006. gada 22. marta lēmuma atcelšanu. Šis pēdējais minētais lēmums patiešam bija jauns lēmums, atšķirīgs no 2004. gada 24. februāra lēmuma un līdz ar to Pirmās instances tiesai bija pienākums izvērtēt pēc būtības un pēc satura visus tai izvirzītos pamatus tā apstrīdēšanai.
   Ar piekto pamatu prasītājs pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā ir atteikusies izvērtēt pamatu par nepārvaramo varu (force majeure), lai arī šāds pamats nebija izvirzīts prasībā, kas celta par 2004. gada 24. februāra lēmumu.
   Visbeidzot, ar sesto pamatu prasītājs pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā nav ievērojusi labas pārvaldības principu, it īpaši atsakoties no jebkādas atsaukšanās uz Parlamenta 2001. gada 6. septembrī pieņemto labas administratīvās prakses kodeksu.


title: Lieta T-135/12: Prasība, kas celta 2012. gada 2. martā — Francija/Komisija

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 2. martā — Francija/Komisija
   (Lieta T-135/12)
   2012/C 174/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter un J. Rossi)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasības pieteikumu prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2011. gada 20. decembra Lēmumu C(2011) 9403, galīgā redakcija, ar kuru tiek atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu pie noteiktiem nosacījumiem atbalsts, kuru īstenojusi Francijas Republika par labu France Télécom un kas piešķirts France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformai (valsts atbalsts Nr. 25/2008 (ex NN 23/2008)).
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu, kam ir divas daļas, tiek apgalvots, kā ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo Komisija ir uzskatījusi, ka France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma ir valsts atbalsts. Prasītāja norāda, ka

                           —

                           Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka maksājuma, kas France Télécom ir jāmaksā valstij, samazinājums neatbrīvo France Télécom no strukturālā apgrūtinājuma, kas ir radies šim uzņēmumiem pēc 1990. gada likuma stāšanās spēkā, un ka ar pasākumu šim uzņēmumam tiek piešķirta priekšrocība;

                           —

                           pakārtoti, Komisija esot nepamatoti uzskatījusi, ka France Télécom ir saņēmusi priekšrocību no 1996. gada, neskatoties uz to, ka šis uzņēmums ir samaksājis vienreizēju ārkārtas iemaksu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek pakārtoti apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts, jo Komisija ir pakļāvusi attiecīgā pasākuma saderīgumu tam, ka tiek ievērots nosacījums, kas paredzēts apstrīdētā lēmuma 2. pantā. Šim otrajam pamatam ir divas daļas.

                           —

                           Ar pirmo daļu prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, jo tā ir uzskatījusi, ka taisnīgas konkurences likme šajā lietā nav sasniegta, jo nav ņemti vērā netipiskie riski, aprēķinot maksājumu, kuru maksājusi France Télécom pēc 1996. gada likuma stāšanās spēkā.

                           —

                           Ar otro pamatu prasītāja pakārtoti apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, jo tā ir atteikusies izvērtēt taisnīgas konkurences likmes nepietiekamību saistībā ar to, ka France Télécom ir samaksājusi vienreizēju ārkārtas iemaksu, un jo tā ir secinājusi, ka šis uzņēmums tiks nostādīts pilnīgi vienlīdzīgā situācijā saistībā ar saviem konkurentiem vienīgi 2043. gadā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Komisija esot atteikusies pieņemt 7 % likmi kā vienreizējās ārkārtas iemaksas aktualizācijas likmi.


title: Lieta T-360/06: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Heijmans /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Heijmans/Komisija
   (Lieta T-360/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā)
   2012/C 355/35
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Heijmans NV (Rosmalen, Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji M. Smeets un A. Van den Oord, vēlāk — M. Smeets, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Bouquet un A. Nijenhuis, kam sākotnēji palīdzēja F. Wijckmans, F. Tuytschaever un L. Gyselen, vēlāk — A. Bouquet, A. Nijenhuis un F. Ronkes Agerbeek, kam palīdz F. Wijckmans un F. Tuytschaever, advokāti)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (NL)), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un, pakārtoti, prasība samazināt prasītājai ar minēto lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Heijmans NV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 20, 27.01.2007.


title: Lieta C-491/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 2. jūlija spriedumu lietā T-214/13 Rainer Typke/Eiropas Komisija 2015. gada 18. septembrī iesniedza Rainer Typke

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 2. jūlija spriedumu lietā T-214/13 Rainer Typke/Eiropas Komisija 2015. gada 18. septembrī iesniedza Rainer Typke

   (Lieta C-491/15 P)
   (2016/C 027/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Rainer Typke (pārstāvis – C. Cortese, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 2. jūlija sprieduma lietā T-214/13 Typke/Eiropas Komisija rezolutīvās daļas 2. un 3. punktu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Ģenerālsekretāra pieņemto lēmumu procedūrā Gestdem 2012/3258;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus gan pirmajā, gan otrajā tiesvedības instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs norāda vienu pamatu, kas izteikts divās daļās.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Regulu 1049/2001 (1) un it īpaši tās 3. panta a) punktu un 4. panta 6. punktu, jo tā pieņēma, ka, lai attiecīgos pantus piemērotu normalizētām relāciju datu bāzēm, ir jānošķir daļēja piekļuve dokumentiem, kas tiek glabāti relāciju datu bāzē, un vienkārša piekļuve tajā ietvertajai informācijai. Uz pēdējo minēto regulas noteikumi par piekļuvi neattiecas, jo savādāk būtu jāizveido jauns dokuments. It īpaši, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, pēc būtības secinot, ka no Regulas Nr. 1049/2001 piemērošanas jomas ir izslēgts pieteikums par piekļuvi normalizētai relāciju datu bāzei, kam ir nepieciešams formulēt SQL [strukturētā vaicājumvalodā (Structured Query Language)], pieprasījumu, kuru iepriekš pieteikumu saņēmusī iestāde nav izmantojusi “daudz maz regulāri attiecībā uz šo konkrēto datu bāzi”un kas ir “iepriekš uzprogrammēta”, jo, iespējams, tas neiekļautu tādus meklējumus, kurus veic ar attiecīgajai datu bāzei pieejamiem meklēšanas rīkiem, un tādēļ tas nozīmē, ka būtu jāizveido jauns dokuments.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nospriežot, ka prasītāja pieteikums neattiecas uz pastāvošu dokumentu, un ka katrā ziņā tas neesot iekļauts Regulas 1049/2001 piemērošanas jomā, balstoties uz šādiem kļūdainiem pieņēmumiem:

               —

               iestādei, kas saņēmusi pieteikumu, nebūtu bijis iespējams apstiprinošā veidā atbildēt uz piekļuves pieteikumu, jo pastāvošais dokuments nebija piemērots, lai ar to izpildītu lūgumu (pirmās instances sprieduma 73. punkts), vai tādēļ, ka prasītājs, iespējams, nebija pieprasījis tiem piekļuvi (pirmās instances sprieduma 67. punkts);

               —

               prasītāja pieteikums tiktu izteikts atbilstoši klasifikācijai, kuru attiecīgā datu bāze neatbalsta, it īpaši to datu pārstrādes darbību dēļ, kas tām būtu jāveic (pirmās instances sprieduma 58., 66., 68., 62 un 63. punkts);

               —

               tas nozīmētu jauna dokumenta izveidi, kurā informācija ir jaunā formātā un atbilstoši tiem atlases kritērijiem, kurus prasītājs ir norādījis (pirmās instances sprieduma 61. un 67. punkts).

         Turklāt, Vispārējā tiesa, sniedzot visus šajā rindkopā kritizētos apgalvojumus, esot sagrozījusi iesniegto un tai pieejamo pierādījumu, skaidro nozīmi. Tas pats attiecas uz Vispārējās tiesas apgalvojumu, ka likumības prezumpcija šajā lietā būtu piemērojama iestādes, kas saņēmusi pieteikumu, paziņojumam par to, ka dokumenti, kuriem tiek prasīta piekļuve, nepastāv (pirmās instances sprieduma 66. punkts).

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-409/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 6. marta spriedums ( Oberster Patent - und Markensenat (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH / Pfahnl Backmittel GmbH Preču zīmes — Direktīva 2008/95/EK — 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Atcelšana — Preču zīme, kas tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta — Vārdiska apzīmējuma “KORNSPITZ” uztvere, pirmkārt, no pārdevēju puses un, otrkārt, no galalietotāju puses — Atšķirtspējas zudums vienīgi no galalietotāju viedokļa

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/3

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 6. marta spriedums (Oberster Patent- und Markensenat (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH/Pfahnl Backmittel GmbH

   (Lieta C-409/12) (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 2008/95/EK - 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Atcelšana - Preču zīme, kas tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta - Vārdiska apzīmējuma “KORNSPITZ” uztvere, pirmkārt, no pārdevēju puses un, otrkārt, no galalietotāju puses - Atšķirtspējas zudums vienīgi no galalietotāju viedokļa)
   2014/C 129/03
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Patent- und Markensenat

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH

      Atbildētāja: Pfahnl Backmittel GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Oberster Patent- und Markensenat – Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp.), 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācija – Atcelšanas pamati – Reģistrēta vārdiska preču zīme, kas patērētājiem ir kļuvusi par sugas vārdu attiecīgajam produktam tāpēc, ka no starpnieku puses nav informācijas par preču zīmes esamību – Alternatīvu apzīmējumu neesamība attiecīgā produkta aprakstīšanai – Preču zīmes īpašnieka bezdarbība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tādā situācijā, kāda aplūkota pamatlietā, attiecībā uz preču zīmes īpašnieku var notikt ar šo preču zīmi piešķirto tiesību atcelšana saistībā ar preci, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, ja šī īpašnieka darbības vai bezdarbības dēļ minētā preču zīme ir kļuvusi par šīs preces sugas vārdu vienīgi no tās galalietotāju viedokļa;

               2)

               Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šīs normas izpratnē par “bezdarbību” var tikt kvalificēta preču zīmes īpašnieka atturēšanās mudināt pārdevējus vairāk izmantot šo preču zīmi preces, attiecībā uz kuru minētā preču zīme ir reģistrēta, tirdzniecībā;

               3)

               Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīmes īpašniekam piešķirto tiesību atcelšanas pasludināšanas priekšnoteikums nav noteikt, vai precei, kuras preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā, ir citi apzīmējumi.

      (1)  OV C 399, 22.12.2012.


title: lieta T-166/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 18. februāra rīkojumu lietā F-70/07 Marcuccio/Komisija 2009. gada 27. aprīlī iesniedzis Luigi Marcuccio

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/56

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 18. februāra rīkojumu lietā F-70/07 Marcuccio/Komisija 2009. gada 27. aprīlī iesniedzis Luigi Marcuccio
   (lieta T-166/09 P)
   2009/C 141/114
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem atcelt Civildienesta tiesas pirmās palātas 2009. gada 18. februāra rīkojumu lietā F-70/07 Marcuccio/Komisija (turpmāk tekstā — “attiecīgā lieta”);

               —

               atzīt, ka prasība pirmajā instancē, attiecībā uz kuru tika izdots pārsūdzētais rīkojums, ir pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem pieņemama;

               —

               vajadzības gadījumā atzīt, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, dažus no prasījumiem, kas norādīti dokumentā, ar kuru ir ierosināta lieta pirmajā instancē, attiecīgajā lietā kvalificējot kā “lūgumu aprēķināt tiesāšanās izdevumus” (sic, pārsūdzētā rīkojuma 16. punkts);

               —

               vajadzības gadījumā atzīt, ka Civildienesta tiesas kompetencē bija kā pirmās instances tiesai lemt par visiem apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumiem (turpmāk tekstā — “prasījumi”) attiecīgajā lietā; turklāt

         galvenokārt:

               —

               pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus, kas ir jāuzskata par tieši atkārtoti izvirzītiem ar visām no tā izrietošajām tiesiskajām sekām;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam visus tiesāšanās izdevumus, kas viņam radušies un kas saistīti gan ar tiesvedību pirmajā instancē, gan ar šo apelācijas tiesvedību; vai

         pakārtoti:

               —

               attiecīgo lietu nosūtīt Civildienesta tiesai, atšķirīgā tiesas sastāvā, lai tā lemtu no jauna.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savu prasījumu pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda šādus pamatus:

               —

               attiecīgās lietas daļējas nosūtīšanas Pirmās instances tiesai prettiesiskums nepareizas Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā — “Civildienesta noteikumi”) 90. panta interpretācijas un piemērošanas un jebkāda pamatojuma nenorādīšanas dēļ;

               —

               taisnīgas tiesas principa, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 47. panta pārkāpums, nepareiza interpretācija un piemērošana;

               —

               prasījumu, kas nav tie, attiecībā uz kuriem Civildienesta tiesa ir atzinusi, ka tā nav kompetenta par tiem lemt, noraidījuma to nepieņemamības dēļ prettiesiskums nepareizas Civildienesta noteikumu 90. panta un prasības atlīdzināt kaitējumu, kas papildina prasību atcelt Kopienu iestādes lēmumu, jēdziena interpretācijas un piemērošanas dēļ, kā arī jebkāda pamatojuma nenorādīšanas un faktu sagrozīšanas dēļ;

               —

               procesuālo noteikumu pārkāpums, kas var būtiski kaitēt apelācijas sūdzības iesniedzēja interesēm, jo nav ievērots pienākums neņemt vērā pārsūdzētā rīkojuma 11. punktā paredzētā dokumenta saturu, jo tas tika iesniegts novēloti, kā arī tādēļ, ka lietas dalībniekiem bija izteikts lūgums iesniegt neparedzētus dokumentus, kas pēc tam tika iekļauti lietas materiālos tiesvedības pirmajā instancē ietvaros, kas var būtiski kaitēt apelācijas sūdzības iesniedzēja interesēm;

               —

               noteikumu par lietas taisnīgu izskatīšanu, Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta un Hartas 47. panta pārkāpums.


title: Lieta T-27/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. janvārī — Čehijas Republika/Komisija

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. janvārī — Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-27/14)
   2014/C 85/38
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek, J. Vláčil un T. Müller)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 4. novembra aicinājumu C(2013) 7221, galīgā redakcija, atcelt Ministerstvo průmyslu a obchodu České republiky (Čehijas Republikas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas) lēmumu, kas paredz atkāpi attiecībā uz gāzes krātuvēm Damboržicē no valsts tiesību normām, ar kurām īsteno Direktīvas 2003/55/EK (1) noteikumus, attiecībā uz trešo personu piekļuvi, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 266. panta 1. punkts.

                           —

                           Saistībā ar to prasītāja apgalvo, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, rīkojās tieši pretēji spriedumam lietā T-465/11 Globula/Komisija.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Direktīvas 2003/55/EK 22. panta 4. punkts.

                           —

                           Šajā pamatā prasītāja apgalvo, ka Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu pēc tam, kad bija beidzies Direktīvas 2003/55/EK 22. panta 4. punktā noteiktais termiņš.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīva 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV L 176, 53. lpp.).


title: Lieta C-95/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 1. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/37

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 1. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-95/09) (1)

   ()
   2010/C 346/65
   Tiesvedības valoda — angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 16.05.2009.