title: Apvienotās lietas C-355/18 līdz C-357/18 un C-479/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18)/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet un KL/UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK/DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Dzīvības apdrošināšana – Direktīvas 90/619/EEK, 92/96/EEK, 2002/83/EK un 2009/138/EK – Atteikuma tiesības – Nepareiza informācija par atteikuma tiesību izmantošanas noteikumiem – Formas prasības paziņojumam par atteikšanos – Ietekme uz apdrošināšanas sabiedrības pienākumiem – Termiņš – Atteikuma tiesību izbeigšanās – Atteikuma iespēja pēc līguma izbeigšanas – Līguma atpirkšanas vērtības atlīdzināšana – Samaksāto prēmiju atmaksa – Tiesības uz atlīdzinājuma procentiem – Noilgums)

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/8

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18)/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet un KL/UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK/DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)
      (Apvienotās lietas C-355/18 līdz C-357/18 un C-479/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Dzīvības apdrošināšana - Direktīvas 90/619/EEK, 92/96/EEK, 2002/83/EK un 2009/138/EK - Atteikuma tiesības - Nepareiza informācija par atteikuma tiesību izmantošanas noteikumiem - Formas prasības paziņojumam par atteikšanos - Ietekme uz apdrošināšanas sabiedrības pienākumiem - Termiņš - Atteikuma tiesību izbeigšanās - Atteikuma iespēja pēc līguma izbeigšanas - Līguma atpirkšanas vērtības atlīdzināšana - Samaksāto prēmiju atmaksa - Tiesības uz atlīdzinājuma procentiem - Noilgums)
      (2020/C 68/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18), KL, LK, MJ, NI (C-479/18)

         Atbildētāji: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich C-355/18 līdz C-357/18, UNIQA Österreich Versicherungen AG, DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Otrās direktīvas 90/619/EEK (1990. gada 8. novembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo dzīvības apdrošināšanu un par pasākumiem, kas veicina brīvu pakalpojumu faktisku sniegšanu, kā arī par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 92/96/EEK (1992. gada 10. novembris), 15. panta 1. punkts, skatīts kopā ar Padomes Direktīvas 92/96/EEK (1992. gada 10. novembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo dzīvības apdrošināšanu (dzīvības apdrošināšana) un par grozījumiem Direktīvās 79/267/EEK un 90/619/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva) 31. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/83/EK (2002. gada 5. novembris) par dzīvības apdrošināšanu 35. panta 1. punkts, skatīts kopā ar šīs direktīvas 36. panta 1. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā 185. panta 1. punkts, skatīts kopā ar šīs direktīvas 186. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka termiņš atteikuma tiesību īstenošanai attiecībā uz dzīvības apdrošināšanas līgumu sākas no brīža, kad apdrošinājuma ņēmējs ir informēts, ka līgums ir noslēgts, pat tad, ja informācijā, ko apdrošināšanas sabiedrība nodevusi šim apdrošinājuma ņēmējam

                              —

                              nav precizēts, ka līgumam piemērojamos valsts tiesību aktos nav paredzētas nekādas formas prasības minēto atteikuma tiesību izmantošanai, vai

                              —

                              ir norādītas formas prasības, kas patiesībā netiek prasītas šim līgumam piemērojamajos valsts tiesību aktos vai arī minētā līguma noteikumos, ciktāl šāda norāde neliedz apdrošinājuma ņēmējiem iespēju izmantot savas atteikuma tiesības būtībā saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi būtu bijuši, ja informācija būtu bijusi pareiza. Iesniedzējtiesām, pamatojoties uz vispārēju novērtējumu, ņemot vērā tostarp valsts tiesību aktus un pamatlietas faktus, ir jānovērtē, vai kļūda, kas ietverta apdrošinājuma ņēmējam nodotajā informācijā, liedz tam šādu iespēju.

                  2)

                  Direktīvas 90/619, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 92/96, 15. panta 1. punkts, skatīts kopā ar Direktīvas 92/96 31. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja apdrošināšanas sabiedrība nav sniegusi apdrošinājuma ņēmējam informāciju par viņa atteikuma tiesībām, vai arī tad, ja apdrošināšanas sabiedrība ir sniegusi informāciju, kas ir nepareiza, ciktāl apdrošinājuma ņēmējam tiek liegta iespēja izmantot savas atteikuma tiesības būtībā saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi būtu pastāvējuši, ja informācija būtu bijusi pareiza, atteikuma tiesību īstenošanas termiņš nesākas, pat ja apdrošinājuma ņēmējs ir uzzinājis par atteikuma tiesību esamību citā veidā.

                  3)

                  Direktīvas 90/619, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 92/96, 15. panta 1. punkts, skatīts kopā ar Direktīvas 92/96 31. pantu, un Direktīvas 2002/83 35. panta 1. punkts, skatīts kopā ar šīs direktīvas 36. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, kad līgums ir izbeigts un ir izpildīti visi no tā izrietošie pienākumi, tostarp apdrošināšanas sabiedrības pienākums samaksāt atpirkuma vērtību, apdrošinājuma ņēmējs vēl var īstenot savas atteikuma tiesības ar nosacījumu, ka līgumam piemērojamos tiesību aktos nav noteikts, kādas tiesiskās sekas ir tam, ka informācija par atteikuma tiesībām nav sniegta vai ir sniegta nepareiza informācija.

                  4)

                  Direktīvas 90/619, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 92/96, 15. panta 1. punkts, Direktīvas 2002/83 35. panta 1. punkts un Direktīvas 2009/138 185. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru apdrošināšanas sabiedrībai ir jāatmaksā apdrošinājuma ņēmējam, kas ir izmantojis savas atteikuma tiesības, vienīgi atpirkuma vērtība.

                  5)

                  Direktīvas 90/619, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 92/96, 15. panta 1. punkts, Direktīvas 2002/83 35. panta 1. punkts un Direktīvas 2009/138 186. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts trīs gadu noilguma termiņš tiesību uz atlīdzinājuma procentiem īstenošanai, kas ir saistīti ar netaisnīgi saņemto summu atlīdzību, ko ir prasījis apdrošinājuma ņēmējs, ciktāl šī termiņa noteikšana neapdraud šī apdrošinājuma ņēmēja atteikuma tiesību efektivitāti, un tas ir jānovērtē iesniedzējtiesai lietā C-479/18.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.

         OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-5/20: Prasība, kas celta 2020. gada 6. janvārī – CP/Parlaments

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/56

      Prasība, kas celta 2020. gada 6. janvārī – CP/Parlaments
      (Lieta T-5/20)
      (2020/C 68/64)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: CP (pārstāvji: L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt atbildētāja novērtējuma ziņojumu attiecībā uz 2016. gadu, ko 2018. gada 16. novembrī parakstījis tā ģenerālsekretārs;

                  —

                  atcelt, ja nepieciešams, priekšsēdētāja 2019. gada 25. septembra lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 25. panta 2. punkts, jo, vispirms, prasītāja izvērtējums esot nepilnīgs – novērtējuma ziņojuma jaunākajā redakcijā, sadaļā “Atbildīgums un profesionālais apzinīgums” pie “Uzvedība” nav iekļauts nekāds novērtējums. Turklāt starp novērtējuma ziņojumu par 2016. gadu un iepriekšējiem novērtējuma ziņojumiem, it īpaši ziņojumu par 2015. gadu, pastāvēja pietiekami būtiska atšķirība, kas neesot tikusi pienācīgi pamatota.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka šajos vērtējumos nav ņemts vērā darbinieku trūkums prasītāja nodaļā un prasītāja papildu uzdevumi. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka 2016. gadā viņa veikumu ietekmēja vairāki faktori, kurus atbildētājs novērtējuma ziņojuma sagatavošanā nav pienācīgi ņēmis vērā, piemēram, viņa darbinieku trūkums viņa nodaļā, viņa dalība Personāla komitejā un viņa piedalīšanās jaunās evakuācijas koncepcijas “PPP” ieviešanā, kas kļuvusi par DG SAFE B direkcijas prioritāti. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl novērtējuma ziņojumā par 2016. gadu iekļautie vērtējumi, kuriem raksturīga veikuma krasa pasliktināšanās salīdzinājumā ar 2015. gadu, esot acīmredzami kļūdaini, un tajos neesot ņemta vērā prasītāja rūpīgā pieeja viņam dotajiem uzdevumiem un sasniegtie rezultāti, neraugoties uz šiem sevišķi sarežģītajiem apstākļiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl novērtējuma ziņojumā par 2016. gadu iekļautie vērtējumi, kuriem raksturīga veikuma krasa pasliktināšanās salīdzinājumā ar 2015. gadu, esot acīmredzami kļūdaini, un tajos neesot ņemta vērā prasītāja rūpīgā pieeja viņam dotajiem uzdevumiem un sasniegtie rezultāti, neraugoties uz šiem sevišķi sarežģītajiem apstākļiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka novērtējuma intervijas nenotika netraucētā vidē, ka nav ievērotas tiesības tikt uzklausītam un ir pārkāpts iekšējo novērtēšanas noteikumu 6.2. pants, jo intervija ar pirmo novērtētāju un it īpaši intervija ar pēdējo novērtētāju neesot notikušas netraucētā vidē, kā paredzēts iekšējo noteikumu 6.2. pantā, un prasītājam neesot ļauts sniegt lietderīgus apsvērumus par novērtējuma ziņojumā iekļautajām negatīvajām piezīmēm. Turklāt pēc šīm intervijām ziņojums lielā mērā esot palicis bez izmaiņām.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots objektivitātes un neitralitātes princips un vardarbības novēršanas princips, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un nav izpildīts rūpības pienākums, un ka ir notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana. Šajā ziņā prasītājs uzskata: tas, ka novērtējuma ziņojumā par 2016. gadu iekļautajās negatīvajās piezīmēs (vai negatīvas nozīmes piezīmēs) trūkst pietiekama, nozīmīga un argumentēta pamatojuma, prasītājam liek domāt, ka šis ziņojums nav sagatavots labticīgi, ka tam raksturīgs acīmredzams objektivitātes un neitralitātes trūkums un ka tas drīzāk ir izvērties par pēdējā novērtētāja rēķinu nokārtošanu ar pirmā novērtētāja palīdzību. Katrā novērtējuma punktā bez jebkāda iemesla esot pasliktināts vērtējums salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem, it īpaši ar 2015. gadu. Tas neietverot nevienu punktu ar pozitīvu vērtējumu. Lielākā daļa 2016. gadā sasniegto prasītāja rezultātu neesot veltīta nekāda vērība un ikviens paveiktais darbs esot ticis noliegts. Šis ziņojums liecinot par pilnvaru nepareizu izmantošanu, jo tā vienīgais mērķis esot kaitēt prasītājam ar sagrozītu īstenības atspoguļojumu attiecībā uz viņa sniegumu – acīmredzami novērtētājiem atvēlētās lielās novērtējuma brīvības aizsegā. Šai nesamērīgajai pieejai, proti, novērtēšanas sistēmas pārmērīgai izmantošanai, aizbildinoties ar lielo novērtējuma brīvību, ir tādas sekas, ka ir apgrūtināta prasītāja aizstāvība, jo viņš saskaras ar acīmredzami subjektīviem vērtējumiem, kuru pārbaudīšanas iespējas ir ierobežotas. Visbeidzot, atbildētājs neesot arī izpildījis savu rūpības pienākumu, jo prasītāja intereses acīmredzami neesot ņemtas vērā.


title: Lieta T-681/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 28. maija spriedums – Korporaciya “Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (“STAYER”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “STAYER” – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Faktiskas izmantošanas pierādījums – Preču, attiecībā uz kurām pierādīta faktiska izmantošana, kvalifikācija)

text:
               13.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/26

      Vispārējās tiesas 2020. gada 28. maija spriedums – Korporaciya“Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (“STAYER”)
      (Lieta T-681/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “STAYER” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Faktiskas izmantošanas pierādījums - Preču, attiecībā uz kurām pierādīta faktiska izmantošana, kvalifikācija)
      (2020/C 230/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZAO Korporaciya “Masternet” (Maskava, Krievija), (pārstāvis – N. Bürglen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Söder)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 7. septembra lēmuma lietā R 1940/2017-5 attiecībā uz atcelšanas procedūru starp Korporaciya “Masternet” un Stayer Ibérica.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-127/20: Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 30. jūlija rīkojums (Sąd Rejonowy w Gliwicach (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – D. Spółka Akcyjna/W. Zrt

text:
               5.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/13

      Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 30. jūlija rīkojums (Sąd Rejonowy w Gliwicach (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – D. Spółka Akcyjna/W. Zrt

      (Lieta C-127/20) (1)

      (2020/C 329/27)
      Tiesvedības valoda – poļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-199/20 P: Apelācija sūdzība, ko 2020. gada 11. maijā Gamma-A SIA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 12. marta spriedumu lietā T-352/19 Gamma-A/EUIPO – Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/2

      Apelācija sūdzība, ko 2020. gada 11. maijāGamma-A SIA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 12. marta spriedumu lietā T-352/19 Gamma-A/EUIPO – Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss
      (Lieta C-199/20 P)
      (2020/C 359/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Gamma-A SIA (pārstāvis: M. Liguts, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2020. gada 3. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-391/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. jūlijā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) – Boriss Cilevičs u.c./Latvijas Republikas Saeima

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. jūlijā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) – Boriss Cilevičs u.c./Latvijas Republikas Saeima
      (Lieta C-391/20)
      (2020/C 359/10)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Satversmes tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteikuma iesniedzēji: Boriss Cilevičs, Valērijs Agešins, Vjačeslavs Dombrovskis, Vladimirs Nikonovs, Artūrs Rubiks, Ivans Ribakovs, Nikolajs Kabanovs, Igors Pimenovs, Vitālijs Orlovs, Edgars Kucins, Ivans Klementjevs, Inga Goldberga, Evija Papule, Jānis Krišāns, Jānis Urbanovičs, Ļubova Švecova, Sergejs Dolgopolovs, Andrejs Klementjevs, Regīna Ločmele-Luņova, Ivars Zariņš

         Apstrīdēto aktu izdevusī institūcija: Latvijas Republikas Saeima

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tāds tiesiskais regulējums, kas apstrīdēts pamatlietā, ierobežo Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantā noteikto brīvību veikt uzņēmējdarbību vai – alternatīvi – 56. pantā paredzēto pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā arī darījumdarbības brīvību, kas ir aizsargāta ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pantu?

                  2)

                  Kādi apsvērumi būtu ņemami vērā, izvērtējot šāda tiesiskā regulējuma attaisnojamību, atbilstību un samērīgumu ar tā leģitīmo mērķi – valsts valodas kā nacionālās identitātes izpausmes aizsardzību?


title: Lieta T-537/20: Prasība, kas celta 2020. gada 18. augustā – Lietuvas Republika/Komisija

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/11

      Prasība, kas celta 2020. gada 18. augustā – Lietuvas Republika/Komisija
      (Lieta T-537/20)
      (2020/C 359/15)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji: R. Dzikovič un K. Dieninis)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu (1), ciktāl tas ir adresēts Lietuvas Republikai un attiecas uz “priekšlaicīgas pensionēšanās” pasākumu (113. pasākums);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu. Tā apgalvo, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ar ko tā noteica Lietuvai korekciju 2 186 447,97 EUR apmērā tādēļ, ka galvenajās pārbaudēs bija nepilnības, esot pārkāpusi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2) 52. panta 2. punktu un Regulas (ES) Nr. 908/2014 (3) 34. panta 6. punktu un 35. panta 1. punktu, un neesot ievērojusi samērīguma principu un pienākumu sadarboties.
      Komisija, nosakot neatbilstību apmēru, pārkāpuma raksturu un Eiropas Savienībai nodarīto finansiālo kaitējumu, piemēroja Lietuvai vienotas likmes korekciju, lai gan Lietuvas iestādes bija veikušas ex post pārbaudes, kuras bija balstītas uz kritērijiem, kas tika uzlaboti Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sprieduma T-508/15, Lietuvas Republika/Komisija gaismā, kā rezultātā ES fondiem nodarītais kaitējumus bija precīzi novērtējams un neatbilstību apmērs bija tik niecīgs, ka Komisija varēja pilnībā pārtraukt izmeklēšanu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2020/859 (2020. gada 16. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2020, L 195, 59. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

         (3)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 908/2014 (2014. gada 6. augusts), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, noteikumiem par pārbaudēm, nodrošinājumu un pārredzamību (OV 2014, L 255, 59. lpp.).


title: Lieta T-555/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. septembrī – QB/ECB

text:
               26.10.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/14

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. septembrī – QB/ECB
      (Lieta T-555/20)
      (2020/C 359/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: QB (pārstāve: L. Levi, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt 2019. gada 8. oktobrī sagatavoto novērtējuma ziņojumu par 2015. gadu;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt 2020. gada 7. februāra un 24. jūnija lēmumus, ar kuriem attiecīgi tika noraidīta prasītājas administratīvā sūdzība un pārsūdzība;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt nodarīto morālo kaitējumu, kas pēc ex aequo et bono principa novērtēts 15 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts LESD 266. panta un Novērtējuma vadlīniju pārkāpums, jo neesot tikusi organizēta prasītājas novērtēšana no jauna, bet esot vienkārši pārrakstīti vērtējumi, kuri ir bijuši ietverti sākotnējā novērtējuma ziņojumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts Novērtējuma vadlīniju un procedūras pārkāpums, kā arī neesot izpildīts rūpības pienākums, jo prasītājas novērtējuma ziņojumā neesot konkrēti norādīti veidi, kā uzlabot sniegumu, un neesot izvirzīti mērķi atbilstoši Novērtējuma vadlīnijās norādītajam.

            Trešais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu, kas esot pieļauta strīdus novērtējuma ziņojumā attiecībā uz minētajā ziņojumā ietverto faktu novērtējumu.


title: Lieta T-354/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 23. jūlija rīkojums – Palacio Domecq/EUIPO – Domecq Bodega Las Copas (“PALACIO DOMECQ 1778”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Apstrīdētā lēmuma atsaukšana – Strīda priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/13

      Vispārējās tiesas 2020. gada 23. jūlija rīkojums – Palacio Domecq/EUIPO – Domecq Bodega Las Copas (“PALACIO DOMECQ 1778”)
      (Lieta T-354/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 371/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Palacio Domecq, SL (Madride, Spānija) (pārstāve: A. Otero Iglesias, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Domecq Bodega Las Copas, SL (Heresa de la Frontera, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 28. marta lēmumu lietā R 867/2018-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Domecq Bodega Las Copas un Palacio Domecq.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Eiropas Savienības intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 255, 29.7.2019.


title: Lieta C-742/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 3. septembra spriedums – Čehijas Republika/Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste (Apelācija – Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) – No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi – Čehijas Republikas izdevumi – Regula (EK) Nr. 555/2008 – 19. un 77. pants – Vīna tirgi – Regula (EK) Nr. 1122/2009 – 33. pants – Atbalsts lauku attīstībai – Platībatkarīgs atbalsts – Atsaistīts tiešais atbalsts – Savstarpējās atbilstības pārbaudes – Tradicionālās pārbaudes uz vietas un izmantojot attālo uzrādi – Pierādīšanas pienākums – Vienreizējas un vienotas likmes korekcijas – Šaubas par pārbaužu efektivitāti – Riska analīze – Nepilnības)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 3. septembra spriedums – Čehijas Republika/Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste
      (Lieta C-742/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) - No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi - Čehijas Republikas izdevumi - Regula (EK) Nr. 555/2008 - 19. un 77. pants - Vīna tirgi - Regula (EK) Nr. 1122/2009 - 33. pants - Atbalsts lauku attīstībai - Platībatkarīgs atbalsts - Atsaistīts tiešais atbalsts - Savstarpējās atbilstības pārbaudes - Tradicionālās pārbaudes uz vietas un izmantojot attālo uzrādi - Pierādīšanas pienākums - Vienreizējas un vienotas likmes korekcijas - Šaubas par pārbaužu efektivitāti - Riska analīze - Nepilnības)
      (2020/C 378/04)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, O. Serdula, J. Pavliš un J. Vláčil)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji: Z. Malůšková, K. Walkerová un J. Aquilina), Zviedrijas Karaliste

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedumu Čehijas Republika/Komisija (T-627/16, nav publicēts, EU:T:2018:538), ciktāl ar šo spriedumu Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasības pamatu attiecībā uz vienreizējo korekciju 462 517,83 EUR apmērā par 2013.–2015. finanšu gadu, ciktāl tas attiecas uz pamatojumu par nepilnībām riska analīzē, un prasības pamatu attiecībā uz vienotas likmes korekciju 636 516,20 EUR apmērā saistībā ar 2011.–2014. finanšu gadu, ciktāl tas attiecas uz pamatojumu par nepietiekamām pārbaudēm uz vietas attiecībā uz vīna nozarē finansētajiem ieguldījumiem.

                  2)

                  Apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  4)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 44, 4.2.2019.


title: Lieta C-356/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 3. septembra spriedums (Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Delfly sp. z o.o./Smartwings Poland sp. z o.o., agrāk Travel Service Polska sp. z o.o. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Gaisa transports – Regula (EK) Nr. 261/2004 – 7. pants – Tiesības saņemt kompensāciju lidojuma kavēšanās vai atcelšanas gadījumā – Kompensācijas izmaksas kārtība – Prasījums, kas izteikts valsts valūtā – Valsts tiesību norma, ar ko kreditoram ir liegts izvēlēties valūtu)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/12

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 3. septembra spriedums (Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Delfly sp. z o.o./Smartwings Poland sp. z o.o., agrāk Travel Service Polska sp. z o.o.

      (Lieta C-356/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 7. pants - Tiesības saņemt kompensāciju lidojuma kavēšanās vai atcelšanas gadījumā - Kompensācijas izmaksas kārtība - Prasījums, kas izteikts valsts valūtā - Valsts tiesību norma, ar ko kreditoram ir liegts izvēlēties valūtu)
      (2020/C 378/14)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Delfly sp. z o.o.

         Atbildētāja: Smartwings Poland sp. z o. o., agrāk – Travel Service Polska sp. z o.o.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, it īpaši tās 7. panta 1. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažieris, kura lidojums ir ticis atcelts vai ilgi kavējies, vai viņa tiesību pārņēmējs var prasīt šajā tiesību normā minētās kompensācijas summas samaksu valsts valūtā, kura ir likumīgais maksāšanas līdzeklis viņa dzīvesvietā, tādējādi, ka minētā tiesību norma nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu vai tiesu praksi, kurā ir paredzēts, ka šāda pasažiera vai viņa tiesību pārņēmēja šajā ziņā celtā prasība var tikt noraidīta, pamatojoties uz to vien, ka šī prasība ir izteikta minētajā valsts valūtā.

         (1)  OV C 280, 19.8.2019.


title: Lieta C-358/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūlijā iesniedza Judecătoria Oradea (Rumānija) – Promexor Trade Srl/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūlijā iesniedza Judecătoria Oradea (Rumānija) – Promexor Trade Srl/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

      (Lieta C-358/20)
      (2020/C 378/21)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Judecătoria Oradea

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Promexor Trade Srl

         Atbildētāja: Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2006/112 (1) normas un nodokļu neitralitātes princips nepieļauj tādas valsts tiesību normas, ar kurām dalībvalsts liek pilsonim uz nenoteiktu laiku iekasēt un samaksāt valstij PVN, tomēr neatzīstot viņam korelatīvi tiesības uz PVN atskaitīšanu, jo viņam pēc nodokļu iestādes ierosmes ir atcelts PVN identifikācijas numurs tā iemesla dēļ, ka PVN deklarācijās, kas iesniegtas secīgus sešus kalendāros mēnešus/secīgus divus kalendāros ceturkšņus, neesot norādīti ar PVN apliekamie darījumi?

                  2)

                  Vai, ievērojot pamatlietas strīda apstākļus, ar tiesiskās drošības principu, tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, samērīguma principu un lojālas sadarbības [principu], kā tie izriet no Direktīvas 2006/112/EK, ir saderīga tāda valsts tiesību norma vai nodokļu administrācijas prakse, atbilstoši kurai, lai gan dalībvalsts pēc juridiskās personas lūguma parasti ļauj tai no jauna reģistrēties kā PVN maksātājai pēc tam, kad pēc nodokļu iestādes ierosmes ir atcelts tās PVN identifikācijas numurs, noteiktos konkrētos apstākļos nodokļu maksātājs nevar lūgt jaunu reģistrāciju par PVN maksātāju uz gluži formālu iemeslu pamata, un viņam ir noteikts pienākums uz nenoteiktu laiku iekasēt un samaksāt valstij PVN, tomēr bez viņam korelatīvi atzītām tiesībām uz PVN atskaitīšanu?

                  3)

                  Vai, ievērojot pamatlietas strīda apstākļus, tiesiskās drošības princips, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, samērīguma princips un lojālas sadarbības [princips], kā tie izriet no Direktīvas 2006/112/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz noteikt nodokļu maksātājam pienākumu uz nenoteiktu laiku iekasēt un samaksāt valstij PVN, korelatīvi neatzīstot viņam tiesības uz [PVN] atskaitīšanu, ja nodokļu iestāde konkrētajā gadījumā nav pārbaudījusi pamatprasību izpildi, kas vajadzīga tiesību uz PVN atskaitīšanu izmantošanai, un ja nodokļu maksātājs nav veicis nekādu krāpšanu?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006 L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-626/17: Vispārējās tiesas 2020. gada 9. septembra spriedums – Slovēnija/Komisija (Lauksaimniecība – Regula (ES) Nr. 1308/2013 – Cilmes vietas nosaukumi vīna nozarē – Vīna marķējums – Tāda vīna vīnogu šķirnes nosaukuma norādīšana, kas satur aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai kas sastāv no tā – Aizliegums – Atkāpe – Deleģētā regula (ES) 2017/1353 – Vīna vīnogu šķirnes nosaukuma “teran” iekļaušana Regulas (EK) Nr. 607/2009 XV pielikuma A daļā ietvertajā sarakstā – Atpakaļejošs spēks attiecībā pret datumu, kad Horvātijas Republika pievienojās Savienībai – Slovēnijas aizsargātais cilmes vietas nosaukums “Teran” – Tiesiskā drošība – Tiesiskā paļāvība – Samērīgums – Tiesības uz īpašumu – Akts par Horvātijas pievienošanās Savienībai nosacījumiem – Iestāžu nolīgums par labāku likumdošanas procesu – Institucionālais līdzsvars)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/25

      Vispārējās tiesas 2020. gada 9. septembra spriedums – Slovēnija/Komisija
      (Lieta T-626/17) (1)

      (Lauksaimniecība - Regula (ES) Nr. 1308/2013 - Cilmes vietas nosaukumi vīna nozarē - Vīna marķējums - Tāda vīna vīnogu šķirnes nosaukuma norādīšana, kas satur aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai kas sastāv no tā - Aizliegums - Atkāpe - Deleģētā regula (ES) 2017/1353 - Vīna vīnogu šķirnes nosaukuma “teran” iekļaušana Regulas (EK) Nr. 607/2009 XV pielikuma A daļā ietvertajā sarakstā - Atpakaļejošs spēks attiecībā pret datumu, kad Horvātijas Republika pievienojās Savienībai - Slovēnijas aizsargātais cilmes vietas nosaukums “Teran” - Tiesiskā drošība - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums - Tiesības uz īpašumu - Akts par Horvātijas pievienošanās Savienībai nosacījumiem - Iestāžu nolīgums par labāku likumdošanas procesu - Institucionālais līdzsvars)
      (2020/C 378/29)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvji: V. Klemenc un T. Mihelič Žitko, pārstāves, kurām palīdz R. Knaak, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Eggers, I. Galindo Martín un B. Rous Demiri)

         Personas, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Horvātijas Republika (pārstāvji: G. Vidović Mesarek, pārstāve, kurai palīdz I. Ćuk, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2017/1353 (2017. gada 19. maijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 607/2009 groza attiecībā uz vīna vīnogu šķirnēm un to sinonīmiem, kurus drīkst norādīt vīna marķējumā (OV 2017, L 190, 5. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Slovēnijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Horvātijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lietas T-150/18 un T-345/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 9. septembra spriedums – BNP Paribas/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Iemaksa noguldījumu garantiju sistēmā vai vienotajā noregulējuma fondā neatsaucamu maksājumu saistību veidā – ECB uzticētie uzdevumi – ECB īpašās uzraudzības pilnvaras – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta f) apakšpunkts un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkta d) apakšpunkts – Pasākums, kurā paredzēta vēl nenokārtoto neatsaucamo maksājumu saistību kumulatīvās summas atskaitīšana no pirmā līmeņa pamata kapitāla – Individuālas pārbaudes neesamība)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/27

      Vispārējās tiesas 2020. gada 9. septembra spriedums – BNP Paribas/ECB
      (Lietas T-150/18 un T-345/18) (1)

      (Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Iemaksa noguldījumu garantiju sistēmā vai vienotajā noregulējuma fondā neatsaucamu maksājumu saistību veidā - ECB uzticētie uzdevumi - ECB īpašās uzraudzības pilnvaras - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta f) apakšpunkts un 16. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkta d) apakšpunkts - Pasākums, kurā paredzēta vēl nenokārtoto neatsaucamo maksājumu saistību kumulatīvās summas atskaitīšana no pirmā līmeņa pamata kapitāla - Individuālas pārbaudes neesamība)
      (2020/C 378/32)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BNP Paribas (Parīze, Francija) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un M. Dalon, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji: E. Koupepidou, R. Bax un F. Bonnard)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru lūgts daļēji atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmumu ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248, ECB 2018. gada 26. aprīļa Lēmumu ECB-SSM-2018-FRBNP-17 un ECB 2019. gada 14. februāra Lēmumu ECB-SSM-2019-FRBNP-12.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lietas T-150/18 un T-345/18 apvienot šā sprieduma taisīšanas vajadzībām.

                  2)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2017. gada 19. decembra Lēmuma ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 9.1.–9.3. punktu, ECB 2018. gada 26. aprīļa Lēmuma ECB-SSM-2018-FRBNP-17 9.1.–9.3. punktu un ECB 2019. gada 14. februāra Lēmuma ECB-SSM-2019-FRBNP-12 8.1.–8.4. punktu.

                  3)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-735/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. augusta rīkojums – Frank Recruitment Group Services/EUIPO – Pearson (“PEARSON FRANK”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/36

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. augusta rīkojums – Frank Recruitment Group Services/EUIPO – Pearson (“PEARSON FRANK”)
      (Lieta T-735/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 378/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Frank Recruitment Group Services Ltd (Ņūkāsla pie Tainas, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: J. Dennis, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Pearson Plc (Londona, Apvienotā Karaliste)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 26. augusta lēmumu lietā R 1884/2019-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pearson Plc un Frank Recruitment Group Services Ltd.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Frank Recruitment Group Services Ltd un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 432, 23.12.2019.


title: Lieta T-564/20: Prasība, kas celta 2020. gada 10. septembrī – TrekStor/EUIPO – Zagg (Aizsargvāciņi datoraparatūrai)

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 10. septembrī – TrekStor/EUIPO – Zagg (Aizsargvāciņi datoraparatūrai)
      (Lieta T-564/20)
      (2020/C 378/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TrekStor GmbH (Bensheima, Vācija) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch un N. Willich, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Zagg Inc. (Soltleiksitija, Jūta, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1 253 876-0002

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 17. jūnija lēmums lietā R 296/2020-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  uzlikt pienākumu EUIPO pasludināt strīdus dizainparaugu par spēkā neesošu saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta f) apakšpunktu.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-108/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 15. septembra rīkojums – Kahimbi Kasagwe/Padome

text:
               9.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 15. septembra rīkojums – Kahimbi Kasagwe/Padome
      (Lieta T-108/20) (1)

      (2020/C 378/58)
      Tiesvedības valoda – franču
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 129, 20.4.2020.


title: Tiesas spriedums (2021. gada 9. februāris) lietā E-1/20 Kerim pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Imigrācijas lietu apelācijas pārvalde (Utlendingsnemnda — UNE) (Pārvietošanās brīvība — Direktīva 2004/38/EK — ļaunprātīga izmantošana — fiktīvas laulības — atvasinātās tiesības trešo valstu valstspiederīgajiem) 2021/C 245/15

text:
               24.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/19

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 9. februāris)
      lietā E-1/20

         Kerim pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Imigrācijas lietu apelācijas pārvalde (Utlendingsnemnda — UNE)

            (Pārvietošanās brīvība — Direktīva 2004/38/EK — ļaunprātīga izmantošana — fiktīvas laulības — atvasinātās tiesības trešo valstu valstspiederīgajiem)

      (2021/C 245/15)
      Lietā E-1/20 Kerim pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Imigrācijas lietu apelācijas pārvalde (Utlendingsnemnda — UNE), attiecībā uz Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, un jo īpaši tās 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, to lasot saistībā ar 7. panta 2. punktu un 35. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs (tiesnesis-referents) Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann, 2021. gada 9. februārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Lai noteiktu, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 35. panta izpratnē pastāv fiktīva laulība apstākļos, kad ir pamatotas šaubas par to, vai attiecīgā laulība patiešām ir īsta, valsts iestādēm, izskatot katru gadījumu atsevišķi, ir jāsecina, ka vismaz viens laulātais ir stājies laulībā galvenokārt tādēļ, lai laulātais, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, ļaunprātīgi iegūtu tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos, nevis lai noslēgtu īstu laulību.

                  2.

                  Lai noteiktu, vai Direktīvas 2004/38 35. panta izpratnē pastāv fiktīva laulība apstākļos, kad ir pamatotas šaubas par to, vai attiecīgā laulība patiešām ir īsta, ir jākonstatē un jāizvērtē visi fakti kopumā, un tas nozīmē, ka ir jāņem vērā arī EEZ valstspiederīgā subjektīvais nodoms noslēgt laulību ar trešās valsts valstspiederīgo.


title: Tiesas spriedums (2021. gada 25. februāris) lietā E-5/20 SMA SA un Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics pret Finanzmarktaufsicht Liechtenstein (Lihtenšteinas Finanšu tirgus uzraudzības iestāde) (Valsts atbildība — Direktīva 2009/138/EK — uzraudzības pienākums — apdrošināšanas atlīdzības prasības — apdrošinājuma ņēmēji un atlīdzības saņēmēji) 2021/C 245/16

text:
               24.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/20

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 25. februāris)
      lietā E-5/20

         SMA SA un Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics pret Finanzmarktaufsicht Liechtenstein (Lihtenšteinas Finanšu tirgus uzraudzības iestāde)

            (Valsts atbildība — Direktīva 2009/138/EK — uzraudzības pienākums — apdrošināšanas atlīdzības prasības — apdrošinājuma ņēmēji un atlīdzības saņēmēji)

      (2021/C 245/16)
      Lietā E-5/20 SMA SA un Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics pret Finanzmarktaufsicht Liechtenstein (Lihtenšteinas Finanšu tirgus uzraudzības iestāde) attiecībā uz Lihtenšteinas Firstistes Augstākās tiesas (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/138/EK par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) un jo īpaši tās 27. un 28. pantu un tās priekšteci Direktīvu 73/239/EEK, Direktīvu 88/357/EEK un Direktīvu 92/49/EEK Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson, tiesnesis-referents Per Christiansen un tiesnesis Bernd Hammermann, 2021. gada 25. februārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
      Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvas 2009/138/EK par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) 27. un 28. pants, Direktīva 73/239/EEK, Direktīva 88/357/EEK un Direktīva 92/49/EEK nepiešķir skaidri izteiktas tiesības ekonomikas dalībniekiem, kuri apgalvo, ka ir apdrošināšanas sabiedrības kreditori tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, un nevar būt pamats prasības par atbildību celšanai pret uzraudzības iestādi saskaņā ar principu par valsts atbildību.


title: Lieta C-692/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francija) – kriminālprocess pret Z

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francija) – kriminālprocess pret Z
      (Lieta C-692/18)
      (2021/C 252/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Z

         Piedaloties : DV, IA, ATPIC, EW u.c., Consommation, logement et cadre de vie (CLCV), Conseil national des associations familiales laïques (CNAFAL), FX, France Nature Environnement, Générations futures, GY, Greenpeace France, HZ u.c., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)
      Ar 2021. gada 6. maija rīkojumu Tiesa (septītā palāta) nosprieda, ka:

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 5 un Euro 6) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (1) 3. panta 10. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “konstrukcijas elements” šīs tiesību normas izpratnē ir programmatūra, kas ir ievietota dzinēja vadības blokā vai kas uz to iedarbojas, ja tā ietekmē emisiju kontroles sistēmas darbību un samazina tās efektivitāti.

                  2)

                  Regulas Nr. 715/2007 3. panta 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “emisiju kontroles sistēma” šīs tiesību normas izpratnē ietilpst gan tehnoloģijas un tā saucamā “izplūdes gāzu pēcapstrādes” stratēģija, kuras samazina emisijas pēc tam, proti, pēc to rašanās, gan arī tās, kuras – tāpat kā izplūdes gāzu recirkulācijas sistēma – samazina emisijas iepriekš, proti, to veidošanās laikā.

                  3)

                  Regulas Nr. 715/2007 3. panta 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par “pārveidošanas ierīci” šīs tiesību normas izpratnē ir uzskatāma ierīce, kura atpazīst visus parametrus, kas saistīti ar šajā regulā paredzēto tipa apstiprinājuma procedūru norisi, lai šo procedūru laikā uzlabotu emisiju kontroles sistēmas darbību un tādējādi panāktu transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu, arī tad, ja tādu uzlabojumu atsevišķos gadījumos iespējams novērot arī transportlīdzekļa normālas ekspluatācijas apstākļos.

                  4)

                  Regulas Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz pārveidošanas ierīci, ar kuru tipa apstiprinājuma procedūrās sistemātiski tiek uzlabota transportlīdzekļu emisiju kontroles sistēmas efektivitāte, lai ievērotu šajā regulā noteiktās emisiju robežvērtības un lai tādējādi iegūtu šo transportlīdzekļa tipa apstiprināju, nevar attiecināt šajā tiesību normā paredzēto izņēmumu no tādu ierīču aizlieguma, kas ir saistīts ar dzinēja aizsardzību pret bojājumiem vai nelaimes gadījumu un ar transportlīdzekļa drošu lietošanu, arī tad, ja šī ierīce palīdz novērst dzinēja nodilumu vai aizsērēšanu.

         (1)  OV 2007, L 171, 1. lpp.


title: Lieta C-450/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 10. septembrī Comprojecto-Projectos e Construções, Lda. u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2020. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-90/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções u.c./ECB un Banco de Portugal

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/4

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 10. septembrīComprojecto-Projectos e Construções, Lda. u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2020. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-90/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções u.c./ECB un Banco de Portugal

      (Lieta C-450/20 P)
      (2021/C 252/05)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (pārstāvis: M. Ribeiro, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Centrālā banka, Banco de Portugal

      Tiesa (septītā palāta) ar 2021. gada 5. maija rīkojumu atzina apelācijas sūdzību par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-503/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. oktobrī iesniedza Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Spānija) – Banco de Santander S.A./YC

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. oktobrī iesniedza Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Spānija) – Banco de Santander S.A./YC
      (Lieta C-503/20)
      (2021/C 252/06)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Banco de Santander S.A.

         Atbildētājs apelācijas sūdzībā: YC
      Ar 2021. gada 25. marta rīkojumu Tiesa (sestā palāta), atzinusi pirmo jautājumu par acīmredzami nepieņemamu, uz otro jautājumu atbild, ka Padomes Direktīva 87/102/EEK (1986. gada 22. decembris) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu (1), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 90/88/EEK (1990. gada 22. februāris) (2), un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (3) ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā – atbilstoši tā interpretācijai valsts judikatūrā – augļošanas apkarošanas nolūkā ir noteikts ierobežojums attiecībā uz apmēru, kādā patēriņa kredīta līgumā patērētājam var tikt piemērota gada procentu likme, ja vien šis regulējums nav pretrunā noteikumiem, kas ir saskaņoti šajās direktīvās, tostarp jautājumā par informēšanas pienākumiem.

         (1)  OV L 42, 48. lpp.

         (2)  OV L 61, 14. lpp.

         (3)  OV L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-539/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 22. oktobrī Hochmann Marketing GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 23. janvāra rīkojumu T-807/19 Hochmann Marketing GmbH/Eiropas Komisija

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 22. oktobrīHochmann Marketing GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 23. janvāra rīkojumu T-807/19 Hochmann Marketing GmbH/Eiropas Komisija
      (Lieta C-539/20 P)
      (2021/C 252/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Hochmann Marketing GmbH (pārstāvis: J. Jennings, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Eiropas Savienības Tiesa (astotā palāta) ar 2021. gada 6. maija rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepieņemamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: Lieta C-679/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. decembrī iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.° 17 de Barcelona (Spānija) – Administración General del Estado/Ayuntamiento de Les Cabanyes

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. decembrī iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona (Spānija) – Administración General del Estado/Ayuntamiento de Les Cabanyes

      (Lieta C-679/20)
      (2021/C 252/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Administración General del Estado

         Atbildētāja: Ayuntamiento de Les Cabanyes

      Tiesa (devītā palāta) ar 2021. gada 6. maija rīkojumu atzina, ka tās kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona2020. gada 11. decembra lēmumā uzdotajiem jautājumiem.


title: Lieta C-29/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. janvārī Tinnus Enterprises LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 18. novembra spriedumu lietā T-574/19 Tinnus Enterprises/EUIPO

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. janvārīTinnus Enterprises LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 18. novembra spriedumu lietā T-574/19 Tinnus Enterprises/EUIPO

      (Lieta C-29/21 P)
      (2021/C 252/09)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Tinnus Enterprises LLC (pārstāvji: A. Odle un R. Palijama, advocaten)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2021. gada 5. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) nosprieda, ka apelācijas sūdzība nav pieļaujama un ka Tinnus Enterprises LLC sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta C-59/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. februārī Embutidos Monells, SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-639/19 Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO – Embutidos Monells (“5MS MMMMM”)

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. februārīEmbutidos Monells, SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-639/19 Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO – Embutidos Monells (“5MS MMMMM”)
      (Lieta C-59/21 P)
      (2021/C 252/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Embutidos Monells, SA (pārstāvji: L. Broschat García un L. Polo Flores, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, S. A. U., Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2021. gada 18. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Embutidos Monells, SA pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-67/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 2. februārī BSH Hausgeräte GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-152/20 BSH Hausgeräte GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 2. februārīBSH Hausgeräte GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-152/20 BSH Hausgeräte GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-67/21 P)
      (2021/C 252/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: BSH Hausgeräte GmbH (pārstāvis: S. Biagosch, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2021. gada 12. maija rīkojumu Eiropas Savienības Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-93/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 15. februārī easyCosmetic Swiss GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2020. gada 9. decembra spriedumu lietā T-858/19 easyCosmetic Swiss GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 15. februārīeasyCosmetic Swiss GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2020. gada 9. decembra spriedumu lietā T-858/19 easyCosmetic Swiss GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-93/21 P)
      (2021/C 252/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: easyCosmetic Swiss GmbH (pārstāvji: D. Terheggen, advokāts, S. E. Sullivan, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH

      Ar 2021. gada 20. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-163/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. martā iesniedza Juzgado Mercantil n° 7 de Barcelona (Spānija) – AD u.c./PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV un DAF Trucks Deutschland GmbH

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. martā iesniedza Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona (Spānija) – AD u.c./PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV un DAF Trucks Deutschland GmbH

      (Lieta C-163/21)
      (2021/C 252/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: AD u.c.

         Atbildētāji: PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV un DAF Trucks Deutschland GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. novembra Direktīvas 2014/104/ES par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (1), 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka būtisko pierādījumu izprasīšana attiecas tikai uz atbildētājas puses vai kādas trešās personas rīcībā esošajiem jau pastāvošiem dokumentiem, vai, gluži pretēji, 5. panta 1. punkts ietver arī iespēju izprasīt dokumentus, kuri pusei, kurai adresēts informācijas pieprasījums, ir jārada ex novo, apkopojot vai klasificējot tās rīcībā esošu informāciju, zināšanas vai datus?

         (1)  OV 2014, L 349, 1. lpp.


title: Lieta C-182/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. martā iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Nokia Technologies Oy/Daimler AG

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. martā iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Nokia Technologies Oy/Daimler AG

      (Lieta C-182/21)
      (2021/C 252/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Nokia Technologies Oy

         Atbildētāja: Daimler AG

         Citi lietas dalībnieki:
         Continental Automotive GmbH, Continental Automotive Hungary Kft., Bury Sp. z.o.o., TomTom Sales B.V., VALEO Telematik und Akustik GmbH (vormals Peiker acustic GmbH), Robert Bosch GmbH, Huawei Technologies Deutschland GmbH, TomTom International B.V., Sierra Wireless S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  A.

                  Vai pastāv piegādātāju prioritāras licencēšanas pienākums?

                              1)

                              Vai uzņēmums, kas darbojas lejupējā ekonomiskā procesa stadijā, var izvirzīt iebildumu par dominējoša stāvokļa iekšējā tirgū ļaunprātīgu izmantošanu LESD 102. panta izpratnē saistībā ar standartizācijas organizācijas noteiktam standartam būtiska patenta (turpmāk tekstā – “SEP”) īpašnieka, kurš iepretim šai organizācijai ir neatsaucami apņēmies piešķirt ikvienai trešajai personai licenci saskaņā ar FRAND nosacījumiem, prasību par patenta pārkāpumu, kas ir vērsta uz darbības pārtraukšanu, ja standarts, kuram prasības pamatā esošais patents ir būtisks, vai attiecīgi tā daļas jau tiek izmantotas uzņēmuma, pret kuru ir celta prasība par patenta pārkāpumu, iepirktajā pamatproduktā, kura piegādātājiem, kuri vēlas saņemt licenci, patenta īpašnieks nepiešķir pašiem savu neierobežotu licenci saskaņā ar FRAND nosacījumiem uz visiem no patenta viedokļa būtiskiem [oriģ. 4. lpp.] saistībā ar standartu ieviešamo produktu lietošanas veidiem?

                                          a)

                                          Vai minētais ir spēkā it īpaši tad, ja nozarē, kurā darbojas galaprodukta izplatītājs, pastāvošā prakse ir tāda, ka blakustiesību esamība attiecībā uz piegādātajai detaļai izmantoto patentu tiek noskaidrota brīdī, kad piegādātāji saņem licenci?

                                          b)

                                          Vai licencēšanas prioritāte attiecībā pret piegādātājiem ir konstatējama katrā piegādes ķēdes stadijā vai tikai attiecībā pret piegādātāju, kas realizācijas ķēdes beigās atrodas tieši pirms galaprodukta izplatītāja? Vai arī šajā gadījumā izšķiroša nozīme ir tirdzniecības praksei?

                              2)

                              Vai tiesību aktos aizliegto vienošanos jomā ietvertais ļaunprātīgas izmantošanas aizliegums tiek ievērots, ja piegādātājam tiek piešķirta pašam sava neierobežota licence saskaņā ar FRAND nosacījumiem uz visiem saistībā ar standartu ieviešamo produktu lietošanas veidiem, uz ko attiecas patentu tiesības, tādā ziņā, ka galaizplatītājiem (un attiecīgā gadījumā augšupējiem pircējiem) nav nepieciešama pašiem sava atsevišķa SEP īpašnieka piešķirta licence, lai attiecīgās piegādātās detaļas izmantošanas saskaņā ar noteikumiem gadījumā novērstu patenta pārkāpumu?

                              3)

                              Ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai LESD 102. pantā ir izvirzītas īpašas kvalitatīvas, kvantitatīvas un/vai citas prasības attiecībā uz kritērijiem, saskaņā ar kuriem standartam būtiska patenta īpašnieks izlemj par to, pret kuriem vienas un tās pašas ražošanas un izmantošanas ķēdes dažādo līmeņu potenciāliem patenttiesību pārkāpējiem tas ceļ uz darbības pārtraukšanu vērstu prasību par patenta pārkāpumu?

                  B.

                  No tiesas sprieduma lietā Huawei/ZTE (2015. gada 16. jūlija spriedums C-170/13) izrietošo prasību konkretizācija (1):

                              1)

                              Vai, neņemot vērā to, ka SEP īpašnieka un SEP lietotāja abpusēji izpildāmie [oriģ. 5. lpp.] pienākumi rīkoties (norāde uz pārkāpumu, lūgums saņemt licenci, FRAND licences piedāvājums; licences piedāvājums prioritāri licencējamiem piegādātājiem) ir jāizpilda pirms tiesvedības uzsākšanas, pastāv iespēja rīcības pienākumus, kas nav tikuši izpildīti pirms tiesvedības uzsākšanas, izpildīt vēlāk tiesvedības laikā, nezaudējot tiesības?

                              2)

                              Vai var pieņemt, ka patenta lietotājs ir izteicis vērā ņemamu lūgumu piešķirt licenci tikai tad, ja, pamatojoties uz visaptverošu visu apstākļu vērtējumu, skaidri un viennozīmīgi var secināt SEP lietotāja gribu un gatavību noslēgt ar SEP īpašnieku licences līgumu saskaņā ar FRAND nosacījumiem, lai kādi arī būtu šie (šajā brīdī neesot formulētam licences piedāvājumam, vispār vēl neparedzamie) FRAND nosacījumi?

                                          a)

                                          Vai patenttiesību pārkāpējs, kas vairākus mēnešus pēc norādes par pārkāpumu klusē, tādējādi parasti liek noprast, ka tas nevēlas saņemt licenci, kas nozīmē, ka – lai gan mutvārdos ir izteikts lūgums saņemt licenci – šādas vēlmes trūkst, kā sekas ir tādas, ka SEP īpašnieka prasība izbeigt darbību ir jāapmierina?

                                          b)

                                          Vai no licencēšanas noteikumiem, kurus SEP lietotājs ir iesniedzis kopā ar pretpiedāvājumu, var secināt, ka nav izteikts lūgums piešķirt licenci, kas nozīmē, ka SEP īpašnieka prasība izbeigt darbību pēc tam tiek apmierināta, iepriekš nepārbaudot, vai paša SEP īpašnieka licences piedāvājums (kas ir ticis izteikts pirms SEP lietotāja pretpiedāvājuma izteikšanas) vispār atbilst FRAND nosacījumiem?

                                          c)

                                          Vai katrā ziņā šādu secinājumu nevar izdarīt tad, ja pretpiedāvājuma licencēšanas noteikumi, no kuriem ir jāsecina lūguma piešķirt licenci neesamība, ir tādi, saistībā ar kuriem nedz acīmredzami, nedz augstākās tiesas līmenī nav noskaidrots, ka tie nevar būt saderīgi ar FRAND nosacījumiem?

         (1)  C-170/13, EU:C:215:477.


title: Lieta C-204/21: Prasība, kas celta 2021. gada 1. aprīlī – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/9

      Prasība, kas celta 2021. gada 1. aprīlī – Eiropas Komisija/Polijas Republika
      (Lieta C-204/21)
      (2021/C 252/15)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P.J.O. Van Nuffel, K. Herrmann)

         Atbildētāja: Polijas Republika

         Prasījumi

      Atzīt, ka:

                  —

                  pieņemot un atstājot spēkā ustawa prawo o ustroju sądów powszechnych (Likums par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju; turpmāk tekstā – “Vispārējās jurisdikcijas tiesu likums”) 42.a panta 1. un 2. punktu, kā arī 55. panta 4. punktu, ustawa o Sądzie Najwyższym (Likums par Augstāko tiesu) 26. panta 3. punktu un 29. panta 2. un 3. punktu, kā arī ustawa o sądach administracyjnych (Likums par administratīvām tiesām) 5. panta 1.a un 1.b punktu redakcijā, kas izriet no 2019. gada 20. decembraustawa z dnia 20 grudnia 2019 r. o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (2019. gada 20. decembra Likums par grozījumiem Likumā par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju, Likumā par Augstāko tiesu un noteiktos citos likumos; turpmāk tekstā – “Grozījumu likums”), kā arī Grozījumu likuma 8. pantu, atbilstoši kuriem valsts tiesas nedrīkst pārbaudīt atbilstību Savienības prasībai par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus atbilstoši LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru par ECPAK 6. panta 1. punktu, kā arī LESD 267. pantam un Savienības tiesību pārākuma principam;

                  —

                  pieņemot un atstājot spēkā Likuma par Augstāko tiesu, redakcijā, kas izriet no Grozījumu likuma, 26. panta 2. un 4.–6. punktu un 82. panta 2.–5. punktu, kā arī Grozījumu likuma 10. pantu, ar kuriem pamatu un tiesību jautājumu par jurisdikcijas neesamību vai tiesneša neatkarību izskatīšana tiek nodota Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Najwyższego (Augstākās tiesas Ārkārtas kontroles un sabiedrisko lietu palāta) ekskluzīvajā kompetencē, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus atbilstoši LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, kā arī LESD 267. pantam un Savienības tiesību pārākuma principam;

                  —

                  pieņemot un atstājot spēkā Vispārējās jurisdikcijas tiesu likuma 107. panta 1. punkta 2. un 3. apakšpunktu un Likuma par Augstāko tiesu, redakcijā, kas izriet no Grozījumu likuma, 72. panta 1. punkta 1.–3. apakšpunktu, ar kuriem kā disciplinārpārkāpumu ir ļauts kvalificēt pārbaudi par Savienības prasības izpildi par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus atbilstoši LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, kā arī LESD 267. pantam;

                  —

                  piešķirot pilnvaras Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palāta) izskatīt lietas, kuras tieši ietekmē tiesnešu un tiesnešu palīgu statusu un amata pienākumu izpildi (piemēram, atļaujas piešķiršana tiesnešu un tiesnešu palīgu saukšanai pie kriminālatbildības vai viņu aizturēšanai, lietas darba tiesību un sociālā nodrošinājuma jomā attiecībā uz Augstākās tiesas tiesnešiem, kā arī lietas par Augstākās tiesas tiesnešu pensionēšanu), Polijas Republika nav izpildījusi LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētos pienākumus;

                  —

                  pieņemot un atstājot spēkā vispārējās jurisdikcijas tiesu likuma 88.a pantu, Likuma par Augstāko tiesu 45. panta 3. punktu un Likuma par administratīvām tiesām 8. panta 2. punktu, redakcijā kas izriet no Grozījumu likuma, Polijas Republika nav ievērojusi tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un tiesības uz personas datu aizsardzību, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantā un 8. panta 1. punktā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (1) 6. panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā, 6. panta 3. punktā un 9. panta 1. punktā;

                  —

                  piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ņemot vērā Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas izveidošanas apstākļus, tās sastāvu un tai piešķirto kompetenci, nav tiesu iestāde, kas atbilst neatkarības prasībām LES 19. panta 1. punkta kopsakarā ar Hartas 47. pantu izpratnē. Tādējādi, saglabājot tās kompetenci lietās par citiem valsts tiesnešiem attiecībā uz tiesneša statusu un amata pienākumu pildīšanas apstākļiem, tiek pārkāpta viņu neatkarība un LES 19. panta 1. punkts.
      2019. gada 20. decembra Grozījumu likuma noteikumi, ar kuriem ir izslēgta valsts tiesu iespēja pārbaudīt, vai iztiesāšanas sastāvs lietās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, atbilst neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas prasībām LES 19. panta 1. punkta kopsakarā ar Hartas 47. pantu izpratnē, ir pretrunā šīm tiesību normām un prejudiciālo jautājumu uzdošanas mehānismam, kurš noteikts LESD 267. pantā. Proti, saskaņā ar Tiesas judikatūru valsts tiesām ir pienākums nodrošināt, lai lietas par indivīdu tiesībām, kuras tiem izriet no Savienības tiesībām, tiktu izskatītas neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā. Arī šādas pārbaudes kvalifikācija par disciplinārpārkāpumu ir pretrunā Savienības tiesībām. Ikvienam valsts tiesnesim kā Savienības tiesai ir jābūt iespējai pēc savas ierosmes vai pēc pieprasījuma izvērtēt, vai lietas, uz kurām attiecas Savienības tiesības, izskata neatkarīga tiesa Savienības tiesību izpratnē, nepastāvot riskam, ka pret šiem tiesnešiem tiks uzsākta disciplinārlieta. Tas, ka Augstākās tiesas Ārkārtas kontroles un sabiedrisko lietu palātai ir piešķirta ekskluzīva kompetence izskatīt tādus pieteikumus par tiesnešu noraidīšanu konkrētajā lietā vai par tā iztiesāšanas sastāva noteikšanu, kura kompetencē ir izskatīt lietu, kuri balstīti uz iebildumu par tiesneša/tiesas neatkarības neesamību, neļauj pārējām valsts tiesām izpildīt iepriekš minētos pienākumus un uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus par šīs Savienības tiesību prasības interpretāciju. Savukārt saskaņā ar Tiesas judikatūru katra valsts tiesa ir tiesīga uzdot prejudiciālu jautājumu, pamatojoties uz LESD 267. pantu, bet tiesām, kuru nolēmumi nav pārsūdzami, šaubu par interpretāciju gadījumā ir pienākums to darīt.
      Katra tiesneša pienākums 30 dienu laikā pēc viņa iecelšanas tiesneša amatā iesniegt un publicēt Biuletyn Informacji Publicznej (Publiskās informācijas biļetens) informāciju par viņa dalību kādā biedrībā vai apvienībā, par funkcijām, kādas viņš pildīja fondos, kuri neveic saimniecisko darbību, kā arī par viņa piederību politiskai partijai pirms iecelšanas tiesneša amatā ir tiesneša pamattiesību uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību un Regulas par personas datu aizsardzību noteikumu pārkāpums.

         (1)  OV 2016, L 119, 1. lpp.


title: Lieta C-205/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret V.S.

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret V.S.
      (Lieta C-205/21)
      (2021/C 252/16)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija)

         Pieteicēja:

         Ministerstvo na vatreshnite raboti, Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost

         Apsūdzētais

      V.S.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2016/680 (1) 10. pants, atsaucoties uz līdzīgu Regulas 2016/679 (2) 9. panta noteikumu, ir pareizi transponēts valsts likumā – Zakon za ministerstvo na vatreshnite raboti [Likuma par Iekšlietu ministriju] 25. panta 3. punktā un 25.a pantā?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2016/680 10. panta a) punktā, lasot to kopā ar šīs direktīvas 52. pantu, kā arī Hartas 3. un 8. pantu, noteiktā prasība, ka likumā ir jābūt paredzētam neaizskaramības un personas datu aizsardzības ierobežojumam, ir izpildīta, ja pastāv savstarpēji pretrunīgas valsts tiesību normas par ģenētisko un biometrisko datu apstrādes likumīgumu kriminālreģistrācijai?

                  3)

                  Vai ar Direktīvas 2016/680 6. panta a) punktu, lasot to kopā ar Hartas 48. pantu, ir saderīgs valsts likums – Zakon za ministerstvo na vatreshnite raboti [Iekšlietu ministrijas likums] 68. panta 4. punkts –, kurā ir paredzēts tiesas pienākums izdot rīkojumu personas datu piespiedu iegūšanai (fotografēšana, pirkstu nospiedumu noņemšana un paraugu paņemšana DNS profila izveidei), ja persona, kas saukta pie kriminālatbildības par tīšu noziedzīgu nodarījumu, atsakās brīvprātīgi sniegt šos personas datus un ja tiesa nevar novērtēt, vai tai ir nopietns iemesls uzskatīt, ka persona ir izdarījusi tai inkriminēto noziedzīgo nodarījumu?

                  4)

                  Vai ar Direktīvas 2016/680 10. pantu, 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktu, kā arī 8. panta 1. un 2. punktu ir saderīgs valsts likums – Zakon za ministerstvo na vatreshnite raboti 68. panta 1.-3. punkts, kurā fotografēšana, pirkstu nospiedumu noņemšana un paraugu paņemšana DNS profila izveidei ir paredzēta kā vispārējs noteikums visām personām, kas sauktas pie kriminālatbildības par tīšu noziedzīgu nodarījumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-218/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 1. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Autoridade Tributária e Aduaneira/DSR – Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 1. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Autoridade Tributária e Aduaneira/DSR – Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

      (Lieta C-218/21)
      (2021/C 252/17)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Atbildētāja apelācijas instancē: DSR – Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Eiropas Savienības tiesībām, konkrēti ar [Sestās] PVN direktīvas (1) IV pielikumu, ir saderīga tāda Portugāles PVN kodeksam pievienotā I saraksta 2.27. punkta izpratne, saskaņā ar kuru tas ietver iepriekš [..] faktu izklāstā minētā uzņēmuma veiktos liftu remonta un tehniskās apkopes darbus un paredz samazinātas PVN likmes piemērošanu?

                  2)

                  Vai ar Savienības tiesībām, konkrēti ar [Sestās] PVN direktīvas IV pielikumu ir saderīga tāda minētās Portugāles PVN kodeksa tiesību normas piemērošana, kurā tiek ņemts vērā arī tas, kas ir noteikts citās valsts tiesību normās, proti, Portugāles Civilkodeksa 1207. pantā, 204. panta 1. punkta e) apakšpunktā un 3. punktā un 1421. panta 2. punkta b) apakšpunktā (normas par uzņēmuma līguma un nekustamā īpašuma jēdzienu un par pieņēmumu, ka lifts ir dzīvokļa īpašuma režīmā esošas ēkas kopīpašuma daļa)?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-224/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. martā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – VX/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. martā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – VX/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-224/21)
      (2021/C 252/18)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VX

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 63. pants saistībā ar LESD 65. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā dalībvalsts nodokļu režīms saistībā ar tiešo nodokli, ar kuru tiek aplikti fizisko personu ienākumi un kurā attiecībā uz nodokļu maksātājiem nerezidentiem un ienākumiem no kapitāla pieauguma no nekustamā īpašuma, kas gūts, pārdodot nekustamos īpašumus, kas atrodas šajā dalībvalstī, vienlaicīgi pastāv divi tiesiskie regulējumi, vienā no tiem i) piemērojot īpašu vienotu 28 % likmi visiem ienākumiem no kapitāla pieauguma (tax base [nodokļa bāze]), kas aprēķināti atbilstoši vispārējiem šādu ienākumu noteikšanas noteikumiem (kvantitatīvā noteikšana, quantum), savukārt otrā ii) piemērojot uz rezidentiem attiecināmu režīmu, saskaņā ar kuru, pēc tam, kad atbilstoši šiem pašiem vispārējiem noteikumiem ir aprēķināti ienākumi no kapitāla pieauguma, tiek ņemta vērā (tax base) vienīgi puse no šiem ienākumiem (50 %) un šie ienākumi (50 % apmērā no kapitāla pieauguma) obligāti ir jāakumulē (palielinot, saskaitot) ar pārējiem ienākumiem, kurus nodokļu maksātājs attiecīgajā gadā guvis visā pasaulē, lai vēlāk noteiktu nodokļu likmi, kas saskaņā ar vispārēju rezidentiem piemērojamu skalu ir piemērojama visiem šiem ienākumiem (progresīvas likmes pa daļām robežās no 14,5 % līdz 48 %, kuras gadījumā, ja kopējais ienākumu apmērs pārsniedz noteiktus sliekšņus, var tikt palielinātas par likmi, kas nepārsniedz 5 %), šī nodokļu likme nerezidentu gadījumā tiktu piemērota vienīgi minētajiem ieņēmumiem, proti, ieņēmumiem no kapitāla pieauguma no nekustamā īpašuma, kas tiktu ņemti vērā 50 % apmērā (savukārt rezidentu gadījumā šādi aprēķināta likme tiktu piemērota šiem ienākumiem, kā arī visiem pārējiem attiecīgajā gadā gūtajiem ienākumiem)?
                  Jānorāda, ka nodokļu maksātājam nerezidentam ienākumu deklarācijā, kura tam katrā ziņā ir jāiesniedz dalībvalstī (Portugālē), ir jāizvēlas viens vai otrs no iespējamajiem režīmiem, neatkarīgi no tā, vai viņš izvēlas tikt aplikts ar nodokli atbilstoši vispārējam nerezidentu režīmam [izklāstīts iepriekš i) punktā], vai tikt aplikts ar nodokli atbilstoši režīmam, kas piemērojams rezidentiem [izklāstīts iepriekš ii) punktā], un viena no šīm divām iespējām ir jāatzīmē ienākumu deklarācijā. Jāpiebilst, ka pienākums iesniegt deklarāciju nerezidentiem (ienākumu deklarācijas iesniegšana, 3. modelis) pastāvēja vēl pirms grozījumu veikšanas tiesību aktos, oficiālajā minētās deklarācijas modelī iekļaujot iespēju izvēlēties režīmu, kas piemērojams rezidentiem.
                  Jānorāda, ka, izvēloties aplikt ar nodokli saskaņā ar režīmu, kas piemērojams rezidentiem, nerezidentam (šajā pašā deklarācijā) ir jānorāda kopējā visu to ienākumu summa, ko viņš gada laikā ir guvis visā pasaulē.

                  2)

                  Vai LESD 63. pants saistībā ar LESD 65. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā dalībvalsts nodokļu režīms saistībā ar tiešo nodokli, ar kuru tiek aplikti fizisko personu ienākumi un saskaņā ar kuru, lai gan a) rezidentu gadījumā ienākumi no kapitāla pieauguma, tos samazinot par 50 % (tax base), obligāti tiek akumulēti ar pārējiem ienākumiem, kurus nodokļu maksātājs tajā pašā gadā guvis visā pasaulē (bez opting out [atsacīšanās] iespējas), tādējādi nosakot kopējos rezidenta ienākumus gadā, kuriem tiek piemērotas vispārējā skalā ietvertās progresīvās nodokļu likmes pa daļām (pēc personiskajiem samazinājumiem un atskaitījumiem), b) nerezidentu gadījumā tiek piemērota īpaša vienota likme kopējiem ienākumiem no kapitāla pieauguma (tax base) (pēc tam, kad minēto ienākumu summa ir noteikta atbilstoši tiem pašiem noteikumiem, kas piemērojami rezidentiem)?
                  Ir jānorāda, ka a) gadījumā progresīvās likmes ir noteiktas robežās no 14,5 % līdz 48 %, un maksimālā robežlikme var tikt palielināta ne vairāk kā par 5 %, ja kopējā ienākumu summa pārsniedz noteiktu slieksni, savukārt b) gadījumā īpašā likme ir 28 %.


title: Lieta C-251/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA “Piltenes meži”/Lauku atbalsta dienests

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA “Piltenes meži”/Lauku atbalsta dienests
      (Lieta C-251/21)
      (2021/C 252/19)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja un kasācijas sūdzības iesniedzēja: SIA “Piltenes meži”

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Lauku atbalsta dienests

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (1) 30. panta 6. punkta tvērumā ietilpst maksājumi par mikroliegumu teritorijām, kas izveidoti Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvas 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību (2) mērķu īstenošanai meža teritorijā?

                  2)

                  Vai kompensācijas par mikroliegumu teritorijām, kas izveidotas Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvas 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību mērķu īstenošanai, saņemšanai piemērojami Komisijas 2014. gada 25. jūnija Regulas (ES) Nr. 702/2014, ar kuru konkrētas atbalsta kategorijas lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu (3), noteiktie ierobežojumi maksājumu veikšanai grūtībās nonākušiem uzņēmumiem?

         (1)  OV 2013, L 347, 487. lpp.

         (2)  OV 2010, L 20, 7. lpp.

         (3)  OV 2014, L 193, 1. lpp.


title: Lieta C-260/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. aprīlī iesniedza Okrazhen sad Vidin (Bulgārija) – Corporate Commercial Bank AD, maksātnespējas procesā/Elit Petrol AD

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. aprīlī iesniedza Okrazhen sad Vidin (Bulgārija) – Corporate Commercial Bank AD, maksātnespējas procesā/Elit Petrol AD

      (Lieta C-260/21)
      (2021/C 252/20)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Okrazhen sad Vidin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Corporate Commercial Bank AD, maksātnespējas procesā

         Atbildētāja: Elit Petrol AD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 63. pants par kapitāla un maksājumu brīvu apriti ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz ieskaita pret kredītiestādi atzīšanu, ja kāda komercsabiedrība, kas ir šīs bankas parādnieks, savas saistības izpilda, izmantojot savstarpēju, konkrētā skaitliskā apmērā izteiktu prasījumu, kuriem iestājies samaksas termiņš, ieskaitu pret šo pašu banku?

                  2)

                  Vai LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jau par tiesisku atzīta komercsabiedrības un kredītiestādes savstarpēja ieskaita priekšnosacījumu grozījums, ar ko jau atzītais ieskaits atzīts par spēku neesošu – tādu jaunu priekšnosacījumu dēļ, kuri uz jau atzītu ieskaitu iedarbojas ar atpakaļejošu spēku, ir uzskatāms par ierobežojumu LESD 63. panta 1. punkta izpratnē, ja tā rezultātā samazinās iespējas izpildīt saistības pret citām sabiedrībām, kuru akcijas, pamatkapitāla daļas vai obligācijas atrodas personu no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm turējumā?

                  3)

                  Vai LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ar atpakaļejošu spēku grozīti jau par tiesisku atzīta komercsabiedrības un kredītiestādes savstarpēja ieskaita spēkāesamības priekšnosacījumi un ar kuru jau atzīto ieskaitu šo jauno priekšnosacījumu dēļ, kas ar atpakaļejošu spēku piemērojami jau veiktam ieskaitam, atzīst par spēkā neesošu?

                  4)

                  Vai LESD 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 26., 27., 114. un 115. pants, kas reglamentē Eiropas Savienības iekšējo tirgu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj – arī gadījumos, kad tiesiskās attiecības pastāv tikai starp tiesību subjektiem ar vienu un to pašu valstspiederību un kurus tādēļ var kvalificēt kā iekšzemes tiesiskās attiecības bez tiešas pārrobežu saiknes ar Eiropas Savienības iekšējo tirgu,– tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru vienā dalībvalstī ar atpakaļejošu spēku grozīti jau par tiesisku atzīta komercsabiedrības un kredītiestādes savstarpēja ieskaita spēkāesamības priekšnosacījumi, proti, jau atzīts ieskaits ir atzīts par spēkā neesošu – tādu jaunu priekšnosacījumu dēļ, kuri uz jau veiktu ieskaitu iedarbojas ar atpakaļejošu spēku?

                  5)

                  Vai LES 2. pants kopsakarā ar tā 19. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmo un otro daļu ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru grozīti ieskaita pret kredītiestādi atzīšanas spēkāesamības priekšnosacījumi, ar kuru šiem jaunajiem priekšnosacījumiem eksplicīti piešķirts atpakaļejošs spēks un ar kuru agrākā laikposmā tiesiski veikts ieskaits ir atzīts par spēkā neesošu, kamēr attiecīgajā dalībvalstī ir uzsākts šīs kredītiestādes maksātnespējas process un notiek tiesvedība, kurā lūgts atzīt par spēkā neesošu ieskaitu pret banku, kura veikšanas brīdī spēkā bija citi juridiski priekšnosacījumi?

                  6)

                  Vai tiesiskās drošības princips kā Savienības tiesību vispārējs princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru grozīti ieskaita pret kredītiestādi atzīšanas spēkāesamības priekšnosacījumi, ar kuru šiem jaunajiem priekšnosacījumiem eksplicīti piešķirts atpakaļejošs spēks un ar kuru agrākā laikposmā tiesiski veikts ieskaits ir atzīts par spēkā neesošu, kamēr attiecīgajā dalībvalstī ir uzsākts kredītiestādes maksātnespējas process un notiek tiesvedība, kurā lūgts atzīt par spēkā neesošu ieskaitu pret banku, kura veikšanas brīdī spēkā bija citi juridiski priekšnosacījumi?


title: Lieta C-262/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. aprīlī iesniedza Korkein oikeus (Somija) – A/B

text:
               28.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. aprīlī iesniedza Korkein oikeus (Somija) – A/B
      (Lieta C-262/21)
      (2021/C 252/21)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         Atbildētāja: B

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (1) (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (turpmāk tekstā – “Briseles IIa regula”) 2. panta 11. punkts par nelikumīgu bērna aizvešanu ir jāinterpretē tādējādi, ka šai kvalifikācijai atbilst situācija, kad viens no vecākiem bez otra vecāka piekrišanas aizved bērnu no viņa dzīvesvietas valsts uz citu dalībvalsti, kas ir atbildīgā dalībvalsts saskaņā ar pārsūtīšanas lēmumu, ko attiecīgā iestāde pieņēmusi, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 604/2013 (2) (turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Briseles IIa regulas 2. panta 11. punkts par nelikumīgu aizturēšanu ir jāinterpretē tādējādi, ka šai kvalifikācijai atbilst situācija, kurā bērna dzīvesvietas valsts tiesa ir atcēlusi iestādes pieņemto lēmumu par lietas izskatīšanas nodošanu, bet kurā bērnam, kura atpakaļatdošana ir uzdota, vairs nav ne derīgas uzturēšanās atļaujas dzīvesvietas valstī, ne tiesību iebraukt vai uzturēties minētajā valstī?

                  3)

                  Ja, ņemot vērā uz pirmo vai otro jautājumu sniegto atbildi, Briseles IIa regula ir jāinterpretē tādējādi, ka runa ir par bērna nelikumīgu aizvešanu vai aizturēšanu un ka tādējādi viņš būtu jāatdod atpakaļ viņa dzīvesvietas valstij, vai 1980. gada Hāgas konvencijas 13. panta pirmās daļas b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas rada šķērsli bērna atpakaļatdošanai,

                              i)

                              pamatojoties uz to, ka pastāv nopietns risks šīs tiesību normas izpratnē, ka tāda zīdaiņa, par kuru māte ir personīgi rūpējusies, atpakaļatdošana, ja viņš tiktu atdots atpakaļ viens pats, sagādās bērnam fizisku vai psiholoģisku kaitējumu vai citādi radīs neciešamus apstākļus, vai

                              ii)

                              pamatojoties uz to, ka bērns savas dzīvesvietas valstī tiek nodots aprūpē un ievietots krīzes centrā vai nu viens pats, vai arī kopā ar māti, kas norāda uz to, ka pastāv nopietns risks šīs tiesību normas izpratnē, ka bērna atpakaļatdošana viņam radītu fizisku vai psiholoģisku kaitējumu vai citādi radītu neciešamus apstākļus; vai arī

                              iii)

                              tādēļ, ka bērnam bez derīgas uzturēšanās atļaujas tiktu radīti neciešami apstākļi šīs tiesību normas izpratnē?

                  4)

                  Ja, ņemot vērā uz trešo jautājumu sniegto atbildi, 1980. gada Hāgas konvencijas 13. panta pirmās daļas b) apakšpunktā paredzētos atteikuma iemeslus ir iespējams interpretēt tādējādi, ka pastāv nopietns risks, ka bērna atpakaļatdošana sagādās viņam fizisku vai psiholoģisku kaitējumu vai citādi radīs neciešamus apstākļus, vai Briseles IIa regulas 11. panta 4. punkts kopā ar bērna interešu jēdzienu, kas ir minēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 24. pantā, kā arī šajā pašā regulā, ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kurā ne bērnam, ne mātei nav derīgas uzturēšanās atļaujas bērna dzīvesvietas valstī, un attiecīgi viņiem nav nedz tiesību ieceļot šajā valstī, nedz tajā uzturēties, bērna dzīvesvietas valstij ir jāveic attiecīgi pasākumi, lai nodrošinātu bērna un viņa mātes uzturēšanās likumību [oriģ. 14. lpp.] minētajā dalībvalstī? Ja bērna dzīvesvietas valstij ir šāds pienākums, vai dalībvalstu savstarpējās uzticēšanās princips ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts, kas atdod atpakaļ bērnu, saskaņā ar šo principu var pieņemt, ka bērna dzīvesvietas valsts pildīs šos pienākumus, vai arī bērna interesēs ir iegūt no dzīvesvietas dalībvalsts precizējumus par konkrētajiem pasākumiem, kādi ir tikuši vai tiks īstenoti viņa aizsardzībai, lai dalībvalsts, kas atdod atpakaļ bērnu, varētu izvērtēt tieši šo pasākumu atbilstību bērna interesēm?

                  5)

                  Ja bērna dzīvesvietas valstij nav pienākuma, kas minēts iepriekš ceturtajā prejudiciālajā jautājumā, veikt atbilstošus pasākumus, vai, ņemot vērā Pamattiesību hartas 24. pantu, 1980. gada Hāgas konvencijas 20. pants situācijās, kas minētas iepriekš trešā prejudiciālā jautājuma i)–iii) punktā [oriģ. 15. lpp.], ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz atdot bērnu atpakaļ, jo bērna atpakaļatdošana šīs tiesību normas nozīmē varētu tikt uzskatīta par pretēju cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības pamatprincipiem?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003., L 338, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 ((2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013., L 180, 31. lpp.).