title: Lieta C-37/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (piektā palāta) tiesas 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā T-131/10 Saupiquet /Komisija 2012. gada 26. janvārī iesniedza Saupiquet

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (piektā palāta) tiesas 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā T-131/10 Saupiquet/Komisija 2012. gada 26. janvārī iesniedza Saupiquet

   (Lieta C-37/12 P)
   2012/C 89/26
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Saupiquet SAS (pārstāvis — R. Ledru, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā T-131/10 Saupiquet/Komisija;

               —

               pilnība apmierināt sabiedrības Saupiquet šajā apelācijas sūdzībā ietvertos prasījumus un pirmajā instancē izklāstītos prasījumus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja, pirmkārt, norāda to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas pamatprincipus un līdz ar to arī Līguma par Eiropas Savienību 2. un 9. pantu, Līguma par Eiropas Savienības darbību 8. pantu, kā arī Pamattiesību hartas 20. un 21. pantu.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pārkāpusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 3. pantu, piešķirot Eiropas Savienībai kompetenci un it īpaši ekskluzīvu atbildību muitas jomā.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka esot pārkāpts Kopienu Muitas kodeksa (1) 247. un 247.a pants.
   Ceturtkārt un pēdējokārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja visbeidzot norāda, ka esot pārkāpts Padomes Regulas Nr. 975/2003 (2) 7. pants.
   Faktiski, pretēji Vispārējās tiesas apgalvotajam, no kopīgas iepriekš minēto tekstu piemērošanas izriet, ka Komisija ir jāsauc pie atbildības par negatīvajām sekām, kas radās no muitas biroju slēgšanas svētdienās atsevišķās dalībvalstīs, un tai ir jāveic pasākumi, kas ir nepieciešami, lai labotu minētās sekas.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2003. gada 5. jūnija Regula (EK) Nr. 975/2003 par tarifu kvotas atklāšanu un pārvaldīšanu tunzivju konservu, uz ko attiecas KN kodi 1604 14 11, 1604 14 18 un 1604 20 70, ievešanai (OV L 141. 1. lpp.).


title: Lieta T-507/12: Prasība, kas celta 2012. gada 20. novembrī — Slovēnija/Komisija

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 20. novembrī — Slovēnija/Komisija
   (Lieta T-507/12)
   2013/C 32/30
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvji — V. Klemenc, državna pravobranilka, un A. Grum, pomočnica državne pravobranilke)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 19. oktobra lēmumu par pasākumiem, kas veikti par labu uzņēmumam ELAN d.o.o., SA.26379 (C 13/2010) (ex NN 17/2010), kuru Komisija Slovēnijai paziņojusi ar 2012. gada 20. septembra vēstuli Nr. SG-Greffe(2012) D/14375 un kura 2. pantā īpaši ir nolemts, ka Slovēnija 2008. gadā par labu Elan rekapitālizācijas formā prettiesiski ir īstenojusi valsts atbalsta pasākumu EUR 10 miljonu apmērā, kas ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktam, tādēļ Slovēnijai ir pienākums atgūt atbalstu no tā saņēmēja,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Pirmais prasības pamats: apstrīdētajā lēmumā Komisija nepareizi ir piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un 345. pantu un ir pieļāvusi būtisku formas prasību pārkāpumu, jo nepareizi ir novērtējusi faktus un nepietiekami un/vai nepareizi pamatojusi attiecīgo lēmumu saistībā ar to, vai Slovēnijas Republiku var vainot par rekapitalizācijas pasākumu 2008. gadā.
               Prasītāja uzskata, ka Komisija pretēji LESD 107. panta 1. punktam un 345. pantam ir secinājusi, ka Slovēnijas Republiku var vainot par Elan partneru rīcību saistībā ar tās rekapitalizāciju 2008. gadā. Komisija savu secinājumu ir pamatojusi ar to, ka valsts kā īpašniece izraugās uzraudzības padomi, tādējādi, kā uzskata prasītāja, diskriminējot valsts uzņēmumu pārvaldības duālo sistēmu.
               Apstrīdētā lēmuma pamatojums ir nepietiekams, jo nav norādīti atbilstoši un pietiekami iemesli, kā arī kļūdains, ciktāl Komisija apgalvo, ka pastāv būtiskas norādes uz valsts ciešu iesaistīšanos kapitālsabiedrības (Kapitalska družba, KAD) un konsultāciju un pārvaldības sabiedrības (Družba za svetovanje in upravljanje, DSU) lēmumu pieņemšanas procesā, proti, tās argumenti ir pamatoti tikai ar apšaubāmiem pierādījumiem un “hear say” veida pierādījumiem. Apstrīdētais lēmums vēl jo vairāk ir nepamatots arī saistībā ar citiem Elen partneriem, kurus Komisija ir paredzējusi saukt pie atbildības tikai saistībā ar paralēlo rīcību. Prasītāja uzskata, ka norādes, ko Komisija ir minējusi apstrīdētajā lēmumā, nekādā veidā nav norādes, kas saskaņā ar Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūru liecinātu par valsts iestāžu iesaistīšanos 2008. gadā veiktajā Elan rekapitalizācijas pasākumā.

               2)

               Otrais prasības pamats: Komisija apstrīdētajā lēmumā nepareizi ir piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu, kā arī ir pieļāvusi būtisku formas prasību pārkāpumu, jo nepareizi ir novērtējusi faktus un nepietiekami un/vai nepareizi pamatojusi attiecīgo lēmumu saistībā ar secinājumu, ka Elan rekapitalizācijas pasākums 2008. gadā nebija pieļaujams saskaņā ar principu par privātajiem ieguldījumiem tirgus ekonomikā, tāpēc uzņēmumam Elan tika piešķirta selektīva priekšrocība.
               Prasītāja savā prasībā norāda, ka Elan rekapitalizācijas pasākums 2008. gadā tika veikts saskaņā ar principu par privātajiem ieguldījumiem tirgus ekonomikas apstākļos, ņemot vērā, ka partneri lēmumu pieņemšanas procesā saistībā ar rekapitalizācijas pasākumu bija balstījušies uz uzņēmuma vērtējumu, atbilstoši ņemot vērā Elan komercdarbības rezultātu pasliktināšanos lielākajā 2007./2008. gada ziemas sezonas daļā un tādējādi arī 2008. gada pirmajā ceturksnī. Darbības rezultātu pasliktināšanās 2008. gadā tomēr nebija tik būtiska, ka būtu ietekmējusi uzņēmuma vērtības novērtējuma ticamību. Partneri savu lēmumu pieņēma kā uzņēmuma ilgtermiņa akcionāri, kam tikai īslaicīgi bija radušās problēmas un kas ilgu laiku bija spējīgi ne tikai izdzīvot, bet arī vairākkārt darboties tirgū ar peļņu. Komisija apstrīdētajā lēmumā nav pietiekami paskaidrojusi, kāpēc selektīvi tika ņemta vērā uzņēmuma vērtība, kas tādējādi liecina par patvaļīgu rīcību.


title: Lieta C-486/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. novembrī iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vācija) – krimināllieta pret Piotr Kossowski

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. novembrī iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vācija) – krimināllieta pret Piotr Kossowski

      (Lieta C-486/14)
      (2015/C 016/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

         Pamatlietas puses:

         Piotr Kossowski

         Pretējā puse procesā: Generalstaatsanwaltschaft Hamburg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līgumslēdzēju Pušu deklarācijas, ratificējot ŠĪK (1), atbilstoši ŠĪK 55. panta 1. punkta a) apakšpunktam, proti, Vācijas Federatīvās Republikas deklarācija par a) apakšpunktu, deponējot ratifikācijas rakstu, ka tai nav saistošs ŠĪK 54. pants, “ja nodarījums, par kuru pieņemts citas valsts tiesas spriedums, pilnībā vai daļēji izdarīts tās teritorijā; [..]”, ir spēkā arī pēc Šengenas acquis iekļaušanas Savienības tiesībās ar 1997. gada 2. oktobra Amsterdamas līguma Šengenas protokolu un saglabāšanas tajā ar Lisabonas līgumu; vai šie izņēmumi ir uzskatāmi par Hartas (2) 50. panta samērīgiem ierobežojumiem tās 52. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Ja tas tā nav:
                  Vai ŠĪK 54. pantā un Hartas 50. pantā ietvertais non bis in idem, proti, dubultas sodīšanas aizlieguma princips ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda apsūdzētā kriminālvajāšana dalībvalstī – šajā gadījumā, Vācijas Federatīvajā Republikā –, kura krimināllietu citā dalībvalstī – šajā gadījumā, Polijas Republikā – prokuratūra ir nolēmusi izbeigt bez nosacījumiem un sīkākas izmeklēšanas faktisku iemeslu dēļ, jo nebija pamatotu aizdomu un tā var tikt atsākta tikai tad, ja ir kļuvuši zināmi būtiski jauni apstākļi, kaut šādu jaunu apstākļu konkrēti nav?

         (1)  1990. gada 19. jūnija Konvencija, ar ko īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239, 19. lpp.).

         (2)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2014, C 326, 391. lpp.).


title: Lieta C-464/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 25. oktobrī ( Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maria Geurts , Dennis Vogten / Administratie van de BTW, registratie en domeinen , Belgische Staat (EKL 43. pants un EKL 56. pants — Valsts nodokļu tiesiskais regulējums — Mantojuma tiesības — Ģimenes sabiedrība — Atbrīvojums no nodokļa — Nosacījumi — Noteikta skaita darba ņēmēju nodarbināšana vienā dalībvalsts reģionā)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/11

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 25. oktobrī (Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maria Geurts, Dennis Vogten/Administratie van de BTW, registratie en domeinen, Belgische Staat

   (Lieta C-464/05) (1)

   (EKL 43. pants un EKL 56. pants - Valsts nodokļu tiesiskais regulējums - Mantojuma tiesības - Ģimenes sabiedrība - Atbrīvojums no nodokļa - Nosacījumi - Noteikta skaita darba ņēmēju nodarbināšana vienā dalībvalsts reģionā)
   (2007/C 315/17)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Maria Geurts, Dennis Vogten

      Atbildētāji: Administratie van de BTW, registratie en domeinen, Belgische Staat

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt — EKL 43. panta un EKL 56. panta interpretācija — Vienā dalībvalsts reģionā atvērts mantojums par daļu vērtību ģimenes uzņēmumā citā dalībvalstī un prasījumi pret šādu sabiedrību — Atbrīvojums no mantojuma nodokļa, ja minētā sabiedrība trīs gadus pirms mantojuma atstājēja nāves uz pilnu darba laiku ir nodarbinājusi vismaz piecus darbiniekus šajā reģionā
   Rezolutīvā daļa:
   Nepastāvot pietiekamam pamatojumam, EKL 43. pantam neatbilst dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums mantojuma tiesību jomā, kas no ģimenes uzņēmumiem paredzētā atbrīvojuma no to saistībām izslēdz uzņēmumus, kas trīs gadus pirms mantojuma atstājēja nāves dienas nodarbina vismaz piecus darba ņēmējus citā dalībvalstī, lai gan tas piešķir šādu atbrīvojumu, ja darba ņēmēji tiek nodarbināti pirmās dalībvalsts reģionā.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta T-536/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 17. aprīļa rīkojums – Microsoft/ITSB – Softkinetic Software (“KINECT”)

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/42

         Vispārējās tiesas 2015. gada 17. aprīļa rīkojums – Microsoft/ITSB – Softkinetic Software (“KINECT”)
   (Lieta T-536/13) (1)

   (2015/C 205/56)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.


title: Lieta T-241/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 12. februāra spriedumu lietā F-83/12 Bodson  u.c./EIB 2014. gada 22. aprīlī iesniedza Jean-Pierre Bodson  u.c.

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 12. februāra spriedumu lietā F-83/12 Bodson u.c./EIB 2014. gada 22. aprīlī iesniedza Jean-Pierre Bodson u.c.
   (Lieta T-241/14 P)
   2014/C 223/23
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Jean-Pierre Bodson (Luksemburga, Luksemburga); Dalila Bundy (Cosnes-et-Romain, Francija); Didier Dulieu (Roussy-le-Village, Francija); Marie-Christel Heger (Nospelt, Luxembourg); Evangelos Kourgias (Senningerberg, Luksemburga); Manuel Sutil (Luksemburga); Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luksemburga) un Henry von Blumenthal (Bergem, Luksemburga) (pārstāvis – L. Levi, avocat)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Investīciju banka

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2014. gada 12. februāra spriedumu lietā F-83/12;

               —

               līdz ar to – apmierināt prasītāju prasījumus pirmajā instancē un attiecīgi

                           —

                           atcelt lēmumus piešķirt prasītājiem piemaksu, piemērojot jauno darbības uzlabošanas sistēmu, kas paredzēta Direktoru padomes 2010. gada 14. decembra lēmumā un Vadības komitejas 2010. gada 9. novembra un 2011. gada 16. novembra lēmumos, atsevišķais piemērošanas lēmums ir ietverts 2012. gada aprīļa paziņojumā, kas ieinteresētajām personām darīts zināms, agrākais, 2012. gada 22. aprīlī;

                           —

                           tādējādi,

                                       —

                                       piespriest atbildētājai samaksāt darba samaksas starpību, kas radusies Direktoru padomes 2010. gada 14 decembra lēmuma un Vadības komitejas 2010. gada 9. novembra un 2011. gada 16. novembra lēmumu rezultātā, saistībā ar piemērošanu iepriekšējai prēmiju sistēmai; šo darba samaksas starpību palielināt par nokavējuma procentiem, sākot ar 2012. gada 22. aprīli līdz pilnīgai samaksai, izmantojot ECB procentu likmi, kas palielināta par trīs punktiem;

                                       —

                                       piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus par kaitējumu, kas radies sakarā ar pirktspējas zudumu, šo kaitējumu novērtējot ex aequo et bono un pagaidām to nosakot 1,5 % apmērā no katra prasītāja ikmēneša atalgojuma;

                           —

                           tā kā izskatāmajā lietā atbildētāja tos nav brīvprātīgi iesniegusi saskaņā ar procesa organizatoriskajiem pasākumiem, , aicināt atbildētāju iesniegt šādus dokumentus:

                                       —

                                       EIB Direktoru padomes 2011. gada 13. decembra sanāksmes protokolu;

                                       —

                                       Personāla nodaļas projektus, kas izstrādāti 2011. gada 22. jūnijā (RH/P&O/2011–119), 2011. gada 20. oktobrī (RH/P&O/2011–74) un 2012. gada 25. janvārī;

                           —

                           piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               Piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka tiesvedība ir bijusi nelikumīga, ciktāl Civildienesta tiesa ir atteikusies īstenot prasītāju pieprasītos organizatoriskos pasākumus.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir noticis pārkāpums saistībā ar atšķirību starp darba attiecībām uz līguma pamata un ierēdņa darba attiecībām, darba attiecību pamatnosacījumu pārkāpums, saprašanās memoranda juridiskās kvalifikācijas pārkāpums, lietas faktu sagrozīšana un tiesas pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir noticis iegūto tiesību un tiesiskās paļāvības principa pārkāpums, kā arī pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās noteiktības, atpakaļejoša spēka neesamības un paredzamības principi, kā arī noticis rūpības pienākuma un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka izdarīts pārkāpums acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudē un lietas faktu sagrozīšana.


title: Lieta C-503/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 4. decembra rīkojumu — Lucy Stewart/Secretary of State for Work and Pensions

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 4. decembra rīkojumu — Lucy Stewart/Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-503/09)
   2010/C 37/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Lucy Stewart

      Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai pabalsts, kuram piemīt jauniešiem paredzēta īstermiņa invaliditātes pabalsta pazīmes, ir uzskatāms par slimības pabalstu vai arī invaliditātes pabalstu atbilstoši Regulai Nr. 1408/71 (1)?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir, ka šāds pabalsts ir uzskatāms par slimības pabalstu:

                           a)

                           vai tādu personu kā prasītājas māti, kura ir galīgi beigusi strādāt kā nodarbināta vai pašnodarbināta persona sakarā ar pensijas vecuma iestāšanos, tomēr var uzskatīt par “darbinieku” atbilstoši 19. pantam, jo tā iepriekš ir strādājusi kā nodarbināta vai pašnodarbināta persona, vai arī ir jāpiemēro 27. un 34. panta (attiecībā uz pensionāriem) noteikumi?

                           b)

                           vai tādu personu kā prasītājas tēvu, kurš kopš 2001. gada nav strādājis ne kā nodarbināta, ne arī kā pašnodarbinātā persona, tomēr var uzskatīt par “darbinieku” atbilstoši 19. pantam, jo viņš iepriekš ir strādājis kā nodarbināta vai pašnodarbināta persona?

                           c)

                           vai prasītāju ir jāuzskata par “pensionāru” atbilstoši 28. pantam, jo viņai tika piešķirts pabalsts saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 95. panta b. punktu, neskatoties uz faktu, ka: i) šī persona nekad nav bijusi nodarbināta saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 1. panta a) punktu, ii) prasītāja nav sasniegusi pensionēšanās vecumu; iii) uz prasītāju attiecas Regulas Nr. 1408/71 piemērojamība tikai tām personām, kam ir ģimenes locekļa statuss?

                           d)

                           gadījumā, ja uz pensionāru attiecas Regulas Nr. 1408/71 28. pants, vai viņa ģimenes loceklis, kurš vienmēr ir dzīvojis kopā ar pensionāru tajā pašā valstī, saskaņā ar 28. panta 1. punktu, kas skatāms kopā ar 29. pantu, var pieprasīt kompetentajai iestādei, kas noteikta 28. panta 2. punktā, izmaksāt viņam slimības pabalstu naudā, ja šāds pabalsts ir (attiecīgajā gadījumā) izmaksājams viņa ģimenes locekļiem (un nevis izmaksājams pensionāram)?

                           e)

                           vai attiecīgajā gadījumā (ņemot vērā atbildes uz iepriekš minēto a) un d) jautājumu) tāda nosacījuma, kas paredzēts valsts tiesību aktos sociālā nodrošinājuma jomā, piemērošana, saskaņā ar kuru tiesības uz slimības pabalstu vispirms iegūst tās personas, kas pirms tam prasīto laika periodu ir uzturējušās kompetentajā dalībvalstī iepriekš noteiktā laika periodā, ir saderīga ar Regulas Nr. 1408/71 19. un/vai28. pantu?

               3.

               Vai gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumus ir, ka šāds pabalsts ir jāuzskata par invaliditātes pabalstu, Regulas Nr. 1408/71 10. panta redakcija, kas attiecas uz “pabalstiem, kas iegūti saskaņā ar vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību aktiem”, nozīmē, ka dalībvalstis saskaņā ar Regulu Nr. 1408/71 var noteikt tādus nosacījumus šādu invaliditātes pabalstu sākotnējai iegūšanai, kas ir balstīti uz dzīvesvietu vai pierādījumiem par iepriekšēju uzturēšanos dalībvalstī noteiktu laika periodu, tādējādi liedzot prasītājai vispirms pieprasīt tiesības uz šādu pabalstu citā dalībvalstī?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta T-241/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 17. maija  rīkojums —  Marcuccio  pret Komisiju (Ierēdņi — Atkārtota iecelšana amatā — Dienesta mītne — Lēmums par prasītāja personiskās lietošanas priekšmetu pārvietošanu — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Nelabvēlīgs akts — Nepieņemamība)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/32

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 17. maija rīkojums — Marcuccio pret Komisiju
   (Lieta T-241/03) (1)

   (Ierēdņi - Atkārtota iecelšana amatā - Dienesta mītne - Lēmums par prasītāja personiskās lietošanas priekšmetu pārvietošanu - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Nelabvēlīgs akts - Nepieņemamība)
   (2006/C 178/59)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — L. Garofalo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. De March un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt 2002. gada 15. oktobra paziņojumu par prasītāja personiskās lietošanas priekšmetu pārvietošanu no viņa iepriekšējās dienesta mītnes Angolā un, otrkārt, prasība atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam, iespējams, radīts ar šā paziņojuma saturu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 23.08.2003.


title: Lieta C-265/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 20. aprīļa spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl, Sorgenia spa/Autorità per l'energia elettrica e il gas (Direktīva 2003/55/EK — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Valsts iejaukšanās attiecībā uz dabasgāzes piegādes cenām pēc 2007. gada 1. jūlija — Uzņēmumu, kas darbojas gāzes nozarē, sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumi)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/6

      Tiesas (virspalāta) 2010. gada 20. aprīļa spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl, Sorgenia spa/Autorità per l'energia elettrica e il gas

      (Lieta C-265/08) (1)

      (Direktīva 2003/55/EK - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Valsts iejaukšanās attiecībā uz dabasgāzes piegādes cenām pēc 2007. gada 1. jūlija - Uzņēmumu, kas darbojas gāzes nozarē, sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumi)
      (2010/C 161/07)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājas: Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl, Sorgenia spa

         Atbildētāja: Autorità per l'energia elettrica e il gas

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV L 176, 57. lpp.) 3. panta 2. punkta un 23. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek noteiktas references cenas dabasgāzes piegādei mājsaimniecību patērētājiem

         Rezolutīvā daļa:

      Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu 3. panta 2. punkts un 23. panta 1. punkts pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata prāvās, kas ļauj noteikt dabasgāzes piegādes cenu līmeni, nosakot “references cenas”, tādas kā pamata lietās, pēc 2007. gada 1. jūlija, ar nosacījumu, ka šī iejaukšanās:

                  —

                  tiek īstenota vispārējās tautsaimnieciskās interesēs nodrošināt, ka ir saglabāt cenas par dabasgāzes piegādi gala patērētājam tiek saglabātas pieņemamā līmenī, ievērojot saskaņošanu, kas jāveic dalībvalstīm, ņemot vērā situāciju dabasgāzes nozarē, starp liberalizācijas mērķi un gala patērētāja nepieciešamās aizsardzības mērķi, kurus iecerēts sasniegt ar Direktīvu 2003/55;

                  —

                  kavē dabasgāzes piegādes cenu brīvu noteikšanu pēc 2007. gada 1. jūlija tikai tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams šāda vispārējo tautsaimniecisko interešu mērķa sasniegšanai, un tātad tikai laika posmā, kura ilgums ir noteikti ierobežots, un

                  —

                  ir skaidri definēta, pārredzama, nediskriminējoša un pārbaudāma un nodrošina, ka Savienības gāzes uzņēmumiem ir vienlīdzīgi pieejami patērētāji.

         (1)  OV C 236, 13.09.2008.


title: Lieta C-342/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. jūlijā iesniedza Tribunal do Trabalho de Viseu (Portugāle) — Worten — Equipamentos para o Lar, SA/ACT — Autoridade para as Condições de Trabalho

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. jūlijā iesniedza Tribunal do Trabalho de Viseu (Portugāle) — Worten — Equipamentos para o Lar, SA/ACT — Autoridade para as Condições de Trabalho

   (Lieta C-342/12)
   2012/C 295/37
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal do Trabalho de Viseu

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Worten — Equipamentos para o Lar, SA

      Atbildētāja: ACT — Autoridade para as Condições de Trabalho

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 95/46/EK (1) 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “personas dati” ietilpst darba laika uzskaite, proti, norāde, cikos katrs darbinieks ir sācis un beidzis darbu, kā arī norādīti attiecīgie pārtraukumi vai pauzes?

               2)

               Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai Direktīvas 95/46/EK 17. panta 1. punkts uzliek Portugālei pienākumu paredzēt atbilstošus tehniskus un organizatoriskus pasākumus, lai aizsargātu personas datus pret nejaušu vai nelikumīgu iznīcināšanu vai nejaušu pazaudēšanu, pārveidošanu, nesankcionētu atklāšanu vai piekļuvi, īpaši, ja apstrāde ietver datu pārraidi pa elektronisko sakaru tīklu?

               3)

               Atkārtoti, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai gadījumā, ja dalībvalsts nepieņem nekādus pasākumus atbilstoši Direktīvas 95/46/EK 17. panta 1. punktam un ja darba devējs, kurš ir atbildīgs par minēto datu apstrādi, ievieš ierobežotas piekļuves sistēmu šiem datiem, kas neļauj valsts darba apstākļu uzraudzības iestādei tai automātiski piekļūt, Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts minēto darba devēju nevar sodīt par šādu rīcību?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.).


title: Lieta F-82/14: Prasība, kas celta 2014. gada 15. augustā  – ZZ /Eiropas Komisija

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/32

         Prasība, kas celta 2014. gada 15. augustā – ZZ/Eiropas Komisija
   (Lieta F-82/14)
   2014/C 388/42
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – M. Cornacchia, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja izslēgšanu no konkursa EPSO/AST/126/2012 par to, ka viņš nebija informējis atlases komisiju par radnieciskām saitēm ar vienu no tās locekļiem

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 15. maija lēmumu, ar kuru atklātā konkursa EPSO/AST/126/12 komisija ar EPSO vēstuli, atbildot uz prasītāja 2014. gada 31. janvārī iesniegto pārskatīšanas pieteikumu, apstiprināja prasītāja izslēgšanu no konkursa EPSO/AST/126/12;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt morālo kaitējumu, ko prasītājs bija cietis saistībā ar iepriekšējā ievilkumā minēto lēmumu un kurš ex aequo et bono novērtēts EUR 3  000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-14/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 10. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — Gena Ivanova Cholakova/Osmo rayonno upravlenie pri Stolichna direktsiya na vatreshnite raboti

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 10. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — Gena Ivanova Cholakova/Osmo rayonno upravlenie pri Stolichna direktsiya na vatreshnite raboti

   (Lieta C-14/13)
   2013/C 79/16
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia grad

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Gena Ivanova Cholakova

      Atbildētāja: Osmo rayonno upravlenie pri Stolichna direktsiya na vatreshnite raboti

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 21. pants, to lasot kopā ar šā paša līguma 67. un 72. pantu un ņemot vērā pastāvošos Savienības pilsoņu brīvas pārvietošanās dalībvalstu teritorijā ierobežojumus, kas pieļaujami saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāda pamatlietā aplūkotā dalībvalsts tiesību norma kā Zakon za ministerstvoto na vatreshnite raboti (Likums par Iekšlietu ministriju) 63. panta 1. punkta 5. apakšpunkts, saskaņā ar kuru policijas iestādes ir tiesīgas izdot rīkojumu par dalībvalsts pilsoņa aizturēšanu līdz 24 stundām, lai, pamatojoties uz kontroli, kura nenorāda uz šajā dalībvalstī likumā paredzētu gadījumu, kurā policijas iestāde identitātes pārbaudes nolūkā veic kontroli un noteikti nav arī pamatota ar noziedzīga nodarījuma, administratīva pārkāpuma konstatēšanu vai novēršanu, sabiedriskās kārtības vai iekšējās drošības aizsardzību, pārbaudītu šā pilsoņa identitāti?

               2)

               Vai no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkta, kas interpretēts kopā ar tiesību ierobežojumu, kas izriet no Hartas 6. panta un 45. panta 1. punkta, un atbilstoši Savienības tiesību principam par aizsardzību pret patvaļīgu vai nesamērīgu iejaukšanos fizisku personu personīgajā rīcības brīvībā, izriet, ka gadījumā, ja atbilstoši likumā paredzētajiem noteikumiem nav iespējams pārbaudīt dalībvalsts pilsoņa identitāti, var tikt piemērota tāda pamatlietā aplūkotā dalībvalsts tiesību norma kā Zakon za ministerstvoto na vatreshnite raboti 63. panta 1. punkta 5. apakšpunkts par policijas veiktu aizturēšanu līdz 24 stundām, saskaņā ar kuru šī aizturēšana ir pieļaujama ar šādiem nosacījumiem:

               3)

                           A.

                           policijas iestādēm ir rīcības brīvība izdot rīkojumu par pasākumu, ja identitāti nav iespējams pārbaudīt, izmantojot personu apliecinošu dokumentu, citu personu, kuras identitāte ir pārbaudīta, vai citā drošā veidā;

                           B.

                           noteikumā nav paredzēta identitātes pārbaudes nepieciešamības novērtēšana; tajā tāpat nav paredzēts novērtēt personas rīcību vai jautājumu, vai, ņemot vērā konkrētos apstākļus, ir bijis jāņem vērā likumā paredzētās policijas iestāžu tiesības;

                           C.

                           identitātes pārbaudes pamatā noteikti nav gadījumi, kuros likums pieļauj veikt personas identificēšanas pasākumus; turklāt pārbaude ir iespējama, vienīgi ieskatoties informācijas sistēmā vai citādā drošā veidā, kas neietilpst pārbaudes pasākumos;

                           D.

                           tiesību normas likumīgas piemērošanas pārbaude tiesā notiek, vienīgi pamatojoties uz tajā paredzētajiem nosacījumiem, jo attiecībā uz tiesību īstenošanu ir paredzēta rīcības brīvība?


title: Lieta T-142/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. jūlija spriedums — Aventis Pharmaceuticals /ITSB — Fasel ( “CULTRA” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “CULTRA” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/29

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. jūlija spriedums — Aventis Pharmaceuticals/ITSB — Fasel (“CULTRA”)
   (Lieta T-142/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “CULTRA” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 252/47
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aventis Pharmaceuticals, Inc. (Bridgewater, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — R. Gilbey, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — F. Mattina)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Fasel Srl (Boloņa, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 26. janvāra lēmumu lietā R 2478/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Aventis Pharmaceuticals, Inc. un Fasel Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 26. janvāra lēmumu lietā R 2478/2010-1;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Aventis Pharmaceuticals, Inc. izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un procesā Apelāciju padomē.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Lieta C-337/05: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 8. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 77/62/EEK un Direktīva 93/36/EEK — Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana, nepublicējot iepriekšēju paziņojumu — Konkursa procedūras neesamība — Agusta un Agusta Bell helikopteri)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/2

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 8. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-337/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 77/62/EEK un Direktīva 93/36/EEK - Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana, nepublicējot iepriekšēju paziņojumu - Konkursa procedūras neesamība - “Agusta’ un “Agusta Bell’ helikopteri)
   (2008/C 128/03)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Rekja [D. Recchia] un K. Lūiss [X. Lewis])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz Dž. Fjengo [G. Fiengo], advokāts)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.), un 1976. gada 21. decembra Direktīva 77/62/EEK — Pierādījumu trūkums par to, ka pastāv iemesli, kas ļauj līgumslēdzējai iestādei izmantot sarunu procedūru, iepriekš nepublicējot paziņojumu par konkursu — Helikopteri “Agusta” un “Agusta Bell”, kuri iegūti mežu apsardzes, krasta apsardzes, karabinieru u. c. vajadzībām
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               īstenojot praksi, kas pastāv jau ilgu laiku un joprojām vēl ir spēkā — tieši piešķirot publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības Agusta SpA helikopteru “Agusta” un “Agusta Bell” iegādei, lai apmierinātu vairāku militāro un civilo dienestu vajadzības, neīstenojot konkursa procedūru un neievērojot procedūras, kas noteiktas Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas [piegāžu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūras, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK, un iepriekš Padomes 1976. gada 21. decembra Direktīvā 77/62/EEK, ar ko koordinē piegāžu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, kas grozīta un papildināta ar Padomes 1980. gada 22. jūlija Direktīvu 80/767/EEK un Padomes 1988. gada 22. marta Direktīvu 88/295/EEK, noteiktās procedūras, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta C-238/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. maijā iesniedza tribunal administratif (Luksemburga) – Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga, André Angelo Linares Verruga/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. maijā iesniedza tribunal administratif (Luksemburga) – Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga, André Angelo Linares Verruga/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

   (Lieta C-238/15)
   (2015/C 254/12)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga, André Angelo Linares Verruga

      Atbildētāja: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Luksemburgas Lielhercogistē nerezidējošiem studentiem izvirzītais nosacījums, kas minēts 2000. gada 22. jūnija Likuma par valsts finansiālo atbalstu augstākās izglītības iegūšanai 2a. pantā un kas papildināts ar 2013. gada 19. jūlija likumu, (neņemot vērā citus piesaistes kritērijus) par to, ka viņiem ir jābūt tādu darba ņēmēju bērniem, kuri pieteikuma par finansiālu atbalstu iesniegšanas brīdī Luksemburgā ir bijuši nodarbināti vai pašnodarbinātie vismaz piecus gadus bez pārtraukuma, ir pamatots ar Luksemburgas valsts izvirzītajiem izglītības un budžetārās politikas apsvērumiem un ir adekvāts, proti, samērīgs ar norādīto mērķi, t.i., veicināt personu ar augstāko izglītību īpatsvara pieaugumu un vienlaicīgi nodrošināt, lai šīs personas, kuras būs izmantojušas attiecīgās atbalsta sistēmas piedāvāto iespēju finansēt savas studijas vajadzības gadījumā ārvalstīs, atgrieztos Luksemburgā un šīs dalībvalsts ekonomikas attīstībā liktu lietā savas iegūtās zināšanas?


title: Lieta C-78/09 P: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 24. septembra rīkojums — Compagnie des bateaux mouches SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Jean-Noël Castanet (Apelācija — Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme BATEAUX MOUCHES — Reģistrācijas atteikums — Atšķirtspējas neesamība)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/18

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 24. septembra rīkojums — Compagnie des bateaux mouches SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Jean-Noël Castanet

   (Lieta C-78/09 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “BATEAUX MOUCHES” - Reģistrācijas atteikums - Atšķirtspējas neesamība)
   2010/C 24/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Compagnie des bateaux mouches SA (pārstāvis — G. Barbaut, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral), Jean-Noël Castanet (pārstāvis — J.-P. Sulzer, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 10. decembra spriedumu lietā T-365/06 Bateaux mouches/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas celto prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 7. septembra lēmumu par Kopienas vārdiskas preču zīmes “BATEAUX MOUCHES” spēkā neesamības atzīšanas procesu — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums — Tiesas judikatūrā iedibināto kritēriju kļūdaina interpretācija — Atšķirtspējas neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Compagnie des bateaux mouches SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta T-440/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. janvāra rīkojums – Premo/ITSB – Prema Semiconductor (“PREMO”)

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/60

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. janvāra rīkojums – Premo/ITSB – Prema Semiconductor (“PREMO”)
   (Lieta T-440/14) (1)

   (2016/C 098/77)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 315, 15.9.2014.


title: Lieta C-641/11: Prasība, kas celta 2011. gada 14. decembrī — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               25.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 58/5

         Prasība, kas celta 2011. gada 14. decembrī — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-641/11)
   2012/C 58/06
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Rozet un L. Pignataro)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, uzstājot uz to, ka ir jāievieš prioritārs kandidātu izvēles kritērijs, kas ir balstīts uz Bolcāno [Bolzano] provincē nodzīvotiem vismaz diviem gadiem, kā tas ir paredzēts prezidenta Dekrēta Nr. 752/1976 12. pantā, Itālijas Republika nav izpildījusi LESD 45. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulas Nr. 492/2011 (1) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā 3. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību Komisija apstrīd, ka ir ieviests prioritārs kandidātu izvēles kritērijs, kas ir balstīts uz Bolcāno provincē (Trentīno-Alto-Adidže [Trentino Alto Adige]) nodzīvotiem vismaz diviem gadiem un kas ir pretrunā LESD 45. pantā, kā arī Regulas (ES) Nr. 492/2011 3. panta 1. punktā paredzētajiem pienākumiem. Komisija faktiski atgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 45. pants vienlīdzīgas attieksmes jomā aizliedz ne tikai atklātu diskrimināciju pilsonības dēļ, bet arī jebkuru slēptu diskrimināciju, kas, piemērojot citus atšķirības kritērijus, noved pie tā paša rezultāta (skat. it īpaši Tiesas 1996. gada 26. maija spriedumu lietā C-237/94 O’Flynn, Recueil, 2617. lpp., 17. punkts). Tas īpaši attiecas uz pasākumu, kas paredz uz dzīvesvietu balstītu atšķirību.
   Savā atbildē uz 2010. gada 6. augusta argumentēto atzinumu Itālijas iestādes atzina, ka “prezidenta Dekrēta Nr. 752/1976 12. pantā ietvertajam dzīvesvietas noteikumam varētu būt raksturīgi netiešas diskriminācijas elementi un tādējādi tas varētu būt pretrunā LESD 45. pantam” un ka, “lai atrisinātu šo problēmu, panta teksts vienkārši tiks grozīts”. Komisija līdz šim brīdim vēl nav saņēmusi nekādu informāciju par attiecīgo grozījumu un tādējādi uzskata, ka Dekrēta Nr. 752/1976 12. pantā paredzētais dzīvesvietas nosacījums vēl ir spēkā.

      (1)  OV L 141, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (2014. gada 24. septembris) lietā E-5/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EEZ valsts saistību neizpilde – Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu)

text:
               23.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/8

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 24. septembris)
   lietā E-5/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (EEZ valsts saistību neizpilde – Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu)
   (2015/C 131/08)
   Lietā E-5/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi attiecībā uz PRASĪBU paziņot, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par visiem pasākumiem, kuri ir vajadzīgi, lai īstenotu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) XX pielikuma V nodaļas 32.ff punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu) un pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētās direktīvas 40. pantu un EEZ līguma 7. pantu, Tiesa šādā sastāvā – priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents) – 2014. gada 24. septembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XX pielikuma V nodaļas 32.ff punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā akta 40. pantu un EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-211/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Putters International /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/31

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Putters International/Komisija
   (Lieta T-211/08)
   (2008/C 197/54)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Putters International NV, Cargovil (Beļģija) (pārstāvis — K. Platteau, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmuma 1. punktu tiktāl, ciktāl tajā konstatēts, ka prasītāja ir pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu, jo tā un citi uzņēmumi tieši un netieši ir noteikuši cenas pārcelšanās pakalpojumiem Beļģijā, savā starpā sadalījuši daļu šī tirgus un manipulējuši ar piedāvājumu iesniegšanas procedūru;

               —

               atcelt lēmuma 2. punktu tiktāl, ciktāl ar to prasītajai tiek uzlikts EUR 3 955 000 naudas sods;

               —

               gadījumā, ja Tiesa uzskata, ka prasītājai ir jāpiespriež naudas sods, savas neierobežotās jurisdikcijas ietvaros, kas paredzēta EKL 229. pantā, un pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 31. pantu, noteikt naudas sodu, kura apmērs ir ievērojami zemāks par Komisijas noteikto;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumu C(2008)926, galīgā red., procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/38.543–Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi).
   Pirmkārt, Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka prasītāja ir bijusi sarežģītas un stabilas aizliegtās vienošanās dalībniece, kuras mērķis bijis tieši un netieši noteikt cenas starptautiskiem pārcelšanās pakalpojumiem Beļģijā, vienošanās dalībnieku starpā sadalīt daļu šī tirgus un manipulēt piedāvājumu iesniegšanas publiskajam iepirkumam procedūru. Faktiski prasītāja esot piedalījusies darbībās, kas saistītas ar komisijām un šķietamiem piedāvājumiem, un arī ne vienmēr.
   Otrkārt, Komisija esot pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, jo tā, neņemot vērā prasītājas pārkāpumu skaitu un raksturu un to ietekmi uz konkrēto tirgu, naudas soda aprēķinā ir vadījusies pēc starptautisko pārcelšanās pakalpojumu kopējā apgrozījuma.
   Treškārt, Komisija samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus ir pārkāpusi arī tādējādi, ka tā, neņemot vērā vienošanās dalībnieku lomas tajā un darbību, kurās tie bijuši iesaistīti, veidu, aprēķinot naudas sodu, nav nodalījusi dalībniekus vienu no otra, bet noteikusi visiem vienādu procentu likmi saistībā ar pārkāpuma smagumu un papildsummu preventīvos nolūkos.
   Ceturtkārt, Komisija samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus ir pārkāpusi arī tādējādi, ka tā augstāko pieļaujamo naudas sodu nosaka dalībniekam, kurš, gluži kā prasītāja, ir spēlējis tikai nosacītu lomu.
   Piektkārt un kā pēdējo prasītāja Komisijai pārmet, ka tā nav ievērojusi tiesiskās paļāvības un vienlīdzīgas attieksmes principus un pieļāvusi kļūdu vērtējumā, jo tā nav konstatējusi nevienu prasītājas vainu mīkstinošu apstākli.


title: Lieta F-18/14: Civildienesta tiesas 2014. gada 30. aprīļa rīkojums – Lecolier /Komisija

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/65

         Civildienesta tiesas 2014. gada 30. aprīļa rīkojums – Lecolier/Komisija
   (Lieta F-18/14)
   2014/C 421/100
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta T-471/08: Prasība, kas celta 2008. gada 23. oktobrī — Toland /Parlaments

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/37

         Prasība, kas celta 2008. gada 23. oktobrī — Toland/Parlaments
   (Lieta T-471/08)
   (2009/C 32/72)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ciarán Toland, Dublina (Īrija) (pārstāvji — A. Burke, Solicitor, E. Regan, SC)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta biroja priekšsēdētāja vietnieces EPD Dianna Wallis2008. gada 11. augustaCiarán Toland adresēto Lēmumu A(2008) 10636 tiktāl, ciktāl tajā prasītājam atteikts iepazīties ar Eiropas Parlamenta Iekšējā audita dienesta 2008. gada 9. janvāra Iekšējā audita ziņojumu Nr. 06/02 ar nosaukumu “Deputātu palīgu kompensācijas audits”;

               —

               uzlikt Eiropas Parlamentam pienākumu atļaut prasītājam iepazīties ar Eiropas Parlamenta iekšējā audita dienesta 2008. gada 9. janvāra Iekšējā audita ziņojumu Nr. 06/02 ar nosaukumu “Deputātu palīgu kompensācijas audits”;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   2008. gada 11. jūnijā prasītājs lūdza Eiropas Parlamentam iespēju iepazīties ar Eiropas Parlamenta Iekšējā audita dienesta 2006. gada ziņojumu, ieskaitot 16 Eiropas Parlamenta 2008. gada 22. aprīļa rezolūcijas 24. punktā minētos ziņojumus. Ar 2008. gada 23. jūnija vēstuli prasītājam tika atļauts daļēji iepazīties ar vienu no ziņojumiem — Iekšējā audita ziņojumu Nr. 07/01, un viņš atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 7. panta 2. punktam iesniedza apliecinošu pieteikumu, lūdzot iespēju pilnībā iepazīties ar 16 audita ziņojumiem. 2008. gada 11. augusta vēstulē, par kuru prasītājs uzzināja 2008. gada 20. augustā, Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja vietniece sniedza atbildi prasītājam, atļaujot iepazīties ar 13 no lūgtajiem Iekšējā audita ziņojumiem, daļēji iepazīties ar 2 citiem ziņojumiem, bet atsakoties atļaut iepazīties ar vienu no tiem.
   Prasībā, kas celta saskaņā ar EKL 230. pantu un Regulu (EK) Nr. 1049/2001, prasītājs lūdz daļēji atcelt 2008. gada 11. augusta Lēmumu A (2008) 10636 tiktāl, ciktāl ar to noraidīts prasītāja lūgums iepazīties ar Iekšējā audita ziņojumu Nr. 06/02 ar nosaukumu “Deputātu palīgu kompensācijas audits”.
   Prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas acīmredzamas tiesību un faktu kļūdas, tas ir nesamērīgs un tajā nav norādīts pamatojums attiecībā uz:

               a)

               pamatotu juridisku pamatu norādīšanu tam, kāpēc iepazīšanās tiek atteikta;

               b)

               to, ka Parlaments tajā ir izmantojis rīcības brīvību, kas tam nav piešķirta, neievērojot tiesību aktu noteikumus;

               c)

               likumīgu pamatu norādīšanu tam, kāpēc iepazīšanās tiek atteikta, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešo ievilkumu vai 4. panta 3. punktu;

               d)

               to, ka tajā nav apsvērts, vai nepastāv svarīgas sabiedriskās intereses, kas varētu būt nozīmīgākas par atteikuma iemesliem;

               e)

               to, ka priekšsēdētāja vietniece nav atzinusi, ka demokrātijas, atklātības un pārskatāmības intereses ir svarīgas sabiedriskās intereses, kas ir nozīmīgākas par atteikuma iemesliem;

               f)

               atzinumu, ka Iekšējā audita ziņojumā ir izteikti ieteikumi darbības plāna ieviešanai regulējošajā un likumdošanas procesā, vai to, ka netika atzīts, ka demokrātijas, atklātības un pārskatāmības intereses regulējošajā un likumdošanas procesā skar pilsoņu piedalīšanos, kas ir svarīgas sabiedriskās intereses informācijas atklātības aspektā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-335/12: Prasība, kas celta 2012. gada 13. jūlijā — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/14

         Prasība, kas celta 2012. gada 13. jūlijā — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-335/12)
   2012/C 303/27
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — A. Caeiros)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka sakarā ar to, ka Portugāles iestādes nav darījušas pieejamu summu EUR 785 078,05 apmērā, kas atbilst tiesībām saistībā ar neeksportētā cukura krājuma pārpalikumu pēc Portugāles pievienošanās Eiropas Kopienai, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 10. pantā, Pievienošanās akta 254. pantā (1), Lēmuma 85/257/EEK, Euratom
                   (2) 7. pantā, Regulas (EEK) Nr. 579/86 (3) 4., 7. un 8. pantā, Regulas (EEK) Nr. 1697/79 (4) 2. pantā un Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 (5) 2., 11. un 17. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Portugāles iestāžu sniegto informāciju uzņēmums William Hinton & Sons nav sniedzis pierādījumus par tā īpašumā esoša cukura pārpalikuma eksportu. 1990. gada 3. decembrī šīs iestādes paziņoja šim uzņēmumam, ka tam ir jāmaksā papildsumma EUR 785 078,50 apmērā. Attiecīgais uzņēmums pārsūdzēja šo lēmumu Supremo Tribunal Administrativo (turpmāk tekstā — “STA”), kura uzdeva vairākus prejudiciālos jautājumus Tiesai. Tā 2001. gada 11. oktobrī pieņēma rīkojumu lietā C-30/00 (6)
      William Hinton & Sons, kurā norādīja, ka šie jautājumi “tika uzdoti tiesvedībā starp William Hinton & Sons Lda […] un Fazenda Pública par nodevas par William Hinton īpašumā esošā cukura krājumu pārpalikumu atgūšanu […]”. 2002. gada 8. maijā STA atcēla rīkojumu par papildsummas samaksu, pamatojot ar to, ka par šo summu tika paziņots datumā, kad tai jau bija iestājies noilgums.
   Šķiet, ka Tiesas vēlākā judikatūra, proti, 2004. gada 7. decembra spriedums lietā T-240/02 Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija, Krājums, II-4237. lpp., un 2006. gada 26. oktobra spriedums lietā C-68/05 P Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija, Krājums, I-10367. lpp., ļauj secināt, ka iepriekš minētā summa EUR 785 078,50 vairs nevar tikt kvalificēta kā “nodeva”, kā tas bija Tiesas spriedumā lietā C-30/00, bet var vēl arvien tikt kvalificēta kā Kopienu “pašu resursi”.
   Lai gan šī judikatūra ir par maksājuma iekasēšanu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2670/81 (7) 3. panta 1. punktu, pamatojot ar to, ka konkrēts C cukura daudzums netika eksportēts ārpus Kopienas, nemainīgs paliek tas, ka nodevas iekasējamības gadījums ir būtībā identisks ar Regulas Nr. 579/86 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās nodevas iekasējamības gadījumu, par ko ir šī lieta. Šis noteikums paredz iekasēt summu par pārnesamā cukura krājuma daudzumiem, kas netika eksportēti ārpus Kopienas, pamatojot ar to, ka šie daudzumi saskaņā ar pēdējo minēto regulu tiek uzskatīti par pārdotiem Kopienas iekšējā tirgū.
   Saskaņā ar Lēmuma 85/257 2. pantu ieņēmumi no iemaksām un citām tirgu kopīgas organizācijas (turpmāk tekstā — “TKO”) sistēmā paredzētām nodevām cukura nozarē ir pašu resursi.
   No Pievienošanās akta 254. panta izriet, ka iepriekš minētā summa ietilpst cukura TKO. Šis noteikums norāda, ka preču krājumi, no kuriem jāatbrīvojas Portugāles Republikai uz sava rēķina, ir tie, kas pārsniedz daudzumu, ko varētu uzskatīt pa parastā pārnesuma krājumu un ka “parastā pārnesuma krājuma jēdzienu katram produktam definē atbilstoši katras tirgus organizācijas kritērijiem un mērķiem”; tādējādi cukura gadījumā “parastā pārnesuma krājums” ir jādefinē, izmantojot atbilstošos cukura TKO kritērijus un mērķus. Kopienu tiesiskais regulējums par atbrīvošanos no cukura krājumiem ietilpst cukura TKO.
   Regulā (EEK) Nr. 3771/85 (8), pamatojoties uz Pievienošanās akta 258. panta 3. punktu, tika noteikti “vispārēji noteikumi Pievienošanās akta 254. panta piemērošanai”, definēts “Portugāles teritorijā brīvā apgrozībā esošu preču” jēdziens, norādīts, ka “[tā] piemērošanas kārtība” tiek noteikta “saskaņā ar procedūru, kas paredzēta […] atbilstošajos citu regulu par lauksaimniecības tirgu kopīgo organizāciju pantos” un paredzēts, ka “[…] piemērošanas kārtība tostarp ietv[ēra] pārpalikuma preču likvidēšanu” un ka šī piemērošanas kārtība “var[ēja] paredzēt: […] nodokļa iekasēšanu gadījumā, ja ieinteresētā persona neievēro pārpalikuma produktu likvidēšanas kārtību”.
   Regulu Nr. 579/86, ar kuru tiek noteikta kārtība saistībā ar cukura nozares produktu krājumu, kas 1986. gada 1. martā ir Portugālē, Komisija pieņēma, pamatojoties uz Regulām Nr. 3771/85 un Nr. 1785/81 par tirgu kopīgo organizāciju cukura nozarē. Fakts, ka regula par tirgus kopīgo organizāciju cukura nozarē ir viens no Regulas Nr. 579/86 juridiskajiem pamatiem, pierāda, ka ar tajā noteiktā kārtība un tādējādi iepriekš minētā summa ietilpst cukura TKO.
   Iepriekš minēto summu EUR 785 078,50 var kvalificēt kā Kopienu “pašu resursus” Lēmuma 85/257 2. panta pirmās daļas a) punkta izpratnē, jo tie ir ieņēmumi no “citām nodevām, kuras ir paredzētas tirgu kopīgā organizācijā cukura nozarē”, kas izriet no īpašā Portugāles Republikas izveidotā režīma [brīdī], kad tā kļuva par [ES] dalībvalsti, proti, summa, kuru Portugāles iestādēm bija jāiekasē saskaņā ar Regulas Nr. 579/86 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
   Regulas Nr. 3771/85 1. pantā ir “no[teiktas] vispārējas normas attiecībā uz Pievienošanās akta 254. panta piemērošanu” un 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir definēts, ka “par Portugāles teritorijā brīvā apgrozībā esošām precēm uzskata: […] preces […], kas ir importētas Portugālē, attiecībā uz kurām Portugālē ir veiktas importa formalitātes un ir iekasētas atbilstošās muitas nodevas un nodokļi un kas nav saņēmušas pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no šīs nodevas un nodokļa”. Regulas Nr. 3771/85 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums attiecas uz “vis[ām] Portugālē importētām precēm”, tajā skaitā no citām dalībvalstīm.
   Tādējādi Dānijas izcelsmes cukurs varētu tikt un būtu jāņem vērā, aprēķinot brīvā apgrozībā esošā cukura krājumus Portugāles teritorijā 1986. gada 1. martā. Portugāles iestādes uzskata, ka, pat ja Dānija lietas apstākļos būtu jāuzskata par trešo valsti, cukura daudzums (796 821 kg), kas importēts saskaņā ar “Bilhete de Importação no 246”, nebūtu jāņem vērā šo krājumu aprēķināšanai, jo attiecīgais cukurs, kā tās uzskata, nebija brīvā apgrozībā 1986. gada 1. martā.
   Komisija nepiekrīt šim viedoklim, jo Tribunal Tributário de Segunda Instância savā 1996. gada 26. marta spriedumā nosprieda, ka no faktiskajiem apstākļiem izriet, ka šis cukurs bija atmuitots 1986. gada 27. februārī un ka šajā datumā tika atļauta tā laišana brīvā apgrozībā un patēriņš.
   Nedz Lēmumā 85/257 un tajos, kas to secīgi aizstāja, nedz arī Regulā Nr. 1552/89, kurā ir definēti nosacījumi, pie kādiem “pašu resursi” tiek nodoti Komisijai, nepakārto šo nodošanu iekļaušanai Kopienu budžetā. Pievienošanās akta 371. un 372. panta mērķis ir pielāgot Lēmuma 85/257 piemērošanu īpašajai situācijai, kas izriet no Portugāles pievienošanās, un nelikt šķērsli tam, ka ieņēmumi no Regulas Nr. 579/86 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās summas, proti, šajā lietā EUR 785 078,50, tiek kvalificēti kā pašu resursi.
   Tā kā summas kvalificēšana par Kopienu pašu resursiem izriet no Kopienu tiesiskā regulējuma un it īpaši no Lēmuma 85/257, dalībvalstu veiktajai kvalifikācijai nav nozīmes.
   Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nav nepieciešams pierādīt, ka pašu resursu zudumu radīja kādas valsts iestāde kļūda. Pietiek tikai konstatēt, ka pēc galīgā STA lēmuma tika uzskatīts, ka parādnieks nebija jāmaksā nodeva un ka šis apstāklis ir tieši saistīts ar Portugāles iestāžu novēlotu darbību 1990. gadā. Tiesa apstiprināja šo Komisijas nostāju savā 2005. gada 15. novembra spriedumā lietā Komisija/Dānija (C-392/02, Krājums, I-9811. lpp.).

      STA2002. gada 8. maija spriedums apstiprina, ka Komisijas nostāja ir juridiski pamatota tādā ziņā, ka parāda summa netika paziņota parādniekam laikus, proti, trīs gadu laikā, ka tādējādi nodevas iekasēšana nebija iespējama un ka tā rezultātā Komisijai nevarēja tikt nodoti pašu resursi.

      (1)  Akts par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem (OV 1985, L 302, 23. lpp.).

      (2)  Padomes 1985. gada 7. maija Lēmums 85/257/EEK, Euratom par Kopienas pašu resursu sistēmu (OV L 128, 15. lpp.).

      (3)  Komisijas 1986. gada 28. februāra Regula (EEK) Nr. 579/86, ar kuru nosaka nosacījumus sakarā ar cukura nozares produktu krājumu, kas 1986. gada 1. martā ir Spānijā un Portugālē (OV L 57, 21. lpp.).

      (4)  Padomes 1979. gada 24. jūlija Regula (EEK) Nr. 1697/79 par ievedmuitas vai izvedmuitas nodevu, kas netika prasītas no nodokļa maksātāja par precēm, kuras deklarētas muitas režīmā, kas ietver pienākumu samaksāt šādas nodevas, a posteriori atgūšanu (OV L 197, 1. lpp.).

      (5)  Padomes 1989. gada 29. maija Regula (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko ievieš Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursiem (OV L 155, 1. lpp.).

      (6)  Recueil, I-7511. lpp.

      (7)  Komisijas 1981. gada 14. septembra Regula (EEK) Nr. 2670/81 ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu (OV L 262, 14. lpp.).

      (8)  Padomes 1985. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3771/85 par lauksaimniecības produktu krājumiem Portugālē (OV L 362, 21. lpp.).


title: Lieta T-317/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 24. novembra rīkojums — Concord Power Nordal /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Direktīvas 2003/55/EK 22. pants — Komisijas vēstule, kurā regulējošai iestādei prasīts grozīt savu lēmumu par atbrīvojuma izsniegšanu — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/39

         Vispārējās tiesas 2010. gada 24. novembra rīkojums — Concord Power Nordal/Komisija
   (Lieta T-317/09) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīvas 2003/55/EK 22. pants - Komisijas vēstule, kurā regulējošai iestādei prasīts grozīt savu lēmumu par atbrīvojuma izsniegšanu - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
   2011/C 30/71
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Concord Power Nordal GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — C. von Hammerstein, C.-S. Schweer un C. Wünschmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Wilms, O. Beynet un B. Schima)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: OPAL NEL Transport GmbH (Kassel, Vācija) (pārstāvji — U. Quack un O. Fleischmann, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, kas, iespējams, ietverts Bundesnetzagentur (Vācijas enerģētikas regulējošā iestāde) adresētajā Komisijas 2009. gada 12. jūnija vēstulē, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV L 176, 57. lpp.) 22. panta 4. punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par Concord Power Nordal prasībām par konfidenciālu izskatīšanu;

               2)

               prasību noraidīt;

               3)

               Concord Power Nordal sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tos, kas radušies Eiropas Komisijai;

               4)

               OPAL NEL Transport GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta T-187/11 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 14. jūlija rīkojums — Trabelsi u.c./Padome (Pagaidu noregulējums — Kopējā ārpolitikas un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/22

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 14. jūlija rīkojums — Trabelsi u.c./Padome
   (Lieta T-187/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitikas un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
   2011/C 282/46
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mohamed Trabelsi (Parīze, Francija), Ines Lejri (Parīze), Moncef Trabelsi (Parīze), Selima Trabelsi (Parīze) un Tarek Trabelsi (Parīze) (pārstāvji — sākotnēji A. Metzker, vēlāk A. Tekari, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. Vitro un G. Étienne)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu un Padomes 2011. gada 4. februāra Īstenošanas lēmuma 2011/79/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 31, 40. lpp.), piemērošanas apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-246/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 15. marta spriedumu lietā T-391/08 Ellinika Nafpigeia /Eiropas Komisija 2012. gada 18. maijā iesniedza Ellinika Nafpigia AE

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 15. marta spriedumu lietā T-391/08 Ellinika Nafpigeia/Eiropas Komisija 2012. gada 18. maijā iesniedza Ellinika Nafpigia AE

   (Lieta C-246/12 P)
   2012/C 200/16
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ellinika Nafpigeia (pārstāvji — I. Drosos, B. Karagiannis, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas pieņemto spriedumu lietā T-391/08;

               —

               atcelt sākotnēji apstrīdēto Komisijas 2008. gada 2. jūlija lēmumu “saistībā ar valsts atbalstu Nr. C 16/2004 (ex NN 29/2004, CP 71/2002 un CP 133/2005), kuru Grieķija piešķīrusi uzņēmumam Ellinika Nafpigeia A.E.” tā 1. panta 2. punktā, 2., 3., 5., 6. pantā, 8. panta 2. punktā, 9., 11., 12., 13., 14., 15., 16., 18. un 19. pantā;

               —

               pakārtoti, atcelt spriedumu, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, tā daļā, kas atbilst pasākumiem E12 b), E13 a), E1 b), E14, E16 un E17 sākotnēji apstrīdētajā lēmumā, kā arī sākotnēji apstrīdēto lēmumu;

               —

               vēl pakārtotāk, atcelt spriedumu, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, daļā, kas atbilst pasākumam E7 sākotnēji apstrīdētajā lēmumā, kā arī sākotnēji apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pirmo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka spriedumā, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, ir kļūdaini interpretēts un piemērots LESD 346. pants, tādēļ spriedums būtu jāatceļ visās tā daļās un arī rezolutīvajā daļā; ja nē, jāatceļ atsevišķas tās daļas, kas ir precizētas prasības pieteikumā par apelācijas sūdzību. Ar otro apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka spriedumā, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, ir kļūdaini interpretēts un piemērots LESD 348. pants, tādēļ spriedums būtu jāatceļ visās tā daļās un arī rezolutīvajā daļā; ja nē, jāatceļ atsevišķas tās daļas, kas ir precizētas prasības pieteikumā par apelācijas sūdzību. Ar trešo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka spriedumā, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, ir nepamatoti noraidīti tās iebildumi saistībā ar tās procesuālo tiesību pārkāpumu, sākot ar sākotnēji apstrīdēto lēmumu, tādēļ spriedums būtu jāatceļ daļā, kas ir precizēta prasības pieteikumā par apelācijas sūdzību.


title: Lietas T-310/99 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/44

         Lietas T-310/99 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/102)

      (Tiesvedības valoda: nīderlandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Otrās palātas (paplašinātā sastāvā) priekšsēdētājs 2004. gada 11. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T–310/99: Strijbos en zoon BV, ko atbalstīja Nīderlandes Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 63, 4.3.2000.


title: Lieta T-237/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. decembra spriedums — Vuitton Malletier /ITSB — Friis Group International (Slēdzenes mehānisma atveidojums) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/23

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. decembra spriedums — Vuitton Malletier/ITSB — Friis Group International (Slēdzenes mehānisma atveidojums)
   (Lieta T-237/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts)
   2012/C 32/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Louis Vuitton Malletier (Parīze, Francija) (pārstāvji — P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto un E. Gavuzzi, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Friis Group International ApS (Kopenhāgena, Dānija) (pārstāvis — C. Type Jardorf, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 24. februāra lēmumu lietā R 1590/2008-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Friis Group International ApS un Louis Vuitton Malletier

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 24. februāra lēmumu lietā R 1590/2008-1 atcelt daļā, kurā Kopienas preču zīme Nr. 3 693 116 ir atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “rotaslietas, tostarp gredzeni, atslēgu piekariņi, sprādzes un auskari, aproču pogas, rokassprādzes, breloki, brošas, kaklarotas, kaklasaišu adatas, rotas, medaljoni; laika mērāmā aparatūra un hronometriskie aparāti, tostarp pulksteņi, pulksteņu korpusi, modinātāji; riekstu standziņas no cēlmetāliem, to sakausējumiem vai ar to pārklājumiem, svečturi no cēlmetāliem, to sakausējumiem vai ar to pārklājumiem”, kas ietilpst 14. klasē, un precēm “āda un ādas imitācijas” un “lietussargi”, kas ietilpst 18. klasē;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Louis Vuitton Malletier, Friis Group International ApS un ITSB sedz katrs pats savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesā Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 209, 31.7.2010.


title: Lieta T-388/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Costa Crociere /ITSB – Guerlain  ( “SAMSARA” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SAMSARA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SAMSARA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/27

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Costa Crociere/ITSB – Guerlain (“SAMSARA”)
   (Lieta T-388/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SAMSARA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SAMSARA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts)
   (2015/C 118/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Costa Crociere SpA (Dženova, Itālija) (pārstāvji – A. Vanzetti, S. Bergia un G. Sironi, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Guerlain SA (Levallois–Perret, Francija) (pārstāvji – C. Costa un M. Baccarelli, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 13. maija lēmumu lietā R 2049/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guerlain SA un Costa Crociere SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Costa Crociere SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 298, 12.10.2013.


title: Lieta T-351/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — SOMM /ITSB

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — SOMM/ITSB
   (Lieta T-351/07)
   (2007/C 283/55)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SOMM s.r.l., (San Mauro T. se, Itālija) (pārstāvis — M. Ferro, avvocato)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 28. jūnija lēmumu lietā R 1653/2006-1 par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 4 837 746;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme ir aprakstīta šādi — “Trīsdimensionāls kopums, ko veido daudzi metāla cauruļveida stabi, kas novietoti atstatus viens no otra un ir savstarpēji savienoti, konusveidīgi un nozīmīgi izliekti līkumā un katram no kuriem ir pamata līnija, kas piestiprināta pie pamata, būtībā vertikāli un līnija ar atvērtiem galiem, kas viegli liecas augšup, liels daudzums metāla cauruļveida elementu, kas novietoti atstatus viens no otra un savstarpēji ir paralēli, un kas piestiprināti šo stabu izliektajām līnijām, kā arī aizēnojošs pārklājs, kas piestiprināts minētajiem cauruļveida elementiem, kas kopā veido noēnotu nojumi; pieteikums Nr. 4 837 746 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. un 19. klasē”.

      Pārbaudītāja lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu.

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelāciju.

      Izvirzītie pamati: kļūda, nosakot konkrēto sabiedrības daļu un atsauces sektoru, kā arī attiecīgās preču zīmes atšķirtspējas iegūšanu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 3. punktam.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 12. aprīlī lietā C-61/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — EAEK līgums — Piemērošanas joma — Militārās iekārtas — Veselības aizsardzība — Kodolreaktora demontāža — Atbrīvošanās no radioaktīvajiem atkritumiem)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 12. aprīlī
   lietā C-61/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EAEK līgums - Piemērošanas joma - Militārās iekārtas - Veselības aizsardzība - Kodolreaktora demontāža - Atbrīvošanās no radioaktīvajiem atkritumiem)
   (2005/C 132/06)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-61/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 141. pantam, ko 2003. gada 14. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Strēma [L. Ström] un K.Lūiss [X. Lewis]) pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (pārstāvji — P. Ormonda [P. Ormond] un K. Džeksone [C. Jackson]), kam palīdz D. Vaijats [D. Wyatt], R. Plenders [R. Plender], S. Trumenss [S. Tromans]), ko atbalsta Francijas Republika (pārstāvji — R. Abraāms [R. Abraham], Ž. de Bergess [G. de Bergues] un E. Puisē [E. Puisais]), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Jāns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas] (referents), R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] un E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], P. Kūris [P. Kūris], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 12. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta T-181/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. aprīlī – Sopra Steria Group/Parlaments

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/28

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. aprīlī – Sopra Steria Group/Parlaments
   (Lieta T-181/15)
   (2015/C 262/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Francija) (pārstāvji – A. Verlinden, R. Martens un J. Joossen, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu, kura pieņemšanas datums nav zināms, par sarunu procedūras uzsākšanu bez paziņojuma par līgumu NPE-15.8 publicēšanas;

               —

               atcelt jebkādu lēmumu, kādu Eiropas Parlaments ir pieņēmis saistībā ar šīs sarunu procedūras tālāku norisi bez paziņojuma NPE-15.8 publicēšanas;

               —

               atzīt, ka līgums(-i), kas, iespējams, ir noslēgti, pamatojoties uz sarunu procedūru bez paziņojuma par līgumu NPE-15.8 publicēšanas, nav spēkā;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam segt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājas advokāta izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka esot pārkāpts Finanšu regulas 102., 103. pants, 104. panta 2. punkts un Piemērošanas noteikumu 134. panta 1. punkta c) apakšpunkts, tādējādi padarot lēmumu, kura pieņemšanas datums nav zināms, par sarunu procedūras uzsākšanu bez paziņojuma par līgumu iepriekšējas publicēšanas par spēkā neesošu.
   Prasītāja apgalvo, ka Eiropas Parlaments esot nepareizi un prettiesiski izmantojis sarunu procedūru bez paziņojuma par līgumu iepriekšējas publicēšanas, sakarā ar ko būtu bijis jāatzīst, ka šī procedūra bija izņēmuma procedūra, kuras izmantošanai bija jābūt juridiski pamatotai (ņemot vērā arī Eiropas Parlamenta pienākumu nodrošināt, ka visi publiskā iepirkuma līgumi ir jāizsludina pēc iespējas plašākā mērogā saskaņā ar Finanšu regulas 102. panta 2. punktu). Eiropas Parlaments šādu pamatojumu, kā apgalvo prasītāja, nesniedza, tāpat netika norādīti arī nekādi iemesli īpašai steidzamībai, ko būtu izraisījuši neparedzēti notikumi, kurus Eiropas Parlaments nevarēja paredzēt (kā tas ir prasīts Piemērošanas noteikumu 134. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanai).


title: Lieta C-434/11: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 14. decembra rīkojums ( Tribunalul Alba (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Corpul Național al Polițiștilor/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR), Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ) (Prejudiciāls nolēmums — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru attiecībā uz vairākām publisko tiesību iestāžu ierēdņu kategorijām paredz samazināt atalgojumu, pieļaujamība — Savienības tiesību īstenošanas neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/13

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 14. decembra rīkojums (Tribunalul Alba (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Corpul Național al Polițiștilor/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR), Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

   (Lieta C-434/11) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru attiecībā uz vairākām publisko tiesību iestāžu ierēdņu kategorijām paredz samazināt atalgojumu, pieļaujamība - Savienības tiesību īstenošanas neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2012/C 73/22
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Alba

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Corpul Național al Polițiștilor

      Atbildētājas: Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR), Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunalul Alba — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkta, 20. un 21. panta interpretācija — Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru paredz samazināt vairāku publisko tiesību iestāžu ierēdņu kategoriju atalgojumu, pieļaujamība — Tiesību uz īpašumu un vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences, lai atbildētu uz jautājumu, kuru ar 2011. gada 28. jūlija lēmumu ir uzdevusi Tribunalul Alba (Rumānija).

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta T-415/03: Pirmās instances tiesas  2005. gada 19. oktobra  spriedums — Cofradía de pescadores de  San Pedro  de Bermeo u.c./Padome (Zivsaimniecība — Jūras resursu saglabāšana — Katras dalībvalsts zvejniecības darbību relatīva stabilitāte — Zvejas kvotu apmaiņa — Daļas no anšovu zvejas kvotas, kas piešķirta Portugāles Republikai, nodošana Francijas Republikai — Noteikumu, kas atļauj šo nodošanu, atcelšana — Efektīvu zvejas iespēju samazināšana Spānijas Karalistei — Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Tiesību norma, kas piešķir tiesības indivīdiem — Īsti zaudējumi)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/20

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 19. oktobra spriedums — Cofradía de pescadores de “San Pedro” de Bermeo u.c./Padome
   (Lieta T-415/03) (1)

   (Zivsaimniecība - Jūras resursu saglabāšana - Katras dalībvalsts zvejniecības darbību relatīva stabilitāte - Zvejas kvotu apmaiņa - Daļas no anšovu zvejas kvotas, kas piešķirta Portugāles Republikai, nodošana Francijas Republikai - Noteikumu, kas atļauj šo nodošanu, atcelšana - Efektīvu zvejas iespēju samazināšana Spānijas Karalistei - Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība - Tiesību norma, kas piešķir tiesības indivīdiem - Īsti zaudējumi)
   (2005/C 330/49)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Cofradía de pescadores de “San Pedro” de Bermeo (Bermeo, Spānija) un citi prasītāji, kuru vārdi minēti sprieduma pielikumā (pārstāvji — E. Garajars Gutjeress [E. Garayar Gutiérrez], G. Martiness-Viljasenjors [G. Martínez-Villaseñor], A. Garsija Kastiljo [A. García Castillo] un M. Tronkoso Ferers [M. Troncoso Ferrer], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Balta [M. Balta] un F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón])

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji T. van Reins [T. van Rijn] un S. Pardo Kvintijana [S. Pardo Quintillán], pēc tam T. van Reins un F. Himeno Fernandess [F. Jimeno Fernández]) un Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. Kolomba [A. Colomb])
   Priekšmets
   Prasība atlīdzināt zaudējumus, ko, iespējams, cietuši prasītāji pēc tam, kad Padome atļāva daļu no anšovu kvotas, kas piešķirta Portugāles Republikai, nodot Francijas Republikai.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāji sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 47, 21.02.2004.


title: Lieta C-444/06: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 89/665/EEK — Būvdarbu un piegāžu publiskā iepirkuma līgums — Pārskatīšanas procedūra publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/12

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-444/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 89/665/EEK - Būvdarbu un piegāžu publiskā iepirkuma līgums - Pārskatīšanas procedūra publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā)
   (2008/C 128/18)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Lūiss [X. Lewis], K. Fernandess Visjens [C. Fernandez Vicién] un I. Moreno-Tapija Rivass [I. Moreno-Tapia Rivas], abogados)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — F. Diess Moreno [F. Díez Moreno])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV L 395, 33. lpp.), 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums — Direktīvai neatbilstoši valsts tiesību akti
   Rezolutīvā daļa

               1)

               neparedzot obligātu termiņu, kurā līgumslēdzējai iestādei jāpaziņo lēmums par līguma piešķiršanu visiem pretendentiem un neparedzot obligātu gaidīšanas periodu laikā no tiesību slēgt publiskā iepirkuma līguma piešķiršanas brīža līdz līguma noslēgšanas brīdim, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvā 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvā 92/50/EEK;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Spānijas Karaliste atlīdzina divas trešdaļas no visiem tiesāšanās izdevumiem. Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina vienu trešdaļu no visiem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-374/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-284/11 Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones , SL /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 1. jūlijā iesniedza Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones , SL

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-284/11 Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 1. jūlijā iesniedza Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL

   (Lieta C-374/13 P)
   2013/C 252/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās Tiesas 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-284/11, līdz ar to atļaujot Kopienas preču zīmes Nr. 7 112 113“METROINVEST” reģistrāciju attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē.

               —

               piespriest pārējiem lietas dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, kas saistīts ar:

               —

                     Regulas Nr. 207/2009

                   (1)

                     8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu

         Taču šis pamats sastāv no šādām četrām daļām:

               —

               Vispārējās tiesas un ITSB pieļauta kļūda, novērtējot apzīmējumu salīdzinājumu.

               —

               Vispārējā tiesa attiecībā uz visaptverošu sajaukšanas iespējas vērtējumu nav ņēmusi vērā atbilstošo judikatūru.

               —

               Nesaskaņotība ar citiem Biroja lēmumiem, kas attiecas uz tām pašām daļām un attiecīgajām preču zīmēm.

               —

               Miermīlīga līdzāspastāvēšana starp pārējām preču zīmēm, kas ietver vārdu “METRO”, dažādās klasēs, tostarp 36. klasē.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-536/13: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 13. maija spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Gazprom” OAO Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Piemērošanas joma — Šķīrējtiesa — Izslēgšana — Ārvalstu šķīrējtiesu nolēmumu atzīšana un izpilde — Dalībvalstī esošas šķīrējtiesas izdots rīkojums — Rīkojums ar mērķi kavēt uzsākt vai turpināt tiesvedību citas dalībvalsts tiesā — Dalībvalsts tiesu tiesības atteikties atzīt šķīrējtiesas nolēmumu — Ņujorkas konvencija

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/8

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 13. maija spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Gazprom”OAO

   (Lieta C-536/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Piemērošanas joma - Šķīrējtiesa - Izslēgšana - Ārvalstu šķīrējtiesu nolēmumu atzīšana un izpilde - Dalībvalstī esošas šķīrējtiesas izdots rīkojums - Rīkojums ar mērķi kavēt uzsākt vai turpināt tiesvedību citas dalībvalsts tiesā - Dalībvalsts tiesu tiesības atteikties atzīt šķīrējtiesas nolēmumu - Ņujorkas konvencija)
   (2015/C 236/10)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puse

      Prasītāja: “Gazprom”OAO

      Piedaloties: Lietuvos Respublika

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās ir interpretējama tādējādi, ka tai nav pretrunā, ja dalībvalsts tiesa atzīst un izpilda vai arī atsakās atzīt un izpildīt šķīrējtiesas nolēmumu, ar ko vienam lietas dalībniekam tiek aizliegts šīs dalībvalsts tiesās izvirzīt noteiktus prasījumus, jo minētajā regulā nav regulēta citā dalībvalstī esošas šķīrējtiesas nolēmuma atzīšana un izpilde dalībvalstī.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.