title: Lieta C-800/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) – SM/Mittelbayerischer Verlag KG

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) – SM/Mittelbayerischer Verlag KG
      (Lieta C-800/19)
      (2020/C 27/28)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SM

         Atbildētāja: Mittelbayerischer Verlag KG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda jurisdikcija, kura balstīta uz interešu centra piesaistes kritēriju, ir piemērojama lietā fiziskās personas prasībā par tās personisko tiesību aizsardzību gadījumā, kad interneta publikācija, kuru prasītājs uzskata par tās tiesības aizskarošu, nesatur informāciju, kura tieši vai netieši attiecas uz šo konkrēto fizisko personu, bet satur informāciju un apgalvojumus, kuri norāda uz tādas kopienas (aplūkojumā lietā – tautas) nosodāmo rīcību, kurai pieder prasītājs, ko prasītājs uzskata par personisko tiesību aizskārumu?

                  2)

                  Vai lietā par personisko tiesību materiālo un nemateriālo aizsardzību pret aizskaršanu internetā, izvērtējot Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktā ietvertos jurisdikcijas pamatus, proti, izvērtējot, vai valsts tiesa ir tās vietas tiesa, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu, ir jāņem vērā tādi apstākļi kā:

                              —

                              lasītāju loks, kuram principā tiek adresēta tā tīmekļa vietne, kur aizskārums tika pieļauts,

                              —

                              valoda, kura tiek izmantota šajā tīmekļa vietnē un publikācijā, par kuru notiek strīds,

                              —

                              laiks, kādā tīmekļa vietnē ievietotā strīdīgā informācija, par kuru notiek strīds, bija pieejama lasītājiem,

                              —

                              individuālie prasītāja apstākļi, piemēram, prasītāja kara liktenis un tās pašreizējā sabiedriskā darbība, kuri aplūkojamā lietā tiek minēti kā faktors, kurš attaisno īpašas tiesības apstrīdēt tiesā tādu apgalvojumu izplatīšanu, kuri ir vērsti pret kolektīvu, kopienu, kurai pieder prasītājs?

         (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta T-665/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Soundio/EUIPO – Telefónica Germany (“Vibble”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Vārdiska preču zīme “Vibble” – Agrāka Vācijas vārdiska preču zīme “vybe” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Soundio/EUIPO – Telefónica Germany (“Vibble”)
      (Lieta T-665/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “Vibble” - Agrāka Vācijas vārdiska preču zīme “vybe” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 27/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Soundio A/S (Drammen, Norvēģija) (pārstāvji: N. Köster un J. Albers, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvis: P. Neuwald, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 4. septembra lēmumu lietā R 721/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp E-Plus Mobilfunk GmbH un Soundio.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Soundio A/S atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 16, 14.1.2019.


title: Lieta C-801/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Upravni sud u Zagrebu (Horvātija) – FRANCK d.d., Zagreba/Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Upravni sud u Zagrebu (Horvātija) – FRANCK d.d., Zagreba/Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak
      (Lieta C-801/19)
      (2020/C 27/29)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Upravni sud u Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: FRANCK d.d., Zagreba

         Atbildētājs: Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak, Zagreba

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai naudas līdzekļu piešķiršanas pakalpojums, ko sniedz prasītāja, kas nav finanšu iestāde, iekasējot vienreizēju maksu 1 % apmērā no konkrētās summas, ir uzskatāms par “kredīta piešķiršanu un kredīta starpniecību, kā arī kredīta pārvaldi, ko veic persona, kura piešķir kredītu” PVN direktīvas (1) 135. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē, lai gan prasītāja līgumā formāli nav norādīta ka “aizdevējs”?

                  2)

                  Vai vekselis jeb vērtspapīrs, ar ko vekseļa devējs apņemas izmaksāt konkrētu naudas summu personai, kura konkrētajā vērtspapīrā ir norādīta kā kreditors, vai personai, kura pēc tam ieguva šo vērtspapīru likumā paredzētajā kārtībā, ir uzskatāms par “citu tirgojamu dokumentu” PVN direktīvas 135. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē?

                  3)

                  Vai prasītājas pakalpojums, kurš ir saistīts ar to, ka prasītāja par samaksu 1 % apmērā no vekselī norādītās summas, kuru tā iekasēja no vekseļa devēja, saņemto vekseli cedēja faktoringa sabiedrībai, bet no faktoringa sabiedrības saņemto summu cedēja vekseļa devējam un galvoja faktoringa sabiedrībai, ka vekseļa devējs samaksās no vekseļa izrietošo summu, kad tā kļūs maksājama, ir:

                              a)

                              no PVN atbrīvots pakalpojums PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē [vai]

                              b)

                              no PVN atbrīvots pakalpojums PVN direktīvas 135. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 11.12.2006, 1. lpp.).


title: Lieta T-726/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Melin/Parlaments (Institucionālās tiesības – Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām – Parlamentārās palīdzības piemaksa – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Lēmuma, ar kuru uzdots veikt atgūšanu, pielikuma nepaziņošana)

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Melin/Parlaments
      (Lieta T-726/18) (1)

      (Institucionālās tiesības - Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Lēmuma, ar kuru uzdots veikt atgūšanu, pielikuma nepaziņošana)
      (2020/C 27/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Joëlle Mélin (Aubagne, Francija) (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr un M. Ecker)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2018. gada 4. oktobra lēmumu piedzīt no prasītājas summu 130 339,35 EUR apmērā, kas nepamatoti samaksāta kā parlamentārās palīdzības piemaksa, kā arī atcelt ar to saistīto 2018. gada 10. oktobra paziņojumu par parādu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2018. gada 4. oktobra lēmumu piedzīt no Joëlle Mélin summu 130 339,35 EUR apmērā, kas nepamatoti samaksāta kā parlamentārās palīdzības piemaksa, kā arī ar to saistīto 2018. gada 10. oktobra paziņojumu par parādu.

                  2)

                     Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta T-752/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. novembrī – Inchcape/Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/51

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. novembrī – Inchcape/Komisija
      (Lieta T-752/19)
      (2020/C 27/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Inchcape plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Anderson, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  pakārtoti, izdot rīkojumu, ka, nosakot atgūstamā valsts atbalsta summu, jebkurā gadījumā jāņem vērā zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi, kuri bija pieejami prasītājai laikā, kad tā pieteicās grupas finansēšanas atvieglojumam (GFE), vai kuri būtu bijuši tajā laikā pieejami prasītājai, ja to nebūtu lūgusi GFE, pat ja pašreiz saskaņā ar AK tiesībām piekļuvei šiem zaudējumiem, atvieglojumiem vai atbrīvojumiem ir iestājies noilgums un neatkarīgi no tā, vai tie ir automātiski vai nav;

                  —

                  katrā ziņā piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka grupas finansēšanas atvieglojums ir priekšrocība. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka katrā gadījumā, kad ir lūgts piemērot grupas finansēšanas atvieglojumu, ir bijusi priekšrocība.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbalstu neesot piešķīrusi valsts vai tas neesot piešķirts no valsts līdzekļiem. Komisija neesot pierādījusi, ka lūgums piešķirt grupas finansēšanas atvieglojumu ir noteikti izraisījis AK uzņēmumu ienākuma nodokļa samazināšanu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka grupas finansēšanas atvieglojums nedod priekšrocību konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies (i) definējot atsauces sistēmu pārāk šauri kā 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act] 9.A sadaļas normas un nevis kā plašāku AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu; (ii) nesaprotot, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļa nav atkāpe no tās 5. nodaļas; un (iii) neatzīstot, ka, pat ja minētā 9. nodaļa būtu atkāpe no 5. nodaļas, to attaisno minēto tiesību aktu 9.A sadaļas raksturs un vispārējā struktūra.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka grupas finansēšanas atvieglojums neietekmējot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tiek apgalvots, ka atbildētāja esot kļūdījusies, secinot, ka grupas finansēšanas atvieglojums ir ietekmējis multinacionālo grupu veikto izvēli attiecībā uz savu grupu finanšu funkciju īstenošanas vietu un to galveno biroju ES iekšienē.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka grupas finansēšanas atvieglojums nekropļojot vai neapdraudot izkropļot konkurenci. Tiek apgalvots, ka Komisija neesot pierādījusi, ka lūgums piešķirt grupas finansēšanas atvieglojumu noteikti ir izraisījis AK uzņēmumu ienākuma nodokļa samazināšanu.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apgalvotā atbalsta atgūšana būšot pretrunā vispārējiem ES tiesību principiem. Prasītāja argumentē, ka, tā kā būtiska personāla funkciju testam 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 9.A sadaļas 5. nodaļā pietrūkstot juridiskās drošības, AK bija novērtēšanas brīvība atrisināt šo nedrošību un ka atbildētāja esot pārkāpusi savu pienākumu īstenot pilnīgu analīzi par visiem atbilstošajiem faktoriem. Izdodot rīkojumu par atbalsta atgūšanu, Komisija esot rīkojusies pretēji Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (1) 16. panta 1. punktam, kurā ir aizliegts atgūt atbalstu, ja atgūšana ir pretrunā ES tiesību vispārējiem principiem.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka selektīvā priekšrocība izzustu un līdzekļi nebūtu jāatgūst, ja AK ar atpakaļejošu spēku attiecinātu grupas finansēšanas atvieglojumu uz augšupējiem aizdevumiem un aizdevumiem trešajām personām. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja neesot atzinusi, ka šādu darbību veikšana likvidētu jebkuru selektīvo priekšrocību (pieņemot uz brīdi, ka tāda pastāv) un šādā gadījumā nerastos nelikumīgs valsts atbalsts, kas ir jāatgūst saskaņā ar ES tiesībām.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot atgūstamā valsts atbalsta summu, jebkurā gadījumā jāņem vērā zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi, kas bija pieejami prasītājai (tiem piesakoties, tos izvēloties vai saņemot automātiski) laikā, kad tā lūdza piemērot grupas finansēšanas atvieglojumu, vai kuri būtu bijuši tajā laikā pieejami prasītājai, ja tā nebūtu lūgusi grupas finansēšanas atvieglojumu, pat ja pašreiz saskaņā ar AK tiesībām piekļuvei šiem zaudējumiem, atvieglojumiem vai atbrīvojumiem ir iestājies noilgums. Prasītāja apgalvo, ka šāda ir pareiza apstrīdētā lēmuma 203. apsvēruma interpretācija, bet, tā kā tas nav interpretēts šādi, apstrīdētais lēmums ir kļūdains tādēļ, ka šādu zaudējumu, atvieglojumu vai atbrīvojumu neņemšana vērā novestu pie atbalsta summas pārrēķina, kas radītu traucējumus iekšējā tirgū.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot norādījusi pamatojumu saistībā ar pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu un saskaņotu procentu atbrīvojumu un neesot veikusi pilnīgu visu atbilstošo faktoru analīzi. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja neesot nošķīrusi trīs dažādus atbrīvojumu atbilstoši 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9. nodaļai, kas darbojas neatkarīgā veidā, un neesot sapratusi, ka pieļaujamo līdzekļu atbrīvojums un saskaņotu procentu atbrīvojums neaizstāj būtiska personāla funkciju testu, un ka likuma 9. nodaļā pastāvošais saskaņotu procentu atbrīvojums parādot, ka atbildētāja ir kļūdījusies, definējot atsauces sistēmu pārāk šauri kā likuma 9.A sadaļas normas un nevis kā plašāku AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-736/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Runnebaum Invest/EUIPO – Berg Toys Beheer (“Bergsteiger”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Bergsteiger” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Beniluksa vārdiska un Eiropas Savienības grafiska un vārdiska preču zīmes “BERG” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 1. un 2. punkts – Lūguma sniegt pierādījumus par faktisko izmantošanu pieņemamība – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Runnebaum Invest/EUIPO – Berg Toys Beheer (“Bergsteiger”)
      (Lieta T-736/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Bergsteiger” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Beniluksa vārdiska un Eiropas Savienības grafiska un vārdiska preču zīmes “BERG” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 1. un 2. punkts - Lūguma sniegt pierādījumus par faktisko izmantošanu pieņemamība - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 27/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Runnebaum Invest GmbH (Diepholz, Vācija) (pārstāvis: W. Prinz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Berg Toys Beheer BV (Ede, Nīderlande) (pārstāvis: E. van Gelderen, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 22. oktobra lēmumu lietā R 572/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Berg Toys Beheer un Runnebaum Invest.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 22. oktobra lēmumu lietā R 572/2018-4.

                  2)

                     EUIPO sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Runnebaum Invest GmbH tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Berg Toys Beheer BV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta C-807/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – “DSK Bank” EAD un “FrontEx International” EAD

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – “DSK Bank” EAD un “FrontEx International” EAD
      (Lieta C-807/19)
      (2020/C 27/30)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Pieteikuma iesniedzēja maksājuma rīkojuma procedūrā: “DSK Bank” EAD un “FrontEx International” EAD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai apstāklis, ka valsts tiesas noslodze ir ievērojami lielāka nekā citu tās pašas instances tiesu noslodze un šīs tiesas tiesneši tāpēc nespēj vienlaikus pārbaudīt tiem iesniegtos dokumentus, pamatojoties uz kuriem ir jāizdod vai var tikt izdots rīkojums par pagaidu izpildi, un pieņemt tās nolēmumus saprātīgā termiņā, kā tāds ir uzskatāms par Savienības tiesību patērētāju tiesību aizsardzības jomā vai citu pamattiesību pārkāpumu?

                  2)

                  Vai valsts tiesai ir jāatturas pieņemt nolēmumus, kas varētu būt izpildes pamatā, patērētājam par to neceļot iebildumus, ja tai ir pamatotas aizdomas, ka pieteikums ir balstīts uz negodīgu noteikumu patērētāju līgumā, ja no lietas materiāliem šajā ziņā neizriet neatspēkojami pierādījumi?

                  3)

                  Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, vai ir pieļaujams, ka valsts tiesa, ja tai ir šādas aizdomas, pieprasa papildu pierādījumus no uzņēmējdarbību veicošās līgumslēdzējās puses, lai gan tai saskaņā ar valsts tiesībām procedūrā, kurā tiek pieņemts, iespējams, izpildāms nolēmums, nav šādu pilnvaru, ja parādnieks neceļ iebildumus?

                  4)

                  Vai ar Savienības tiesībām kopsakarā ar direktīvām par tiesību aktu saskaņošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā ieviestās prasības attiecībā uz valsts tiesas pēc savas iniciatīvas veiktu konkrētu apstākļu konstatējumu ir spēkā arī gadījumos, kad valsts likumdevējs piešķir patērētājiem papildu aizsardzību (vairāk tiesību) valsts likumā, ar kuru tiek transponēta direktīvas tiesību norma, ar kuru tiek pieļauta šādas papildu aizsardzības piešķiršana?


title: Lieta T-672/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 22. novembra rīkojums – Pyke/EUIPO – Paglieri (“CLIOMAKEUP”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Iebildumu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/34

      Vispārējās tiesas 2019. gada 22. novembra rīkojums – Pyke/EUIPO – Paglieri (“CLIOMAKEUP”)
      (Lieta T-672/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 27/42)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pyke Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta un R. Perotti, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Paglieri SpA (Alessandria, Itālija) (pārstāvji: A. Perani un G. Ghisletti, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 28. augusta lēmumu lietā R 2675/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Paglieri un Pyke.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Pyke Srl un Paglieri SpA sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta T-754/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. novembrī – Stagecoach Group/Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. novembrī – Stagecoach Group/Komisija
      (Lieta T-754/19)
      (2020/C 27/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stagecoach Group plc (Perth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Prasītāja argumentē, ka atbildētājai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītāju) un ka prasītāja esot saņēmusi atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-525/19 RII: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 11. novembra rīkojums – Intering u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums – Programma “ES atbalsts gaisa attīrīšanai Kosovā” – Publiskā iepirkuma procedūra EuropeAid/140043/DH/WKS/XK – Lēmums noraidīt lēmuma par pretendenta izslēgšanu no procedūras turpmākajiem posmiem izpildes apturēšanu – Jauns pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Reglamenta 159. pants – Nepieņemamība)

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/35

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 11. novembra rīkojums – Intering u.c./Komisija
      (Lieta T-525/19 RII)
      (Pagaidu noregulējums - Programma “ES atbalsts gaisa attīrīšanai Kosovā” - Publiskā iepirkuma procedūra EuropeAid/140043/DH/WKS/XK - Lēmums noraidīt lēmuma par pretendenta izslēgšanu no procedūras turpmākajiem posmiem izpildes apturēšanu - Jauns pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Reglamenta 159. pants - Nepieņemamība)
      (2020/C 27/43)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Intering Sh.p.k (Obiliq, Kosova), Steinmüller Engineering GmbH (Gummersbach, Vācija), Deling d.o.o. za proizvodnju, promet i usluge (Tuzla, Bosnija un Hercegovina), ZM-Vikom d.o.o. za proizvodnju, konstruckcije i montažu (Šibenik, Horvātija) (pārstāvis: R. Spielhofen, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Bertelmann, J. Estrada de Solà un M. Kellerbauer)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas iesniegts atbilstoši Vispārējas tiesas Reglamenta 159. pantam un ar ko lūgts apturēt izpildi Eiropas Komisijas 2019. gada 29. jūnija lēmumam par prasītājas izslēgšanu no iepirkuma procedūras turpmākajiem posmiem un tās neiekļaušanu atlasīto pretendentu sarakstā publiska iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā attiecībā uz programmu “ES atbalsts gaisa attīrīšanai Kosovā”, ar kuru paredzēts samazināt putekļus un NOx izmešus “Kosovo B” spēkstacijas B1 un B2 blokos (EuropeAid/140043/DH/WKS/XK).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-755/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. novembrī – BBA International Investments/Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. novembrī – BBA International Investments/Komisija
      (Lieta T-755/19)
      (2020/C 27/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BBA International Investments Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: N. Niejahr, B. Hoorelbeke, juristi, A. Stratakis un P. O’Gara, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.), ciktāl tajā noteikts, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un noteikts to atgūt no prasītājas ar procentiem;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2., 3. un 4. pantu, ciktāl tajos ir noteikts, ka nesaderīgais atbalsts ir jāatgūst ar procentiem, tostarp no prasītājas;

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību

                              a)

                              uzņēmumiem, kuri izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā zema riska pieļaujamām aizdevuma attiecībām, jo Komisija esot:

                                          —

                                          kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu;

                                          —

                                          pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                                      (i)

                                                      atkāpes konstatējums ir kļūdaini pamatots ar reglamentējošo mehānismu;

                                                      (ii)

                                                      būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un

                                                      (iii)

                                                      pieļaujamās un nepieļaujamās aizdevuma attiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā, un jebkurā gadījumā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 normām. (1)

                                          —

                                          pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kurš ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, kurai ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EC pants (kapitāla ieguldījumi no AK).

                              b)

                              uzņēmumiem, kuri izmanto saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu, jo tā esot:

                                          —

                                          kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu;

                                          —

                                          pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi veido atkāpi no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                                      (i)

                                                      atkāpes konstatējums ir kļūdaini pamatots ar reglamentējošo mehānismu un būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā;

                                                      (ii)

                                                      nodokļu maksātāji, kas kvalificējas saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumiem neatrodas tādā pašā tiesiskā un faktiskā situācijā kā tie nodokļu maksātāji, kuri tiem nekvalificējas.

                                          —

                                          pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi nav pamatoti ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā neesot pierādījusi, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir ietekmējis tirdzniecību starp dalībvalstīm un draudējis izkropļot konkurenci.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek pakārtoti apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 49. pantu, apgalvoto atbalsta pasākumu kvalificējot kā nesaderīgu valsts atbalstu, kurš nepārkāpj LESD 49. pantā garantēto uzņēmējdarbības brīvību.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes/nediskriminācijas pamatprincipu ar to, ka:

                              —

                              tā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas radusies no pieļaujamiem aizdevumiem, aplūkojusi tāpat kā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas radusies no nepieļaujamiem aizdevumiem, un

                              —

                              aplūkojot grupas finansēšanas atvieglojumu dažādā veidā, atkarībā no tā, vai uz netirdzniecības finansiālo peļņu ir attiecināms 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EB vai 371EC pants.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja uz apgalvoto valsts atbalstu attiecas LESD 107. panta 1. punkts, Komisija esot pārkāpusi Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 16. panta 1. punktu, izdodot rīkojumu atgūt apgalvoti nesaderīgā valsts atbalsta summu no apgalvotā atbalsta pasākuma saņēmējiem, jo šāda atgūšana pārkāpj ES tiesību vispārējos principus, tostarp tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-730/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – PNB Banka u.c./ECB

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – PNB Banka u.c./ECB
      (Lieta T-730/19)
      (2020/C 27/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: PNB Banka AS (Rīga, Latvija) un 10 citi prasītāji (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB 2019. gada 15. augusta lēmumu par to, ka banka X kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības atbalstam prasītāji izvirza trīspadsmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšana neietilpstot ECB kompetencē.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot nepieļaujama veida lēmums.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot sagrozījusi faktus un pārkāpusi savu pienākumu neitrāli un objektīvi izvērtēt visus nozīmīgos faktus.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauti procesuālie pārkāpumi, jo tas esot balstīts uz prettiesisku pārbaudi uz vietas.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts samērīguma princips.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā neesot sniegts atbilstošs pamatojums.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāptas prasītāju tiesības tikt uzklausītiem.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot balstīts uz prettiesiskiem ECB iebildumiem pret bankas X iegūšanu.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi.

                  11.

                  Ar vienpadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts nemo auditur princips.

                  12.

                  Ar divpadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauti procesuālie pārkāpumi, jo ECB neesot veikusi pienācīgus pasākumus, lai novērstu interešu konflikta situācijā esošo amatpersonu ietekmi.

                  13.

                  Ar trīspadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pieļāvusi détournement de pouvoir [pilnvaru nepareizu izmantošanu].


title: Lieta T-756/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. novembrī – WPP Jubilee u.c./Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. novembrī – WPP Jubilee u.c./Komisija
      (Lieta T-756/19)
      (2020/C 27/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: WPP Jubilee Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) un 11 citi prasītāji (pārstāvji: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, jurists, un K. Desai, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka nav bijis prettiesiska valsts atbalsta, atcelt Komisijas 2019. gada 2. aprīļa Lēmuma par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (CFC) grupas finansēšanas atvieglojumu, 1. pantu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka pastāv prettiesisks valsts atbalsts; un noraidīt prasību, lai AK atgūtu apgalvoti prettiesisko valsts atbalstu, kas prasītājiem ir izmaksāts šajā kontekstā (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pants);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pantu, jo tajos tiek prasīts, lai AK atgūtu apgalvoto valsts atbalstu no prasītājiem; un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājiem radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas atbilstošo faktu un piemērojamo tiesību aktu vērtējumā. It īpaši tiek apgalvots, ka Komisija esot pārpratusi veidu, kā AK kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (CFC) normas darbojas attiecībā uz rīcību ar netirdzniecības finansiālo peļņu. Turklāt apstrīdētajā lēmumā grupas finansēšanas atvieglojums (GFE) esot kļūdaini uzskatīts par atbrīvojumu no nodokļa. Tas esot vēl jo vairāk acīmredzami, ņemot vērā, ka konkrēti aizdevumi, par kuriem ir šī prasība, ir tikuši finansēti no pieļaujamiem līdzekļiem.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdījusies, secinot, ka CFC normas ir valsts atbalsta pasākums LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to ar šīm normām tiek piešķirta selektīva priekšrocība konkrētiem tirgus dalībniekiem. Precīzāk, tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini noteikusi atsauces sistēmu CFC normu ietekmes novērtēšanai un nepareizi identificējusi divas atšķirīgas situācijas kā salīdzināmas ar to situāciju, kurā ir piemērojams grupas finansēšanas atvieglojums. Šo abu vai vienas atsevišķas kļūdas rezultātā Komisija esot kļūdaini identificējusi šīs normas kā tādas, ar kurām konkrētiem tirgus dalībniekiem tiek piešķirta selektīva priekšrocība. Turklāt prasītāji norāda, ka Komisija esot kļūdaini identificējusi CFC normas kā atsevišķu normu kopumu, kas ir nošķirts no AK vispārējās uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas, vienlaikus ignorējot citas AK uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas pazīmes, kura paredzētas darbībai kopā ar CFC normām. Tā rezultātā Komisijas veiktā analīzē par salīdzināmību un selektivitāti esot pieļautas acīmredzamas kļūdas attiecīgo faktu un piemērojamo tiesību aktu vērtējumā.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu ir “AK saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju (SPF) testa rezultātā. Patiesībā, lai gan pēc pašu prasītāju faktiem ir skaidra nostāja, ka būtiska personāla funkciju tests praksē parasti ir pārmērīgi grūti piemērojams, tādējādi Komisijai bija jākonstatē, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādēļ jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, ja apstrīdētais lēmums tiktu atstāts spēkā, tā īstenošana, atgūstot apgalvoto valsts atbalstu no prasītājiem, pārkāps ES tiesību pamatprincipus, tostarp uzņēmējdarbības brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, piezīmējot, ka prasītāju gadījumā konkrētie CFC atrodas citās dalībvalstīs.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka no apstrīdētā lēmuma izrietošais piedziņas rīkojums neesot pamatots un esot pretrunā ES tiesību pamatprincipiem.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot norādījusi pamatojumu apstrīdētā lēmuma konkrētiem būtiskajiem elementiem. Prasītāji apgalvo, ka Komisija neesot analizējusi izņēmumu saistībā ar “pieļaujamiem līdzekļiem” ar jebkādu faktisku pamatu un neesot izanalizējusi tā iemeslus vai pamatojumus. Cits piemērs esot secinājums, ka CFC maksājums atbilstoši minētajai 5. nodaļai varētu bez grūtībām un bez nesamērīga sloga tikt piemērots, izmantojot būtiska personāla funkciju testu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts arī labas pārvaldības princips, kurš prasa, lai Komisija savās administratīvajās procedūrās atļautu pārskatāmību un paredzamību un pieņemtu savus lēmumus saprātīgā laika posmā. Neesot saprātīgi, ka Komisijai vajadzēja vairāk kā četrus gadus, lai pieņemtu savu lēmumu par izmeklēšanas uzsākšana šajā lietā, un pieņemtu galīgo lēmumu vairāk kā sešus gadus pēc tam, kad strīdīgais pasākums stājies spēkā.


title: Lieta T-732/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – PNB Banka u.c./VNV

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – PNB Banka u.c./VNV
      (Lieta T-732/19)
      (2020/C 27/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: PNB Banka AS (Rīga, Latvija) un 10 citi prasītāji (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt VNV 2019. gada 15. augusta lēmumu attiecībā uz banku X, kurš ir publiskots ar šī paša datuma paziņojumu presei un paziņojumu, kas ietver lēmuma kopsavilkumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības atbalstam prasītāji izvirza četrpadsmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšana neietilpa VNV kompetencē.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot nepieļaujama veida lēmums.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas vairākas kļūdas saistībā ar ECB vērtējumu par jēdzienu “kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīgs”.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas vairākas kļūdas saistībā ar turpmākiem VNV lēmumiem.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauti procesuālie pārkāpumi, jo tas esot balstīts uz prettiesisku pārbaudi uz vietas.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts samērīguma princips.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā neesot sniegts atbilstošs pamatojums.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāptas prasītāju tiesības tikt uzklausītiem.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot balstīts uz prettiesiskiem ECB iebildumiem pret bankas X iegūšanu.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

                  11.

                  Ar vienpadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi.

                  12.

                  Ar divpadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā neesot ņemts vērā, ka prasītāja situācija lielā mērā esot ECB neatbilstīgas rīcības rezultāts.

                  13.

                  Ar trīspadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauti procesuālie pārkāpumi, jo tas esot balstīts uz ECB izvērtējumu un ECB neesot veikusi pienācīgus pasākumus, lai novērstu interešu konflikta situācijā esošo amatpersonu ietekmi.

                  14.

                  Ar četrpadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka VNV esot pieļāvusi détournement de pouvoir [pilnvaru nepareizu izmantošanu].


title: Lieta T-758/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – W.S. Atkins International/Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – W.S. Atkins International/Komisija
      (Lieta T-758/19)
      (2020/C 27/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: W.S. Atkins International Ltd (Epsom, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu; un

                  —

                  katrā ziņā piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atvieglojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) radīja ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos savas izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, kļūdaini nolemjot, ka ar to esot atšķirīga attieksme pret uzņēmumiem, kas ir tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā laikposma beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļojot Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretēja AK nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvotā atkāpe nav jāattaisno saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālajai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, kurām prima facie ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371IB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas rīcība esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām personām atbilstošu iespēju sniegt komentārus šai sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot pieļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās pusēs šai sakarā faktiski bija sniegušas. Līdz ar to apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana AK uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neierobežojot brīvību veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums nebija vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam (pakārtoti) prasītāja izvirza šādu pamatu.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšanas un no tā, ka šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  1Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-759/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Yalwen/Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/59

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Yalwen/Komisija
      (Lieta T-759/19)
      (2020/C 27/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Yalwen Ltd (Birmingema, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu; un

                  —

                  katrā ziņā piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atvieglojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) radīja ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos tās izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, kļūdaini atzīstot, ka tas ietver atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas atrodas tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā laikposma beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļojot Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretēji AK nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvotā atkāpe nav jāattaisno saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, kurām prima facie ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas rīcība esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām personām atbilstošu iespēju sniegt komentārus šai sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot pieļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās puses šai sakarā faktiski bija sniegušas. Līdz ar to apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana AK uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neierobežojot brīvību veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums nebija vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam (pakārtoti) prasītāja izvirza šādu pamatu.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no tā, ka kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšana un šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-777/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. novembrī – CAPA u.c./Komisija

text:
               27.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/61

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. novembrī – CAPA u.c./Komisija
      (Lieta T-777/19)
      (2020/C 27/60)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Coopérative des artisans pêcheurs associés (CAPA) (Le Tréport, Francija) un 10 citi prasītāji (pārstāvis: M. Le Berre, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 26. jūlija lēmumu C(2019)5498 final;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir saistīts ar prasītāju tiesību, kuras tiem ir paredzētas LESD 108. panta 2. punktā, pārkāpumu, jo apstrīdētā lēmuma pieņemšanas apstākļi un tā saturs liecinot, ka Komisija bija saskārusies ar objektīvām šaubām, kuru dēļ bija jāuzsāk formālās izmeklēšanas procedūra.

                  2.

                  Otrais pamats ir saistīts ar pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.


title: Lieta C-360/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cargill Deutschland GmbH/Hauptzollamt Krefeld (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 1360/2013 – Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Cukura nozare – Ražošanas maksājums – Lietderīgā iedarbība – Tiesības uz nepamatoti samaksāto summu atmaksāšanu – Valsts noteikumu par noilguma termiņiem piemērojamība – Efektivitātes princips)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/5

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cargill Deutschland GmbH/Hauptzollamt Krefeld
      (Lieta C-360/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 1360/2013 - Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Cukura nozare - Ražošanas maksājums - Lietderīgā iedarbība - Tiesības uz nepamatoti samaksāto summu atmaksāšanu - Valsts noteikumu par noilguma termiņiem piemērojamība - Efektivitātes princips)
      (2020/C 61/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Cargill Deutschland GmbH

         Atbildētāja: Hauptzollamt Krefeld

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regula (ES) Nr. 1360/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka ražošanas nodevu apjomu cukura nozarē 2001./2002., 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. un 2005./2006. tirdzniecības gadam, koeficientu papildu nodevas aprēķināšanai 2001./2002. un 2004./2005. tirdzniecības gadam un summu, kuras cukura ražotājiem ir jāmaksā cukurbiešu pārdevējiem sakarā ar starpību starp ražošanas nodevas maksimālo apjomu un nodevas apjomu 2002./2003., 2003./2004. un 2005./2006. tirdzniecības gadam, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  to summu atmaksāšana, kuras saimnieciskās darbības subjekti ir nepamatoti samaksājuši šo maksājumu ietvaros, ir jāveic atbilstoši valsts tiesībām, it īpaši tajās paredzētajos noilguma termiņos, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus;

                  —

                  tai pretrunā ir valsts tiesību noteikumi, kuros saskaņā ar kompetento valsts tiesu interpretāciju ir paredzēts, ka piemērojamais noilguma termiņš, lai iesniegtu pieteikumu par nepamatoti samaksāto cukura ražošanas maksājumu atmaksāšanu, beidzas pirms šīs regulas stāšanās spēkā, izraisot to, ka ir praktiski neiespējami izmantot šiem saimnieciskās darbības subjektiem Savienības tiesību sistēmā piešķirtās tiesības saņemt šo maksājumu atmaksu par minētajā regulā norādītajiem tirdzniecības gadiem.

         (1)  OV C 328, 17.9.2018.


title: Lieta C-386/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā zivsaimniecības politika – Regulas (ES) Nr. 1303/2013, Nr. 1379/2013 un Nr. 508/2014 – Zvejas un akvakultūras produktu ražotāju organizācijas – Ražošanas un tirdzniecības plāni – Finansiāls atbalsts šo plānu sagatavošanai un īstenošanai – Izdevumu atbilstības nosacījumi – Dalībvalstu rīcības brīvība – Iespējas iesniegt atbalsta pieteikumu neesamība valsts tiesībās)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/6

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Lieta C-386/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā zivsaimniecības politika - Regulas (ES) Nr. 1303/2013, Nr. 1379/2013 un Nr. 508/2014 - Zvejas un akvakultūras produktu ražotāju organizācijas - Ražošanas un tirdzniecības plāni - Finansiāls atbalsts šo plānu sagatavošanai un īstenošanai - Izdevumu atbilstības nosacījumi - Dalībvalstu rīcības brīvība - Iespējas iesniegt atbalsta pieteikumu neesamība valsts tiesībās)
      (2020/C 61/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 508/2014 (2014. gada 15. maijs) par Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un ar ko atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2328/2003, (EK) Nr. 861/2006, (EK) Nr. 1198/2006 un (EK) Nr. 791/2007 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1255/2011, 66. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz dalībvalstij atteikties apmierināt ražotāju organizācijas dotācijas pieteikumu attiecībā uz izdevumiem, ko tā ir veikusi ražošanas un tirdzniecības plāna sagatavošanai un īstenošanai, pamatojoties uz to, ka šī pieteikuma iesniegšanas datumā šī valsts savā iekšējā tiesību sistēmā vēl nebija paredzējusi iespēju šādu pieteikumu izskatīt.

                  2)

                  Regulas Nr. 508/2014 66. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to zvejas un akvakultūras produktu ražotāju organizācijām nav tieši radītas tiesības uz finansiālu atbalstu no EJZF izdevumiem, ko tās ir veikušas ražošanas un tirdzniecības plāna sagatavošanai un īstenošanai.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006, 65. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piešķirt dotāciju no Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonda ražošanas un tirdzniecības plāna sagatavošanai un īstenošanai gadījumā, ja dotācijas pieteikums ir iesniegts pēc šāda plāna sagatavošanas un īstenošanas.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-389/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Brussels Securities SA/État belge (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs – Direktīva 90/435/EEK – Nodokļu dubultas uzlikšanas novēršana – 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums – Aizliegums aplikt ar nodokli saņemto peļņu – Meitasuzņēmuma izmaksāto dividenžu iekļaušana mātesuzņēmuma nodokļu bāzē – Izmaksāto dividenžu atskaitīšana no mātesuzņēmuma nodokļu bāzes un pārmaksas pārnešana uz nākamajiem taksācijas gadiem bez ierobežojuma laikā – Kārtība, kādā veicami nodokļu atskaitījumi no peļņas – Nodokļu priekšrocības zaudējums)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/7

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Brussels Securities SA/État belge
      (Lieta C-389/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs - Direktīva 90/435/EEK - Nodokļu dubultas uzlikšanas novēršana - 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums - Aizliegums aplikt ar nodokli saņemto peļņu - Meitasuzņēmuma izmaksāto dividenžu iekļaušana mātesuzņēmuma nodokļu bāzē - Izmaksāto dividenžu atskaitīšana no mātesuzņēmuma nodokļu bāzes un pārmaksas pārnešana uz nākamajiem taksācijas gadiem bez ierobežojuma laikā - Kārtība, kādā veicami nodokļu atskaitījumi no peļņas - Nodokļu priekšrocības zaudējums)
      (2020/C 61/08)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Brussels Securities SA

         Atbildētāja: État belge

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 90/435/EEK (1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2003/123/EK (2003. gada 22. decembris), 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka dividendes, ko mātesuzņēmums saņem no meitasuzņēmuma, vispirms ir jāiekļauj mātesuzņēmuma nodokļu bāzē, lai pēc tam varētu veikt atskaitījumu līdz 95 % no to summas, kuras pārsniegumu var pārnest uz nākamajiem finanšu gadiem bez ierobežojuma laikā, jo šim atskaitījumam ir prioritāte salīdzinājumā ar citu nodokļu atskaitījumu, kura pārnešana ir ierobežota laikā.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-627/19 R: Vispārējās tiesas 2020. gada 31. janvāra rīkojums – Shindler u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Citā Savienības dalībvalstī dzīvojoši Apvienotās Karalistes pilsoņi – Savienības pilsonības zaudēšana – Prasība sakarā ar bezdarbību – Pieteikuma par pagaidu noregulējumu nepieņemamība)

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/33

      Vispārējās tiesas 2020. gada 31. janvāra rīkojums – Shindler u.c./Komisija
      (Lieta T-627/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Citā Savienības dalībvalstī dzīvojoši Apvienotās Karalistes pilsoņi - Savienības pilsonības zaudēšana - Prasība sakarā ar bezdarbību - Pieteikuma par pagaidu noregulējumu nepieņemamība)
      (2020/C 95/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Itālija) un 5 citi šā rīkojuma pielikumā minētie prasītāji (pārstāvis: J. Fouchet, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Erlbacher, C. Giolito un E. Montaguti)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 279. pantu un Vispārējās tiesas Reglamenta 156. pantu un ar ko lūgts, pirmkārt, apturēt Komisijas 2019. gada 13. septembra nepārprotamo atteikumu atzīt savu bezdarbību un, otrkārt, uzdot Komisijai veikt konkrētus pagaidu pasākumus, lai prasītājiem saglabātu Savienības pilsonību arī pēc Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības, kā arī pieņemt pagaidu lēmumu par šai pilsonībai alternatīvu statusu, kas ietver dažādus pasākumus attiecībā uz ieceļošanu, uzturēšanos, sociālajām tiesībām un profesionālo darbību, kuri būtu piemērojami gadījumā, ja netiktu noslēgts līgums par Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-874/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. decembrī – Impera/EUIPO – Euro Games Technology (“Flaming Forties”)

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/2

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. decembrī – Impera/EUIPO – Euro Games Technology (“Flaming Forties”)
      (Lieta T-874/19)
      (2020/C 129/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Impera GmbH (Steinhaus, Austrija) (pārstāvji: C. Straberger, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Euro Games Technology Ltd (Vranya-Lozen-Triugulnika, Bulgārija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Flaming Forties” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 729 154

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 23. oktobra lēmums lietā R 2304/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pilnībā apmierināt prasītājas Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 16 729 154 vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Apelācijas padomei;

                  —

                  piespriest otrai procesa EUIPO dalībniecei, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest EUIPO, ja otrai procesa EUIPO dalībniecei netiks piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-109/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Numbi/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/14

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Numbi/Padome
      (Lieta T-109/20)
      (2020/C 129/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: John Numbi (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 5. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 5. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-114/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Alvargonzález Ramos/EUIPO – Ursus–3 Capital, A.V. (“URSUS Kapital”)

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/17

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Alvargonzález Ramos/EUIPO – Ursus–3 Capital, A.V. (“URSUS Kapital”)
      (Lieta T-114/20)
      (2020/C 129/22)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Pablo Erik Alvargonzález Ramos (Madride, Spānija) (pārstāve: E. Sugrañes Coca, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ursus–3 Capital, A.V., SA (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme “URSUS Kapital” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 5 641 303

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 10. decembra lēmums lietā R 711/2019-5

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pasludināt spriedumu, ar kuru tiek grozīts apstrīdētais lēmums, tiek noraidīts pieteikums par Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes Nr. 5 641 303 “URSUS Kapital” atzīšanu par spēkā neesošu tās neizmantošanas dēļ attiecībā uz 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem “finanšu darījumi” un tiek konstatēts, ka preču zīme Nr. 5 641 303 ir tikusi faktiski izmantota attiecībā uz “finanšu darījumiem”;

                  —

                  pakārtoti, pasludināt spriedumu, ar kuru, grozot apstrīdēto lēmumu un noraidot pieteikumu par Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes Nr. 5 641 303 “URSUS Kapital” atzīšanu par spēkā neesošu tās neizmantošanas dēļ attiecībā uz 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem “finanšu darījumi”, tiek konstatēts, ka preču zīme Nr. 5 641 303 ir tikusi faktiski izmantota vismaz attiecībā uz “finanšu darījumiem, proti, ieguldījumu pakalpojumiem, kapitāla ieguldījumiem, ieguldījumu analīzi, ieguldījumu vadību un pārvaldību, ieguldījumu novērtēšanu un ieguldījumu nekustamajā īpašumā pakalpojumus”;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

         Izvirzītie pamati:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. un 58. panta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta pārkāpums.


title: Lieta T-115/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Puigdemont i Casamajó un Comín i Oliveres/Parlaments

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/18

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Puigdemont i Casamajó un Comín i Oliveres/Parlaments
      (Lieta T-115/20)
      (2020/C 129/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Carles Puigdemont i Casamajó (Vaterlo, Beļģija), Antoni Comín i Oliveres (Vaterlo) (pārstāvji: P. Bekaert, G. Boye un S. Bekaert, advokāti, un B. Emmerson, QC)

         Atbildētājs Eiropas Parlaments

         Pušu prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja lēmumu, kas atspoguļots viņa 2019. gada 10. decembra vēstulē, proti, nepaziņot Parlamentā un nenovirzīt uz atbildīgo komiteju prasītāju pieprasījumu par imunitātes aizstāvēšanu, ko viņu vārdā 2019. gada 10. oktobrī iesniegusi Diana Riba i Giner atbilstoši Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. noteikuma 1. un 2. punktam un 9. noteikuma 1. punktam;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji balstās uz vienu pamatu, apgalvojot, ka ar Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja lēmumu nepaziņot un nenovirzīt uz atbildīgo komiteju prasītāju pieprasījumu par imunitātes aizstāvēšanu tiek pārkāpts Eiropas Parlamenta Reglamenta 9. panta 1. punkts kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 343. pantu, Protokola (Nr. 7) par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā (1) 9. un 18. pantu, Pamattiesību hartas 6. pantu, 39. panta 2. punktu, 41. un 45. pantu, Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma (2) 2. panta 1. punktu un Eiropas Parlamenta Reglamenta 5. panta 2. punktu.

         (1)  OJ 2012 C 326, p. 266.

         (2)  Eiropas Parlamenta Lēmums (2005. gada 28. septembris), ar ko pieņem Eiropas Parlamenta deputātu nolikumu (2005/684/EK, Euratom), OV 2005, L 262, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas C-267/19 un C-323/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PARKING d.o.o./SAWAL d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o./Letifico d.o.o. (C-323/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Notāri, kas rīkojas uz publiska akta pamata uzsāktās piespiedu izpildes procedūrās – Ex parte procedūra – Nediskriminācijas princips – LESD 18. pants – Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/25

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PARKING d.o.o./SAWAL d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o./Letifico d.o.o. (C-323/19)
      (Apvienotās lietas C-267/19 un C-323/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Notāri, kas rīkojas uz publiska akta pamata uzsāktās piespiedu izpildes procedūrās - Ex parte procedūra - Nediskriminācijas princips - LESD 18. pants - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
      (2020/C 240/33)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Trgovački sud u Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: PARKING d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o. (C-323/19)

         Atbildētāji: SAWAL d.o.o.. (C-267/19), Letifico d.o.o. (C-323/19)

         Rezolutīvā daļa

      LESD 18. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram notāriem, rīkojoties saskaņā ar kompetenci, kas tiem ir piešķirta uz publiska akta pamata uzsāktās piespiedu izpildes procedūrās, ir pilnvaras izdot izpildrakstus, kuri, kā tas izriet no 2017. gada 9. marta sprieduma Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193), nevar tikt atzīti un izpildīti citā dalībvalstī.

         (1)  OV C 263, 5.8.2019.


title: Lieta T-603/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 30. aprīļa rīkojums – ZE/Parlaments

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/36

      Vispārējās tiesas 2020. gada 30. aprīļa rīkojums – ZE/Parlaments
      (Lieta T-603/18) (1)

      (2020/C 240/48)
      Tiesvedības valoda – grieķu
      Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-237/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. jūnijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

      (Lieta C-237/20)
      (2020/C 297/34)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Atbildētājas: Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2001/23/EK (1) 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums, saskaņā ar kuru “bankrota procedūra vai citas maksātnespējas procedūras, kas sāktas nolūkā veikt [..] personas [, kas nodod īpašumtiesības,] aktīvu realizāciju”, ir izpildīts, ja:

                              i)

                              personas, kas nodod īpašumtiesības, bankrots ir neizbēgams un tādējādi tā faktiski ir maksātnespējīga,

                              ii)

                              saskaņā ar Nīderlandes tiesībām bankrota procedūras mērķis, realizējot parādnieka mantu, ir gūt maksimāli iespējamos ieņēmumus kreditoru kopumam, un

                              iii)

                              tā dēvētajā pre-pack darījumā uzņēmuma (tā daļas) īpašumtiesību nodošana tiek sagatavota pirms bankrota pasludināšanas un veikta tikai pēc bankrota pasludināšanas, turklāt

                              iv)

                              tiesas ieceltais plānotais maksātnespējas administrators ievēro kreditoru kopuma intereses un sociālās intereses, piemēram, interesi saglabāt darba vietas, kas ir jāuzrauga jau tiesas ieceltajam plānotajam bankrota lietu tiesnesim,

                              v)

                                 pre-pack mērķis ir turpmākajā bankrota procedūrā ļaut likvidācijai noritēt tā, ka tiek pārdots personas, kas nodod īpašumtiesības, mantā ietilpstošais going-concern uzņēmums (vai tā daļa), tādējādi gūstot maksimāli iespējamos ieņēmumus kreditoru kopumam un pēc iespējas saglabājot darba vietas, un

                              vi)

                              procedūras kārtība garantē, kas šim mērķim faktiski ir izšķiroša nozīme?

                  2)

                  Vai direktīvas 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums, saskaņā ar kuru “bankrota procedūra vai citas maksātnespējas procedūras [..] atrodas kompetentas valsts iestādes uzraudzībā”, ir izpildīts, ja uzņēmuma (tā daļas) īpašumtiesību nodošana tiek sagatavota pre-pack darījumā pirms bankrota pasludināšanas un tiek veikta pēc bankrota pasludināšanas un

                              i)

                              tā ievērošanu pirms bankrota pasludināšanas uzrauga plānotais maksātnespējas administrators un plānotais bankrota lietu tiesnesis, kurus iecēlusi tiesa, bet kuriem nav juridisku pilnvaru,

                              ii)

                              plānotais maksātnespējas administrators saskaņā ar Nīderlandes tiesībām pirms bankrota pasludināšanas ievēro kreditoru kopuma intereses un citas sociālās intereses, piemēram, interesi saglabāt darba vietas, kas ir jāuzrauga plānotajam bankrota lietu tiesnesim,

                              iii)

                              plānotā maksātnespējas administratora un plānotā bankrota lietu tiesneša uzdevumi neatšķiras no maksātnespējas administratora un bankrota lietu tiesneša uzdevumiem,

                              iv)

                              līgums, uz kura pamata tiek nodotas uzņēmuma īpašumtiesības un kurš ir sagatavots pre-pack laikā, tiek noslēgts un izpildīts tikai pēc bankrota pasludināšanas,

                              v)

                              pasludinot bankrotu, tiesa var tikt mudināta iecelt par maksātnespējas administratoru vai bankrota lietu tiesnesi citas personas, nevis plānoto maksātnespējas administratoru vai plānoto bankrota lietu tiesnesi, un

                              vi)

                              uz maksātnespējas administratoru un bankrota lietu tiesnesi attiecas tādas pašas objektivitātes un neatkarības prasības kā uz maksātnespējas administratoru un bankrota lietu tiesnesi bankrota procedūrā, pirms kuras nav noticis pre-pack darījums, un viņiem neatkarīgi no viņu līdzdalības apjoma pirms bankrota procedūras atbilstoši savām juridiskajām pilnvarām ir jāpārbauda, vai pirms bankrota pasludināšanas sagatavotā uzņēmuma (tā daļas) īpašumtiesību nodošana ir kreditoru kopuma interesēs, un – ja viņu atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša – ir jālemj, ka īpašumtiesību nodošana nenotiks, kamēr viņiem joprojām, pamatojoties uz citiem apsvērumiem – piemēram, tāpēc ka to liedz tādas citas sociālās intereses kā nodarbinātības nozīmīgums –, ir tiesības lemt, ka uzņēmuma (tā daļas) īpašumtiesību nodošana, kas sagatavota pirms bankrota pasludināšanas, nenotiks?

         (1)  Padomes Direktīva 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV 2001, L 82, 16. lpp.).


title: Lieta C-241/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. jūnijā iesniedza Tribunal de première instance du Luxembourg (Beļģija) – BJ/État belge

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. jūnijā iesniedza Tribunal de première instance du Luxembourg (Beļģija) – BJ/État belge

      (Lieta C-241/20)
      (2020/C 297/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de première instance du Luxembourg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BJ

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar LESD 45. pantu tiek liegts tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kas ir vai nav iekļauts konvencijā, kuras mērķis ir novērst nodokļu dubultu uzlikšanu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājs, aprēķinot savu ienākuma nodokli dzīvesvietas valstī, zaudē daļu no ar nodokli neapliekamā minimuma un personīgās nodokļu priekšrocības (piemēram, nodokļa samazinājumu ilgtermiņa uzkrājumiem, proti, apdrošināšanas iemaksas par individuālu dzīvības apdrošināšanas līgumu, un nodokļa samazinājumu izdevumiem, kas radušies, lai taupītu enerģiju) tādēļ, ka viņš konkrētajā gadā ir guvis ienākumus arī citā dalībvalstī, kurā tie ir tikuši aplikti ar nodokli?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde joprojām ir apstiprinoša gadījumā, ja nodokļu maksātājs negūst būtiskus ienākumus – kvantitatīvi vai proporcionāli – savā dzīvesvietas valstī, bet tā tomēr var viņam piešķirt šīs nodokļu priekšrocības?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde joprojām ir apstiprinoša, ja – saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu starp dzīvesvietas valsti un otru valsti – nodokļu maksātājs šajā otrajā valstī attiecībā uz ienākumiem, kas ir apliekami ar nodokli šajā otrajā valstī, ir saņēmis šīs otrās valsts nodokļu tiesību aktos paredzētās personīgās nodokļu priekšrocības, bet šīs nodokļu priekšrocības neietver atsevišķas nodokļu priekšrocības, uz kurām nodokļu maksātājam principā ir tiesības dzīvesvietas valstī?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde joprojām ir apstiprinoša, ja, neraugoties uz šo pēdējo minēto atšķirību [nodokļu priekšrocībās], nodokļu maksātājs šajā otrajā valstī iegūst nodokļa samazinājumu, kas apmēra ziņā ir vismaz līdzvērtīgs tam, ko viņš ir zaudējis savā dzīvesvietas valstī?

                  5)

                  Vai, ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta 1. punktu un 65. panta 1. punkta a) apakšpunktu, atbildes uz jautājumiem ir identiskas attiecībā uz tādu tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kas ir vai nav iekļauts konvencijā, kuras mērķis ir novērst nodokļu dubultu uzlikšanu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājs, aprēķinot savu ienākuma nodokli dzīvesvietas valstī, zaudē daļu no ar nodokli neapliekamā minimuma un personīgās nodokļu priekšrocības (piemēram, nodokļa samazinājumu ilgtermiņa uzkrājumiem, proti, apdrošināšanas iemaksas par individuālu dzīvības apdrošināšanas līgumu, un nodokļa samazinājumu izdevumiem, kas radušies, lai taupītu enerģiju) tādēļ, ka viņš konkrētajā gadā ir guvis arī ienākumus no viņam piederošas dzīvojamās mājas īres citā dalībvalstī, kurā tie ir tikuši aplikti ar nodokli?


title: Lieta C-283/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. jūnijā iesniedza Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Beļģija) – CO, ME, GC un 42 citi prasītāji/MJ, Eiropas Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests, Eiropas Savienības Padome, Eulex Kosovo

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. jūnijā iesniedza Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Beļģija) – CO, ME, GC un 42 citi prasītāji/MJ, Eiropas Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests, Eiropas Savienības Padome, Eulex Kosovo

      (Lieta C-283/20)
      (2020/C 297/43)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: CO, ME, GC un 42 citi prasītāji

         Atbildētāji: MJ, Eiropas Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests, Eiropas Savienības Padome, Eulex Kosovo

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Vienotās rīcības 2008/124 (2008. gada 4. februāris) par Eiropas Savienības Tiesiskuma misiju Kosovā, EULEX KOSOVO (1), pirms tajā tika izdarīti grozījumi ar Padomes Lēmumu 2014/349/KĀDP (2014. gada 12. jūnijs) (2), 8. panta 3. punkts un 10. panta 3. punkts, attiecīgā gadījumā kopsakarā ar citām, iespējams, atbilstošām tiesību normām, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem misijas vadītājam personīgi un tādējādi, ka viņš rīkojas savā vārdā, ir piešķirts starptautiskā civilā personāla, kas tika nodarbināts misijas EULEX KOSOVO dienestā laikposmā līdz 2014. gada 12. jūnijam, darba devēja statuss; vai arī, tostarp ņemot vērā Vienotās rīcības 2008/124/KĀDP, pirms tajā tika izdarīti 2014. gada 12. jūnija grozījumi, 8. panta 5. punktu un 9. panta 3. punktu, tie ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devēja statuss ir piešķirts Eiropas Savienībai un/vai kādai no Eiropas Savienības iestādēm, piemēram, Eiropas Komisijai, Eiropas Ārējās darbības dienestam, Eiropas Savienības Padomei vai, iespējams, kādai citai iestādei, kuras vārdā būtu rīkojies misijas vadītājs līdz minētajam datumam atbilstoši pilnvarām, deleģētajām pilnvarām, vai jebkādai citai pārstāvības formai, kura attiecīgā gadījumā tiktu identificēta?

         (1)  OV 2008, L 42, 92. lpp.

         (2)  Lēmums, ar ko groza Vienoto rīcību 2008/124/KĀDP par Eiropas Savienības Tiesiskuma misiju Kosovā, EULEX KOSOVO (OV 2014, L 174, 42. lpp.)