title: Lieta C-397/14: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. aprīļa spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Polkomtel sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi – Direktīva 2002/22/EK – 28. pants – Numuri, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai – Galalietotāju, kas dzīvo operatora dalībvalstī, piekļuve pakalpojumiem, izmantojot numurus, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai – Direktīva 2002/19/EK – 5., 8. un 13. pants – Valsts regulatīvo iestāžu tiesības un pienākumi saistībā ar piekļuvi un savstarpēju savienojumu – Pienākumu noteikšana, grozīšana vai izbeigšana – Pienākumu noteikšana uzņēmumiem, kas kontrolē galalietotāju piekļuvi – Cenu kontrole – Uzņēmums, kuram nav būtiskas ietekmes tirgū – Direktīva 2002/21/EK – Strīdu starp uzņēmumiem izšķiršana – Valsts reglamentējošās iestādes lēmums, kurā ir noteikti uzņēmumu sadarbības nosacījumi un savstarpējo pakalpojumu tarifikācijas noteikumi

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/11

      Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. aprīļa spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Polkomtel sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      (Lieta C-397/14) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/22/EK - 28. pants - Numuri, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai - Galalietotāju, kas dzīvo operatora dalībvalstī, piekļuve pakalpojumiem, izmantojot numurus, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai - Direktīva 2002/19/EK - 5., 8. un 13. pants - Valsts regulatīvo iestāžu tiesības un pienākumi saistībā ar piekļuvi un savstarpēju savienojumu - Pienākumu noteikšana, grozīšana vai izbeigšana - Pienākumu noteikšana uzņēmumiem, kas kontrolē galalietotāju piekļuvi - Cenu kontrole - Uzņēmums, kuram nav būtiskas ietekmes tirgū - Direktīva 2002/21/EK - Strīdu starp uzņēmumiem izšķiršana - Valsts reglamentējošās iestādes lēmums, kurā ir noteikti uzņēmumu sadarbības nosacījumi un savstarpējo pakalpojumu tarifikācijas noteikumi)
      (2016/C 211/12)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Polkomtel sp. z o.o.

         Atbildētājs: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Piedaloties: Orange Polska S. A., sākotnēji Telekomunikacja Polska S. A.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var paredzēt, ka elektronisko komunikāciju publiskā tīkla operatoram ir jānodrošina, ka piekļuve numuriem, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai, tiek nodrošināta visiem tā tīkla galalietotājiem šajā valstī, nevis tikai citu dalībvalstu galalietotājiem;

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) 5. panta 1. punkts un 8. panta 3. punkts, skatīti kopā ar Direktīvas 2002/22 28. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ļauj valsts regulatīvajai iestādei, risinot strīdu starp diviem operatoriem, noteikt vienam no tiem pienākumu nodrošināt galalietotājiem piekļuvi pakalpojumiem, izmantojot numurus, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai, kuri tiek sniegti otra operatora tīklā, un noteikt, pamatojoties uz Direktīvas 2002/19 13. pantu, tādus tarifikācijas nosacījumus starp šiem operatoriem par šo piekļuvi, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, ciktāl šie pienākumi ir objektīvi, pārskatāmi, samērīgi, nediskriminējoši, balstīti uz konstatētās problēmas raksturu un attaisnoti, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 8. pantā noteiktos mērķus, ja šīs pēdējās minētās direktīvas 6. un 7. pantā paredzētās procedūras vajadzības gadījumā ir ievērotas, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta C-254/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) 2006. gada 7. jūnija rīkojumu — Zürich Versicherungs — Gesellschaft pret Bureau Benelux des marques

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) 2006. gada 7. jūnija rīkojumu — Zürich Versicherungs — Gesellschaft pret Bureau Benelux des marques

   (Lieta C-254/06)
   (2006/C 212/22)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles [Briseles Apelācijas tiesa] (Beļģija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Zürich Versicherungs-Gesellschaft

      Atbildētājs: Bureau Benelux des marques [Beniluksa Preču zīmju birojs]
   Prejudiciālie jautājumi
   Vai 3. un 13. pants Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā Direktīvā 89/104/EEK (1), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neiestājas pret to, ka valsts tiesiskais regulējums paredz, ka tiesa, kurā iesniegta prasība par lēmumu, kas pieņemts par preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, nevar pārbaudīt attiecībā uz katru no precēm vai pakalpojumiem, saistībā ar kuriem tika pieteikta reģistrācija, vai preču zīmi neskar kāds no Direktīvas 3. panta 1. punktā norādītajiem reģistrācijas atteikuma pamatojumiem, un turklāt nonākt pie dažādiem secinājumiem atkarībā no konkrētajām precēm vai pakalpojumiem gadījumā, ja preču zīmju reģistrācijas jomā kompetentā iestāde pilnībā atteica [reģistrāciju] visām precēm un pakalpojumiem kopumā, un ja procesā gaitā šajā iestādē pieteicējs pakārtoti nelūdza daļēju reģistrāciju attiecībā uz noteiktām precēm un pakalpojumiem?

      (1)  OV L 40, 1. lpp.


title: Lieta C-55/08: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 25. februāra rīkojums ( Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Santa Casa da Misericórdia de Lisboa/Liga Portuguesa de Futebol Profissional, Bwin Intrnational Ltd, agrāk Baw International Ltd, Betandwin.Com Interactive Entertainment (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nepieņemamība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/9

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 25. februāra rīkojums (Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Santa Casa da Misericórdia de Lisboa/Liga Portuguesa de Futebol Profissional, Bwin Intrnational Ltd, agrāk Baw International Ltd, Betandwin.Com Interactive Entertainment

   (Lieta C-55/08) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nepieņemamība)
   2010/C 134/14
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial da Comarca do Porto

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Atbildētāji: Liga Portuguesa de Futebol Profissional, Bwin Intrnational Ltd, agrāk Baw International Ltd, Betandwin.Com Interactive Entertainment

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Judicial da Comarca do Porto — EKL 43. 49. un 56. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru noteiktai organizācijai tiek rezervētas ekskluzīvas tiesības rīkot azartspēles un loterijas un derību par sporta pasākumiem rīkošana, reklamēšana un likmju pieņemšana, tai skaitā internetā, tiek uzskatītas par likumpārkāpumu — Aizliegums uzņēmumam, kas nodarbojas ar derību un loteriju rīkošanu tiešsaistē un kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, reklamēt un rīkot šīs derības un loterijas internetā un nodot vinnētāju rīcībā balvu vērtību

      Rezolutīvā daļa:

   Ar 2007. gada 19. decembra lēmumu iesniegtais Tribunal Judicial da Comarca do Porto lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta C-364/14: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 16. septembra rīkojums (Amtsgericht Rüsselsheim (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Annette Lorch, Kurt Lorch/Condor Flugdienst GmbH

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/17

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 16. septembra rīkojums (Amtsgericht Rüsselsheim (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Annette Lorch, Kurt Lorch/Condor Flugdienst GmbH

   (Lieta C-364/14) (1)

   (2014/C 431/29)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 339, 29.9.2014.


title: Lieta C-272/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 25. marta rīkojumu lietā T-15/10 Mariyus Noko Ngele /Eiropas Komisija u.c. 2011. gada 31. maijā iesniedza Mariyus Noko Ngele

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 25. marta rīkojumu lietā T-15/10 Mariyus Noko Ngele/Eiropas Komisija u.c. 2011. gada 31. maijā iesniedza Mariyus Noko Ngele

   (Lieta C-272/11 P)
   2012/C 13/03
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mariyus Noko Ngele (pārstāvis — F. Sabakunzi, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvis — A. Bordes), AT, AU, AV, AW

   Ar 2011. gada 4. oktobra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) apelācijas sūdzību noraidīja un nolēma, ka Noko Ngele jāsedz savi tiesāšanās izdevumi.


title: Lieta C-304/09: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Atbalsts Biržas sarakstā jauniekļauto uzņēmējsabiedrību labā — Atgūšana)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-304/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Atbalsts Biržas sarakstā jauniekļauto uzņēmējsabiedrību labā - Atgūšana)
   2011/C 63/11
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Flinns [L. Flynn], E. Rigīni [E. Righini] un V. di Buči [V. Di Bucci])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — Dž. Palmjēri [G. Palmieri] un P. Džentili [P. Gentili])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu pasākumu neveikšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2., 3. un 4. pantu Komisijas 2005. gada 16. marta Lēmumā 2006/261/EK par atbalsta shēmu C 8/2004 (ex NN 164/2003) nodokļu atvieglojumu veidā, ko Itālija īstenojusi biržas sarakstā jauniekļauto uzņēmējsabiedrību labā [izziņots ar dokumenta numuru C(2005) 591] (OV L 94, 42. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot noteiktajā termiņā visus vajadzīgos pasākumus, lai apturētu ar Komisijas 2005. gada 16. marta Lēmumu 2006/261/EK par atbalsta shēmu Nr. C 8/2004 (ex NN 164/2003) nodokļu atvieglojumu veidā, ko Itālija īstenojusi Biržas sarakstā jauniekļauto uzņēmējsabiedrību labā, par nelikumīgu un ar kopējo tirgu nesaderīgu atzīto atbalsta shēmu un lai atgūtu no saņēmējiem atbilstoši minētajai shēmai piešķirto atbalstu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti šī lēmuma 2. un 3. pantā.

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta T-692/16: Prasība, kas celta 2016. gada 27. septembrī – CJ/ECDC

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/26

      Prasība, kas celta 2016. gada 27. septembrī – CJ/ECDC

      (Lieta T-692/16)
      (2016/C 441/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: CJ (Agios Stefanos, Grieķija) (pārstāvis – V. Kolias, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un piespriest ECDC samaksāt prasītājam visu atalgojumu, kuru viņš būtu saņēmis laikposmā no 2012. gada 1. maija līdz 2014. gada 31. decembrim, ja ECDC būtu turpinājis nodarbināt prasītāju, un kuras apmēru, kamēr nav saņemti ECDC precizējumi, prasītājs ir aprēķinājis EUR 140 000 apmērā, kam pieskaitāmi nokavējuma procenti atbilstoši likumiskajai likmei;

                  —

                  piespriest ECDC samaksāt viņam EUR 13 000 kā atlīdzinājumu par nemateriālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest ECDC segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt viņa tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECDC ir pārkāpis LESD 266. pantu, nepareizi izpildot Eiropas Savienības Civildienesta tiesas spriedumu apvienotajās lietās F-159/12 un F-161/12 CJ/ECDC, un it īpaši tiek argumentēts, ka:

                              —

                              tā kā ir neatgriezeniski mainījušies būtiskie apstākļi, ECDC ir pieļāvis kļūdu, piešķirot atpakaļejošu spēku apstrīdētajam lēmumam;

                              —

                                 ECDC ir pārkāpis samērīguma principu, jo apstrīdētais lēmums nebija nedz piemērots, nedz vajadzīgs, lai sasniegtu atceltā 2012. gada lēmuma par atbrīvošanu no amata mērķi;

                              —

                                 ECDC ir pieļāvis acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tas nav ņēmis vērā krāpšanu, kas bija notikusi, pieņemot darbā ECDC juridiskā dienesta vadītāju;

                              —

                                 ECDC ir pārkāpis Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punktu, atbrīvojot no amata prasītāju, kas notika kā reakcija uz to, ka viņš in tempore non suspecto īsi pirms viņa atbrīvošanas no amata ziņoja par faktiem, kuri radīja aizdomas par nepareizu finanšu pārvaldību ECDC.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek prasīts finansiāls atlīdzinājums par nemateriālo kaitējumu, kas ir nodarīts ar ECDC izdarīto LESD 266. panta pārkāpumu un ar tā apgalvojumu, ka prasītājs ir mēģinājis veicināt nepotismu.


title: Lieta T-222/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. maijā – Beele Engineering/ITSB (“WE CARE”)

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/20

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. maijā – Beele Engineering/ITSB (“WE CARE”)
   (Lieta T-222/15)
   (2015/C 228/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Beele Engineering BV (Aalten, Nīderlande) (pārstāvis – M. Ring, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “WE CARE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 610 275

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 11. februāra lēmums lietā R 1933/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-367/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. novembra rīkojums — UPC France /Komisija

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/36

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. novembra rīkojums — UPC France/Komisija
   (Lieta T-367/05) (1)

   (2009/C 19/68)

      Tiesvedības valoda — franču

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 315, 10.12.2005.


title: Lieta T-41/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 20. novembra rīkojums — IPK International — World Tourism Marketing Consultants /Komisija (Ecodata projekts — Komisijas lēmums, ar kuru tiek sagatavota parāda, kas jāmaksā atbilstoši iepriekšējam lēmumam, piespiedu izpilde — Prasības priekšmeta izzušana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/51

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 20. novembra rīkojums — IPK International — World Tourism Marketing Consultants/Komisija
   (Lieta T-41/07) (1)

   (Ecodata projekts - Komisijas lēmums, ar kuru tiek sagatavota parāda, kas jāmaksā atbilstoši iepriekšējam lēmumam, piespiedu izpilde - Prasības priekšmeta izzušana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2010/C 24/90
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH, Minhene (Vācija) (pārstāvis — C. Pitschas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Schima, pārstāvis, kam palīdz C. Arhold, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība ir vērsta pret Komisijas 2006. gada 4. decembra Lēmumu C(2006)6452 par naudas avansa EUR 318 000 apmērā atgūšanu, kas IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH izmaksāts par projektu Ecodata, piemērojot 1992. gada 4. augusta lēmumu piešķirt finanšu atbalstu, pirms finanšu atbalsta atcelšanas ar Komisijas 2005. gada 13. maija lēmumu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 82, 14.04.2007.


title: Lieta C-480/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Nodokļi — Direktīva 2006/112/EK — 11. pants — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iespēja izveidot personu grupu, ko var uzskatīt par vienu PVN maksātāju, ir attiecināta tikai uz finanšu un apdrošināšanas nozares uzņēmumiem)

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-480/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļi - Direktīva 2006/112/EK - 11. pants - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iespēja izveidot personu grupu, ko var uzskatīt par vienu PVN maksātāju, ir attiecināta tikai uz finanšu un apdrošināšanas nozares uzņēmumiem)
   2013/C 171/02
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un K. Simonsson)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un S. Johannesson)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Īrija (pārstāvji — D. O’Hagan, piedaloties G. Clohessy, SC, un N. Travers, BL), Somijas Republika (pārstāvis — H. Leppo)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 11. panta pārkāpums — Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem tiesiskais regulējums par PVN grupām ir piemērojams tikai uzņēmumiem, kas darbojas finanšu sektorā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Īrija un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 328, 4.12.2010.


title: Lieta T-325/01: Pirmās instances tiesas  2005. gada 15. septembra  spriedums — DaimlerChrysler AG/Komisija (Konkurence — EK Līguma 81. pants — Aizliegtas vienošanās — Pārstāvības līgums — Automašīnu izplatīšana — Ekonomiska vienība — Pasākumi paralēlas automašīnu tirdzniecības kavēšanai — Cenu fiksēšana — Regula (EK) Nr. 1475/95 — Naudassods)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/20

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. septembra spriedums — DaimlerChrysler AG/Komisija
   (Lieta T-325/01) (1)

   (Konkurence - EK Līguma 81. pants - Aizliegtas vienošanās - Pārstāvības līgums - Automašīnu izplatīšana - Ekonomiska vienība - Pasākumi paralēlas automašīnu tirdzniecības kavēšanai - Cenu fiksēšana - Regula (EK) Nr. 1475/95 - Naudassods)
   (2005/C 296/42)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DaimlerChrysler AG, Štutgarte (Vācija), (pārstāvji — R. Behtolds [R. Bechtold] un V. Bošs [W. Bosch], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Mells [W. Mölls], kam palīdz H. J. Freinds [H.-J. Freund], avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2001. gada 10. oktobra Lēmumu 2002/758/EK par EKL 81. panta piemērošanas kārtību (lieta COMP/36.264 Mercedes-Benz (OV 2002, L 257, 1. lpp.) un, pakārtoti, samazināt ar šo lēmumu uzlikto naudassodu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2001. gada 10. oktobra Lēmuma 2002/758/EK par EKL 81. panta piemērošanas kārtību (lieta COMP/36.267 — Mercedes-Benz) 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā atzīts, ka sabiedrība Daimler-Chrysler AG, kā arī sabiedrības Daimler-Benz AG un Mercedes-Benz AG, kuras prasītāja aizstāja, ir pašas vai ar savas filiāles MBBel starpniecību izdarījušas EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu, piedaloties vienošanās par atlaižu ierobežošanu Beļģijā, kas tika noslēgta 1995. gada 20. aprīlī un tika izbeigta 1999. gada 10. jūnijā;

               2)

               atcelt 2. pantu, izņemot tā pirmo frāzi;

               3)

               atcelt Lēmuma 2002/758 3. pantu tiktāl, ciktāl tajā prasītājai uzlikts naudassods 71,825 miljonu eiro apmērā;

               4)

               ar lēmuma 2002/758 3. pantu uzlikto naudassodu par pārkāpumu sakarā ar cenu fiksēšanu Beļģijā noteikt 9,8 miljonu eiro apmērā;

               5)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               6)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina 60 % no prasītājas tiesāšanās izdevumiem. Prasītāja 40 % savu tiesāšanās izdevumu sedz pati.

      (1)  OV C 68, 16.03.2002.


title: Lieta C-253/06: Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/2

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-253/06)
   (2006/C 237/03)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Simonetti un B. Schima, pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Vācijas Federatīvā Republika, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK (1), prasības, vai, jebkurā gadījumā, nepaziņojot par to Komisijai, nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šīs Direktīvas 6. pantu;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 25. jūnijā.

      (1)  OV L 156, 17. lpp.


title: lieta F-123/05: Prasība, kas celta  2005. gada 13. decembrī  —  Bracke  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/53

         Prasība, kas celta 2005. gada 13. decembrī — Bracke pret Komisiju
   (lieta F-123/05)
   (2006/C 60/99)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-Marc Bracke (Watermael-Boitsfort, Beļģija) (pārstāvis — P. Bruwier, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 7. septembra lēmumu, ko tā pieņēma, atbildot uz Jean-Marc Bracke sūdzību (Nr. R/570/05), kā arī šā lēmuma dēļ turpmāk pieņemtos aktus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, konkursa COM/PC/04 veiksmīgais kandidāts, apstrīd likumību Iecēlējinstitūcijas lēmumam neiecelt viņu uz pārbaudes laiku tādēļ, ka viņš neatbilst darba stāža nosacījumam, kas ir viens no nosacījumiem pielaišanai minētajam konkursam.
   Prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj Civildienesta noteikumu 27. pantu, jo tajā bez likumīga attaisnojuma ir izslēgta daļa no kandidātiem uz amatu. Turklāt viņš atsaucas uz to, ka ir pārkāpts nediskriminācijas princips, labas pārvaldības princips, vērtēšanas komisijas neatkarības princips un tiesiskās paļāvības princips. Visbeidzot, viņš apgalvo, ka paziņojuma par konkursu norma, uz kuru balstīts minētais lēmums, proti, III 1 punkts, ir nelikumīga, jo tā pārkāpj nediskriminācijas principu un ir atzīstama par nepiemērojamu atbilstoši EKL 241. pantam.


title: Lieta C-489/16: Prasība, kas celta 2016. gada 9. septembrī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/9

         Prasība, kas celta 2016. gada 9. septembrī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-489/16)
   (2016/C 410/10)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Hottiaux un G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, vēlākais līdz 2015. gada 16. jūnijam nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Direktīvas 2012/34/ES, ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu (OV L 343, 14.12.2012., 32. lpp.), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot šos aktus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi šīs direktīvas 64. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētās prasības;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu kavējuma naudu EUR 8 710 apmērā par dienu, skaitot no sprieduma pasludināšanas datuma šajā lietā par valsts pienākuma paziņot par Direktīvas 2012/34/ES transponēšanas pasākumiem neizpildi;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2015. gada 16. jūnijā.
   No dažādām Luksemburgas Lielhercogistes atbildēm, īpaši no atbildes uz argumentēto atzinumu izriet, ka vairāk nekā gadu pēc direktīvā noteiktā transponēšanas termiņa beigām Luksemburgas Lielhercogiste nav veikusi vajadzīgos pasākumus.
   Soda noteikšana saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu ir balstīta uz trim kritērijiem, kas tiek piemēroti LESD 260. panta 2. punkta ietvaros, proti, pārkāpuma smagums, tā ilgums un nepieciešamība nodrošināt soda preventīvo iedarbību, lai novērstu pārkāpuma atkārtošanos.


title: Lieta T-500/11: Prasība, kas celta 2011. gada 23. septembrī — Vācija/Komisija

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/20

         Prasība, kas celta 2011. gada 23. septembrī — Vācija/Komisija
   (Lieta T-500/11)
   2011/C 355/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze un K. Petersen, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmumu C(2011) 4922, galīgā redakcija, valsts atbalsta procedūrā N 438/2010 C(2011) tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka subordinēto aizdevumu programma kopumā ietilpst Komisijas 2006. gada 15. decembra Regulas (EK) Nr. 1998/2006 par Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam piemērošanas jomā;

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasība ir vērsta pret Komisijas lēmumu par subordinēto aizdevumu programmu WACHSTUM reitinga uzņēmumiem Saksijā-Anhaltē tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka subordinēto aizdevumu programma kopumā ietilpst Regulas (EK) Nr. 1998/2006 (1) par de minimis atbalstu piemērošanas jomā.
   Prasībā tiek iebilsts pret Komisijas uzskatu, ka jau vienīgi tā apstākļa dēļ, ka aizdevumus ir izsniegusi specializēta kredītiestāde, esot jāpieņem, ka tie netiekot izsniegti atbilstoši tirgus nosacījumiem un tādēļ esot jāievēro de minimis regulas prasības.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar kļūdaino apstiprinājumu jeb apgalvojumu, ka pastāv priekšrocība, ir pārkāpts LESD 107. pants, skatīts kopā ar Regulas (EK) Nr. 1998/2006 1. un 2. pantu.
               Komisijas secinājums, ka pasākums ietilpst de minimis regulas piemērošanas jomā, faktiski neesot pareizs. Aizdevumu programmas adresāti nesaņemot priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc aizdevumu programma galvenajos tās piemērošanas gadījumos tādēļ vien vēl neesot uzskatāma par atbalstu.

                           —

                           Komisija neesot drīkstējusi pieņemt priekšrocības pastāvēšanu vienīgi tā apstākļa dēļ, ka aizdevumus izsniedz specializēta kredītiestāde. Īpaši aizdevumu gadījumā noteicošā loma esot aizdevuma nosacījumiem. Lai novērtētu, vai tiek piešķirta priekšrocība, noteicoša esot prasītā procentu likme, aizdevuma nodrošinājums, kā arī uzņēmuma, kas saņem aizdevumu, situācija kopumā. Esot jānoskaidro, vai privāts investors būtu izsniedzis līdzīgu aizdevumu ar procentu likmi, par kādu ir vienošanās, un ar šādu nodrošinājumu.

                           —

                           Atbilstoši Komisijas līdzšinējai lēmumu pieņemšanas praksei šie rādītāji subordinēto aizdevumu gadījumā esot tiktāl konkretizēti ar tā saucamo Brandenburgas metodi, pamatojoties uz Komisijas paziņojumu par atsauces likmi, ka atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē nepastāvot. Komisija pēkšņi novirzoties no šīs lēmumu pieņemšanas prakses un ņemot vērā vienīgi to, kāda kredītiestāde izsniedz aizdevumu. Taču tas pilnīgi neesot piemērots kā rādītājs, jo arī specializētas kredītiestādes varot darboties atbilstoši tirgus nosacījumiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu.
               Prasītāja turklāt pārmet to, ka neesot ievērots LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu, jo Komisija esot paudusi vienīgi vispārinātus pieņēmumus un slēdzienus, taču neesot izskaidrojusi, kāpēc aizdevuma nosacījumi neatbilstot tirgus nosacījumiem un kāpēc tā pēkšņi novirzoties no savas līdzšinējās lēmumu pieņemšanas prakses.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts tiesību tikt uzklausītam princips tā dažādajās izpausmēs.
               Turklāt tiek apgalvots, ka esot pārkāpts tiesību tikt uzklausītam princips tā dažādajās izpausmēs, jo Komisija neesot pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas pārspriedusi savu uzskata maiņu ar Federatīvās Republikas valdību.

      (1)  Komisijas 2006. gada 15. decembra Regulas (EK) Nr. 1998/2006 par Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 379, 5. lpp.).


title: Lieta C-47/09: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 25. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Tiesību aktu tuvināšana — Kakao un šokolādes produkti — Marķējums — Vārda tīra vai vārdu salikuma tīra šokolāde pievienošana noteiktu produktu marķējumā)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 25. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-47/09) (1)

   (Tiesību aktu tuvināšana - Kakao un šokolādes produkti - Marķējums - Vārda “tīra” vai vārdu salikuma “tīra šokolāde” pievienošana noteiktu produktu marķējumā)
   2011/C 30/02
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji– F. Clotuche-Duvieusart un D. Nardi)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāve, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. jūnija Direktīvas 2000/36/EK par kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā (OV L 197, 9. lpp.), 3. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (OV L 109, 29. lpp.) 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums — Šokolādes produktu marķēšana — Vārda “puro” vai izteiciena “cioccolato puro” pievienošana tādu šokolādes produktu marķējumā, kuri kā augu taukus satur vienīgi kakao sviestu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Itālijas Republika, paredzot iespēju šokolādes produktu, kuri kā augu taukus satur vienīgi kakao sviestu, komecnosaukumu papildināt ar īpašības vārdu “tīra”, nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti, pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. jūnija Direktīvas 2000/36/EK par kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā, 3. panta 5. punktā un, otrkārt, minētās direktīvas 3. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta C-152/15: Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 23. oktobra rīkojums (Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Regula (EEK) Nr. 3665/87 — 4. panta 1. punkts un 13. pants — Regula (EEK) Nr. 2220/85 — 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Nosacījumi nodrošinājuma, kas iesniegts, lai nodrošinātu avansa atmaksāšanu, atbrīvošanai — Nosacījumi kompensācijas piešķiršanai — Eksportējamo produktu pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte — Faktu, kurus kompetentā iestāde konstatējusi pēc pārbaudes, kas notikusi pēc faktiska eksporta un preču atmuitošanas, ņemšana vērā, piešķirot kompensāciju — Sprieduma Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432) interpretācija

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/19

         Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 23. oktobra rīkojums (Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

   (Lieta C-152/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Regula (EEK) Nr. 3665/87 - 4. panta 1. punkts un 13. pants - Regula (EEK) Nr. 2220/85 - 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Nosacījumi nodrošinājuma, kas iesniegts, lai nodrošinātu avansa atmaksāšanu, atbrīvošanai - Nosacījumi kompensācijas piešķiršanai - Eksportējamo produktu pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte - Faktu, kurus kompetentā iestāde konstatējusi pēc pārbaudes, kas notikusi pēc faktiska eksporta un preču atmuitošanas, ņemšana vērā, piešķirot kompensāciju - Sprieduma Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432) interpretācija)
   (2016/C 038/28)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cruz & Companhia Lda

      Atbildētāji: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1993. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 3403/93, 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nodrošinājums, kuru eksportētājs ir iesniedzis, lai nodrošinātu avansa, kas tika izmaksāts par eksporta kompensāciju, atmaksu, var tikt īstenots, ja, veicot pārbaudi pēc faktiskā eksporta un attiecīgo preču atmuitošanas, tiek konstatēts, ka nav izpildīts viens no pārējiem šīs kompensācijas izmaksāšanai paredzētajiem nosacījumiem, proti, Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru paredz kopīgus sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1994. gada 26. jūlija Regulu (ES) Nr. 1829/94, 13. pantā paredzētais nosacījums par eksportējamo produktu pienācīgi labu tirdzniecības kvalitāti.

      (1)  OV C 205, 22.6.2015.


title: Lieta T-142/11 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. jūlija rīkojums — SIR /Padome (Pagaidu noregulējums — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti attiecībā uz situāciju Kotdivuārā — Līdzekļu iesaldēšana — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas pamata lietā — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/49

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. jūlija rīkojums — SIR/Padome
   (Lieta T-142/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti attiecībā uz situāciju Kotdivuārā - Līdzekļu iesaldēšana - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas pamata lietā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 269/109
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société ivoirienne de raffinage (SIR) (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — M. Ceccaldi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un A. Vitro, pārstāvji)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu noregulējumu, ar kuru saskaņā ar LESD 278. pantu tiek prasīta, no vienas puses, Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmuma 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 11, 36. lpp.), un, no otras puses, Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulas (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 11, 1. lpp.), piemērošanas apturēšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2004. gada 30. septembrī lietā C-359/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 90/270/EEK — Darba ņēmēju aizsardzība — Darbs ar displeja ierīcēm — Drošības un veselības aizsardzības minimālās prasības — Netransponēšana)

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 30. septembrī
   lietā C-359/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 90/270/EEK - Darba ņēmēju aizsardzība - Darbs ar displeja ierīcēm - Drošības un veselības aizsardzības minimālās prasības - Netransponēšana)
   (2004/C 284/09)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-359/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 19. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - D. Martin un H. Kreppel) pret Austrijas Republiku (pārstāvis - E. Riedl), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J.-P. Puissochet, tiesneši S. von Bahr un A. Borg Barthet (referents), ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretārs R. Grass, 2004. gada 30. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai panāktu atbilstību Padomes 1990. gada 29. maija Direktīvai 90/270/EEK par minimālajām prasībām attiecībā uz drošību un veselības aizsardzību darbā ar displeju ierīcēm (piektā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 264, 1.11.2003.


title: Lieta T-265/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Schumacher Packaging/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/60

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Schumacher Packaging/Komisija
   (Lieta T-265/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 294/73)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schumacher Packaging GmbH (Schwarzenberg, Vācija) (pārstāvji – H. Janssen un G.-R. Engel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kam palīdz A. Luke un C. Maurer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               nelemt par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā;

               3)

               Schumacher Packaging GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta T-159/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 4. februāra spriedums — Marszałkowski /ITSB — Mar-Ko Fleischwaren ( “WALICHNOWY MARKO” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “WALICHNOWY MARKO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “MAR-KO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/14

         Vispārējās tiesas 2013. gada 4. februāra spriedums — Marszałkowski/ITSB — Mar-Ko Fleischwaren (“WALICHNOWY MARKO”)
   (Lieta T-159/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “WALICHNOWY MARKO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “MAR-KO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 79/24
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marek Marszałkowski k-gs (Sokolniki, Polija) (pārstāvis — C. Sadkowski, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — K. Zajfert un D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG (Blankenheim, Vācija) (pārstāvis — O. Ruhl, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 760/2010-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG un Marek Marszałkowski k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Marek Marszałkowski k-gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 14.5.2011.


title: Lieta C-311/09: Tiesas (septītā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Nodokļi — PVN — Starptautiskie pasažieru pārvadājumi — Vienota noteiktas likmes nodokļa piemērošana ārpus valsts teritorijas reģistrētiem pārvadātājiem)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/14

         Tiesas (septītā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-311/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļi - PVN - Starptautiskie pasažieru pārvadājumi - Vienota noteiktas likmes nodokļa piemērošana ārpus valsts teritorijas reģistrētiem pārvadātājiem)
   2010/C 179/22
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — M. Dowgielewicz un M. Szpunar)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp) 73., 168. un 273. panta pārkāpums — Starptautiskie pasažieru pārvadājumi pa autoceļiem — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru pārvadātājiem, kuru juridiskā adrese ir ārvalstīs, tiek uzlikts pienākums maksāt PVN saskaņā ar vienotas likmes sistēmu, kuras pamatā ir vienīgi valsts teritorijā pārvadāto personu skaits un netiek atļauts atskaitīt iepriekšējos posmos samaksāto nodokli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               iekasējot pievienotās vērtības nodokli atbilstoši finanšu ministra 2004. gada 27. aprīļa dekrēta par atsevišķu likuma par nodokli precēm un pakalpojumiem normu piemērošanu 13. nodaļas 35. panta 1. un 3.–5. punktā paredzētajiem noteikumiem, Polijas Republika nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73., 168. un 273. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta C-64/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 29. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste ( Valsts pienākumu neizpilde — Zvejas licences — Regula (EK) Nr. 3690/93 — Kuģis Cleopatra un kuģis Ocean Quest — Šo kuģu galīga pārvešana uz Argentīnu )

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/3

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 29. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-64/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Zvejas licences - Regula (EK) Nr. 3690/93 - Kuģis Cleopatra un kuģis Ocean Quest - Šo kuģu galīga pārvešana uz Argentīnu)
   (2007/C 96/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Reins [T. van Rijn] un B. Dohertijs [B. Doherty], pārstāvji)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — M. Bezels [M. Bethell], pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 3690/93, ar ko izveido Kopienas sistēmu, kura paredz noteikumus par informācijas minimumu, kas iekļaujama zvejas licencēs (OV L 341, 93. lpp.), 5. panta pārkāpums — Kuģa CLEOPATRA un kuģa OCEAN QUEST zvejas licences neatņemšana pēc to galīgas nosūtīšanas uz Argentīnu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 94, 17.4.2004.


title: Lieta C-197/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. aprīlī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/7

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. aprīlī — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-197/12)
   2012/C 217/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Dintilhac un C. Soulay)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepakļaujot Code général des impôts [Vispārīgais nodokļu kodeksa] 262. panta II daļas 2., 3., 6. un 7. punktā paredzēto darījumu atbrīvojumu no PVN prasībai, lai kuģi, kas par atlīdzību pārvadā pasažierus, un kuģi, kurus izmanto komercdarbībai, tiktu izmantoti kuģošanai atklātā jūrā, Francijas Republika nav izpildījusi tai PVN direktīvā (1) un it īpaši tās 148. panta a), c) un d) punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā prasībā Komisija apgalvo, ka Code général des impôts (turpmāk tekstā — “CGI”) 262. panta II daļas 2., 3., 6. un 7. punktā paredzēto darījumu atbrīvojums no nodokļa nebija pakļauts prasībai, lai kuģi, kas par atlīdzību pārvadā pasažierus, un kuģi, kurus izmanto komercdarbībai, tiktu izmantoti kuģošanai atklātā jūrā. Šis nosacījums par kuģošanu atklātā jūrā Francijas PVN tiesiskajā regulējumā tika pievienots, reaģējot uz Komisijas argumentēto atzinumu valsts iestādēm. Tomēr CGI 262. panta II daļas 2. punkta atbilstības PVN direktīvai nodrošināšanai tika liegta lietderīgā iedarbība ar rīkojumu, kuru var izmantot pret administrāciju un kurš tika publicēts pēc tiesību aktu grozījumiem, un kurā nav minēts nosacījums par kuģošanu atklātā jūrā, kas likumā gan ir paredzēts.
   Saskaņā ar Komisijas teikto neviens no atbildētājas pirmstiesas procesā minētajiem argumentiem, it īpaši par PVN direktīvas 148. panta a) punkta šauru interpretāciju un pārmērīgi striktu nosacījuma par kuģu kuģošanu atklātā jūrā, nevar attaisnot iepriekš minētās direktīvas tiesību normu neievērošanu. Turklāt, runājot par Francijas iestāžu minēto Direktīvas 2006/112/EK 131. pantu, tas nevar pamatot attaisnot atkāpi no atbrīvojumu,šauras interpretācijas principa.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-12/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. janvārī  – Banco Santander un Santusa /Komisija

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/24

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. janvārī – Banco Santander un Santusa/Komisija
   (Lieta T-12/15)
   (2015/C 081/32)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Banco Santander, SA (Santandera, Spānija) un Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Spānija) (pārstāvji – J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero y J. Panero Rivas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               pieņemt un atzīt šajā prasībā izklāstītos atcelšanas pamatus;

               —

               atcelt lēmuma 1. pantu, ciktāl tajā ir noteikts, ka jaunais veids, kā TRLIS [texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli pārstrādātā redakcija)] 12. pantu interpretē Spānijas administrācija, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu;

               —

               atcelt lēmuma 4. panta 1. punktu, ciktāl tajā Spānijas Karalistei ir prasīts izbeigt [Komisijas] par atbalsta shēmu uzskatīto un 1. pantā aprakstīto kārtību;

               —

               atcelt lēmuma 4. panta 2., 3., 4. un 5. punktu, ciktāl tajos Spānijas Karalistei ir noteikts pienākums atgūt summas, kuras Komisija uzskata par valsts atbalstu;

               —

               pakārtoti, ierobežot lēmuma 4. panta 2. punktā Spānijas Karalistei uzliktā atgūšanas pienākuma apjomu tāpat, kā tas darīts pirmajā un otrajā lēmumā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izvedumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi lietā T-826/14 Spānija/Komisija izklāstītajiem.
   Proti, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, attiecīgo pasākumu juridiski kvalificējot kā valsts atbalstu, identificējot pasākuma labuma guvēju un administratīvo interpretāciju raksturojot kā atbalstu, kas ir atšķirīgs no Komisijas lēmumos vērtētā, kā arī neesot ievēroti tiesiskās paļāvības, estoppel un tiesiskās noteiktības principi.


title: Lieta T-492/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. jūlijā – Fleig/EĀDD

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/20

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. jūlijā – Fleig/EĀDD
   (Lieta T-492/17)
   (2017/C 318/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Stephan Fleig (Berlīne, Vācija) (pārstāvis – H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) direkcijas “Personāls” direktora kā iestādes, kam ir piešķirtas pilnvaras noslēgt darba līgumus, 2016. gada 19. septembra lēmumu uzteikt prasītāja darba līgumu uz nenoteiktu laiku no 2017. gada 19. jūnija (redakcijā, kādu šis lēmums par uzteikumu ieguva noslēgumā ar prasītāja sūdzības noraidīšanu 2017. gada 19. aprīlī);

               —

               piespriest EĀDD samaksāt prasītājam kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu atbilstošu summu, kuras apmēru nosaka tiesa, kā arī

               —

               piespriest EĀDD segt savus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) acīmredzama kļūda vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka EĀDD ir pārkāpis rūpības pienākumu, labas pārvaldības principu (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants), samērīguma principu, kā arī aizsardzību pret nepamatotu atlaišanu (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants).

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, kuras izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta un 2. punkta a) apakšpunkta.


title: Lieta T-553/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. jūlijā  – Wm .  Wrigley Jr ./ITSB ( “Extra” )

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/16

         Prasība, kas celta 2014. gada 22. jūlijā – Wm. Wrigley Jr./ITSB (“Extra”)
   (Lieta T-553/14)
   2014/C 351/19
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wm. Wrigley Jr. Company (Vilmingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – M. Kinkeldey, S. Brandstätter un C. Schmitt, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 218/2014–5.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska melnbalta preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Extra”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 21. un 30. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 7 37  657

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-254/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 7. maija spriedumu lietā T-185/07 Calvin Klein Trademark Trust/ITSB un Zafra Marroquineros, S.L. 2009. gada 9. jūlijā iesniegusi Calvin Klein Trademark Trust

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/29

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 7. maija spriedumu lietā T-185/07 Calvin Klein Trademark Trust/ITSB un Zafra Marroquineros, S.L.2009. gada 9. jūlijā iesniegusi Calvin Klein Trademark Trust

   (Lieta C-254/09 P)
   2009/C 205/50
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Calvin Klein Trademark Trust (pārstāvis — T. Andrade Boué, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Zafra Marroquineros, S.L.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 7. maija spriedumu lietā T-185/07;

               —

               piespriest ITSB un Zafra Marroquineros, S.L. atīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Judikatūras jautājumā par Regulas Nr. 40/94 (1) par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta interpretāciju, saskaņā ar kuru jāņem vērā visi konkrēto lietu raksturojošie faktori, neievērošana, proti, juridiski neesot izvērtēts apstāklis, ka Kopienas preču zīmes pieteicēja šo preču zīmi ir izmantojusi, lai atdarinātu pazīstamās preču zīmes “cK”, un ar savu rīcību nepārprotami apliecinājusi, ka strīdīgajā Kopienas preču zīmē visvairāk atšķirtspējas piemīt burtiem “CK”.
   Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo neesot tikusi izvērtēta konfliktējošo preču zīmju atpazīstamība saistībā ar minēto pantu.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.)


title: Lieta T-633/13: Prasība, kas celta 2013. gada 22. novembrī — Reed Exhibitions /ITSB ( “INFOSECURITY” )

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/37

         Prasība, kas celta 2013. gada 22. novembrī — Reed Exhibitions/ITSB (“INFOSECURITY”)
   (Lieta T-633/13)
   2014/C 52/71
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Reed Exhibitions Ltd (Richmond, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Malynicz, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2013. gada 10. septembra lēmumu lietā R 1544/2012-5;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “INFOSECURITY” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35. un 41. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 155 596

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 3. punkta pārkāpums


title: Lieta C-215/08: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 15. aprīļa spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — E. Friz GmbH/Carsten von der Heyden (Patērētāju tiesību aizsardzība — Līgumi, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām — Direktīvas 85/577/EEK piemērošanas joma — Pievienošanās slēgtam nekustamo īpašumu fondam, kas izveidots kā personālsabiedrība — Atteikšanās no dalības)

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 15. aprīļa spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — E. Friz GmbH/Carsten von der Heyden

   (Lieta C-215/08) (1)

   (Patērētāju tiesību aizsardzība - Līgumi, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām - Direktīvas 85/577/EEK piemērošanas joma - Pievienošanās slēgtam nekustamo īpašumu fondam, kas izveidots kā personālsabiedrība - Atteikšanās no dalības)
   2010/C 148/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: E. Friz GmbH

      Atbildētājs: Carsten von der Heyden

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvas 85/577/EEK par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām (OV L 372, 31. lpp.), 1. panta 1. punkta un 5. panta 2. punkta interpretācija — Piemērošanas joma — Patērētāja pievienošanās slēgtam nekustamo īpašumu fondam, kas izveidots personālsabiedrības formā un kura mērķis galvenokārt ir kapitālieguldījumu veikšana — Atteikšanās no dalības šajā fondā tiesiskās sekas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīva 85/577/EEK par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām, ir piemērojama līgumam, kas noslēgts tādos apstākļos kā pamata lietā un attiecas uz patērētāja pievienošanos slēgtam nekustamo īpašumu fondam, kas izveidots kā personālsabiedrība, ja pievienošanās galvenais mērķis nav kļūt par minētās sabiedrības dalībnieku, bet vienīgi kapitālieguldījumu veikšana;

               2)

               Direktīvas 85/577 5. panta 2. punkts tādos apstākļos kā pamata lietā pieļauj tādu valsts noteikumu, saskaņā ar kuru patērētājam, ja tas atsakās no dalības slēgtā nekustamo īpašumu fondā, kas izveidots kā personālsabiedrība, kuram patērētājs pievienojies pēc iepriekš nelūgta apmeklējuma tā dzīvesvietā, attiecībā pret šo fondu ir tiesības uz galīgo norēķinu, kuru aprēķina, ņemot vērā viņa dalības vērtību dienā, kad viņš izstājās no šī fonda, tādējādi pieļaujot iespēju, ka viņam var tikt izmaksāta mazāka summa nekā tā, ko tas ieguldījis, vai ka tam tiek uzlikts pienākums samaksāt daļu no minētā fonda zaudējumiem.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta T-123/15: Prasība, kas celta 2015. gada 16. martā – Unicorn/ITSB – Mercilink Equipment Leasing (“UNICORN-čerpací stanice”)

text:
               26.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/29

         Prasība, kas celta 2015. gada 16. martā – Unicorn/ITSB – Mercilink Equipment Leasing (“UNICORN-čerpací stanice”)
   (Lieta T-123/15)
   (2015/C 171/34)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unicorn a.s. (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis – L. Lorenc, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Kipra)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “UNICORN-čerpací stanice” – Kopienas preču zīme Nr. 1 1 0 14  685

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju piektās padomes 2015. gada 13. janvāra lēmums lietā R 153/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               ITSB neesot pienācīgi ņēmis vērā prasītājas sniegtos pierādījumus;

               —

               ITSB esot sniedzis nepareizu vērtējumu attiecībā uz agrāko preču zīmju pozitīvu reputāciju.


title: Tiesas Spriedums (trešā palāta) 2005. gada 16. jūnijā lietā C-123/02 Eiropas Parlaments pret Royal & Sun Alliance Insurance (Šķīrējklauzula — Apdrošināšanas līgumi — Anulēšana apdrošinātā riska pastiprināšanai — Ļaunprātīga izmantošana — Līgumiska atbildība — Zaudējumu atlīdzība)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 16. jūnijā
   lietā C-123/02 Eiropas Parlaments pret Royal & Sun Alliance Insurance (1)

   (Šķīrējklauzula - Apdrošināšanas līgumi - Anulēšana apdrošinātā riska pastiprināšanai - Ļaunprātīga izmantošana - Līgumiska atbildība - Zaudējumu atlīdzība)
   (2005/C 193/01)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-123/02 par prasību atbilstoši EKL 238. pantam, ko 2002. gada 5. aprīlī cēla Eiropas Parlaments (pārstāvji — D. Peteršaims [D. Petersheim], O. Kezu-Russo [O. Caisou-Rousseau] un M. Ekere [M. Ecker]) pret
         Royal & Sun Alliance Insurance
       (advokāti — J. L. Fagnarts [J.-L. Fagnart] un L. Vaels [L. Vael]), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen] (referents) un K. Šīmans [K. Schiemann], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre Mugika Arsamendi [Múgica Arzamendi], galvenā administratore, 2005. gada 16. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               garantijas anulēšana Līgumiem Nr. 5.013.347 un 1F516.071, par kuru Royal & Sun Alliance Insurance paziņoja Eiropas Parlamentam attiecīgi 2001. gada 9. oktobrī un 6. novembrī, ir uzskatāma par nelikumīgu šo līgumu laušanu;

               2)

                  Royal & Sun Alliance Insurance atlīdzina zaudējumus, kas Eiropas Parlamentam nodarīti tādēļ, ka nelikumīgi tika lauzti Līgumi Nr. 5.013.347 un 1F516.071;

               3)

               summa, ko Royal & Sun Alliance Insurance ir parādā kā zaudējumu atlīdzību Eiropas Parlamentam par 2001. gadu, tiek veidota, reizinot, pirmkārt, 205 131, 175 eiro ar procentiem no apdrošināšanas iemaksām, ko saņēma Royal & Sun Alliance Insurance no kopējās summas no tām, ko Parlaments bija parādā četriem līdzapdrošinātājiem, un reizinot, otrkārt, 178 453, 01 eiro ar tiem pašiem procentiem un ar daļskaitli 44/46, kas atbilst prorata temporis. Pēc tam no šo divu iznākumu summas ir jāatņem summa, ko šī iestāde pārskaitīja vai kas bija jāpārskaita Royal & Sun Alliance Insurance garantijas “darba strīdi — uzbrukumi” ietvaros par laika posmu no 2001. gada 5. novembra līdz 2001. gada 31. decembrim par tās īpašumu, kas atrodas Beļģijā, kā arī Luksemburgā, kopā ar garantijām par laika posmu no 2001. gada 18. novembrim līdz 2001. gada 31. decembrim, par īpašumu, kurš atrodas Francijā;

               4)

               summa, ko Royal & Sun Alliance Insurance ir parādā kā zaudējumu atlīdzību Eiropas Parlamentam par 2002. gadu, tiek veidota, reizinot summu 389 291, 73 eiro ar procentiem no apdrošināšanas iemaksām, ko saņemtu Royal & Sun Alliance Insurance no kopējās iemaksu summas, ko Parlaments bija parādā četriem līdzapdrošinātājiem kā garantiju par 2002. gadu, un no tādējādi iegūtā iznākuma atņemot summu, kas šai iestādei bija jāpārskaita Royal & Sun Alliance Insurance, lai apdrošinātu īpašumu, kas atrodas Francijā, pret visiem materiālajiem zaudējumiem 2002. gadā;

               5)

               summa, ko Royal & Sun Alliance Insurance ir parādā Eiropas Parlamentam, ir apliekama ar likumiskajiem kavējuma procentiem, sākot ar 2002. gada 4. aprīli;

               6)

                  Royal & Sun Alliance Insurance atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 144, 15.06.2002.


title: Lieta T-742/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. jūlija spriedums – Alpha Calcit/EUIPO – Materis Paints Italia (“CALCILITE”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “CALCILITE” — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Calcilit” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Konkrētā sabiedrības daļa — Attiecīgo preču kopīgā mērķsabiedrība

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/20

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. jūlija spriedums – Alpha Calcit/EUIPO – Materis Paints Italia (“CALCILITE”)
   (Lieta T-742/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “CALCILITE” - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Calcilit” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Konkrētā sabiedrības daļa - Attiecīgo preču kopīgā mērķsabiedrība)
   (2016/C 314/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh (Ķelne, Vācija) (pārstāvis – F. Hauck, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Materis Paints Italia SpA (Novate Milanese, Itālija) (pārstāvji – P. L. Roncaglia, F. Rossi un N. Parrotta, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 4. septembra lēmumu lietā R 753/2013-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft un Materis Paints Italia

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 4. septembra lēmumu lietā R 753/2013-4 atcelt attiecībā uz tādām ar apstrīdēto preču zīmi aptvertajām precēm kā “krāsas, pernicas, lakas, pretkorozijas līdzekļi un koksnes konservēšanas līdzekļi, krāsvielas, kodnes”;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO un Materis Paints Italia SpA sedz katrs pats savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 462, 22.12.2014.


title: Lieta T-173/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Martine Heus iesniedza 2005. gada 27. aprīlī

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/39

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Martine Heus iesniedza 2005. gada 27. aprīlī
   (Lieta T-173/05)
   (2005/C 182/72)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 27. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Martine Hoisa [Martine Heus], ar dzīvesvietu Anderlehtā [Anderlecht] (Beļģija), kuru pārstāv Lukass Fogels [Lucas Vogel], avocat.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 7. janvāra lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītājas 2004. gada 18. oktobra sūdzība par konkursa COM/PC/04 atlases komisijas priekšsēdētāja 2004. gada 19. jūlija lēmumu atteikt prasītājai pieeju šim konkursam;

               2)

               vajadzības gadījumā atcelt konkursa COM/PC/04 atlases komisijas priekšsēdētāja 2004. gada 19. jūlija lēmumu;

               3)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājai tika atteikta pieeja konkursam COM/PC/04 ar pamatojumu, ka viņai neesot piecu gadu dienesta pieredzes, kas iegūta Komisijā vai kādā citā iestādē, lai gan atlases komisija neņēma vērā profesionālās darbības laiku, ko viņa pavadīja Komisijā kā aizvietotāja darbiniece.
   Savas prasības atbalstam prasītāja atsaucas uz Civildienesta noteikumu 27. panta un 29. panta 1. punkta pārkāpumu, kā arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo apstrīdēto lēmumu un paziņojuma par konkursu rezultātā, vismaz tādā veidā, kā tos interpretējusi iecēlējinstitūcija, prasītāja tika noraidīta tādu iemeslu dēļ, kas saistīti tikai ar viņas agrāko administratīvo statusu (līgumdarbinieks un nevis civildienesta ierēdnis).
   Prasītāja atsaucas arī uz diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu, jo strīdīgie kritēriji ļauj citiem pretendentiem piedalīties konkursā, lai arī tie ir mazāk kompetenti vai tiem ir mazāka profesionālā pieredze Komisijā.


title: Lieta C-118/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 307. panta otrā daļa — Piemērotu pasākumu neveikšana, lai novērstu divpusējo nolīgumu, kas noslēgti ar trešām valstīm pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, nesaderību ar EK līgumu — Divpusējie investīciju nolīgumi, ko Somijas Republika noslēgusi ar Krievijas Federāciju, Baltkrievijas Republiku, Ķīnas Tautas Republiku, Malaiziju, Šrilankas Demokrātisko Sociālistisko Republiku un Uzbekistānas Republiku)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/3

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-118/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 307. panta otrā daļa - Piemērotu pasākumu neveikšana, lai novērstu divpusējo nolīgumu, kas noslēgti ar trešām valstīm pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, nesaderību ar EK līgumu - Divpusējie investīciju nolīgumi, ko Somijas Republika noslēgusi ar Krievijas Federāciju, Baltkrievijas Republiku, Ķīnas Tautas Republiku, Malaiziju, Šrilankas Demokrātisko Sociālistisko Republiku un Uzbekistānas Republiku)
   2010/C 24/03
   Tiesvedības valoda — somu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Hutunens [M. Huttunen], H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk] un B. Martenčuks [B. Martenczuk])

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāvis — J. Heliskoski [J. Heliskoski])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 307. panta otrās daļas pārkāpums — Vajadzīgo pasākumu nepieņemšana, lai novērstu nesaderīgumu ar Līgumu attiecībā uz noteikumiem par pārskaitījumiem, kas paredzēti divpusējos investīciju nolīgumos, ko Somijas Republika ir attiecīgi noslēgusi ar Krievijas Federāciju, Baltkrieviju, Ķīnu, Malaiziju, Šrilanku un Uzbekistānu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot vajadzīgos pasākumus, lai novērstu nesaderības saistībā ar noteikumiem par kapitāla pārvedumu, kas ietverti divpusējos investīciju nolīgumos par investīciju savstarpējo veicināšanu un aizsardzību, kurus Somijas Republika ir noslēgusi ar bijušo Padomju Sociālistisko Republiku Savienību, kuras tiesību pārmantotāja ir Krievijas Federācija (nolīgums parakstīts 1989. gada 8. februārī), Baltkrievijas Republiku (nolīgums parakstīts 1992. gada 28. oktobrī), Ķīnas Tautas Republiku (nolīgums parakstīts 1984. gada 4. septembrī), Malaiziju (nolīgums parakstīts 1985. gada 15. aprīlī), Šrilankas Demokrātisko Sociālistisko Republiku (nolīgums parakstīts 1985. gada 27. aprīlī) un Uzbekistānas Republiku (nolīgums parakstīts 1992. gada 1. oktobrī), Somijas Republika nav izpildījusi EKL 307. pantā otrajā daļā paredzētos pienākumus;

               2)

               Somijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika, Lietuvas Republika, Ungārijas Republika un Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 95, 28.04.2007.


title: Lieta C-405/05: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2007. gada 25. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Piesārņojums un kaitīgums — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — Tādu pasākumu nepieņemšana, lai nodrošinātu vairāku aglomerāciju komunālo notekūdeņu atbilstošu attīrīšanai)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/10

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2007. gada 25. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti
   (Lieta C-405/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Piesārņojums un kaitīgums - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - Tādu pasākumu nepieņemšana, lai nodrošinātu vairāku aglomerāciju komunālo notekūdeņu atbilstošu attīrīšanai)
   (2007/C 56/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán, X. Lewis un H. van Vliet, pārstāvji)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — C. White, pārstāve)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.) 4. panta 1. un 3. punkta pārkāpums — Vairāku aglomerāciju komunālo notekūdeņu atbilstošas attīrīšanas nenodrošināšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tiek atbilstoši attīrīti komunālie notekūdeņi Bangor, Brighton, Broadstairs, Carrickfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtownabbey, Omagh un Portrush aglomerācijās, vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 4. panta 1. un 3. punktu.

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 48, 25.2.2006.


title: Lieta T-372/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. maijā – HK Intertrade /Padome

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/35

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. maijā – HK Intertrade/Padome
   (Lieta T-372/14)
   2014/C 261/60
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hong-Kong) (pārstāvji – J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, D. Sellers un N. Pilkington, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes lēmumu, kas ietverts 2014. gada 14. marta vēstulē, kura tika nosūtīta prasītājas advokātiem saistībā to personu un vienību saraksta pārskatīšanu, kas ir ietverts Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un kas ir grozīts ar Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, II pielikumā un Padomes 2012. gada 21. decembra Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, kas īstenota ar Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, IX pielikumā, ciktāl apstrīdētais lēmums ir uzskatāms par atteikumu dzēst prasītājas nosaukumu no to personu un vienību saraksta, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi;

               —

               apvienot šo lietu ar lietu T-159/13 saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 50. panta 1. punktu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus, kuri ir balstīti uz nepietiekamu pamatojumu un Padomes acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Prasītāja apgalvo, ka, kaut arī tā ir sabiedrības National Iranian Oil Company (NIOC), kas ir ietverta sarakstā, meitasuzņēmums, Padome nav pierādījusi, ka tas jebkādā veidā radītu ekonomisku priekšrocību Irānas valstij, kura būtu pretrunā apstrīdēto pasākumu mērķim. Tāpat prasītāja apgalvo, ka Padome patiesībā nekad nebija sarakstā ietvērusi prasītāju un ka šo kļūdu nevar izlabot ar tādu labojumu, kādu veica Padome.


title: Lieta T-351/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. maijā  – Construlink /ITSB – Wit – Software  ( “GATEWIT” )

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/30

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. maijā – Construlink/ITSB – Wit–Software (“GATEWIT”)
   (Lieta T-351/14)
   2014/C 261/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Construlink – Tecnologias de Informação, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvis – M. Lopes Rocha, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Wit–Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA (Coimbra, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 6. marta Lēmumu lietā R 1059/2013–1;

               —

               atzīt preču zīmes “GATEWIT” reģistrācijas pieteikumu Nr. 1 0 1 28  262 par atbilstošu reģistrēšanai;

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “GATEWIT” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 1 28  262

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Wit–Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “wit software”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 42. klasē, kā arī uzņēmuma nosaukuma “Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA” valsts reģistrācija

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un noraidīt preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-489/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 8. septembra rīkojumu lietā T-374/06 Matthias Rath /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs 2008. gada 12. novembrī iesniedzis Matthias Rath

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 8. septembra rīkojumu lietā T-374/06 Matthias Rath/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs 2008. gada 12. novembrī iesniedzis Matthias Rath

   (Lieta C-489/08 P)
   (2009/C 82/17)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Matthias Rath (pārstāvji — S. Ziegler, C. Kleiner un F. Dehn, Rechtsanwälte)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 8. septembra rīkojumu lietā T-374/06;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam, kā arī personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesa tās pārsūdzētajā rīkojumā ir apstiprinājusi Apelāciju pirmās padomes lēmumu, saskaņā ar kuru starp apelācijas sūdzības iesniedzēja reģistrācijai pieteikto vārdisko apzīmējumu “EPICAN” un Kopienas agrāko vārdisko preču zīmi “EPIGRAN FORTE” pastāv sajaukšanas iespēja attiecībā uz pārtikas piedevām un diētiskajiem līdzekļiem, kuru izmantošana nav medicīniska rakstura.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savu apelācijas sūdzību pamato ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Pirmās instances tiesa, lai noteiktu preču un apzīmējumu līdzību, esot balstījusies uz kļūdainiem faktiem. Ja Pirmās instances tiesa faktus būtu novērtējusi pareizi, tā būtu nonākusi pie secinājuma, ka starp pretstatītajiem apzīmējumiem nav sajaukšanas iespējas. Tas tā ir it īpaši tādēļ, ka, kā Pirmās instances tiesa pamatoti konstatēja, patērētājs strīdīgajām precēm pievērš lielāku uzmanību.


title: lieta C-481/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Bundesverwaltungsgericht 2004. gada 3. augusta lēmumu administratīvajā tiesvedībā Engin Torun pret Augsburgas pilsētu

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Bundesverwaltungsgericht 2004. gada 3. augusta lēmumu administratīvajā tiesvedībā Engin Torun pret Augsburgas pilsētu
   (lieta C-481/04)
   (2005/C 19/28)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 3. augustā Bundesverwaltungsgericht lēmumu administratīvajā tiesvedībā lietā Engin Torun pret Augsburgas pilsētu, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 22. novembrī.
   Bundesverwaltungsgericht lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Vācijas Federatīvajā Republikā jau vairāk kā trīs gadus likumīgi nodarbināta turku darbinieka pilngadību sasniedzis bērns, kam ir profesionālā izglītība metālapstrādē un zeļļa diploms, zaudē uzturēšanās tiesības, kas izriet no tiesībām atsaukties uz jebkuru darba piedāvājumu saskaņā ar EEK/Turcijas Asociācijas Padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta 2. teikumu (APL 1/80), izņemot APL 1/80 14. pantā minētajos gadījumos un gadījumos, kad uzņēmējvalsts ir tikusi pamesta uz nozīmīgu laikposmu bez attaisnojama iemesla, arī tad, ja viņš:

                           a)

                           ir notiesāts par smagu laupīšanu un noziedzīgiem nodarījumiem ar narkotiskajām un psihotropajām vielām ar trīs gadu un trīs mēnešu brīvības atņemšanu un sods arī vēlāk nav aizstāts ar pārbaudes laiku, un viss sods ir izciests, ieskaitot apcietinājumā pavadīto laiku?

                           b)

                           pats ir atradis darbu Vācijas Federatīvās Republikas darba tirgū un tādējādi pats ir ieguvis uzturēšanās tiesības, kas izriet no tiesībām uz brīvu pieeju darba tirgum saskaņā ar APL 1/80 6. panta 1. punkta pirmo vai otro ievilkumu, un vēlāk tās atkal zaudējis?
                           Vai šāds [tiesību] zaudējums ir noticis tādēļ, ka

                                       aa)

                                       savu pēdējo darba vietu viņš ir atstājis, pamatojoties uz darba devēja uzteikumu, kam par pamatu bijusi darbinieka narkotiku atkarība?

                                       bb)

                                       pēc vairāk nekā trim mēnešiem slimības viņš no jauna nereģistrējās kompetentajā iestādē kā bezdarbnieks triju dienu laikā laikposmā starp darba nespēju un arestu par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu?

                                       cc)

                                       tas, ka viņš tika notiesāts ar brīvības atņemšanu uz trim gadiem un trim mēnešiem par smagu laupīšanu un noziedzīgiem nodarījumiem ar narkotiskajām un psihotropajām vielām, un sods arī vēlāk nav aizstāts ar pārbaudes laiku un viss sods ir izciests, ieskaitot apcietinājumā pavadīto laiku un šajā laikā viņu nebija iespējams nodarbināt, bet aptuveni trīs mēnešus pēc viņa atbrīvošanas viņš atkal atrada darbu pagaidu uzņēmumā, kaut arī viņam nebija tiesību uzturēties valstī?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai iepriekš 1 b) jautājuma aprakstītajos apstākļos Turcijas pilsonis zaudē uzturēšanās tiesības, kas izriet no tiesībām uz brīvu pieeju darba tirgum, saskaņā ar APL 1/80 6. panta 1. punkta pirmo vai otro ievilkumu?


title: Lieta T-436/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. septembrī — Deutsche Rockwool Mineralwoll /ITSB — Ceramicas del Foix ( “Rock & Rock” )

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/25

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. septembrī — Deutsche Rockwool Mineralwoll/ITSB — Ceramicas del Foix (“Rock & Rock”)
   (Lieta T-436/12)
   2012/C 379/43
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Vācija) (pārstāvis — J. Krenzel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Ceramicas del Foix, SA (Barselona, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 10. jūlija lēmumu lietā R 495/2011-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme “Rock & Rock” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 2., 19. un 27. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 3468774

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: prasība atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu bija balstīta uz relatīviem atteikuma pamatojumiem saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lasot to kopā ar tās 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Prasītāja, kas lūdz atcelt lēmumu par Kopienas preču zīmes reģistrāciju, atsaucās uz šādām agrākām tiesībām: Vācijas vārdiskas preču zīmes “Rock” reģistrācija Nr. 30229274 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 6., 7., 8., 17., 19., 37. un 42. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “MASTERROCK” reģistrācija Nr. 30212141 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 17., 19. un 37. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “FIXROCK” reģistrācija Nr. 39920622 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 17. un 19. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “FLEXIROCK” reģistrācija Nr. 2078534 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 19. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “COVERROCK” reģistrācija Nr. 39732094 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 17. un 19. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “CEILROCK” reģistrācija Nr. 30306452 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 17. un 19. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu atzīt preču zīmi par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-87/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. februārī – Aston Martin Lagonda/ITSB (Automašīnas priekšā novietota režģa attēls)

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/59

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. februārī – Aston Martin Lagonda/ITSB (Automašīnas priekšā novietota režģa attēls)
   (Lieta T-87/15)
   (2015/C 138/76)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aston Martin Lagonda Ltd (Gaydon, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – D. Farnsworth, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas preču zīme, kas norādīta kā “cita” un kas attēlo automašīnas priekšā novietotu režģi – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 867 215

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju otrās padomes 2014. gada 11. decembra lēmums lietā R 1797/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā apstiprināts pārbaudītāja secinājums, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei pirmšķietami nav atšķirtspējas attiecībā uz konkrētajām precēm un pakalpojumiem;

               —

               atļaut publicēt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 11 867 215;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-406/13: Prasība, kas celta 2013. gada 29. jūlijā — Gossio /Padome

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/28

         Prasība, kas celta 2013. gada 29. jūlijā — Gossio/Padome
   (Lieta T-406/13)
   2013/C 313/54
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marcel Gossio (Kasablanka, Maroka) (pārstāvis — S. Zokou, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt:

                           —

                           lēmumu 2010/656/KĀDP un Padomes Regulu (EK) Nr. 560/2005, kā arī 2012. gada 8. marta Īstenošanas lēmumu 2012/144/KĀDP, ar ko nosaka ierobežojošus pasākumus saistībā ar situāciju Kotdivuārā, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                           —

                           2013. gada 17. maija lēmumu, ar kuru apstiprina un atjauno agrāk paredzētos ierobežojošos pasākumus, ciktāl ar tiem noteikts, ka prasītājs ir jāatstāj to personu un iestāžu sarakstā, kas izklāstītas lēmuma 2010/656/KĀDP II pielikumā un Regulas (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka ierobežojošus pasākumus saistībā ar situāciju Kotdivuārā, I A pielikumā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi pilnvaru pārsniegšana un pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl:

                           —

                           prasītājam pārmestie fakti nebalstās uz nevienu objektīvu pamatojumu un tiem nav neviena reāla pierādījuma;

                           —

                           nav iespējams konstatēt pamatotu saistību starp iemesliem, kas pausti, lai pamatotu ierobežojošos pasākumus, kas paredzēti attiecībā uz prasītāju un vispārējo situāciju Kotdivuārā;

                           —

                           attiecībā uz prasītāju pieņemto ierobežojošo pasākumu izcelsmes juridiskais pamatojums ir pretrunā pēdējiem iemesliem, kas pausti šo pasākumu pamatošanai;

                           —

                           Padomes lēmumi radot procedūras vai pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir noticis prasītāja pamattiesību pārkāpums un tostarp tiesību uz nevainīguma prezumpciju, darījumdarbības brīvības, īpašumtiesību, samērīguma principa, kā arī tiesību uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību un tiesību netikt pakļautam necilvēciskai vai pazemojošai attieksmei pārkāpums.