title: Lieta C-381/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī ( Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — De Landtsheer Emmanuel SA / Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne , Veuve Clicquot Ponsardin SA (Direktīvas 84/450/EEK un 97/55/EK — Salīdzinošā reklāma — Konkurenta vai konkurenta piedāvāto preču vai pakalpojumu identifikācija — Preces vai pakalpojumi, kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam — Atsauce uz izcelsmes vietas norādi)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/11

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī (Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — De Landtsheer Emmanuel SA/Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, Veuve Clicquot Ponsardin SA

   (Lieta C-381/05) (1)

   (Direktīvas 84/450/EEK un 97/55/EK - Salīdzinošā reklāma - Konkurenta vai konkurenta piedāvāto preču vai pakalpojumu identifikācija - Preces vai pakalpojumi, kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam - Atsauce uz izcelsmes vietas norādi)
   (2007/C 96/17)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: De Landtsheer Emmanuel SA

      Atbildētājas: Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, Veuve Clicquot Ponsardin SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Bruxelles — Interpretācija 2. panta 2.a punktam un 3.a panta b) apakšpunktam Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvā 84/450/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz maldinošu reklāmu (OV L 250, 17. lpp.), ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīva 97/55/EK, ar ko groza Direktīvu 84/450/EEK par maldinošu reklāmu, lai tajā iekļautu salīdzinošo reklāmu (OV L 290, 18. lpp.) — Salīdzinošā reklāma — Konkurenta vai konkurenta piedāvāto preču vai pakalpojumu identifikācija — Tādu terminu lietošana alus reklāmai, kas atsaucas uz dzirkstošā vīna un it īpaši uz šampanieša raksturīgajām īpašībām
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               2. panta 2.a punkts Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvā 84/450/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz maldinošu reklāmu, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīva 97/55/EK, ir jāinterpretē tā, ka var uzskatīt, ka atsauce reklāmas sludinājumā uz preču veidu, nevis uz uzņēmumu vai konkrētajām precēm satur salīdzinošo reklāmu, jo ir iespējams identificēt šo uzņēmumu vai tā piedāvātās preces kā tās, uz kurām konkrēti attiecas minētais sludinājums. Lai atzītu, ka reklāmai ir salīdzinošs raksturs, nav nozīmes tam, ka var tikt identificēti vairāki reklamētāja konkurenti vai to piedāvātās preces vai pakalpojumi kā tādi, uz kuriem konkrēti attiecas reklāmas sludinājums;

               2)

               konkurences attiecību pastāvēšana starp reklamētāju un uzņēmumu, kas identificēts reklāmas sludinājumā, nevar tikt noteikta neatkarīgi no šā uzņēmuma piedāvātajām precēm vai pakalpojumiem.
               Lai noteiktu šādu konkurences attiecību pastāvēšanu, ir jāņem vērā:

                           —

                           tirgus faktiskais stāvoklis, patēriņa ieradumi un to iespējamā attīstība,

                           —

                           Kopienu teritorijas daļa, kurā reklāma ir izplatīta, tomēr vajadzības gadījumā neizslēdzot sekas, ko citās dalībvalstīs konstatēto patēriņa ieradumu attīstība var radīt attiecīgajā valsts tirgū, un

                           —

                           to preču īpašās pazīmes, kuru pirkšanu reklamētājs cenšas veicināt, kā arī imidžs, ko tas cenšas tām piedēvēt.

                     Kritēriji, kas ļauj noteikt konkurences attiecību pastāvēšanu Direktīvas 84/450/EEK, ko groza Direktīva 97/55/EK, 2. panta 2.a punkta izpratnē, un tie, kuru mērķis ir pārbaudīt, vai salīdzinājums atbilst šās direktīvas 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktā ietvertajam nosacījumam, nav identiski;

               3)

               reklāma, kas atsaucas uz preču veidu, tomēr neidentificējot konkurentu vai tā piedāvātās preces, nav nelikumīga atbilstoši Direktīvas 84/450/EEK, ko groza Direktīva 97/55/EK, 3.a panta 1. punktam. Šādas reklāmas likumības nosacījumi ir jāizvērtē, ņemot vērā valsts vai — vajadzības gadījuma — Kopienu tiesību citas normas, neatkarīgi no tā, ka tas varētu radīt mazāku aizsardzību patērētājiem vai konkurējošajiem uzņēmumiem;

               4)

               Direktīvas 84/450/EEK, ko groza Direktīva 97/55/EK, 3.a panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka jebkurš salīdzinājums, kurā preces bez izcelsmes vietas norādes tiek salīdzinātas ar precēm ar šādu izcelsmes vietas norādi, nav nelikumīgs.

      (1)  OV C 10, 14.1.2006.


title: Apvienotās lietas C-5/06 un no C-23/06 līdz C-36/06: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf , Tribunal de grande instance de Nanterre (Vācija, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zuckerfabrik Jülich AG (agrāk — Jülich AG )/ Hauptzollamt Aachen (Cukurs — Ražošanas maksājumi — Kvotu sistēmas piemērošanas noteikumi — Eksportējamā pārpalikuma noteikšana — Vidējo zaudējumu noteikšana)

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/2

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums (Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre (Vācija, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zuckerfabrik Jülich AG (agrāk — Jülich AG)/Hauptzollamt Aachen

   (Apvienotās lietas C-5/06 un no C-23/06 līdz C-36/06) (1)

   (Cukurs - Ražošanas maksājumi - Kvotu sistēmas piemērošanas noteikumi - Eksportējamā pārpalikuma noteikšana - Vidējo zaudējumu noteikšana)
   (2008/C 158/03)
   Tiesvedības valodas — vācu un franču
   Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Zuckerfabrik Jülich AG (agrāk — Jülich AG) (C-5/06), Saint Louis Sucre SNC (C-23/06), Société des Sucreries du Marquenterre SA (C-24/06), SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA) (C-25/06), SA Lesaffre Frères (C-26/06), Tereos, kas ir Sucreries, Distilleries des Hauts de France tiesību un saistību pārņēmēja (C-27/06), SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré fils (C-28/06), SA Sucreries de Toury et Usines Annexes (C-29/06), Tereos (C-30/06), Tereos, kas ir SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF tiesību un saistību pārņēmēja (C-31/06), Cristal Union (C-32/06), Sucrerie Bourdon (C-33/06), SA Sucrerie de Bourgogne (C-34/06), SAS Vermendoise Industries (C-35/06), SA Sucreries et Raffineries d'Erstein (C-36/06)

      Atbildētāji: Hauptzollamt Aachen (C-5/06), Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (no C-23/06 līdz C-36/06)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Düsseldorf — Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.) 15. panta interpretācija — Komisijas 2002. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 314/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē (OV L 50, 40. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2003. gada 27. jūnija Regulu (EK) Nr. 1140/2003, ar kuru cukura nozarē groza Regulu (EK) Nr. 779/95, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus attiecībā uz paziņojumiem, un Regulu (EK) Nr. 314/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai (OV L 160, 33. lpp.), 6. panta 4. punkta spēkā esamība — Komisijas 2004. gada 14. oktobra Regulas (EK) Nr. 1775/2004, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 316, 64. lpp.), spēkā esamība — Visa eksportētā cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa daudzuma ņemšana vērā, nosakot eksportējamo pārpalikumu, un tikai tā daudzuma, attiecībā uz kuru patiešām ir izmaksātas eksporta kompensācijas, ņemšana vērā, nosakot vidējos zaudējumus no vienas tonnas cukura
   Rezolutīvā daļa:
   saskaņā ar Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju 15. panta 1. punkta c) apakšpunktu, nosakot eksportējamo pārpalikumu, no patēriņa ir jāatņem viss to eksportēto produktu daudzums, uz kuriem attiecas šis pants, neatkarīgi no tā, vai kompensācija patiešām ir tikusi izmaksāta;
   minētās regulas 15. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka, nosakot gan eksportējamo pārpalikumu, gan vidējos zaudējumus no vienas tonnas produkta, ir jāņem vērā viss to eksportēto produktu daudzums, uz kuriem attiecas šis pants, neatkarīgi no tā, vai kompensācija patiešām ir tikusi izmaksāta;
   Komisijas 2003. gada 7. oktobra Regula (EK) Nr. 1762/2003, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē, un Komisijas 2004. gada 14. oktobra Regula (EK) Nr. 1775/2004, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē, ir spēkā neesošas;
   Komisijas 2002. gada 15. oktobra Regulas (EK) Nr. 1837/2002, ar ko 2001./2002. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus, kā arī papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē, pārbaude nav atklājusi nekādus apstākļus, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta T-91/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – AEDEC/Komisija Pētniecība un tehnoloģijas attīstība — Pētniecības un inovāciju pamatprogramma “Apvārsnis 2020” — Uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus saistībā ar darba programmām 2014.–2015. gadam — Komisijas lēmums, ar kuru prasītājas iesniegtais priekšlikums atzīts par neatbilstošu — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Samērīgums — Pārskatāmība — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/41

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – AEDEC/Komisija
   (Lieta T-91/15) (1)

   (Pētniecība un tehnoloģijas attīstība - Pētniecības un inovāciju pamatprogramma “Apvārsnis 2020” - Uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus saistībā ar darba programmām 2014.–2015. gadam - Komisijas lēmums, ar kuru prasītājas iesniegtais priekšlikums atzīts par neatbilstošu - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Samērīgums - Pārskatāmība - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2016/C 402/46)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) (Madride, Spānija) (pārstāvis – R. López López, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – N. Ruiz García un M. Siekierzyńska)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir balstīta uz LESD 263. pantu, lūdzot atcelt 2014. gada 4. septembra lēmumu, ar kuru Komisija noraidīja finansējuma lūgumu, kuru prasītāja bija iesniegusi konsorcija “Latin Plan” vārdā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 127, 20.4.2015.


title: Lieta T-176/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. aprīlī — Bank Tejarat /Padome

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/25

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. aprīlī — Bank Tejarat/Padome
   (Lieta T-176/12)
   2012/C 174/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Tejarat (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — S. Zaiwalla, P. Reddy un F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmuma 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 19, 22. lpp.), I pielikuma I.B. tabulas 2. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. janvāra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 54/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 19, 1. lpp.), I pielikuma I.B. tabulas 2. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (EK) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.) IX pielikuma B tabulas 105. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atzīt, ka Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkts nav piemērojams prasītājai;

               —

               atzīt, ka Padomes Regulas (ES) Nr. 267/2012 23. panta 2. punkts nav piemērojams prasītājai;

               —

               atzīt, ka I pielikuma I.B. tabulas 2. punkta Padomes Lēmumā 2012/35/KĀDP un Padomes Īstenošanas regulā (ES) Nr. 54/2012 atcelšana, kā arī IX pielikuma B tabulas 105. punkta Padomes Regulā (ES) Nr. 267/2012 atcelšana stājas spēkā nekavējoties, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots,

                           —

                           ka apstrīdētajos pasākumos noteiktie būtiskie [personas] norādīšanas kritēriji nav izpildīti prasītājas gadījumā un viņas norādīšanai nav ne juridiska, ne faktiska pamata; un/vai Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot, vai kritērijs ir vai nav izpildīts, un

                           —

                           ka Padome norādījusi uz prasītāju, pamatojoties uz nepietiekamiem pierādījumiem par kritēriju izpildi, un tādējādi ir pieļāvusi (papildu) acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo prasītāja neatbilst nevienam no norādīšanai noteiktajiem pieciem kritērijiem, kuri ir paredzēti Regulas Nr. 267/2012 23. panta 2. punktā, un Padome nav pierādījusi pretējo.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots,

                           —

                           ka prasītāja norādīšana ir uzskatāma par tās pamattiesību un brīvību, tostarp tiesību tirgoties un veikt uzņēmējdarbību, kā arī tiesību uz īpašumu pārkāpumu un/vai samērīguma principa pārkāpumu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots,

                           —

                           ka Padome katrā ziņā ir pārkāpusi procesuālās prasības: a) paziņot prasītājam personiski par viņa norādīšanu, b) sniegt pienācīgu un pietiekamu pamatojumu un c) ievērot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīviem tiesību aizsardzības līdzekļiem.


title: Lieta C-114/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën/U. Notermans-Boddenberg

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën/U. Notermans-Boddenberg

   (Lieta C-114/11)
   2011/C 152/22
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: U. Notermans-Boddenberg

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, ņemot vērā EKL 39. pantu (tagad — LESD 45. pants) vai EKL 18. pantu (tagad — LESD 21. pants), tad, ja dalībvalsts savam iedzīvotājam saistībā ar viņam piederoša transportlīdzekļa ekspluatācijas ceļu tīklā šīs dalībvalsts teritorijā uzsākšanu piemēro nodokli gadījumā, ja šis transportlīdzeklis

               —

               ir reģistrēts citā dalībvalstī,

               —

               ir iedzīvotāja, kas, saglabājot savu pilsonību, ir pārcēlies no citas dalībvalsts, pārcelšanās iesaistītas mantas daļa,

               —

               pēc pārcelšanās šis iedzīvotājs to izmanto tādā pašā veidā kā iepriekš, tas ir, privātiem nolūkiem un arī braucieniem līdz darba vietai dalībvalstī, kurā viņš ir dzīvojis iepriekš,

         runa ir par situāciju, kurai ir piemērojamas Kopienu tiesības?


title: Lieta T-487/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Navarra de Servicios y Tecnologías/Komisija Valsts atbalsts — Ciparu televīzija — Atbalsts zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Spānijā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Valsts līdzekļi — Saimnieciskā darbība — Priekšrocība — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences izkropļošana — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Pilnvaru nepareiza izmantošana

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/38

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Navarra de Servicios y Tecnologías/Komisija
   (Lieta T-487/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Ciparu televīzija - Atbalsts zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Spānijā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Valsts līdzekļi - Saimnieciskā darbība - Priekšrocība - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences izkropļošana - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Pilnvaru nepareiza izmantošana)
   (2016/C 027/45)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Navarra de Servicios y Tecnologías, SA (Pamplona, Spānija) (pārstāvis – A. Andérez González, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier, B. Stromsky un P. Němečková)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: SES Astra (Betzdorf, Luksemburga) (pārstāvji – F. González Díaz, F. Salerno un V. Romero Algarra, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmumu 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (OV L 217, 52. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Navarra de Servicios y Tecnologías, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un SES Astra tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 313, 26.10.2013.


title: Lieta T-526/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. septembrī — H&M Hennes & Mauritz /ITSB — Yves Saint Laurent (rokassomas)

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/16

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. septembrī — H&M Hennes & Mauritz/ITSB — Yves Saint Laurent (rokassomas)
   (Lieta T-526/13)
   2013/C 359/31
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — H. Hartwig un A. von Mühlendahl, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Yves Saint Laurent SAS (Parīze, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2013. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 208/2012-3;

               —

               atzīt Kopienas dizainparauga reģistrāciju Nr. 613294-0002 par spēkā neesošu un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: dizainparaugs precei “rokassomas”, kas ietilpst 03-01. klasē –Kopienas dizainparauga reģistrācija Nr. 613294-0002

      Kopienas dizainparauga īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pamatojums ir balstīts uz Padomes Regulas Nr. 6/2002 4.-9. pantu un 25. panta 1. punkta c), d), e), f) un g) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 6/2002 6. panta pārkāpums


title: Lieta C-594/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 14. septembra rīkojumu lietā T-779/14 Slovākijas Republika/Eiropas Komisija 2015. gada 13. novembrī iesniedza Slovākijas Republika

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 14. septembra rīkojumu lietā T-779/14 Slovākijas Republika/Eiropas Komisija 2015. gada 13. novembrī iesniedza Slovākijas Republika
   (Lieta C-594/15 P)
   (2016/C 027/25)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Slovākijas Republika (pārstāve – B. Ricziová)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 14. septembra rīkojumu lietā T-779/14 Slovākijas Republika/Eiropas Komisija, ar ko Vispārējā tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi prasību atcelt tiesību aktu, kuru Slovākijas Republika saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu bija iesniegusi par Eiropas Komisijas lēmumu, kas bija ietverts 2014. gada 24. septembra vēstulē, ar kuru Eiropas Komisija lūdza Slovākijas Republiku nodot tās rīcībā finanšu līdzekļus, kas atbilst tradicionālo pašu resursu zudumiem;

               —

               pašai lemt par Slovākijas Republikas prasības pieņemamību un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par prasības pamatotību, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pakārtoti, ja Tiesa secinātu, ka tās rīcībā nav pietiekamas informācijas, lai varētu pieņemt galīgu nolēmumu par Komisijas iebildi par nepieņemamību, Slovākijas Republika lūdz Tiesu:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 14. septembra rīkojumu lietā T-779/14 Slovākijas Republika/Eiropas Komisija, ar ko Vispārējā tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi prasību atcelt tiesību aktu, kuru Slovākijas Republika saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu bija iesniegusi par Eiropas Komisijas lēmumu, kas bija ietverts 2014. gada 24. septembra vēstulē, ar kuru Eiropas Komisija lūdza Slovākijas Republiku nodot tās rīcībā finanšu līdzekļus, kas atbilst tradicionālo pašu resursu zudumiem;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par Slovākijas Republikas prasības pieņemamību un tās pamatotību, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Slovākijas Republika izvirza divus pamatus:

               1.

               Saistībā ar pirmo apelācijas pamatu Slovākijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir veikusi kļūdainu juridisko vērtējumu attiecībā uz: i) pieprasīto finanšu līdzekļu raksturu un tiesību aktu, kas attiecas uz pašu resursiem, un attiecīgās judikatūras piemērojamību ii) kritēriju par iestādes pilnvarām izvērtēt apstrīdētā tiesību akta apstrīdamību un iii) tiesu iestāžu pieejamību un situācijas steidzamību.

               2.

               Pakārtoti, saistībā ar otro apelācijas pamatu Slovākijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav pietiekami pamatojusi pārsūdzēto rīkojumu attiecībā uz i) pieprasīto finanšu līdzekļu raksturu un tiesību aktu, kas attiecas uz pašu resursiem, un attiecīgās judikatūras piemērojamību, un ii) tiesu iestāžu pieejamību un situācijas steidzamību, ko apstiprina tas, ka tā izmantoja iii) vienu un to pašu pamatojumu attiecībā uz faktiski atšķirīgiem gadījumiem.


title: Lieta F-109/14: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 14. jūlija rīkojums – Roda/Komisija Civildienests — Atalgojums — Apgādnieka zaudējuma pensija — Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pants — Mirušā ierēdņa šķirtā laulātā tiesības — Uzturlīdzekļi, kas ir jāmaksā mirušajam ierēdnim — Apgādnieka zaudējuma pensijas maksimālās summas noteikšana — Acīmredzami nepamatota prasība

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/53

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 14. jūlija rīkojums – Roda/Komisija
   (Lieta F-109/14) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Apgādnieka zaudējuma pensija - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pants - Mirušā ierēdņa šķirtā laulātā tiesības - Uzturlīdzekļi, kas ir jāmaksā mirušajam ierēdnim - Apgādnieka zaudējuma pensijas maksimālās summas noteikšana - Acīmredzami nepamatota prasība)
   (2015/C 279/66)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Silvana Roda (Ispra, Itālija) (pārstāvis – L. Ribolzi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu nepalielināt apgādnieka zaudējuma pensijas apmēru, ko saņem prasītāja, kura ir mirušā ierēdņa bijusī laulātā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               S. Roda sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015., 54. lpp.


title: Lieta T-371/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – NICO/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/46

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – NICO/Padome
   (Lieta T-371/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2016/C 027/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Šveice) (pārstāvji – J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta un N. Pilkington, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bishop un I. Rodios)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2014. gada 14. marta vēstulē ietverto lēmumu, ar kuru prasītājas nosaukums ir saglabāts to personu un vienību sarakstos, kurām tiek piemēroti ierobežojoši pasākumi, kuri ir ietverti Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/635/KĀDP (OV L 282, 58. lpp.), II pielikumā un Padomes 2012. gada 23. marta Regulas Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), kas ir ieviesta ar Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012 (OV L 282, 16. lpp.), IX pielikumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: Pirmās Instances Tiesas Spriedums 2005. gada 31. maijā lietā T-294/03 Jean-Louis Gibault pret Eiropas Kopienu Komisiju (Vispārējais konkurss — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Pamatojuma trūkums — Diskriminācija pilsonības dēļ)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/25

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 31. maijā
   lietā T-294/03 Jean-Louis Gibault pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Vispārējais konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Pamatojuma trūkums - Diskriminācija pilsonības dēļ)
   (2005/C 193/40)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-294/03 Žans–Luī Žibols [Jean-Louis Gibault], ar dzīvesvietu Vatrelo [Wattrelos] (Francija), ko pārstāv F. Tuitšēvers [F. Tuytschaever], avocat, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis J. Kurals [J. Currall], kas norādīja adresi Luksemburgā) par lūgumu atcelt vispārējā konkursa COM/A/6/01 vērtēšanas komitejas lēmumu neiekļaut prasītāju rezerves sarakstā, Pirmās instances tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs Dž. D. Kuks [J. D. Cooke], tiesneši I. Labucka un V. Trstenjaka [V. Trstenjak], sekretārs I. Natsinas [I. Natsinas], 2005. gada 31. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepamatotu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Lieta T-332/15: Prasība, kas celta 2015. gada 16. jūnijā – Ocean Capital Administration u.c./Padome

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/76

         Prasība, kas celta 2015. gada 16. jūnijā – Ocean Capital Administration u.c./Padome
   (Lieta T-332/15)
   (2015/C 294/91)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ocean Capital Administration GmbH (Hamburga, Vācija), First Ocean Administration GmbH (Hamburga), First Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Second Ocean Administration GmbH (Hamburga), Second Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Third Ocean Administration GmbH (Hamburga), Third Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Fourth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Fourth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Fifth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Fifth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Sixth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Sixth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Seventh Ocean Administration GmbH (Hamburga), Seventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Eighth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Eighth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Ninth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Ninth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Tenth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Tenth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Eleventh Ocean Administration GmbH (Hamburga), Eleventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Twelfth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Twelfth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburga), Thirteenth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Fourteenth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Fifteenth Ocean Administration GmbH (Hamburga), Sixteenth Ocean Administration GmbH (Hamburga), IRISL Maritime Training Institute (Teherāna, Irāna), Kheibar Co. (Teherāna), Kish Shipping Line Manning Co. (Kish Island, Irāna) (pārstāvji – P. Moser, QC, E. Metcalfe, Barrister, un M. Taher, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt par nepiemērojamu Padomes 2013. gada 10. oktobra Lēmumu 2013/497/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, un Padomes 2013. gada 10. oktobra Regulu (ES) Nr. 971/2013, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 (OV L 272, 1. lpp.) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, pamatojoties uz iebildi par prettiesiskumu;

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 7. aprīļa Lēmumu (KĀDP) 2015/556, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 92, 101. lpp.), un Padomes 2015. gada 7. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) 2015/549, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 (OV L 92, 12. lpp.) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, ciktāl tie ir piemērojami prasītājiem;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota prettiesiskuma esamība saskaņā ar LESD 277. pantu un tiek lūgts atzīt, ka Padomes 2013. gada 10. oktobra Lēmums 2013/497/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, un Padomes 2013. gada 10. oktobra Regula (ES) Nr. 971/2013, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 (OV L 272, 1. lpp.) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, nav piemērojami.
               Prasītāji norāda, ka minētajā lēmumā un regulā izvēlētiem kritērijiem, pirmkārt, nav atbilstoša juridiskā pamata, otrkārt, tiem nav atbilstoša faktiskā pamata, jo Vispārējā tiesa sava spriedumā T-489/10 IRISL/Padome (ECLI:EU:T:2013:453) ir konstatējusi, ka Islamic Republic of Iran Shipping Lines (IRISL) nav pārkāpusi Drošības Padomes noteiktos ierobežojošos pasākumus, treškārt, tie pārkāpj prasītāju tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un ne bis in idem un res judicata principus, ceturtkārt, tie nepamatoti vai nesamērīgi diskriminē struktūrvienības, kuras ir IRISL īpašums vai kuras tā kontrolē, piektkārt, pārkāpj prasītāju tiesības uz aizstāvību, sestkārt, tie nepamatoti vai nesamērīgi pārkāpj citas prasītāju pamattiesības, ieskaitot viņu tiesības uz īpašumu, tiesības veikt uzņēmējdarbību un tiesības uz viņu reputācijas ievērošanu, un, septītkārt, tie ietver ļaunprātīgu pilnvaru izmantošanu no Padomes puses, jo tā esot tikai atkārtoti piemērojusi tos pašus ierobežojošos pasākumus prasītājiem, apejot Vispārējās tiesas saistošu spriedumu.

               2.

               Ar otro pamatu atbilstoši LESD 263. pantam tiek lūgts atcelt Padomes 2015. gada 7. aprīļa Lēmumu (KĀDP) 2015/556, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 92, 101. lpp.), un Padomes 2015. gada 7. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) 2015/549, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 (OV L 92, 12. lpp.) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, ciktāl tie ir piemērojami prasītājiem.
               Prasītāji norāda, ka minētajam lēmumam un Īstenošanas regulai, pirmkārt, nav atbilstoša juridiskā pamata, otrkārt, tajos esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējuma, treškārt, tiem neesot pietiekama faktiskā pamata, ceturtkārt, tie pārkāpj prasītāju tiesības uz aizstāvību un viņu tiesības saņemt pamatojumu, piektkārt, tie pārkāpj prasītāju tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ne bis in idem principu un vispārējo tiesiskās paļāvības principu, un, sestkārt, tie nepamatoti vai nesamērīgi pārkāpj prasītāju pamattiesības, it īpaši to tiesības uz īpašumu un tiesības veikt uzņēmējdarbību.


title: Lieta C-14/09: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 4. februāra spriedums ( Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hava Genc/Land Berlin (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/80 — 6. panta 1. punkts — Darba ņēmēja jēdziens — Mazsvarīga algota darba veikšana — Iegūto tiesību zaudēšanas nosacījums)

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/4

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 4. februāra spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hava Genc/Land Berlin

   (Lieta C-14/09) (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/80 - 6. panta 1. punkts - “Darba ņēmēja” jēdziens - Mazsvarīga algota darba veikšana - Iegūto tiesību zaudēšanas nosacījums)
   2010/C 80/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Hava Genc

      Atbildētāja: Land Berlin

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Berlin — EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 6. panta 1. punkta interpretācija — Tāda Turcijas pilsoņa uzturēšanās tiesības dalībvalstī, kura ieceļošanas pamats šajā dalībvalstī vairs nepastāv, un kurš veic tikai minimālu profesionālo darbību 5,5 stundas nedēļā — Minimālās prasības, lai darba attiecības varētu uzskatīt par “pastāvīgu nodarbošanos” Lēmuma 1/80 izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               persona tādā situācijā kā prasītāja pamata lietā ir darba ņēmējs 6. panta 1. punkta nozīmē 1980. gada 19. septembra Lēmumā Nr. 1/80 par asociācijas izveidošanu, ko pieņēmusi Asociācijas padome, kas izveidota ar līgumu, ar ko nodibināta asociāciju starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju, ar nosacījumu, ka attiecīgais algotais darbs pēc rakstura ir īstens un faktisks. Iesniedzējtiesai ir jāveic vajadzīgā faktu pārbaude, lai novērtētu, vai tas tā ir lietā, kuru tiesa izskata;

               2)

               Turcijas darba ņēmējs Lēmuma Nr. 1/80 6. panta 1. punkta nozīmē var pamatoties uz tiesībām brīvi pārvietoties, ko viņš iegūst no līguma, ar ko nodibināta asociācija starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju, lai arī vairs nepastāv viņa ieceļošanas iemesls uzņemošajā dalībvalstī. Tiklīdz šāds darba ņēmējs izpilda minētā 6. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus, viņa tiesības uzturēties uzņemošajā dalībvalstī nevar tikt pakļautas papildu nosacījumiem par interešu esamību, kas varētu pamatot uzturēšanos, vai par nodarbinātības raksturu.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta C-3/13: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums ( Tartu Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AS Baltic Agro / Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Antidempings — Regula (EK) Nr. 661/2008 — Galīgs antidempinga maksājums Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam — Atbrīvojuma nosacījumi — 3. panta 1. punkts — Pirmais neatkarīgais klients Savienībā — Starpnieces sabiedrības veikta amonija nitrātu saturošu mēslošanas līdzekļu iegāde — Preču izlaišana — Lūgums muitas deklarācijas atzīt par nederīgām — Lēmums 2008/577/EK — Muitas kodekss — 66. un 220. pants — Kļūda — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 251. pants — Pēcmuitošanas pārbaude

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/6

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums (Tartu Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AS Baltic Agro/Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

   (Lieta C-3/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Antidempings - Regula (EK) Nr. 661/2008 - Galīgs antidempinga maksājums Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam - Atbrīvojuma nosacījumi - 3. panta 1. punkts - Pirmais neatkarīgais klients Savienībā - Starpnieces sabiedrības veikta amonija nitrātu saturošu mēslošanas līdzekļu iegāde - Preču izlaišana - Lūgums muitas deklarācijas atzīt par nederīgām - Lēmums 2008/577/EK - Muitas kodekss - 66. un 220. pants - Kļūda - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 251. pants - Pēcmuitošanas pārbaude)
   2014/C 421/08
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Tartu Ringkonnakohus

      Pamatlietas puses

      Prasītāj: AS Baltic Agro

      Atbildētājs: Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2008. gada 8. jūlija Regulas (EK) Nr. 661/2008, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam pēc tam, kad veikta termiņa beigu pārskatīšana atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktam un daļēja starpposma pārskatīšana atbilstīgi minētās regulas 11. panta 3. punktam, 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstī reģistrēta sabiedrība, kura ar citas sabiedrības, kura arī ir reģistrēta dalībvalstī, starpniecību ir nopirkusi Krievijas izcelsmes amonija nitrātu, lai to ievestu Savienībā, nevar tikt uzskatīta par pirmo neatkarīgo klientu Savienībā šīs tiesību normas izpratnē un tādējādi tai nav piemērojams atbrīvojums no galīgā antidempinga maksājuma, kas ar šo regulu noteikts šim amonija nitrātam;

               2)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 66. pants un 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka muitas iestādes veic antidempinga maksājuma vēlāku iegrāmatošanu, ja, kā apstākļos pamatlietā, ir iesniegti pieprasījumi atzīt muitas deklarācijas par nederīgām ar pamatojumu, ka tajās ietvertā norāde par preču saņēmēju ir kļūdaina un šī iestāde šīs deklarācijas ir pieņēmusi vai veikusi pārbaudi pēc šo pieprasījumu saņemšanas;

               3)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 1791/2006, 66. pants un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Komisijas 2009. gada 16. aprīļa Regulu (EK) Nr. 312/2009, 251. pants atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. pantā nostiprinātajām pamattiesībām uz vienlīdzību likuma priekšā gadījumā, ja LESD 28. un 31. pantā paredzētā kopējā muitas tarifa ietvaros šīs Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 1791/2006, un Regulas Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 312/2009, tiesību normas neļauj pēc pieprasījuma atzīt par nederīgu kļūdainu muitas deklarāciju un tādējādi piešķirt atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saņēmējam, kurš to būtu varējis izmantot, ja šī kļūda nebūtu tikusi pieļauta.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta T-644/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-74/10 Kimman /Komisija 2011. gada 9. decembrī iesniedza Eugène Emile Kimman

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-74/10 Kimman/Komisija 2011. gada 9. decembrī iesniedza Eugène Emile Kimman

   (Lieta T-644/11 P)
   2012/C 65/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eugène Emile Kimman (Overijse, Beļģija) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-74/10;

               —

               tā rezultātā, apmierināt prasītāja prasījumus pirmajā instance un tādējādi

                           —

                           atcelt prasītāja 2008. gada novērtējuma ziņojumu;

                           —

                           piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 43. panta vispārīgo izpildes noteikumu I pielikuma 6. panta 8. punkta pārkāpums, notikusi lietas materiālu sagrozīšana, kā arī izdarīts pārkāpums acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudē, Civildienesta tiesai pārbaudot pamatu, kas attiecas uz to, ka novērtētājs nav ņēmis vērā ad hoc grupas viedokli.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi lietas materiālu sagrozīšana un nav izpildīts pierādīšanas pienākums un Civildienesta tiesa nav ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, pārbaudot pamatu, kas attiecas uz pārsūdzības nelikumību un pamatojuma nesniegšanu pirmajā instancē apstrīdētajā novērtējuma ziņojumā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīts pienākuma norādīt pamatojumu un acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudes pārkāpums, kā arī Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgo izpildes noteikumu 4. panta 6. punkta pārkāpums, Civildienesta tiesai pārbaudot iebildumu, kas attiecas uz darba, ko prasītājs veicis iestādes interesēs, neņemšanu vērā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi lietas materiālu sagrozīšana un pierādīšanas pienākuma un acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudes neievērošana, Civildienesta tiesai pārbaudot iebildumu par novērtētāja izdarīto vērtējumu, vai prasītājs ir vai nav ņēmis vērā iespējamo dienesta reorganizācijas mēģinājumu kopš 2008. gada.


title: Lieta T-274/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 4. decembra spriedums – Emadi/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Irānā — Līdzekļu iesaldēšana — Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tās šķērsošanai — Juridiskais pamats — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības tikt uzklausītam — Kļūda vērtējumā — Ne bis in idem — Vārda brīvība — Plašsaziņas līdzekļu brīvība — Brīvība izvēlēties profesiju — Brīva pārvietošanās — Tiesības uz īpašumu

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/32

         Vispārējās tiesas 2015. gada 4. decembra spriedums – Emadi/Padome
   (Lieta T-274/13) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Irānā - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tās šķērsošanai - Juridiskais pamats - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības tikt uzklausītam - Kļūda vērtējumā - Ne bis in idem - Vārda brīvība - Plašsaziņas līdzekļu brīvība - Brīvība izvēlēties profesiju - Brīva pārvietošanās - Tiesības uz īpašumu)
   (2016/C 027/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hamid Reza Emadi (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – sākotnēji T. Walter, vēlāk J. M. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea un J. L. Iriarte Ángel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J.-P. Hix un Á. de Elera-San Miguel Hurtado)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Stiftung Organisation Justice for Iran (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – sākotnēji G. Pulles, vēlāk R. Marx, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt, pirmkārt, Padomes 2013. gada 11. marta Lēmumu 2013/124/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2011/235/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Irānā (OV L 68, 57. lpp.), otrkārt, Padomes 2013. gada 11. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 206/2013, ar kuru īsteno 12. panta 1. punktu Regulā (ES) Nr. 359/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Irānā (OV L 68, 9. lpp.), treškārt, Padomes 2014. gada 10. aprīļa Lēmumu 2014/205/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2011/235/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Irānā (OV L 109, 25. lpp.), ceturtkārt, Padomes 2014. gada 10. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) no 371/2014, ar ko īsteno Regulas (ES) Nr. 359/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Irānā, 12. panta 1. punktu (OV L 109, 9. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Hamid Reza Emadi sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Stiftung Organisation Justice for Iran sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: lieta T-156/07: Prasība, kas celta 2007. gada 9. maijā — Spānija/Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/42

         Prasība, kas celta 2007. gada 9. maijā — Spānija/Komisija
   (lieta T-156/07)
   (2007/C 140/69)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — F. Díez Moreno, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/94/07, ko Eiropas Personāla atlases birojs (EPSO) ir publicējis 2007. gada 28. februāra EKOV C 45 A;

               —

               uzlikt pienākumu Komisijai visus paziņojumus par Eiropas civildienesta amatu vietām publicēt “Oficiālajā Vēstnesī” visās valodās;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir iesniegta, lai atceltu paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/94/07, ko Eiropas Personāla atlases birojs (EPSO) ir publicējis 2007. gada 28. februāra EKOV C 45 A, jo minētais paziņojums ir publicēts EKOV tikai angļu, franču un vācu valodu versijās.
   Prasītāja uzskata, ka, šādi rīkojoties, atbildētāja ir pārkāpusi Padomes 1958. gada 15. aprīļa Regulu Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas, kā arī Padomes 1968. gada 29. februāra Regulu Nr. 259/68, ar ko apstiprina Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus. Tā nav ievērojusi arī Eiropas pilsoņu vienlīdzības principu un nediskriminācijas principu, samērīguma principu un tiesiskās drošības principu, kas ir atzīti EK līgumā un Tiesas pastāvīgajā judikatūrā.
   Konkrētāk attiecībā uz tiesiskās drošības principu ir jānorāda — Civildienesta noteikumu III pielikumā ir paredzēts, ka paziņojumi par atklātiem konkursiem ir publicējami “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī”. Atbilstoši Padomes Regulas Nr. 1/58 5. pantam, minētais “Oficiālais Vēstnesis” ir jāpublicē divdesmit trijās oficiālajās valodās. Tomēr šajā gadījumā paziņojums ir publicēts tikai trijās oficiālajās valodās.
   Visbeidzot ir uzskatāms, ka nav ievērotas arī Padomes ekskluzīvās tiesības ar vienbalsīgu lēmumu grozīt valodu lietošanas noteikumus Kopienā.


title: Lieta T-420/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Thun 1794/EUIPO – Adekor (Grafiski dekoratīvi simboli) Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo grafiskus dekoratīvus simbolus — Agrāks dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Agrāka dizainparauga izpaušana — Novitātes neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. un 7. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Thun 1794/EUIPO – Adekor (Grafiski dekoratīvi simboli)
   (Lieta T-420/15) (1)

   (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo grafiskus dekoratīvus simbolus - Agrāks dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Agrāka dizainparauga izpaušana - Novitātes neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. un 7. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 305/44)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Thun 1794 a.s. (Nová Role, Čehijas Republika) (pārstāvji – F. Steidl, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – D. Gája)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Adekor s.r.o. (Loket, Čehijas Republika) (pārstāvis – V. Dohnalová, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2015. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 1465/2014-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Thun 1794 un Adekor

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Thun 1794 a.s. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta T-601/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. novembrī — Wilo /ITSB ( “Pioneering for You” )

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/31

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. novembrī — Wilo/ITSB (“Pioneering for You”)
   (Lieta T-601/13)
   2014/C 24/56
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wilo SE (Dortmund, Vācija) (pārstāvis — B. Schneiders, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 555/2013-4;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Pioneering for You” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 7., 9., 11., 37. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 065 588

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-296/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. maijā — Adler Modemärkte /ITSB — Blufin ( “MARINE BLEU” )

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. maijā — Adler Modemärkte/ITSB — Blufin (“MARINE BLEU”)
   (Lieta T-296/13)
   (2013/C 226/27)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Adler Modemärkte AG (Haibach, Vācija) (pārstāvji — J. Plate un R. Kaase, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Blufin SpA (Carpi, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 3. aprīļa lēmumu lietā R 386/2012-2, jo tas neesot saderīgs ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “MARINE BLEU”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6 637 193

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Blufin SpA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “BLUMARINE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt un reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-20/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 19. maija spriedums — Outokumpu un Luvata /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Vara sanitārtehnikas cauruļu nozare — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Naudas sodi — Konkrētā tirgus apmērs — Atbildību pastiprinošs apstāklis — Recidīvs)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/30

         Vispārējās tiesas 2010. gada 19. maija spriedums — Outokumpu un Luvata/Komisija
   (Lieta T-20/05) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Vara sanitārtehnikas cauruļu nozare - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Naudas sodi - Konkrētā tirgus apmērs - Atbildību pastiprinošs apstāklis - Recidīvs)
   2010/C 179/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Outokumpu Oyj (Espoo, Somija) un Luvata Oy, agrāk — Outokumpu Copper Products Oy (Espoo) (pārstāvji — J. Ratliff, barrister, F. Distefano un J. Luostarinen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — É. Gippini Fournier un S. Noë)

      Priekšmets

   Prasība atcelt vai samazināt naudas sodus, kas prasītājiem uzlikti ar Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmuma C(2004) 2826 par [EKL] 81. panta un EEZ nolīguma 53. panta piemērošanu (lieta COMP/E 1/38.069 — Vara sanitārtehnikas caurules) 2. panta j) punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Outokumpu Oyj un Luvata Oy atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta F-15/08: Prasība, kas celta 2008. gada 8. februārī — Wiame /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 8. februārī — Wiame/Komisija
   (Lieta F-15/08)
   (2008/C 92/105)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Valérie Wiame, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Tiesvedības priekšmets un apraksts
   Konkursa EPSO/AST/7/05 atlases komisijas lēmuma par tāda vērtējuma piešķiršanu prasītājai, kurš ir nepietiekams, lai iekļautu rezerves sarakstā, atcelšana.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO/AST/7/05 atlases komisijas lēmumu, ar ko prasītājai piešķirts vērtējums, kas ir nepietiekams, lai iekļautu veiksmīgo kandidātu sarakstā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-39/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. janvārī – Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest)/Komisija

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/54

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. janvārī – Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest)/Komisija
   (Lieta T-39/17)
   (2017/C 104/75)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest) (Bresta, Francija) (pārstāvis – J. Vanden Eynde, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu un tādēļ

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 22. novembra lēmumu [C (2016) 7755 final], lai apmierinātu prasītājas sākotnējo lūgumu, proti: “Pirmkārt, apakšā parakstījušās personas vēlas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem iegūt pilnīgu anketas un atbilžu uz to kopiju, uz kuru Komisija atsaucas savā atzinumā 2016/C 302/03, kas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēts 2016. gada 19. augustā”;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja galvenokārt izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota sevišķu sabiedrības interešu pastāvēšana iegūtās informācijas izpaušanā. Komisija esot nepareizi uzskatījusi, ka prasītāja nav pierādījusi šādu sevišķu sabiedrības interešu pastāvēšanu, taču tās ir pierādītas Eiropas Līgumos, proti, Līguma par Eiropas Savienību (LES) 10. panta 3. punktā, 11. panta 2. punktā un arī Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 15. panta 1. punktā un 298. panta 1. un 2. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 42. pantā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek norādīts uz Eiropas Līgumu un Hartas pārākumu pār Regulu Nr. 1049/2001. Prasītāja uzskata, ka minētā regula, kurā ir noteikti likumīgi ierobežojumi pārskatāmības, dalības un atklātības principiem, ir jāinterpretē un jāpiemēro ļoti šauri, ņemot vērā tiesību aktu un Hartas pieņemšanas hronoloģiju. Līdz ar to tā uzskata, ka atbildētāja, pirmkārt, nedrīkstēja piemērot vispārīgo pieņēmumu par izmeklēšanas darbību mērķu aizsardzības apdraudējumu, jo šajā gadījumā runa ir par šķērsgriezuma apsekojumu, un, otrkārt, tai bija jākonstatē, ka dalībvalstis šādu aizsardzību nav lūgušas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Hartas 41. panta 2. punkts un 42. pants, kuros ir garantēta piekļuve dokumentiem, kuri skar kādu no ieinteresētajām personām.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pārkāpta Eiropas Cilvēktiesību konvencija, un īpaši šīs Konvencijas 6. un 13. pants, kurā ir paredzēta vienlīdzīga piekļuve lietas, tostarp administratīvas, dokumentiem, lai nodrošinātu ieinteresēto personu tiesību uz aizsardzību īstenošanu.


title: Lieta C-125/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 1. martā  ierosināja Eiropas Kopienu Komisija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas  2005. gada 15. decembra  spriedumu lietā T-33/01  Infront WM AG  (agrākā  Kirchmedia WM AG ) pret Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/7

         Apelācija, ko 2006. gada 1. martā ierosināja Eiropas Kopienu Komisija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā T-33/01 Infront WM AG (agrākā Kirchmedia WM AG) pret Komisiju
   (Lieta C-125/06 P)
   (2006/C 108/12)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki:

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Banks un M. Huttunen, pārstāvji)

      Pretējā puse procesā: Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā T-33/01 Infront WM AG pret Eiropas Kopienu Komisiju;

               —

               pieņemt galīgu spriedumu lietā, atzīstot, ka prasītājs nebija tiesīgs celt prasību lietā T-33/01;

               —

               piespriest prasītājam lietā T-33/01 atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas tam radušies tajā lietā un šajā apelācijā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī apelācijas sūdzība attiecas uz jēdzienu “skar tieši un individuāli” EKL 230. panta 4. punkta izpratnē. Komisija uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa (turpmāk tekstā — “PIT”) pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot un piemērojot šos jēdzienus. Tādējādi tā izjauca līdzsvaru, kas pastāv starp iestādēm un ir atspoguļots noteikumos, kuri reglamentē vēršanos Kopienu tiesās, lai apstrīdētu Kopienu akta spēkā esamību. PIT uzskatīja, ka Komisijas lēmums tieši un individuāli skāra uzņēmumu, kurš labākajā gadījumā attiecīgā lēmuma rezultātā varēja ciest netiešu ekonomisku kaitējumu un kurš pat nav pierādījis šāda kaitējuma pastāvēšanu. Tā par pierādījumu tam, ka prasītājs ir skarts tieši un individuāli, uzskatīja faktus, kuri attiecas arī uz citiem uzņēmējiem, kas atrodas prasītājam līdzīgā situācijā.


title: Lieta F-141/06: Prasība, kas celta 2006. gada 11. decembrī — Hartwig pret Komisiju un Parlamentu

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/40

         Prasība, kas celta 2006. gada 11. decembrī — Hartwig pret Komisiju un Parlamentu
   (Lieta F-141/06)
   (2007/C 20/61)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marc Hartwig, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — T. Bontinck, avocat)

      Atbildētāji: Eiropas Kopienu Komisija un Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas un Eiropas Parlamenta individuālos lēmumus, kas pieņemti attiecīgi 2006. gada 12. aprīlī un 2006. gada 27. martā par pāreju no pagaidu darbinieka statusa uz ierēdņa statusu;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, kas vairākus gadus bija nostrādājis Komisijā pagaidu darbinieka statusā B*7 pakāpē, veiksmīgi nokārtoja Eiropas Parlamenta ārējo konkursu PE/34/B (B5/B4 pakāpe). Vēlāk Eiropas Parlaments prasītāju iecēla par ierēdni uz pārbaudes laiku B*3 pakāpē un nekavējoties pārcēla uz Komisiju, kur viņam tika piešķirta tāda pati pakāpe.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs apgalvo, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 31. un 62. pants un Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. un 2. pants.
   Prasītājs turklāt norāda, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips un iegūto tiesību saglabāšanas princips.


title: Lieta C-191/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. aprīlī iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) – Romano Pisciotti/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. aprīlī iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) – Romano Pisciotti/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-191/16)
   (2016/C 270/33)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Romano Pisciotti

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

                           a)

                           Vai dalībvalsts veikta [personu] izdošana trešajai valstij ir jautājums, kas neatkarīgi no konkrētā gadījuma nekad neietilpst Līgumu materiālajā piemērošanas jomā, un tādējādi, (burtiski) piemērojot konstitucionālu normu (šajā gadījumā – Vācijas Pamatlikuma 16. panta 2. punkta pirmo teikumu), kas liedz izdot trešajām valstīm tikai savus valstspiederīgos, nav jāņem vērā Eiropas tiesībās noteiktais diskriminācijas aizliegums, kas izriet no LESD 18. panta pirmās daļas?

                           b)

                           Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai uz pirmo jautājumu ir jāatbild citādi, ja dalībvalsts veic [personu] izdošanu Amerikas Savienotajām Valstīm, pamatojoties uz Eiropas Savienības un Amerikas Savienoto Valstu nolīgumu par izdošanu?

               2.

               Ja dalībvalstu veikta [personu] izdošana Amerikas Savienotajām Valstīm a priori nav izslēgta no Līgumu piemērošanas jomas:
               Vai LESD 18. panta pirmā daļa un par to pieņemtā attiecīgā Tiesas judikatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts neattaisnoti pārkāpj LESD 18. panta pirmajā daļā noteikto diskriminācijas aizliegumu, ja tā, pamatojoties uz konstitucionālu normu (šajā gadījumā – Pamatlikuma 16. panta 2. punkta pirmo teikumu), trešo valstu izdošanas lūgumu gadījumā īsteno atšķirīgu attieksmi pret saviem valstspiederīgajiem un citu ES dalībvalstu valstspiederīgajiem, izdodot tikai pēdējos minētos?

               3.

               Ja tiek atbildēts apstiprinoši, ka iepriekš minētajos gadījumos tiek pārkāpts LESD 18. panta pirmajā daļā noteiktais vispārējais diskriminācijas aizliegums:
               Vai Eiropas Savienības Tiesas judikatūra ir jāsaprot tādējādi, ka tādā lietā kā izskatāmā lietā, kad pirms kompetentā iestāde atļauj izdošanu, tiesas procesā obligāti tiek veikta likumības pārbaude, kuras rezultāti iestādei ir saistoši tikai tad, ja izdošana tiek atzīta par nepieļaujamu, jau vienkāršs LESD 18. panta pirmajā daļā noteiktā diskriminācijas aizlieguma pārkāpums var būt būtisks pārkāpums vai arī tam ir jābūt acīmredzamam pārkāpumam?

               4.

               Ja tam nav jābūt acīmredzamam pārkāpumam:
               Vai Eiropas Savienības Tiesas judikatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā lietā kā izskatāmā lieta pietiekami būtiska pārkāpuma pastāvēšana ir jānoliedz jau tādēļ vien, ja, neeksistējot Tiesas judikatūrai attiecībā uz konkrēto situāciju (šajā gadījumā – LESD 18. panta pirmajā daļā noteiktā vispārējā diskriminācijas aizlieguma materiālo piemērojamību dalībvalstu veiktajai [personu] izdošanai Amerikas Savienotajām Valstīm), valsts izpildvaras augstākā institūcija sava lēmuma pamatojumam var atsaukties uz saderību ar valsts tiesu nolēmumiem, kas iepriekš ir tikuši pieņemti šajā pašā lietā?


title: Lieta C-613/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. decembrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – James Elliott Construction Limited / Irish Asphalt Limited

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. decembrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – James Elliott Construction Limited/Irish Asphalt Limited

   (Lieta C-613/14)
   (2015/C 096/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court, Īrija

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: James Elliott Construction Limited

      Atbildētāja: Irish Asphalt Limited

      Prejudiciālie jautājumi

               1

                           a)

                           Ja privāttiesiska līguma noteikumos pusei ir paredzēts pienākums piegādāt produktu, kurš ir izgatavots atbilstoši valsts standartam, kas pats ir ticis pieņemts, ieviešot Eiropas standartu, kas ir izstrādāts, pamatojoties uz saskaņā ar Būvizstrādājumu direktīvas (89/106/EEK) (1) tiesību normām piešķirtu Eiropas Komisijas Pilnvarojumu, vai minētā standarta interpretācija ir jautājums, par kuru var lūgt sniegt prejudiciālu nolēmumu EST atbilstoši LESD 267. pantam?

                           b)

                           Ja atbilde uz 1.a jautājumu ir apstiprinoša, vai standartā EN 13242:2002 ir izvirzīta prasība, lai atbilstība minētajam standartam vai tā pārkāpums tiktu konstatēti, kā pierādījumu izmantojot vienīgi testēšanu atbilstoši CEN (Le Comité Européen de Normalisation) pieņemtiem standartiem (kas nav izstrādāti, pamatojoties uz pilnvarojumu), uz kuriem ir atsauce EN 13242:2002, un šādi testi tiktu veikti izgatavošanas un/vai piegādes brīdī, vai arī standarta pārkāpumu (un līdz ar to līguma pārkāpumu) drīkst konstatēt, kā pierādījumu izmantojot vēlāk veiktus testus, ja šādu testu rezultāti loģiski pierāda standarta pārkāpumu?

               2

               Vai valsts tiesai, kad tā izskata privāttiesisku prasību par līguma pārkāpumu attiecībā uz produktu, kas ir izgatavots atbilstoši Eiropas standartam, kurš ir pieņemts, pamatojoties uz saskaņā ar Būvizstrādājumu direktīvu piešķirtu Eiropas Komisijas pilnvarojumu, ir pienākums nepiemērot valsts tiesību normas, kurās ir ietverti noteikumi par piemērotību tirdzniecībai un derīgumu mērķim vai kvalitāti, jo vai nu likuma noteikumu vai arī to piemērošanas dēļ tiek radīti standarti, par kuriem nav paziņots atbilstoši Tehnisko standartu direktīvas (98/34/EK) (2) tiesību normām?

               3

               Vai valsts tiesai, kas izskata prasību par privāttiesiska līguma pārkāpumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas ir radies noteikuma par piemērotību tirdzniecībai vai derīgumu izmantošanai (kas līgumā starp pusēm ir ietverts ar likumu un ko tās nav mainījušas vai vienojušās nepiemērot) pārkāpuma dēļ attiecībā uz produktu, kas ir izgatavots atbilstoši standartam EN 13242:2002, ir pienākums prezumēt, ka produktam ir tirdzniecībai piemērota kvalitāte un ka tas ir derīgs izmantošanai tā mērķim, un, ja tā ir, vai šādu prezumpciju drīkst atspēkot vienīgi ar pierādījumiem par neatbilstību standartam EN 13242:2002, kuri ir gūti testos, kas ir veikti atbilstoši testiem un protokoliem, uz kuriem ir atsauce standartā EN 13242:2002, un ir veikti produkta piegādes brīdī?

               4

               Ja uz 1. a un 3. jautājumu atbildes ir apstiprinošas, vai ar standartu EN 13242:2002 ir tikusi noteikta minerālmateriālu kopējā sēra satura maksimālā robeža un līdz ar to, vai, lai inter alia varētu tikt piemērota jebkāda prezumpcija par piemērotību tirdzniecībai vai derīgumu izmantošanai, ir tikusi izvirzīta prasība par atbilstību šai maksimālajai robežai?

               5

               Ja uz 1. a un 3. jautājumu atbildes ir apstiprinošas, vai, lai varētu atsaukties uz prezumpciju, kas ir radīta ar EN 13242:2002 ZA pielikumu un/vai Būvizstrādājumu direktīvas (89/106/EEK) 4. pantu, ir jāsniedz pierādījums, ka produktam bija “CE” zīme?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva (89/106/EEK) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem, OV L 40, 12. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā, OV L 204, 37. lpp.


title: Lieta T-489/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/30

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome
   (Lieta T-489/10) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā)
   2013/C 325/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teherāna, Irāna) un pārējie 17 prasītāji, kuru nosaukumi ir iekļauti pielikumā (pārstāvji — F. Randolph, QC, M. Lester, barrister, un M. Taher, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute–Cordeiro)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un T. Scharf) un Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un É. Ranaivoson)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 195, 25. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 281, p. 81), Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu Nr. 267/2012, par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt, ciktāl tie attiecas uz Islamic Republic of Iran Shipping Lines, kā arī pārējiem 17 prasītājiem, kuru nosaukumi ir iekļauti pielikumā:

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, II pielikumu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas Regulas (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, pielikumu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/413, pielikumu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, VIII pielikumu;

                           —

                           Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu, IX pielikumu;

               2)

               Lēmuma 2010/413, kas grozīts ar Lēmumu 2010/644, sekas attiecībā uz Islamic Republic of Iran Shipping Lines, kā arī pārējiem 17 prasītājiem, kuru nosaukumi ir iekļauti pielikumā, atstāt spēkā līdz brīdim, kad stāsies spēkā Regulas Nr. 267/2012 atcelšana;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Islamic Republic of Iran Shipping Lines un pārējo 17 prasītāju, kuru nosaukumi ir iekļauti pielikumā, tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Komisija un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 30, 29.1.2011.


title: Apvienotās lietas T-589/14 un T-772/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 25. februāra spriedums – Musso/Parlaments Parlamenta deputātu atalgojums — Izdienas pensija — Francijas deputātu pienākums savas tiesības uz pensiju īstenot, izmantojot valsts pensiju shēmas — Noteikums par pārklāšanās novēršanu — Deputātu nolikuma īstenošanas pasākumi — Lēmums, kas pieņemts apelācijas procedūras noslēgumā — Paziņojums par parādu — Lēmums par pensijas izmaksas apturēšanu — Sacīkstes princips — Saprātīgs termiņš — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/28

         Vispārējās tiesas 2016. gada 25. februāra spriedums – Musso/Parlaments
   (Apvienotās lietas T-589/14 un T-772/14) (1)

   (Parlamenta deputātu atalgojums - Izdienas pensija - Francijas deputātu pienākums savas tiesības uz pensiju īstenot, izmantojot valsts pensiju shēmas - Noteikums par pārklāšanās novēršanu - Deputātu nolikuma īstenošanas pasākumi - Lēmums, kas pieņemts apelācijas procedūras noslēgumā - Paziņojums par parādu - Lēmums par pensijas izmaksas apturēšanu - Sacīkstes princips - Saprātīgs termiņš - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 118/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: François Musso (Ajaccio, Francija) (pārstāvji – A. Gross un L. Stachnik, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – G. Corstens un S. Seyr)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Parlamenta Prezidija 2014. gada 26. jūnija lēmumu, ar kuru tika apstiprināts Parlamenta Ģenerālsekretāra 2011. gada 17. oktobra lēmums, ar ko tika noteikts tiesību uz pensiju ikmēneša apmērs, ņemot vērā no diviem Francijas pensijas fondiem saņemtās naudas summas, un tika nolemts piedzīt naudas summu EUR 127 065,19 apmērā, un, otrkārt, prasība atcelt Parlamenta 2014. gada 22. septembra lēmumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               F. Musso sedz savus un atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: Lieta T-350/03: Pirmās instances tiesas 2006. gada 18. septembra rīkojums — Wirtschaftskammer Kärnten un best connect Ampere Strompool GmbH pret Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Konkurence — Lēmums, ar ko koncentrācijas darījums ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu — Juridiskās personas — Akti, kas tās skar individuāli — Nepieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/47

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 18. septembra rīkojums — Wirtschaftskammer Kärnten un best connect Ampere Strompool GmbH pret Komisiju
   (Lieta T-350/03) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Konkurence - Lēmums, ar ko koncentrācijas darījums ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu - Juridiskās personas - Akti, kas tās skar individuāli - Nepieņemamība)
   (2006/C 294/100)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Wirtschaftskammer Kärnten un best connect Ampere Strompool GmbH, Klagenfurte (Austrija), (pārstāvis — M. Angerer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji — A. Bouquet, S. Rating un K. Mojzesowicz, vēlāk — A. Bouquet un K. Mojzesowicz)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju atbalstam: Ampere AG, Berlīne (Vācija), (pārstāvji — C. von Hammerstein un C.-S. Schweer, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Österreichische Elektrizitätswirtschafts-AG (Vīne, Austrija), EVN AG (Maria Enzersdorf, Austrija), Wien Energie GmbH (Vīne), Energie AG Oberösterreich (Linca, Austrija), Burgenländische Elektrizitätswirtschafts-AG (Eizenštate, Austrija) un Linz AG für Energie, Telekommunikation, Verkehr und Kommunale Dienste (Linca) (pārstāvji — S. Polster un H. Wollmann, advokāti)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 11. jūnija Lēmumu 2004/271/EK par koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu un EEZ nolīgumu (Lieta COMP/M.2974 — Verbund/Energie Allianz) (OV 2004, L 92, 91. lpp.)
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītājas sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī solidāri Komisijas un personu, kas iestājušās lietā, Österreichische Elektrizitätswirtschafts-AG, EVN AG, Wien Energie GmbH, Energie AG Oberösterreich, Burgenländische Elektrizitätswirtschafts-AG un Linz AG für Energie, Telekommunikation, Verkehr und Kommunale Dienste tiesāšanās izdevumus;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, Ampere AG, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Apvienotās lietas T-322/14 un T-325/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedums – mobile.international/EUIPO – Rezon (“mobile.de”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska un grafiska preču zīme “mobile.de” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “mobile” — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts, 57. panta 2. punkts un 76. panta 2. punkts — Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 6. punkts

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/9

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. maija spriedums – mobile.international/EUIPO – Rezon (“mobile.de”)
   (Apvienotās lietas T-322/14 un T-325/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska un grafiska preču zīme “mobile.de” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “mobile” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts, 57. panta 2. punkts un 76. panta 2. punkts - Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 6. punkts)
   (2016/C 232/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: mobile.international GmbH (Kleinmachnow, Vācija) (pārstāvis – T. Lührig, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Rezon OOD (Sofija, Bulgārija) (pārstāvji – P. Kanchev un T. Ignatova, advokāti)

      Priekšmets

   Divas prasības par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 9. janvāra lēmumu lietā R 922/2013–1 un 13. februāra lēmumu lietā R 951/2013–1 attiecībā uz diviem spēkā neesamības atzīšanas procesiem starp mobile.international GmbH un Rezon OOD

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               mobile.international GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 1. jūlijā lietā C-295/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Niedersächsiches Oberverwaltungsgericht): Gisela Gerken pret Amt für Agrarstruktur Verden (Kopējā lauksaimniecības politika — Integrētā administrācijas un kontroles sistēma konkrētām Kopienas atbalsta shēmām — Regulas (EEK) Nr. 3887/92 un (EK) Nr. 2419/2001 — “Ganāmpulka” atbalsta pieteikumi — Pārkāpumi — Atbalsta summas samazināšana — Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 2. panta 2. punkts — Saudzīgākā noteikuma piemērošana ar atpakaļejošu spēku)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 1. jūlijā
   lietā C-295/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Niedersächsiches Oberverwaltungsgericht): Gisela Gerken pret Amt für Agrarstruktur Verden (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Integrētā administrācijas un kontroles sistēma konkrētām Kopienas atbalsta shēmām - Regulas (EEK) Nr. 3887/92 un (EK) Nr. 2419/2001 - “Ganāmpulka” atbalsta pieteikumi - Pārkāpumi - Atbalsta summas samazināšana - Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 2. panta 2. punkts - Saudzīgākā noteikuma piemērošana ar atpakaļejošu spēku)
   (2004/C 217/05)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā 295/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Niedersächsiches Oberverwaltungsgericht (Vācija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Gisela Gerken un Amt für Agrarstruktur Verden prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 10. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulā (EEK) Nr. 3887/92, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 391, 36. lpp.), 44., 53. un 54. pantu Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulā (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV L 327, 11. lpp.), un 2. panta 2. punktu Padomes 1995. gada 18. decembra Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C.W.A. Timmermans, tiesneši J.-P. Puissochet un R. Schingten, tiesneses F. Macken (referente) un N. Colneric, ģenerāladvokāts: P. Léger, sekretāre: M.-F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 1. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   2. panta 2. punkts Padomes 1995. gada 18. decembra Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību ir jāinterpretē tā, ka attiecībā uz “ganāmpulka” atbalsta pieteikumiem, kuri attiecas uz Padomes 1992. gada 23. decembra Regulas Nr. 3887/92, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, piemērojamību laikā, un kuri veido pārkāpumu, par kuru piemērojams sods atbilstoši minētās Regulas 10. panta 2. punkta a) apakšpunktam, kompetentajām iestādēm ar atpakaļejošu spēku ir jāpiemēro 44. panta 1. punkts Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulā (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Regulu (EEK) Nr. 3508/92, jo šie Regulas Nr. 2419/2001 noteikumi šajā gadījumā ir saudzīgāki.

      (1)  OV C 261, 26.10.2002.


title: Lieta C-160/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/3

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-160/16)
   (2016/C 251/04)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Zavvos un K. Talabér-Ritz)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neiesniedzot Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 19. maija Direktīvas 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti (1), – kuru papildina Komisijas 2012. gada 16. janvāra Deleģētā regula (ES) Nr. 244/2012, ar kuru noteikta salīdzinošās metodoloģijas sistēma izmaksu ziņā optimālu minimālo energoefektivitātes prasību līmeņu aprēķināšanai ēkām un būves elementiem (2), – 5. panta 2. punktā paredzēto ziņojumu par izmaksu ziņā optimālu līmeni, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā tiesību normā uzliktos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               2016. gada 18. martā Eiropas Komisija cēla prasību pret Grieķijas Republiku, lūgdama Tiesu atzīt, ka, neiesniedzot Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 19. maija Direktīvas 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti, – kuru papildina Komisijas 2012. gada 16. janvāra Deleģētā regula (ES) Nr. 244/2012, ar kuru noteikta salīdzinošās metodoloģijas sistēma izmaksu ziņā optimālu minimālo energoefektivitātes prasību līmeņu aprēķināšanai ēkām un būves elementiem, – 5. panta 2. punktā paredzēto ziņojumu par izmaksu ziņā optimālu līmeni, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā tiesību normā uzliktos pienākumus.

               2.

               Prasībā Komisija apgalvo, ka, neraugoties uz tās atkārtotajiem lūgumiem, Grieķijas iestādes joprojām nav iesniegušas galīgo ziņojumu par ēkām un būves elementiem piemērojamo minimālo energoefektivitātes prasību izmaksu ziņā optimālo līmeni, kas aprēķināts, izmantojot Komisijas 2012. gada 16. janvāra Deleģētajā regulā (ES) Nr. 244/2012 noteikto salīdzinošās metodoloģijas sistēmu, un ka līdz ar to esot pārkāpts Direktīvas 2010/31/ES 5. panta 2. punkts.

      (1)  OV L 153, 18.6.2010., 13. lpp.

      (2)  OV L 81, 21.3.2012., 18. lpp.


title: Lieta T-342/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 8. oktobra spriedums – Fuchs /ITSB – Les Complices  (Zvaigzne aplī) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo zvaigzni aplī, reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes, kas attēlo zvaigzni aplī — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Agrākas preču zīmes atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas Kopienas preču zīmes atcelšana — Intereses celt prasību saglabāšana — Tiesvedības pirms sprieduma taisīšanas daļējas izbeigšanas neesamība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/32

         Vispārējās tiesas 2014. gada 8. oktobra spriedums – Fuchs/ITSB – Les Complices (Zvaigzne aplī)
   (Lieta T-342/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo zvaigzni aplī, reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes, kas attēlo zvaigzni aplī - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Agrākas preču zīmes atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas Kopienas preču zīmes atcelšana - Intereses celt prasību saglabāšana - Tiesvedības pirms sprieduma taisīšanas daļējas izbeigšanas neesamība)
   2014/C 421/43
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Max Fuchs (Freyung, Vācija) (pārstāvis – C. Onken, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Les Complices SA (Montreuil-sous-Bois, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju piektās padomes 2012. gada 8. maija lēmumu lietā R 2040/2011–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Les Complices SA un Max Fuchs k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Max Fuchs k-gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012.


title: Lieta T-474/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa rīkojums — Oster Weinkellerei /ITSB — Viñedos Emiliana ( “Igama” ) (Kopienas preču zīme — Pretstatītās preču zīmes anulēšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa rīkojums — Oster Weinkellerei/ITSB — Viñedos Emiliana (“Igama”)
   (Lieta T-474/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pretstatītās preču zīmes anulēšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 164/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Andreas Oster Weinkellerei KG (Cochem, Vācija) (pārstāvis — N. Schindler, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Pohlmann)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Viñedos Emiliana, SA (Las Condes, Santjago, Čīle)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 637/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Andreas Oster Weinkellerei KG un Viñedos Emiliana, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un ITSB sedz katrs pats savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 319, 29.10.2011.


title: Lieta T-122/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. jūnija spriedums – Itālija/Komisija Valsts pienākumu neizpildi konstatējoša Tiesas sprieduma neizpilde — Kavējuma nauda — Nolēmums par kavējuma naudas noteikšanu — Nelikumīga valsts atbalsta atgūšanai piemērojamo procentu aprēķināšanas metode — Saliktie procenti

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/39

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. jūnija spriedums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-122/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpildi konstatējoša Tiesas sprieduma neizpilde - Kavējuma nauda - Nolēmums par kavējuma naudas noteikšanu - Nelikumīga valsts atbalsta atgūšanai piemērojamo procentu aprēķināšanas metode - Saliktie procenti)
   (2016/C 270/43)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, G. Conte un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un kurā tiek lūgts atcelt Komisijas 2013. gada 6. decembra Lēmumu C(2013) 8681 final, ar kuru 2011. gada 17. novembra sprieduma Komisija/Itālija (C-496/09, EU:C:2011:740) izpildīšanas nolūkā Komisija ir noteikusi kavējuma naudu, kas Itālijas Republikai ir jāmaksā par sešiem mēnešiem no 2012. gada 17. maija līdz 17. novembrim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2013. gada 6. decembra Lēmumu C(2013) 8681 final;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lietas C-109/05 izslēgšana no reģistra

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/10

         Lietas C-109/05 (1) izslēgšana no reģistra
   (2006/C 22/19)

      (tiesvedības valoda — vācu)

   2005. gada 11. oktobrī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-109/05 Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika.

      (1)  OV C 132, 28.05.2005.


title: Lieta F-76/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. augustā  – ZZ /Komisija

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/30

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. augustā – ZZ/Komisija
   (Lieta F-76/14)
   2014/C 388/38
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – G. Suárez de Castro un M. Orman, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja neiekļaušanu konkursa EPSO/AD/248/13 rezerves sarakstā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               iekļaut prasītāju minētā konkursa rezerves sarakstā, ievērojot, ka tajā ir brīva un neaizņemta viena Paziņojumā par konkursu EPSO/AD 248/13 administratoru pieņemšanai darbā 1. jomā “Ēku drošība” paredzētā vieta un ka prasītājs ir saņēmis 53,38 novērtējuma punktus, proti, vairāk nekā EPSO noteikto minimālo novērtējuma punktu skaitu 51,01;

               —

               pakārtoti, ievērojot daudzos “d)” pārbaudījuma vērtēšanā konstatētos pārkāpumus, atcelt šā “d)” pārbaudījuma vērtējumu un no jauna sarindot konkursa kandidātus atbilstoši pārējam saņemtajam novērtējuma punktu skaitam, saistībā ar kuru nav bijis pārkāpumu;

               —

               prasības apmierināšanas gadījumā piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.