title: Tiesas spriedums (2015. gada 28. janvāris) lietā E-11/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/7/ES par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos)

text:
               18.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/5

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2015. gada 28. janvāris)
   lietā E-11/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/7/ES par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos)
   (2015/C 201/05)
   Lietā E-11/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – attiecībā uz PRASĪBU pasludināt, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai nekavējoties nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par visiem pasākumiem, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XII pielikuma 2. punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Direktīva 2011/7/ES par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos), kas pielāgots Līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā akta 12. pantu un EEZ līguma 7. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2015. gada 28. janvārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar 12. pantu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XII pielikuma 2. punktā minētajā aktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Direktīva 2011/7/ES par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos), kas pielāgots Līgumam ar 1. protokolu, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai īstenotu minēto aktu;

               2.

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas T-437/04 un T-441/04: Pirmās instances tiesas  2006. gada 22. februāra  spriedums —  Standertskjöld-Nordenstam  un  Heyraud  pret Komisiju (Ierēdņi —  Otrās kārtas  paaugstināšana amatā — 2003. gada paaugstināšana amatā — Neiekļaušana to ierēdņu sarakstā, kas izvelēti iecelšanai A3 pakāpē — Civildienesta noteikumu 45. panta un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums)

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/12

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. februāra spriedums — Standertskjöld-Nordenstam un Heyraud pret Komisiju
   (Apvienotās lietas T-437/04 un T-441/04) (1)

   (Ierēdņi - “Otrās kārtas” paaugstināšana amatā - 2003. gada paaugstināšana amatā - Neiekļaušana to ierēdņu sarakstā, kas izvelēti iecelšanai A3 pakāpē - Civildienesta noteikumu 45. panta un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums)
   (2006/C 96/23)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītāji: Holger Standertskjöld-Nordenstam (Waterloo, Beļģija) (pārstāvis — T. Demaseure, avocat) un Jean-Claude Hyraud (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Berscheid)
   Priekšmets
   Lūgumi atcelt Komisijas lēmumus neiekļaut prasītāju vārdus to ierēdņu sarakstā, kuri saskaņā ar 2003. gada “otrās kārtas” procedūru atbilstoši to nopelniem izvēlēti paaugstināšanai amatā A3 pakāpē.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apvienot lietas T-437/04 un T-441/04 sprieduma taisīšanai;

               2)

               atcelt Komisijas lēmumus neiekļaut prasītāju vārdus to ierēdņu sarakstā, kuri saskaņā ar 2003. gada “otrās kārtas” procedūru atbilstoši to nopelniem izvelēti paaugstināšanai amatā A3 pakāpē;

               3)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 8.1.2005.


title: Lieta C-169/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums  2006. gada 4. maijā  ( VAT and Duties Tribunal  (Londona, Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Abbey National plc  ( with the Inscape Investment Fund as joined party ) pret  Commissioners of Customs & Excise  (Sestā PVN direktīva — 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts — Kopīgu ieguldījumu fondu pārvalde — Atbrīvojums —  Pārvaldes  jēdziens — Depozitārija funkcijas — Administratīvās vadības funkciju nodošana)

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/4

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 4. maijā (VAT and Duties Tribunal (Londona, Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abbey National plc (with the Inscape Investment Fund as joined party) pret Commissioners of Customs & Excise

   (Lieta C-169/04) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts - Kopīgu ieguldījumu fondu pārvalde - Atbrīvojums - “Pārvaldes” jēdziens - Depozitārija funkcijas - Administratīvās vadības funkciju nodošana)
   (2006/C 165/07)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      VAT and Duties Tribunal (Londona)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Abbey National plc (with the Inscape Investment Fund as joined party)

      Atbildētāja: Commissioners of Customs & Excise

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, Londona — 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Kopīgu ieguldījumu fondu pārvaldes atbrīvojums — Piemērošanas joma
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunktā minētais kopīgo ieguldījumu fondu “vadīšanas [pārvaldes]” jēdziens ir autonoms Kopienu tiesību jēdziens, kura saturu dalībvalstis nevar grozīt.

               2)

               Sestās direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka šajā normā norādītais “[kopīgu] ieguldījumu fondu vadīšanas [pārvaldes]” jēdziens ietver trešo personu-pārvaldītāju sniegtos fondu administratīvās vadības un grāmatvedības pakalpojumus, ja tie, vispārīgi vērtējot, veido atsevišķu darījumu kopumu un ir raksturīgi un būtiski šo fondu pārvaldē.
               Turpretim šajā jēdzienā nav ietverti pakalpojumi, ko sniedz īstenojot depozitārija funkcijas, kā Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvas 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) 7. panta 1. un 3. punktā un 14. panta 1. un 3. punktā minētie.

      (1)  OV C 146, 29.05.2004.


title: Lieta C-457/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) 2009. gada 23. novembra rīkojumu — Claude Chartry/État belge

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) 2009. gada 23. novembra rīkojumu — Claude Chartry/État belge

   (Lieta C-457/09)
   2010/C 37/05
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Liège

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Claude Chartry

      Atbildētāja: État belge

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Līguma par Eiropas Savienību, kurš tika parakstīts Māstrihtā 1992. gada 7. februārī un stājās spēkā 1993. gada 1. novembrī, 6. pants, kā arī Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 234. pants nepieļauj tādu valsts likumu kā 2009. gada 12. jūlija likums, ar kuru ir grozīts 1989. gada 6. janvāra Speciālā likuma par Cour d’arbitrage 26. pants, ar kuru ir noteikts pienākums valsts tiesai, kura konstatē, ka pilsonim, kurš ir nodokļu maksātājs, cits valsts likums, proti, 2004. gada 9. jūlija likuma-programmas 49. pants, liedz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas ir noteikta Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantā un ir iekļauta Kopienu tiesībās, vispirms vērsties konstitucionālajā tiesā, neļaujot šai tiesai nekavējoties nodrošināt Kopienu tiesību tiešu iedarbību tiesvedībā, kas tai ir nodota izskatīšanai, un tā var veikt atbilstības starptautiskam līgumam kontroli tad, kad konstitucionālā tiesa ir atzinusi, ka valsts likums atbilst Konstitūcijas II sadaļā garantētajām pamattiesībām?


title: Lieta C-221/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 11. maijā iesniedza Raad van State van België (Beļģija) — Belgacom NV/Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN) u.c.

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 11. maijā iesniedza Raad van State van België (Beļģija) — Belgacom NV/Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN) u.c.
   (Lieta C-221/12)
   2012/C 243/06
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Belgacom NV

      Atbildētājas: Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN), Inter-Media, West-Vlaamse Energie- en Teledistributiemaatschappij (WVEM), Provinicale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE)

      Pārējās lietas dalībnieces: Telenet NV, Telenet Vlaanderen NV, Telenet Group Holding NV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. vai 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Beļģijā reģistrēts uzņēmums Beļģijas tiesās var atsaukties uz Eiropas Savienības tiesību pamatnormām, konkrētāk, uz pārskatāmības pienākumu, kas ir atvasināts no iepriekš minētajiem pantiem, attiecībā uz līgumu, uz kuru neattiecas neviena publiskā iepirkuma direktīva, saskaņā ar kuru Beļģijas iestāde nodod tiesības citam Beļģijas uzņēmumam, nepiemērojot konkursa procedūru?

               2)

               Vai centieni novērst esošas, neapstrīdētas un ļoti specifiskas līgumiskās struktūras starp publisko tiesību juridisku personu un privāttiesību uzņēmumu, ko tā pati nekontrolē, pārkāpšanu vai darījuma noslēgšana vai mierizlīgums, kura mērķis ir esoša interpretācijas strīda par iepriekš minēto līgumisko struktūru atrisināšana, ja šis mierizlīgums ir balstīts uz pušu tiesībām saskaņā ar tiesas, kas izskata lūgumu par pagaidu noregulējumu, starpspriedumu un ja bez šāda mierizlīguma iestādes attiecīgā darbība var radīt būtisku kaitējumu un vērtības samazinājumu, patērētājiem starplaikā paliekot bez pakalpojumiem, var tikt uzskatīti par primāru vispārējo interešu apsvērumu vai vismaz attaisnojuma objektīvu pamatu, kas attaisno faktu, ka publisko tiesību juridiskas personas atkāpes veidā un pretēji vienlīdzīgas attieksmes principam un diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma principam, kas ir noteikti LESD 49. un 56. pantā, un no tā izrietošajam pārskatāmības principam neorganizē konkursa procedūru un piešķir publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības tieši?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iepriekš minēto darījumu vai mierizlīgumu, lai neierobežotu iepriekš minētās Eiropas Savienības tiesībās garantētās pamatbrīvības vairāk, nekā ir nepieciešams, lai sasniegtu iecerēto mērķi, ir jāierobežo ar to, kas ir noteikti nepieciešams, lai izbeigtu radušos strīdu, vai pusēm var būt tālejošāks risinājums attiecībā uz strīdiem nākotnē, kam ir saprātīga un loģiska saikne ar strīdu un kas vienlaicīgi nodrošina patērētāju intereses un arī ietver attiecīgās nodotās darbības vērtības maksimizāciju?


title: Lieta T-25/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. janvārī — 3M Pumps /ITSB — 3M ( “3M Pumps” )

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. janvārī — 3M Pumps/ITSB — 3M (“3M Pumps”)
   (Lieta T-25/12)
   2012/C 98/38
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: 3M Pumps Srl (Taglio di Po, Itālija) (pārstāvis — F. Misuraca, avvocato)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: 3M Company (St. Paul, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 27. oktobra lēmumu lietā R 2406/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “3M Pumps” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 7., 16. un 38. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: 3M Company

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “3M” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 7., 16. un 38. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta un 5. punkta pārkāpums


title: Lieta C-367/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Norma Kraaijenbrink (Šengenas nolīguma īstenošanas konvencija — 54. pants — Ne bis in idem princips — Jēdziens tas pats nodarījums — Dažādi nodarījumi — Kriminālvajāšana divās līgumslēdzējās valstīs — Nodarījumi, kurus saista vienots noziedzīgs nodoms)

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/6

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Norma Kraaijenbrink
   (Lieta C-367/05) (1)

   (Šengenas nolīguma īstenošanas konvencija - 54. pants - Ne bis in idem princips - Jēdziens “tas pats nodarījums’ - Dažādi nodarījumi - Kriminālvajāšana divās līgumslēdzējās valstīs - Nodarījumi, kurus saista vienots noziedzīgs nodoms)
   (2007/C 235/09)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van Cassatie van België
   Lietas dalībnieks pamata procesā

      Norma Kraaijenbrink.
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Konvencijas, ar kuru īsteno Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdību, Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Francijas Republikas valdības 1985. gada 14. jūnija Šengenas Līgumu par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239, 19. lpp.), 54. panta, lasot to kopā ar 71. pantu, interpretācija — Ne bis in idem princips — Atsevišķi nodarījumi, ko saista kopīgs nodoms un kas šajā sakarā juridiski ir viens nodarījums — Piemērotā soda līdzība vai atšķirība 54. panta izpratnē — Nodarījumu atklāšana pēc notiesājoša sprieduma pieņemšanas valstī, kas ir izdarīti tajā pašā periodā, kad nodarījumi, par kuriem piemērots sods un kam ar pēdējiem minētajiem nodarījumiem ir kopīgs noziedzīgs nodoms — Papildu sodīšana par šiem nodarījumiem citā valstī — Pirmajā valstī jau noteiktā soda ņemšana vērā
   Rezolutīvā daļa
   Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā (Luksemburga), 54. pants ir interpretējams tādējādi, ka:

               —

               atbilstošs kritērijs minētā panta piemērošanai ir nodarījumu identiskums, ko saprot kā apstākļu, kas ir savstarpēji nedalāmi saistīti, kopuma esamību neatkarīgi no šo apstākļu vai aizsargājamo juridisko interešu juridiskās kvalifikācijas;

               —

               dažādi nodarījumi, kas izpaužas tādējādi, ka, pirmkārt, vienā līgumslēdzējā valstī glabājot naudas līdzekļus, kas iegūti, pretlikumīgi tirgojot narkotiskas vielas, un, otrkārt, valūtas maiņas punktā citā līgumslēdzējā valstī mainot naudas summas, kas arī iegūtas šādas tirdzniecības rezultātā, nav uzskatāmi par “to pašu nodarījumu” Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta izpratnē tikai tāpēc, ka kompetentā valsts tiesa konstatē, ka šos nodarījumus aptver vienots noziedzīgs nodoms;

               —

               tieši šai valsts tiesai ir jānovērtē, vai visu salīdzināmo faktisko apstākļu identiskuma un savstarpējās saistības līmenis ir tāds, ka, ievērojot iepriekš minēto būtisko kritēriju, var konstatēt, ka tas ir “tas pats nodarījums” Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta izpratnē.

      (1)  OV C 48, 25.2.2007.


title: Lieta T-46/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Deutsche Lufthansa u.c./Komisija

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Deutsche Lufthansa u.c./Komisija
   (Lieta T-46/11)
   2011/C 80/56
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Deutsche Lufthansa AG (Ķelne, Vācija), Lufthansa Cargo AG (Kelsterbach, Vācija) un Swiss International Air Lines AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvji — S. Völcker, F. Louis, E. Arsenidou un A. Israel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 1.–4. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, lietā COMP/39.258 — Kravu aviopārvadājumi saistībā ar procedūru atbilstoši LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam.
   Prasības pamatojumam prasītāji atsaucas uz četriem pamatiem:

               1)

               Pirmais pamats attiecībā uz to, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts Eiropas Kopienas un Šveices nolīguma 11. panta 1. un 2. punkts, atsaucoties uz kontaktiem Šveicē starp konkurentiem.

               2)

               Otrais pamats attiecībā uz to, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts Regulas Nr. 3975/87 (1) 1. panta 2. punkts, atsaucoties uz kontaktiem starp konkurentiem, kas notika pirms 2004. gada 1. maija jurisdikcijās ārpus EEZ, lai noteiktu:

                           —

                           LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, kurā pirms 2004. gada 1. maija bija iesaistīti Eiropas pārvadātāji (tostarp prasītāji);

                           —

                           vienota un turpināta pārkāpuma pirms 2004. gada 1. maija izcelsmi, lai varētu atzīt, ka pārkāpums sākās tieši ar šo datumu.

               3)

               Trešais pamats attiecībā uz to, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma 8. pants, raksturojot kontaktus starp konkurentiem, kas notika jurisdikcijās ārpus EEZ, kā daļu no viena un tā paša vienota un turpināta pārkāpuma saistībā ar kontaktiem starp konkurentiem, kas notika vadības līmenī.

               4)

               Ceturtais pamats attiecībā uz to, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants tiktāl, ciktāl tas ir balstīts uz pieņēmumu, ka kontakti starp konkurentiem, kas notika ārpus EEZ, paši par sevi ir uzskatāmi par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, proti, neatkarīgi no tā, vai tie ir daļa no viena un tā paša vienota un turpināta pārkāpuma saistībā ar kontaktiem starp konkurentiem, kas notika vadības līmenī. Vienošanās vai saskaņotas darbības attiecībā uz kravas pārvadājumiem maršrutos uz EEZ neierobežo konkurenci EEZ iekšienē un neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Turklāt valdības iejaukšanās vairākās attiecīgajās jurisdikcijās liedz piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu.

      (1)  Padomes 1987. gada 14. decembra Regula (EEK) Nr. 3975/87 par procedūru konkurences noteikumu piemērošanai attiecībā uz uzņēmumiem gaisa transporta nozarē (OV L 374, 1. lpp.).


title: Lieta C-177/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 15. aprīlī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton/1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon un 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokent

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 15. aprīlī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton/1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon un 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokent

   (Lieta C-177/11)
   2011/C 194/14
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton

      Atbildētāji: 1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon un 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.) 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, paredzot, ka vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām, “kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi [teritoriju] noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar Direktīvas 92/43/EEK 6. vai 7. pantu”, nozīmē, ka pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu ir atkarīgs no apstākļa, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK, un ka tādēļ arī šajā Direktīvas 2001/42 normā, tāpat kā iepriekš minētajās Direktīvas 92/43 normās, ir paredzēts konstatēt, ka plāns var būtiski ietekmēt konkrētu īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, ļaujot dalībvalstīm veikt atbilstošo materiāltiesisko vērtējumu? Vai tomēr saskaņā ar šo Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu pienākums veikt saskaņā ar to vides novērtējumu nav atkarīgs no priekšnoteikumu izpildes vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Direktīvu 92/43, proti, no vērtējuma par iespējamo būtisku ietekmi uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, bet — tieši pretēji — lai iedarbotos pienākums veikt šo novērtējumu, pietiek konstatēt, ka konkrētais plāns kaut kādā veidā ir saistīts ar kādu no Direktīvā 92/43 minētajām teritorijām, un nevis obligāti ar īpaši aizsargājamu dabas teritoriju?


title: Lieta F-21/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 11. decembra rīkojums – Iliopoulou /Eiropols Civildienests — Eiropola personāls — Eiropola konvencija — Eiropola Civildienesta noteikumi — Lēmums 2009/371/TI — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības piemērošana Eiropola darbiniekiem — Uz noteiktu laiku noslēgta pagaidu darbinieka līguma nepagarināšana — Atteikums noslēgt pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/49

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 11. decembra rīkojums – Iliopoulou/Eiropols
   (Lieta F-21/14) (1)

   (Civildienests - Eiropola personāls - Eiropola konvencija - Eiropola Civildienesta noteikumi - Lēmums 2009/371/TI - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības piemērošana Eiropola darbiniekiem - Uz noteiktu laiku noslēgta pagaidu darbinieka līguma nepagarināšana - Atteikums noslēgt pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku)
   (2015/C 034/59)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hariklia Iliopoulou (Wassenaar, Nīderlande) (pārstāvis – J.-J. Ghosez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (pārstāvji – J. Arnould un D. Neumann)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt uz nenoteiktu laiku prasītājas uz noteiktu laiku noslēgto līgumu un piespriest Eiropolam tai samaksāt starpību starp atlīdzību, uz kuru prasītāja būtu varējusi pretendēt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu, un bezdarbnieka pabalstu vai jebkuru citu atlīdzību, ko viņa faktiski ir saņēmusi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Policijas birojs sedz savus, kā arī atlīdzina pusi no H. Iliopoulou tiesāšanās izdevumiem;

               3)

               H. Iliopoulou sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 184, 16.6.2014., 42. lpp.


title: Lieta T-130/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. februāra rīkojums — Lux Management /ITSB — Zeis Excelsa ( “KULTE” ) (Kopienas preču zīme — Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu — Vienošanās par preču zīmju līdzāspastāvēšanu un pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/13

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. februāra rīkojums — Lux Management/ITSB — Zeis Excelsa (“KULTE”)
   (Lieta T-130/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu - Vienošanās par preču zīmju līdzāspastāvēšanu un pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 113/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lux Management Holding SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — S. Mas, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Zeis Excelsa SpA (Montegranaro, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 15. janvāra lēmumu lietā R 712/2008-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Zeis Excelsa SpA un Lux Management Holding SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Lux Management Holding SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 134, 22.05.2010.


title: Lieta C-353/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) 2008. gada 1. augusta rīkojumu — A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl u.c./ Ministero della Salute un Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) 2008. gada 1. augusta rīkojumu — A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl u.c./Ministero della Salute un Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

   (Lieta C-353/08)
   (2008/C 313/17)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl u.c.

      Atbildētājas: Ministero della Salute un Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Atbilstoši tiesību normām, kas paredzētas [Direktīvas 89/105] 2. un 3. pantā (1), kas regulē attiecības starp dalībvalstu iestādēm un farmācijas uzņēmumiem — tādā nozīmē, ka valsts iestādēm tiek piešķirtas tiesības noteikt cenu vai tās palielinājumu noteiktām zālēm, balstoties uz informāciju, ko tai sniedz uzņēmumi, bet tikai tādā apmērā, kādu atzīst attiecīgā iestāde, un tādējādi, pamatojoties uz vienošanos starp valsts iestādēm, kuru pienākums ir pārraudzīt izdevumus par zālēm, un uzņēmumiem — [šīs direktīvas] 4. panta 1. punkts par “zāļu vai noteiktu kategoriju zāļu cenas iesaldēšanu” cenu iesaldēšanu raksturo kā vispārēju pasākumu, kuru ir jāpārbauda, vismaz vienreiz gadā, pamatojoties uz dalībvalstī pastāvošies makroekonomiskie apstākļiem.
               Šī tiesību norma attiecīgajām valsts iestādēm paredz 90 dienu termiņu galīgā lēmuma pieņemšanai, kuru laikā tām ir jāpaskaidro, vai un kāda cenu paaugstināšana vai pazemināšana tiek apstiprināta.
               Līdz ar to šī tiesa vēlas noskaidrot: vai šis noteikums daļā, kas attiecas uz “iespējamo cenas pazemināšanu”, ir interpretējams tādējādi, ka papildus vispārējiem visu vai atsevišķu kategoriju zāļu cenu iesaldēšanas līdzekļiem var piemērot vēl vienu vispārēju līdzekli, kurš ļauj samazināt visu vai atsevišķu kategoriju zāļu cenas, vai arī “iespējamā cenas pazemināšana” jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas tikai uz tām zālēm, kuru cenas jau ir iesaldētas?

               2)

               Vai [Direktīvas 89/105] 4. panta 1. punkts tajā daļā, kurā ir paredzēta prasība par to, ka dalībvalstu attiecīgajām iestādēm cenu iesaldēšanas gadījumā vismaz vienreiz gadā ir jāveic pārbaude, lai noskaidrotu, vai makroekonomiskie apstākļi attaisno tādu pašu cenu iesaldējumu turpmāk, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka cenas samazinājums ir pieļaujams, ir iespējams apstrīdēt šādu pasākumu pat vairāk nekā vienreiz vienā un tajā pašā gadā, kā arī darīt to atkārtoti gadījumā, ja tas notiek citos gados (sākot no 2002. gada līdz 2010. gadam)?

               3)

               Vai atbilstoši [Direktīvas 89/105/EK] 4. panta noteikumiem — interpretējot tos atbilstoši preambulai, kurā noteikts, ka galvenais zāļu cenu uzraudzības pasākuma mērķis ir “veicināt veselības aizsardzību, nodrošinot patentētu zāļu adekvātu piedāvājumu par samērīgām cenām” un novērst ka “pasākumu nevienlīdzība var traucēt vai apgrūtināt zāļu tirdzniecību Kopienā” — ar Kopienu tiesībām ir saderīgi tādi pasākumi, kas atsaucas uz izdevumu ekonomisko vērtību, kuri balstās vairāk uz paredzēto, nevis uz aprēķināto vērtību (jautājums attiecas uz abiem gadījumiem)?

               4)

               Vai prasības, kas saistās ar zāļu izdevumu griestu ievērošanu, kurus katra dalībvalsts ir tiesīga noteikt pēc saviem ieskatiem, noteikti jābūt saistītām tikai ar zāļu izdevumiem, vai arī dalībvalstis pašas pēc saviem ieskatiem var ņemt vērā arī citus saistībā ar veselības aizsardzību saistītu izdevumu datus?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (OV L 40, 8. lpp.).


title: Lieta T-248/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. novembrī — FK /Komisija

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. novembrī — FK/Komisija
   (Lieta T-248/13)
   2014/C 9/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: FK (Damaska, Sīrija) (pārstāvji — E. Grieves, Barrister, un J. Carey, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 10. janvāra Regulu (EK) Nr. 14/2007, ar kuru 74. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar ko nosaka konkrētus, īpašus, ierobežojošus, pret noteiktām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu Bin Ladenu, organizācijas Al-Qaida tīklu un Taliban, vērstus pasākumus un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 6, 6. lpp.), ciktāl tā ir piemērojama prasītājam, un Komisijas 2013. gada 6. marta lēmumu par viņa saglabāšanu sarakstā;

               —

               piespiest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums netika pieņemts nekavējoties vai saprātīgā laikposmā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav pienācīgi izvērtējusi, vai prasītājs atbilst attiecīgajiem kritērijiem. Konkrētāk, prasītājs pagalvo, ka Komisija: (a) nemeklēja un/vai neieguva pierādījumus apgalvojumiem; (b) nenodrošināja, ka pamatojums atbilst formulējumam, ko izmantojusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Sankciju komiteja, necentās un/vai nepanāca to, ka tās apgalvojumi būtu pietiekami detalizēti, lai prasītājam ļautu efektīvi aizstāvēties; (c) neizvērtēja, vai kādi no pieņēmumiem nav balstīti uz informāciju, kas iegūta spīdzinot; un (d) nemeklēja un/vai neieguva jebkādus attaisnojošus pierādījumus.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav pareizi piemērojusi pienākumu iesniegt pierādījumus un pierādījumu līmeni.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas izmantotais pamatojums ir juridiski nepareizs, jo: (a) neviens no pieņēmumiem nav pamatots ar pierādījumiem, tādējādi nav pierādīts, ka pieņēmumi ir pamatoti; (b) daži pieņēmumi nav pietiekami precīzi, lai prasītājs varētu efektīvi tos apstrīdēt; (c) daži pieņēmumi ir tik aizvēsturiski un/vai neskaidri, ka nav iespējams racionāli tos saistīt ar attiecīgajiem kritērijiem; un (d) daži pieņēmumi ir pretrunā attaisnojošiem pierādījumiem.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav panākusi samērīgumu, līdzsvarojot prasītāja pamattiesības ar faktiskajiem draudiem, kurus viņš, kā apgalvots, rada.


title: Lieta C-511/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Hildesheim/BLC Baumarkt GmbH&Co. KG

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Hildesheim/BLC Baumarkt GmbH&Co. KG

   (Lieta C-511/10)
   ()
   2011/C 30/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Finanzamt Hildesheim

      Atbildētāja: BLC Baumarkt GmbH&Co. KG

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (1) 17. panta 5. punkta trešā daļa ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstīm, lai sadalītu priekšnodokļus sakarā ar dažādiem mērķiem izmantojamas ēkas celtniecību, ir ļauts izmantot citu aprēķina metodi, nevis apgrozījuma formulu?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


|

Tiesas spriedums ( 2010. gada 10. decembris ) lietā E-9/10 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti (Līgumslēdzējas puses saistību neizpildīšana – Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu)

Oficiālais Vēstnesis C 148 , 19/05/2011 Lpp. 0004 - 0004

		Tiesas spriedums( 2010. gada 10. decembris)lietā E-9/10EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti(Līgumslēdzējas puses saistību neizpildīšana – Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu)2011/C 148/04Lietā E-9/10, EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti – PIETEIKUMS paziņojumam, ka noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par to pasākumu pieņemšanu, kas jāīsteno, lai valsts tiesību aktos pilnībā ieviestu Aktu, kas minēts EEZ līguma VII pielikuma 1. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2007. gada 5. decembra Regulu (EK) Nr. 1430/2007, ar ko groza II un III pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, un ar Komisijas 2008. gada 31. jūlija Regulu (EK) Nr. 755/2008, ar ko groza II pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Lihtenšteinas Firstiste nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētās direktīvas 63. panta pirmo daļu un EEZ līguma 7. pantu – Tiesa šādā sastāvā – priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Thorgeir Örlygsson un Henrik Bull (tiesnesis-referents) – 2010. gada 10. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:Ar šo Tiesa:1. Paziņo, ka noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai īstenotu Aktu, kas minēts EEZ līguma VII pielikuma 1. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2007. gada 5. decembra Regulu (EK) Nr. 1430/2007, ar ko groza II un III pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, un ar Komisijas 2008. gada 31. jūlija Regulu (EK) Nr. 755/2008, ar ko groza II pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Lihtenšteinas Firstiste nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētās direktīvas 63. panta pirmo daļu un EEZ līguma 7. pantu.2. Piespriež Lihtenšteinas Firstistei segt tiesāšanās izdevumus.--------------------------------------------------


title: Lieta F-30/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 11. maija spriedums — Nanopoulos /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Civildienesta tiesas kompetence — Pieņemamība — Nelabvēlīgs akts — Ārpuslīgumiskā atbildība — (Informācijas) noplūde presē — Nevainīguma prezumpcijas princips — Morālais kaitējums — Lēmums par disciplinārlietas uzsākšanu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pienākums sniegt palīdzību — Civildienesta noteikumu 24. pants)

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/52

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 11. maija spriedums — Nanopoulos/Komisija
   (Lieta F-30/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta tiesas kompetence - Pieņemamība - Nelabvēlīgs akts - Ārpuslīgumiskā atbildība - (Informācijas) noplūde presē - Nevainīguma prezumpcijas princips - Morālais kaitējums - Lēmums par disciplinārlietas uzsākšanu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums sniegt palīdzību - Civildienesta noteikumu 24. pants)
   2010/C 209/79
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fotios Nanopoulos (Itzig, Luksemburga) (pārstāvji — V. Christianos, D. Gouloussis un V. Vlassi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji J. Currall un K. Herrmann, pēc tam J. Currall un K. Herrmann, pārstāvji, kam palīdz E. Bourtzalas un I. Antypas, avocats)

      Priekšmets

   Piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam kaitējumu, kas tika nodarīts prasītājam sakarā ar viņa pamattiesību pārkāpšanu, kas izpaužas kā viņa reputācijas bojāšana un goda aizskaršana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt F. Nanopoulos summu EUR 9 000 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008., 50. lpp.


title: Lieta F-36/12: Prasība, kas celta 2012. gada 15. martā — ZZ /EIB

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 15. martā — ZZ/EIB
   (Lieta F-36/12)
   2012/C 184/51
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — N. Thieltgen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt netiešo lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu atlīdzināt kaitējumu un lūgums atlīdzināt zaudējumus, kas tam radušies sakarā ar atbildētājas iespējami pieļautajiem dienesta pārkāpumiem

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest EIB atlīdzināt fizisko, morālo un mantisko kaitējumu, kas prasītājam radies sakarā ar EIB pieļautajiem dienesta pārkāpumiem, kā arī samaksāt kavējuma procentus;

                           —

                           par EIB pieļauto rūpības un aizsardzības pienākumu pārkāpumu: EUR 114 100;

                           —

                           par Reglamenta 42. panta pārkāpumu: EUR 10 000;

               —

               piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-24/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. martā — Wagner-Leclercq/Padome

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/47

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. martā — Wagner-Leclercq/Padome
   (Lieta F-24/09)
   2009/C 113/101
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inge Wagner-Leclercq, Edegem (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   2008. gada 24. aprīļa Paziņojumā personālam (PP) Nr. 75/08 publicēto iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar kuru noteikts AST grupas (karjeras grupa I-11) ierēdņu, kuri ieteikti paaugstināšanai amatā 2008. gada amatā paaugstināšanas laikā, saraksts, atcelšana

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2008. gada 24. aprīļa Paziņojumā personālam (PP) Nr. 75/08 publicēto iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru noteikts AST grupas (karjeras grupa I-11) ierēdņu, kuri ieteikti paaugstināšanai amatā 2008. gada amatā paaugstināšanas laikā, saraksts;

               —

               atcelt tiktāl, ciktāl nepieciešams iecēlējinstitūcijas lēmumu noraidīt prasītājas sūdzību;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-166/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra rīkojums — Ivanov /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Vietējie administratīvā un tehniskā atbalsta darbinieki — Kandidatūras noraidīšana — Pirmās instances tiesas kompetence — Prasības atcelt tiesību aktu noilgums — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru piešķir tiesības indivīdiem, pārkāpums — Eiropas ombuda akts — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/48

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra rīkojums — Ivanov/Komisija
   (Lieta T-166/08) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Vietējie administratīvā un tehniskā atbalsta darbinieki - Kandidatūras noraidīšana - Pirmās instances tiesas kompetence - Prasības atcelt tiesību aktu noilgums - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru piešķir tiesības indivīdiem, pārkāpums - Eiropas ombuda akts - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   2009/C 282/92
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Vladimir Ivanov, Boulogne-Billancourt (Francija) (pārstāvis — F. Rollinger, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kurš tam, kā prasītājs apgalvo, ir radies no Komisijas lēmuma, ar kuru ir noraidīta viņa kandidatūra vietējā administratīvā un tehniskā atbalsta darbinieka amatam Komisijas delegācijā Sofijā (Bulgārijā).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vladimir Ivanov atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta C-9/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Financiën/D. G. Kieback Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Nodokļu tiesību akti — Ienākuma nodokļi — Dalībvalsts teritorijā gūti ienākumi — Darba ņēmējs nerezidents — Aplikšana ar nodokli nodarbinātības valstī — Nosacījumi

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/11

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Financiën/D. G. Kieback

   (Lieta C-9/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Nodokļu tiesību akti - Ienākuma nodokļi - Dalībvalsts teritorijā gūti ienākumi - Darba ņēmējs nerezidents - Aplikšana ar nodokli nodarbinātības valstī - Nosacījumi)
   (2015/C 279/12)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: D. G. Kieback

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 39. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to pieļauj, ka dalībvalsts, lai apliktu ar nodokli darba ņēmēja nerezidenta ienākumus, kas ir veicis savu profesionālo darbību šajā dalībvalstī daļu aplūkotā gada, atsakās piešķirt šim darba ņēmējam nodokļu priekšrocību, kas ņem vērā viņa personisko un ģimenes stāvokli, jo, lai gan šajā dalībvalstī viņš ir guvis visus vai gandrīz visus savus ienākumus šajā laikposmā, tie neatbilst lielākajai daļai ar nodokli apliekamo ienākumu šajā gadā. Tas, ka šis darba ņēmējs ir devies veikt savu profesionālo darbību trešajā valstī, nevis Savienības dalībvalstī, neietekmē šo interpretāciju.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 7. jūlijā lietā C-364/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 84/360/EEK — Gaisa piesārņojums — Ražošanas iekārtas — Elektrostacija)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/9

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 7. jūlijā
   lietā C-364/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 84/360/EEK - Gaisa piesārņojums - Ražošanas iekārtas - Elektrostacija)
   (2005/C 217/17)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-364/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 22. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Valero Hordana [G. Valero Jordana] un M. Konstantinidis [M. Konstantinidis]) pret Grieķijas Republiku (pārstāve — E. Skandalu [E. Skandalou]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāts A. Ticāno [A. Tizzano], sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore, 2005. gada 7. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neīstenojot tādu politiku vai stratēģiju, lai pakāpeniski ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas tvaika un gāzes turbīnu energoblokos sabiedrībai Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (valsts elektrības sabiedrībai) piederošā elektrostacijā, kas atrodas Linoperamatā, Krētas salā, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1984. gada 28. jūnija Direktīvas 84/360/EEK par rūpniecības iekārtu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu 13. pants;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Lieta C-5/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. janvārī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH/Hauptzollamt Osnabrück

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. janvārī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH/Hauptzollamt Osnabrück

   (Lieta C-5/14)
   2014/C 85/29
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Osnabrück

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 267. panta otro teikumu, lasot to kopā ar pirmā teikuma b) apakšpunktu, dalībvalsts tiesa var iesniegt Eiropas Savienības Tiesai jautājumus, kas tai saistībā ar valsts likuma tiesiskumu tiek uzdoti par Savienības tiesību interpretāciju, arī tad, ja tiesai, pirmkārt, ir ne tikai šaubas par likuma atbilstību Savienības tiesībām, bet arī, otrkārt, tā ir pārliecināta, ka valsts likums neatbilst valsts konstitūcijai, un tādēļ tā paralēlā lietā jau ir vērsusies konstitucionālajā tiesā, kurai saskaņā ar valsts tiesībām vienīgai ir tiesības lemt par likumu neatbilstību konstitūcijai, taču kuras lēmums vēl nav pieejams?
               Ja atbilde uz 1) jautājumu ir apstiprinoša:

               2)

               Vai Direktīvai 2008/118/EK (1) un 2003/96/EK (2), kas pieņemtas attiecībā uz akcīzes nodokļa saskaņošanu, kā arī energoproduktiem un elektroenerģiju Savienībā, ir pretrunā tāda valsts nodokļa ieviešana, kas tiek uzlikts rūpnieciskā elektroenerģijas ražošanā izmantotai kodoldegvielai? Vai nozīme ir tam, ka var tikt sagaidīts, ka valsts nodoklis ar elektroenerģijas cenas starpniecību var tikt novirzīts uz patērētāju, un kas šajā gadījumā ir jāsaprot ar novirzīšanu?

               3)

               Vai uzņēmums var apstrīdēt nodokli, ko dalībvalsts ienākumu gūšanas nolūkā uzliek kodoldegvielas izmantošanai rūpnieciskā elektroenerģijas ražošanā, iebilstot, ka nodokļa uzlikšana ir Savienības tiesībām neatbilstošs atbalsts atbilstoši LESD 107. pantam?
               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai Vācijas Kernbrennstoffsteuergesetz [Likums par akcīzes nodokli kodoldegvielai], saskaņā ar kuru ienākumu gūšanas nolūkā nodoklis tiek uzlikts tikai tādiem uzņēmumiem, kas rūpnieciski ražo elektroenerģiju, izmantojot kodoldegvielu, ir valsts atbalsta pasākums LESD 107. panta izpratnē? Kādi apstākļi ir jāņem vērā, vērtējot, vai citi uzņēmumi, kuriem nodokļi netiek uzlikti tādā pašā veidā, atrodas līdzīgā faktiskā un juridiskā situācijā?

               4)

               Vai Vācijas akcīzes nodokļa kodoldegvielai uzlikšana ir pretrunā Eiropas Atomenerģijas Kopienas dibināšanas līguma (EAEKL) tiesību normām?

      (1)  Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV 2009, L 9, 12. lpp.).

      (2)  Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.).


title: Lieta T-706/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2016. gada 21. jūlija spriedumu lietā F-125/15 HB/Komisija 2016. gada 3. oktobrī iesniedza HB

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/30

      Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2016. gada 21. jūlija spriedumu lietā F-125/15 HB/Komisija 2016. gada 3. oktobrī iesniedza HB

      (Lieta T-706/16 P)
      (2016/C 454/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: HB (Schweich, Vācija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  atcelt Civildienesta tiesas spriedumu lietā F-125/15 HB/Komisija;
                  taisot jaunu spriedumu,

                  —

                  atcelt lēmumu nepaaugstināt apelācijas sūdzības iesniedzēju, veicot 2014. gada paaugstināšanu amatā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai morālo kaitējumu, kura summa ir EUR 15 000;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus, kuri balstīti uz vairākām kļūdām tiesību piemērošanā, ko esot pieļāvusi Civildienesta tiesa (CDT).
      Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja domā, ka CDT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka iecēlējinstitūcija ir veikusi salīdzinošu nopelnu faktisku izvērtējumu, proti, uz objektīva un vienlīdzīga pamata, bet nav ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas 2013. gada nopelnus – jo šāda novērtējuma nebija 2013. gada novērtējuma ziņojumā –, nemēģinot izmantot salīdzinošus informācijas vai ziņu avotus.
      Otrkārt, tā uzskata, ka CDT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīdama, ka tajā, ka šī novērtējuma nav 2013. gada novērtējuma ziņojumā, ir vainojama apelācijas sūdzības iesniedzēja un ka tā neapstrīdēšana Civildienesta noteikumos paredzētajos termiņos liedz iecēlējinstitūcijai izvērtēt apelācijas sūdzības iesniedzējas nopelnus minētajā gadā.
      Treškārt, pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatiem, CDT esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi faktus, kas ļautu pieņemt, ka pastāv diskriminācija dzimuma dēļ, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzējas novērtējuma ziņojumā nekāda būtiska izvērtējuma nav tikai viņas ilglaicīgās prombūtnes dēļ, kas pamatota ar grūtniecības un dzemdību, un slimības atvaļinājumiem ar viņas grūtniecību saistītu komplikāciju dēļ.


title: Lieta C-516/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — CTP/Regione Campania, Provincia di Napoli

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — CTP/Regione Campania, Provincia di Napoli

   (Lieta C-516/12)
   2013/C 26/63
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: CTP — Compagnia Trasporti Pubblici SpA

      Atbildētājas: Regione Campania, Provincia di Napoli

      Prejudiciālais jautājums

   Vai atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1191/69 (1) 4. pantam tiesības uz kompensāciju rodas tikai tad, ja pēc pieteikuma iesniegšanas kompetentās iestādes nav nolēmušas izbeigt pakalpojumu saistības, kas transporta uzņēmumam izraisa ekonomiskus zaudējumus, jeb arī šī tiesību norma ir piemērojama tikai tām sabiedriskā pakalpojuma saistībām, kuras regula paredz izbeigt un neļauj saglabāt?

      (1)  Padomes 1969. gada 26. jūnija Regula (EEK) Nr. 1191/69 par dalībvalstu darbību sakarā ar saistībām, kuras parasti uzskata par sabiedriskajiem pakalpojumiem, dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozarē (OV L 156, 1. lpp).


title: Lieta C-422/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. augustā iesniedza Landgericht Trier (Vācija) – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./TofuTown.com GmbH

text:
               26.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 350/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. augustā iesniedza Landgericht Trier (Vācija) – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./TofuTown.com GmbH

   (Lieta C-422/16)
   (2016/C 350/22)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Trier

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

      Atbildētāja: TofuTown.com GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (1), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1308/2013”) 78. panta 2. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka definīcijām, apzīmējumiem un tirdzniecības nosaukumiem VII pielikuma izpratnē
                     nav
                   jāatbilst šā pielikuma attiecīgajām prasībām, ja attiecīgās definīcijas, apzīmējumus vai tirdzniecības nosaukumus papildina skaidrojošas vai aprakstošas piezīmes (kā, piemēram, “Tofubutter” tikai augu valsts produktam)?

               2.

               Vai Regulas Nr. 1308/2013 VII pielikuma III daļas 1. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka termins “piens” apzīmē vienīgi parastu piena dziedzeru sekrētu, ko iegūst vienā vai vairākās slaukšanas reizēs, neko nepievienojot un neekstrahējot, vai arī termins “piens” – šajā gadījumā, pievienojot paskaidrojošus jēdzienus, kā, piemēram, “sojas piens” – var tikt izmantots arī augu valsts (vegānu) produktu tirdzniecībā?

               3.

               Vai Regulas Nr. 1308/2013 VII pielikuma, uz kuru ir atsauce 78. pantā, III daļas 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šā punkta a) apakšpunktā atsevišķi uzskaitītie nosaukumi, piemēram, it īpaši “sūkalas”, “krējums”, “sviests”, “paniņas”, “siers”, “jogurts” vai jēdziens “krējums” utt., ir izmantojami vienīgi piena produktiem, vai arī augu valsts (vegānu) produkti, kuru ražošanā nav ticis izmantots (dzīvnieku) piens, var būt Regulas Nr. 1308/2013 VII pielikuma III daļas 2. punkta piemērošanas jomā?

      (1)  OV L 347, 671. lpp.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta)  2005. gada 17. novembrī  lietā C-378/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju aizsardzība — Risks, kas saistīts ar pakļautību kancerogēnu un mutagēnu iedarbībai — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/14

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 17. novembrī
   lietā C-378/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju aizsardzība - Risks, kas saistīts ar pakļautību kancerogēnu un mutagēnu iedarbībai - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 36/27)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-378/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 2. septembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un V. Kreuschitz) pret Austrijas Republiku (pārstāve — C. Pesendorfer), Tiesa šādā sastāvā: sestās palātas priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs A. Borg Barthet (referents), tiesneši U. Lõhmus un A. Ó Caoimh, ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretārs R. Grass, 2005. gada 17. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai pilnībā izpildītu Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvu 1999/38/EK, ar kuru otro reizi groza Direktīvu 90/394/EEK par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar pakļautību kancerogēnu iedarbībai darbā, un attiecina to uz mutagēniem, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-194/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 8. novembra spriedums — Bavarian Lager /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti, kas attiecas uz procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi — Lēmums, ar kuru atteikta piekļuve — Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi — Regula (EK) Nr. 45/2001 — Privātās dzīves jēdziens)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/33

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 8. novembra spriedums — Bavarian Lager/Komisija
   (Lieta T-194/04) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti, kas attiecas uz procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi - Lēmums, ar kuru atteikta piekļuve - Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi - Regula (EK) Nr. 45/2001 - Privātās dzīves jēdziens)
   (2007/C 315/62)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: The Bavarian Lager Co. Ltd, Clitheroe (Lielbritānija) (pārstāvji — sākotnēji J. Pīrsons [J. Pearson] un K. Braits [C. Bright], pēc tam J. Vebers [J. Webber] un M. Rīdings [M. Readings], solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Doksijs [C. Docksey] un P. Ālto [P. Aalto])

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) (pārstāvis: H. Heimans [H. Hijmans])

   Priekšmets
   Prasību atcelt Komisijas 2004. gada 18. marta lēmumu, ar kuru tiek noraidīta prasītājas celtā prasība par piekļuvi pilnai sapulces, kas notikusi procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi ietvaros, protokolam pilnā apmērā, un prasību atzīt, ka Komisija ir kļūdaini izbeigusi procedūru pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes valdību, pamatojoties uz EK līguma 169. pantu (jaunajā redakcijā EKL 226. pants)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2004. gada 18. marta lēmumu par noraidījumu pieteikumam piešķirt piekļuvi 1996. gada 11. oktobra sapulces protokolam pilnā apmērā, kurā ietverti visi uzvārdi;

               2)

               Komisija atlīdzina Bavarian Lager Co. Ltd. tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 201, 7.8.2004.


title: Lieta T-11/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums — Romana Tabacchi /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Itālijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Līdzdalība pārkāpumā — Pārkāpuma ilgums — Naudas sodi — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Maksimālais 10 % apmērs no apgrozījuma — Vienlīdzīga attieksme — Neierobežota kompetence)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/15

         Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums — Romana Tabacchi/Komisija
   (Lieta T-11/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Itālijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Līdzdalība pārkāpumā - Pārkāpuma ilgums - Naudas sodi - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Maksimālais 10 % apmērs no apgrozījuma - Vienlīdzīga attieksme - Neierobežota kompetence)
   2011/C 340/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Romana Tabacchi Srl, agrāk — Romana Tabacchi SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa un G. C. Rizza, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji É. Gippini Fournier un F. Amato, vēlāk É. Gippini Fournier un V. Di Bucci, un, visbeidzot, É. Gippini Fournier un L. Malferrari)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmumu C(2005) 4012, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. panta 1. punktu (lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija) un, otrkārt, prasība samazināt prasītājai uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmuma C(2005) 4012, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. panta 1. punktu (lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija) 1. panta b) punktu tiktāl, ciktāl Eiropas Komisija tajā ir konstatējusi, ka Romana Tabacchi Srl ir piedalījusies pārkāpumā pēc 1999. gada februāra;

               2)

               noteikt Romana Tabacchi uzlikto naudas sodu EUR 1 miljona apmērā;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Romana Tabacchi tiesāšanās izdevumus;

               5)

               lietā T-11/06 R Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Romana Tabacchi tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: Lieta C-192/10: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 19. oktobra rīkojums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/38

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 19. oktobra rīkojums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-192/10) (1)

   ()
   2010/C 346/72
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta C-286/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte d'appello di Roma (Itālija) 2009. gada 24. jūlija rīkojumu — Luigi Ricci/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte d'appello di Roma (Itālija) 2009. gada 24. jūlija rīkojumu — Luigi Ricci/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

   (Lieta C-286/09)
   2009/C 233/14
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Corte d'appello di Roma

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Luigi Ricci

      Atbildētāja: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Prejudiciālais jautājums

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar EKL 234. pantu par to, vai Līguma 17., 39. un 42. pants un attiecīgie Regulas Nr. 1408/71 noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka princips, saskaņā ar kuru summē visus apdrošināšanas laikposmus, lai rastos tiesības saņemt pabalstus, kā arī lai tās saņemtu un saglabātu, — princips, kurš ir ieviests ar Padomes Regulas Nr. 1408/71 pieņemšanu, — ir piemērojams visos gadījumos, kad ir jāizmanto summēšanas un “pro-rata” aprēķināšanas sistēma, lai atzītu tiesības uz konkrētu pabalstu, un šajā sakarā ir jāņem vērā gan laikposmi, kuros veiktas sociālās apdrošināšanas iemaksas saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, gan Kopienu iestāžu darbiniekiem piemērojamās sociālās nodrošinājuma sistēmas ietvaros veikto sociālās apdrošināšanas iemaksu laikposmi.


title: lieta C-122/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 14. martā

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/15

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 14. martā
   (lieta C-122/05)
   (2005/C 115/27)
   tiesvedības valoda -itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 14. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv U. Folkers [U. Wölker] un D. Rekkia [D. Recchia], Komisijas juridiskā dienesta pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvu 2003/87/EK (1), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (2), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 31. panta 1. punkts;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 275, 25.10.2003., 32. lpp.

      (2)  OV L 257, 10.10.1996., 26. lpp.


title: Lieta C-502/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. septembrī – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/14

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. septembrī – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-502/15)
   (2016/C 016/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Mifsud–Bonnici un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pareizi nepiemērojot Padomes Direktīvu 91/271/EEK (1) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu attiecībā uz Gowerton un Llanelli, Gibraltāru un 11 aglomerācijām, Apvienotā Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 91/271/EEK 3., 4., 5. un 10. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka Apvienotā Karaliste nav pareizi transponējusi Padomes Direktīvu 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu Gowerton un Llanelli, Gibraltārā un 11 aglomerācijās.
   Komisija it īpaši uzskata, ka Apvienotā Karaliste neesot nodrošinājusi, ka ūdeņi, kas ietek kopīgajā komunālo notekūdeņu un lietus notekūdeņu sistēmā Gowerton un Llanelli, tiek savākti un novadīti attīrīšanai atbilstoši Padomes Direktīvas 91/271/EEK 3., 4., 10. panta un I pielikuma A un B daļas prasībām.
   Turklāt Komisija norāda, ka, neieviešot otrreizēju vai līdzvērtīgu attīrīšanu vai neiesniedzot pietiekamus pierādījums, kas liecina par 3 aglomerāciju atbilstību Direktīvai 91/271/EEK šajā ziņā, kā arī vispār nepakļaujot attīrīšanai komunālos notekūdeņus Gibraltārā, Apvienotā Karaliste nav izpildījusi Padomes Direktīvas 91/271/EEK 4. pantā, kā arī I pielikuma B un D daļā paredzētos pienākumus.
   Visbeidzot, tiek apgalvots, ka Apvienotā Karaliste neesot pareizi izpildījusi no Padomes Direktīvas 91/271/EEK 5. panta, kā arī I pielikuma B un D daļas izrietošos pienākumus, jo tā neesot nodrošinājusi, ka komunālie notekūdeņi, kas no 8 aglomerācijām nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms izvadīšanas jutīgajās zonās tiek pakļauti stingrākai attīrīšanai.
   Direktīvas transponēšanai noteiktais termiņš beidzās 1993. gada 30. jūnijā.

      (1)  OV L 135, 40. lpp.


title: Míla ehf. 2016. gada 21. jūnijā iesniegtā prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-7/16)

text:
               22.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/35

      Míla ehf.2016. gada 21. jūnijā iesniegtā prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-7/16)
   (2016/C 347/07)

      Míla ehf., ko pārstāv advokāti Espen Bakken un Atle Erling Lunder (Arntzen de Besche Advokatfirma AS, Bygdøy allé 2, 0204 Oslo, Norvēģija), 2016. gada 21. jūnijā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzējs EBTA Tiesai pieprasa:

               1)

               pasludināt par spēkā neesošu ESA Lēmuma 061/16/COL 1. un 2. pantu;

               2)

               piespriest EBTA Uzraudzības iestādei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Pieteikuma iesniedzējs lūdz atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2016. gada 16. marta Lēmumu Nr. 061/16/COL.

               —

               Pamatojoties uz EBTA Tiesas spriedumu lietā E-1/13, EBTA Uzraudzības iestāde uzsāka oficiālu izmeklēšanas procedūru attiecībā uz Ārlietu ministrijas Aizsardzības aģentūras un Og fjarskipti2010. gada 1. februāra līgumu par optiskās šķiedras izmantošanas un ekspluatācijas nomu. Izmeklēšanu noslēdza ar Lēmumu Nr. 061/16/COL, kurā EBTA Uzraudzības iestāde konstatēja, ka līgums neietver valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē.

               —

               Pieteikuma iesniedzējs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir balstīts uz EEZ līguma 61. panta 1. punkta kļūdainu piemērošanu.


title: Lieta T-109/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Laboratoire de la mer/EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (“RESPIMER”)

text:
               10.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/16

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Laboratoire de la mer/EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (“RESPIMER”)
   (Lieta T-109/16)
   (2016/C 165/18)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoire de la mer (Saint-Malo, Francija) (pārstāvis – S. Szilvasi, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG (Ingelheim, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “RESPIMER” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 228 004

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 21. janvāra lēmums lietā R 3109/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               apmierināt Eiropas Savienības preču zīmes “RESPIMER” reģistrācijas pieteikumu Nr. 11 228 004 attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 3., 5. un 10. klasē;

               —

               piespriest Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG atlīdzināt visus prasītājai procesā EUIPO Iebildumu nodaļā un EUIPO Apelācijas piektajā padomē radušos izdevumus, kā arī tiesvedībā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               atsakoties attiecībā uz tām pašām preču zīmēm ņemt vērā Francijas Valsts Rūpnieciskā īpašuma institūta 2013. gada 4. aprīļa lēmumu, Apelācijas piektā padome neesot norādījusi juridisku pamatojumu tās 2016. gada 21. janvāra lēmumam;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-236/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. jūlija rīkojums – CMC France /Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Vide — Direktīva 94/62/EK — Iepakojums un izlietotais iepakojums — Direktīva 2013/2/ES — Ar lokanu materiālu aptīti rullīši, caurulītes un cilindri — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/56

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. jūlija rīkojums – CMC France/Komisija
   (Lieta T-236/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Vide - Direktīva 94/62/EK - Iepakojums un izlietotais iepakojums - Direktīva 2013/2/ES - Ar lokanu materiālu aptīti rullīši, caurulītes un cilindri - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   2014/C 315/94
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CMC France (Châtenois, Francija) (pārstāvji – J.-M. Leprêtre un N. Chahid-Nouraï, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Alcover San Pedro un J.-F. Brakeland)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 7. februāra Direktīvu 2013/2/ES par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu I pielikuma grozījumiem (OV L 37, 10. lpp.), ciktāl Komisija ir iekļāvusi ražojumu piemēru sarakstā, kas paskaidro jēdziena “iepakojums” precizējošo kritēriju piemērošanu, ar lokanu materiālu aptītus rullīšus, caurulītes un cilindrus, izņemot tos, kas veidoti kā daļa no ražošanas iekārtas un kurus neizmanto, lai ražojumu iepakotu kā tirdzniecības vienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               CMC France sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta C-202/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 16. maijā iesniegusi American Clothing Associates SA par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 28. februāra spriedumu lietā T-215/06 American Clothing Associates SA /ITSB

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/20

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 16. maijā iesniegusi American Clothing Associates SA par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 28. februāra spriedumu lietā T-215/06 American Clothing Associates SA/ITSB
   (Lieta C-202/08 P)
   (2008/C 209/29)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: American Clothing Associates SA (pārstāvji — P. Maeyaert. N. Clarembeaux un C. De Keersmaeker, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu, ciktāl ar to nolemts, ka ITSB Apelāciju pirmā padome nav pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta h) apakšpunktu, pieņemot 2006. gada 4. maija lēmumu (lieta R 1463/2005-1) saistībā ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē — “āda un ādas imitācijas, izstrādājumi no šiem materiāliem, kas nav ietverti citās klasēs; zvērādas; ceļasomas un čemodāni; lietussargi, saulessargi un spieķi; pātagas, zirglietas un sedlinieku izstrādājumi” un 25. klasē — “apģērbi, apavi, galvassegas”;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savu apelāciju pamatojot izvirza vienu vienīgu pamatu, kas saistīts ar Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta h) apakšpunkta un 1983. gada 20. marta Parīzes Konvencijas par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību ar grozījumiem un labojumiem (2) 6.b panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpumu. Šis pamats būtībā ir balstīts uz četriem argumentiem.
   Ar savu pirmo argumentu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka spriedumā, novērtējot valsts simbola aizsardzības apjomu, nav ņemta vērā valsts simbola pamatfunkcija. Valsts simbols faktiski piederot pie valsts identitātes un suverenitātes simboliem, izpildot tos atbilstoši mākslas valodai un precīzai zinātnei, kuras ir raksturīgas heraldikai. Lai kā arī nebūtu, tādējādi atteikties simbolu reģistrēt kā preču zīmi vai preču zīmes elementu var vienīgi tad, ja tas var iespaidot valsts identitāti vai suverenitāti. Savukārt valsts simbolam līdzīga apzīmējuma, kam nepiemīt vai piemīt tikai dažas heraldikas pazīmes, vienkārša izmantošana par preču zīmes elementu, pēc sava rakstura nav tāda, kas varētu iespaidot šī simbola pamatfunkciju.
   Ar savu otro argumentu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā valsts simbola heraldisko iezīmju atbilstību, izlemjot, ka, izmantojot vienu un to pašu heraldisko aprakstu, ir iespējami vairāki viena un tā paša simbola mākslinieciski risinājumi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Parīzes Konvencijas 6.b panta 1. punkta a) apakšpunkts un jēdziens “atdarinājums no heraldikas viedokļa” paredz aizsargāt nevis simbolu kā tādu, bet konkrētu māksliniecisku risinājumu vai konkrētu grafisku darbu, kas izriet no noteikumu, kas regulē heraldikas mākslu un zinātni, īstenošanas.
   Ar savu trešo argumentu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā nav ņemts vērā jēdziena “atdarinājums no heraldikas viedokļa” apjoms un tādējādi nostiprināta tāda Regulas par Kopienas preču zīmi un Parīzes Konvencijas interpretācija, kas attiecīgajām dalībvalstīm piešķir gandrīz absolūtu monopolu uz apzīmējumiem, kam nav heraldikas iezīmju vai nav īpaši izteiktu heraldikas iezīmju attiecībā uz to reģistrāciju vai izmantošanu par preču zīmes elementu.
   Ar savu ceturto argumentu apelācijas sūdzības iesniedzēja visbeidzot pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā uzreiz kā neatbilstošus noraidījusi noteiktus apstākļus, kas attiecās uz izskatāmo gadījumu, tādus kā raksturs, kāds ir heraldiskajām iezīmēm, kuru aizsardzība izvirzīta, preču zīmes, kura kā elementu ietver valsts simbolu vai tā atdarinājumu, izraisītais kopējais iespaids, attiecīgā valsts simbola izcelsmes valstī piešķirtā aizsardzība vai attiecīgās preču zīmes izmantošanas nosacījumi.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Apvienoto Nāciju Līgumu Sērija, 828. sēj., Nr. 11847, 108. lpp.


title: Lieta C-506/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. novembrī iesniedza Korkein hallinto - oikeus (Somija) – Yara Suomi Oy , Borealis Polymers Oy , Neste Oil Oyj , SSAB Europe Oy

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. novembrī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Yara Suomi Oy, Borealis Polymers Oy, Neste Oil Oyj, SSAB Europe Oy

   (Lieta C-506/14)
   (2015/C 034/09)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto–oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Yara Suomi Oy, Borealis Polymers Oy, Neste Oil Oyj, SSAB Europe Oy

      Atbildētāja: Työ- ja elinkeinoministeriö

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES (1), ciktāl tas ir balstīts uz Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas (2) 10.a panta 5. punktu, ir spēkā neesošs un pārkāpj šīs direktīvas 23. panta 3. punktu, jo nav pieņemts atbilstoši regulatīvajai kontroles procedūrai, kā ir paredzēts Padomes Lēmuma 1999/468/EK (3) 5.a pantā un Regulas 182/2011/ES (4) 12. pantā? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, uz pārējiem jautājumiem nav jāatbild.

               2.

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES pārkāpj Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 5. punkta a) apakšpunktu, ciktāl Komisija maksimālā apjoma noteikšanā nav ņēmusi vērā:

                           (i)

                           daļu no darbību un iekārtu, kas laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam bija iekļautas Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas piemērošanas jomā, pārbaudītajām emisijām 2005.–2007. gadā, kuras 2005.–2007. gadā nebija pienākums pārbaudīt un tāpēc tās nebija reģistrētas CITL sistēmā;

                           (ii)

                           jaunās darbības, kas 2008.–2012. gadā un 2013.–2020. gadā bija iekļautas Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas piemērošanas jomā, ciktāl 2005.–2007. gadā tās nebija iekļautas šīs direktīvas piemērošanas jomā un tika veiktas iekārtās, uz kurām jau 2005.–2007. gadā attiecās Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas piemērošanas joma;

                           (iii)

                           pirms 2011. gada 30. jūnija slēgto iekārtu emisijas, lai gan faktiski 2005.–2007. gadā un daļēji arī 2008.–2012. gadā bija šo iekārtu pārbaudītās emisijas?

                     Ja atbildes uz 2. jautājuma (i) līdz (iii) punktu dažos aspektos ir apstiprinošas, vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs attiecībā uz starpnozaru korekcijas koeficienta piemērošanu, un tāpēc tas nav jāpiemēro?

               3.

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs un pārkāpj Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 5. punktu un šīs direktīvas mērķus tādējādi, ka tajā, aprēķinot maksimālo apjomu atbilstoši Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 5. punkta a) un b) apakšpunktam, netiek ņemtas vērā emisijas, kas rodas (i) elektroenerģijas ražošanā, izmantojot dūmgāzes, Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas I pielikumā minētajās iekārtās, kas nav “elektroenerģijas ražošanas iekārtas”, un (ii) siltuma ražošanā Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas I pielikumā minētajās iekārtās, kas nav “elektroenerģijas ražošanas iekārtas”, un kurām atbilstoši Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 1.–4. punktam un Lēmumam 2011/278/ES (5) drīkst piešķirt bezmaksas kvotas?

               4.

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES – pats par sevi vai saistībā ar Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 5. punktu – ir spēkā neesošs un pārkāpj Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 3. panta e) un u) punktu, jo tajā, aprēķinot maksimālo apjomu atbilstoši Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 5. punkta a) un b) apakšpunktam, netiek ņemtas vērā iepriekš 3. jautājumā minētās emisijas?

               5.

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES pārkāpj Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 12. punktu, ciktāl tajā starpnozaru korekcijas koeficients tiek attiecināts uz Lēmumā 2010/2/ES (6) definētu nozari, kurā pastāv ievērojams oglekļa emisiju pārvirzes risks?

               6.

               Vai Lēmums 2011/278/ES pārkāpj Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 1. punktu, ciktāl Komisijas pasākumos, nosakot līmeņatzīmes, bija jāņem vērā energoefektīvu paņēmienu stimulēšana, vislietderīgākie paņēmieni, augstas efektivitātes koģenerācija un efektīva dūmgāzu izmantošana enerģijas ražošanā?

               7.

               Vai Lēmums 2011/278/ES pārkāpj Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvas 10.a panta 2. punktu, ciktāl principi attiecībā uz līmeņatzīmēm bija jābalsta uz 10 % nozares efektīvāko iekārtu darbības vidējo rādītāju?

      (1)  Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmums 2013/448/ES, par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regula 182/2011/ES, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV L 55, 13. lpp.).

      (5)  Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV L 130, 1. lpp.).

      (6)  Komisijas 2009. gada 24. decembra Lēmums 2010/2/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK nosaka sarakstu ar nozarēm vai apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks (OV L 1, 10. lpp.).


title: Lieta C-402/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-396/09 Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht /Komisija 2012. gada 24. augustā iesniedza Eiropas Parlaments

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/26

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-396/09 Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Komisija 2012. gada 24. augustā iesniedza Eiropas Parlaments
   (Lieta C-402/12 P)
   2013/C 9/43
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — L. Visaggio un G. Corstens)

      Pārējie lietas dalībnieki: Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Eiropas Komisija, Nīderlandes Karaliste un Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-396/09;

               —

               izskatīt lietu pēc būtības un noraidīt prasītāju pirmajā instancē celto prasību;

               —

               piespriest prasītājām pirmajā instancē atlīdzināt šajā apelācijas instances tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Parlaments uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka tā varēja pārbaudīt Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (1) spēkā esamību attiecībā pret Orhūsas Konvencijas (2) 9. panta 3. punktu, lai arī šai tiesību normai nav tiešas iedarbības. Šis Vispārējās tiesas pieņēmums balstās uz principā nepareizu gan pastāvīgās judikatūras par personu iespējām atsaukties uz starptautiskas konvencijas noteikumiem, lai apstrīdētu Eiropas Savienības tiesību akta spēkā esamību, gan arī šajā lietā apspriesto starptautisko saistību rakstura un piemērošanas jomas interpretāciju.
   Konkrētāk runājot, Vispārējā tiesa ir piemērojusi judikatūru, kura izriet no spriedumiem lietā Fediol
       (3) un Nakajima
       (4), tomēr tā nav ņēmusi vērā, ka šī judikatūra — kura turklāt līdz šim ir piemērota tikai ļoti niecīgam skaitam lietu — var tikt piemērota tikai izņēmuma kārtā un saskaņā ar īpašiem nosacījumiem. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa, pirmkārt, pat neesot centusies pārbaudīt, vai šajā lietā šie nosacījumi faktiski ir izpildīti, un, otrkārt, nav ievērojusi minētās judikatūras izņēmuma raksturu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).

      (2)  1998. gada 25. jūnija Orhūsas Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (OV L 124, 1. lpp.).

      (3)  Tiesas 1989. gada 22. jūnija spriedums lietā 70/87 Fediol/Komisija (Recueil, 1781. lpp.).

      (4)  Tiesas 1991. gada 7. maija spriedums lietā C-69/89 Nakajima/Padome (Recueil, I-2069. lpp.).


title: Lieta C-593/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Masco Denmark ApS and Damixa ApS/Skatteministeriet

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Masco Denmark ApS and Damixa ApS/Skatteministeriet

      (Lieta C-593/14)
      (2015/C 073/23)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Vestre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Masco Denmark ApS un Damixa ApS

         Atbildētāja: Skatteministeriet

         Prejudiciālie jautājumi

      “Vai EKL 43. pants, lasot to kopsakarā ar EKL 48. pantu (tagad – LESD 49. pants, lasot to kopsakarā ar LESD 54. pantu), aizliedz to, ka dalībvalsts neatļauj piešķirt rezidentam uzņēmumam atbrīvojumu no procentu ienākumu nodokļa, kad tā paša koncerna meitasuzņēmumam, kas reģistrēts citā dalībvalstī, nav tiesību nodokļu mērķiem atskaitīt attiecīgos procentu maksājumus saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesisko regulējumu (kā šajā pamatlietā) par procentu atskaitīšanas ierobežojumiem nepietiekamas kapitalizācijas gadījumos, lai gan dalībvalsts atļauj piešķirt rezidentam uzņēmumam atbrīvojumu no procentu ienākumu nodokļa gadījumos, kad tā paša koncerna meitasuzņēmumam šajā pašā dalībvalstī nav atļauts nodokļu mērķiem atskaitīt attiecīgos procentu maksājumus saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu (kā šajā pamatlietā) par procentu atskaitīšanas ierobežošanu nepietiekamas kapitalizācijas gadījumos?”


title: Lieta C-391/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Andalucía (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marina del Mediterráneo SL u.c./Agencia Pública de Puertos de Andalucía Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — Pārbaudes procedūras — Direktīva 89/665/EEK — 1. panta 1. punkts — 2. panta 1. punkts — Līgumslēdzējas iestādes lēmums par tiesību piešķiršanu saimnieciskās darbības subjektam iesniegt piedāvājumu — Saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu nepārsūdzams lēmums

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Andalucía (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marina del Mediterráneo SL u.c./Agencia Pública de Puertos de Andalucía

   (Lieta C-391/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Pārbaudes procedūras - Direktīva 89/665/EEK - 1. panta 1. punkts - 2. panta 1. punkts - Līgumslēdzējas iestādes lēmums par tiesību piešķiršanu saimnieciskās darbības subjektam iesniegt piedāvājumu - Saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu nepārsūdzams lēmums)
   (2017/C 168/10)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Andalucía

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Marina del Mediterráneo SL, Marina del Mediterráneo Duquesa SL, Marina del Mediterráneo Estepona SL, Marina del Mediterráneo Este SL, Marinas del Mediterráneo Torre SL, Marina del Mediterráneo Marbella SL, Gómez Palma SC, Enrique Alemán SA, Cyes Infraestructuras SA, Cysur Obras y Medioambiente SA

      Atbildētāja: Agencia Pública de Puertos de Andalucía,

      piedaloties: Consejería de Obras Públicas y Vivienda de la Junta de Andalucía, Nassir Bin Abdullah and Sons SL, Puerto Deportivo de Marbella SA, Ayuntamiento de Marbella

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 1. punkts un 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā tā, uz kuru attiecas pamatlieta, tiem pretrunā ir valsts tiesību akts, atbilstoši kuram tāds lēmums pielaist pretendentu dalībai iepirkuma procedūrā, par ko tiek apgalvots, ka ar to ir pārkāptas Savienības tiesības publiskā iepirkuma jomā, vai valsts tiesību akts, ar kuru tās ir transponētas, nepieder pie līgumslēdzējas iestādes sagatavojošiem aktiem, kas var būt patstāvīgas prasības tiesā priekšmets;

               2)

               Direktīvas 89/665, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 1. punktam un 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktam ir tieša iedarbība.

      (1)  OV C 346, 19.10.2015.


title: Lieta F-43/08: Prasība, kas celta 2008. gada 16. aprīlī — Spee /Eiropols

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 16. aprīlī — Spee/Eiropols
   (Lieta F-43/08)
   (2008/C 183/66)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: David Spee, Rijswijk (Nīderlande) (pārstāvis — P. de Casparis, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)
   Strīda priekšmets un apraksts
   Eiropola lēmuma atsaukt darba piedāvājumu, atsaucoties uz kuru prasītājs bija pieteicis savu kandidatūru, un atkārtoti publicēt to vēlāk atcelšana, kā arī prasība par zaudējumu atlīdzību.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu par 2008. gada 7. janvāra sūdzību, kā arī tā pamatā esošos 2007. gada 20. jūnija un 2007. gada 6. jūlija lēmumus, ar kuriem atkārtoti atzīts par vakantu vecākā izmeklētāja amats IMT 1 Infrastruktūras nodaļā un prasītājs nav iecelts šajā amatā;

               —

               uzdot Eiropolam rast taisnīgu risinājumu situācijai, kas prasītājam radusies sakarā ar neuzmanīga un kļūdaina lēmuma pieņemšanu;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt prasītājam zaudējumus līdz EUR 5 000 neto apmēram;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-572/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 4. marta spriedums – Nissan Jidosha/ITSB (“CVTC”) Kopienas preču zīme — Pieteikums par Kopienas grafiskas preču zīmes “CVTC” atjaunošanu — Daļēja atjaunošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 47. pants

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/21

         Vispārējās tiesas 2015. gada 4. marta spriedums – Nissan Jidosha/ITSB (“CVTC”)
   (Lieta T-572/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pieteikums par Kopienas grafiskas preču zīmes “CVTC” atjaunošanu - Daļēja atjaunošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 47. pants)
   (2015/C 127/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nissan Jidosha KK (Yokohama, Japāna) (pārstāvji – B. Brandreth, barrister, un D. Cañadas Arcas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji F. Mattina, vēlāk – P. Bullock)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2469/2011–1 attiecībā uz pieteikumu par Kopienas grafiskas preču zīmes “CVTC” reģistrācijas atjaunošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nissan Jidosha KK atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.