title: Lieta C-545/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mariusz Pawlak/Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pasta pakalpojumu iekšējais tirgus — Direktīvas 97/67/EK un 2008/6/EK — 7. panta 1. punkts — Jēdziens “ekskluzīvas vai īpašas tiesības ieviest vai sniegt pasta pakalpojumus” — 8. pants — Dalībvalstu tiesības organizēt ierakstītu pasta sūtījumu pakalpojumu, kas tiek izmantots tiesas procedūrās — Termiņš procesuālā dokumenta iesniegšanai tiesā — Savienības tiesībām atbilstīga valsts tiesību interpretācija — Ierobežojumi — Tieša iedarbība, uz ko atsaucas dalībvalsts emanācija tiesvedībā pret fizisku personu)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/19

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mariusz Pawlak/Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego
      (Lieta C-545/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pasta pakalpojumu iekšējais tirgus - Direktīvas 97/67/EK un 2008/6/EK - 7. panta 1. punkts - Jēdziens “ekskluzīvas vai īpašas tiesības ieviest vai sniegt pasta pakalpojumus” - 8. pants - Dalībvalstu tiesības organizēt ierakstītu pasta sūtījumu pakalpojumu, kas tiek izmantots tiesas procedūrās - Termiņš procesuālā dokumenta iesniegšanai tiesā - Savienības tiesībām atbilstīga valsts tiesību interpretācija - Ierobežojumi - Tieša iedarbība, uz ko atsaucas dalībvalsts emanācija tiesvedībā pret fizisku personu)
      (2019/C 187/21)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Mariusz Pawlak

         Atbildētājs: Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/6/EK (2008. gada 20. februāris), 7. panta 1. punkta pirmais teikums kopsakarā ar tās 8. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav saderīga tāda dalībvalsts tiesību norma, saskaņā ar kuru, nenorādot objektīvu pamatojumu, kas būtu balstīts uz sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumiem, par līdzvērtīgu procesuālā dokumenta iesniegšanai attiecīgajai tiesai ir atzīstama vienīgi šāda dokumenta iesniegšana tā vienīgā operatora pasta nodaļā, kas izraudzīts sniegt universālo pasta pakalpojumu.

                  2)

                  Valsts iestāde, kas tiek uzskatīta par dalībvalsts emanāciju, tiesvedībā pret fizisku personu nevar atsaukties uz Direktīvu 97/67, kas grozīta ar Direktīvu 2008/6, pašu par sevi.

         (1)  OV 2018, C 13, 15.1.2018.


title: Lieta C-578/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedībā, ko ierosinājusi Oy Hartwall Ab (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Preču zīmes — Direktīva 2008/95/EK — 2. pants un 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Reģistrācijas atteikums vai spēkā neesamība — Atšķirtspējas vērtējums in concreto — Preču zīmes kvalifikācija — Ietekme — Krāsu preču zīme vai grafiska preču zīme — Grafiskas formas preču zīmes grafisks attēlojums — Reģistrācijas nosacījumi — Nepietiekami skaidrs un precīzs grafisks attēlojums)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/20

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedībā, ko ierosinājusi Oy Hartwall Ab
      (Lieta C-578/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Preču zīmes - Direktīva 2008/95/EK - 2. pants un 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Reģistrācijas atteikums vai spēkā neesamība - Atšķirtspējas vērtējums in concreto - Preču zīmes kvalifikācija - Ietekme - Krāsu preču zīme vai grafiska preču zīme - Grafiskas formas preču zīmes grafisks attēlojums - Reģistrācijas nosacījumi - Nepietiekami skaidrs un precīzs grafisks attēlojums)
      (2019/C 187/22)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Oy Hartwall Ab

         piedaloties: Patentti- ja rekisterihallitus

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 2. pants un 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apzīmējuma kvalifikācija par “krāsu preču zīmi” vai “grafisku preču zīmi”, ko reģistrācijas brīdī norāda pieteikuma iesniedzējs, ir viens no atbilstošajiem faktoriem, lai noteiktu, vai šis apzīmējums var veidot preču zīmi šīs direktīvas 2. panta izpratnē un vai attiecīgajā gadījumā šai preču zīmei ir atšķirtspēja minētās direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, taču neatbrīvo preču zīmju jomā kompetento iestādi no tās pienākuma veikt vērtējamās preču zīmes in concreto un vispārēju atšķirtspējas pārbaudi, tādēļ šī iestāde nevar atteikt apzīmējuma kā preču zīmes reģistrāciju tikai tāpēc, ka šis apzīmējums nav ieguvis atšķirtspēju saistībā ar tā izmantošanu pieteiktajām precēm vai pakalpojumiem.

                  2)

                  Direktīvas 2008/95 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā tas nepieļauj reģistrēt apzīmējumu kā preču zīmi, jo reģistrācijas pieteikumā ir pretrunas, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 412, 4.12.2017.


title: Lieta C-590/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, épouse Pouvin/Elecricité de France (EDF) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 93/13/EEK — Piemērošanas joma — 2. panta b) un c) punkts — Jēdzieni “patērētājs” un “pārdevējs vai piegādātājs” — Galvenā mājokļa iegādes finansējums — Hipotekārais aizdevums, ko darba devējs piešķīris savam darbiniekam un viņa laulātajam, kurš ir solidārs līdzaizņēmējs)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/21

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, épouse Pouvin/Elecricité de France (EDF)
      (Lieta C-590/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 93/13/EEK - Piemērošanas joma - 2. panta b) un c) punkts - Jēdzieni “patērētājs” un “pārdevējs vai piegādātājs” - Galvenā mājokļa iegādes finansējums - Hipotekārais aizdevums, ko darba devējs piešķīris savam darbiniekam un viņa laulātajam, kurš ir solidārs līdzaizņēmējs)
      (2019/C 187/23)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Henri Pouvin, Marie Dijoux, pēclaulību uzvārds — Pouvin

         Atbildētāja: Elecricité de France (EDF)

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 2. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmuma darbinieks un viņa laulātais, kuri noslēdz ar šo uzņēmumu kredītlīgumu, kas principā ir rezervēts minētā uzņēmuma personāla locekļiem, lai finansētu nekustamā īpašuma iegādi privātām vajadzībām, ir jāuzskata par “patērētājiem” šīs tiesību normas izpratnē.
      Direktīvas 93/13 2. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētais uzņēmums ir jāuzskata par “pārdevēju vai piegādātāju” šīs tiesību normas izpratnē, ja tas noslēdz šādu kredītlīgumu saistībā ar savu darbību nolūkos, kas ir saistīti ar tā amatu, uzņēmējdarbību vai profesiju, pat tad, ja kredītu piešķiršana nav tā pamatdarbība.

         (1)  OV C 437, 18.12.2017.


title: Lieta C-637/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cogeco Communications Inc/Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 102. pants — Līdzvērtības un efektivitātes principi — Direktīva 2014/104/ES — 9. panta 1. punkts — 10. panta 2. — 4. punkts — 21. un 22. pants — Valstu tiesībās reglamentētas zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem — Valstu nolēmumu spēks — Noilguma termiņi — Transponēšana — Piemērošana laikā)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/21

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cogeco Communications Inc/Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA
      (Lieta C-637/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 102. pants - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Direktīva 2014/104/ES - 9. panta 1. punkts - 10. panta 2. - 4. punkts - 21. un 22. pants - Valstu tiesībās reglamentētas zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem - Valstu nolēmumu spēks - Noilguma termiņi - Transponēšana - Piemērošana laikā)
      (2019/C 187/24)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Cogeco Communications Inc

         Atbildētāji: Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, 22. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva pamatlietā nav piemērojama.

                  2)

                  LESD 102. pants un efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā, pirmkārt, ir paredzēts, ka noilguma termiņš attiecībā uz prasībām par zaudējumu atlīdzību ir trīs gadi un sākas no dienas, kad cietusī persona ir uzzinājusi par tiesībām uz atlīdzību, pat ja persona, kas ir atbildīga par pārkāpumu, nav zināma, un, otrkārt, nav paredzēta iespēja apturēt vai pārtraukt šo termiņu valsts konkurences iestādē notiekošas procedūras laikā.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta C-681/17: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH/Sascha Ledowski (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 2011/83/ES — 6. panta 1. punkta k) apakšpunkts un 16. panta e) punkts — Distances līgums — Atteikuma tiesības — Izņēmumi — Jēdziens “aizzīmogotas preces, kuras nav piemērotas atdošanai atpakaļ veselības aizsardzības vai higiēnas apsvērumu dēļ un kuras pēc piegādes ir atvērtas” — Matracis, kura aizsargpārklājumu patērētājs pēcpiegādes ir noņēmis)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/22

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH/Sascha Ledowski
      (Lieta C-681/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2011/83/ES - 6. panta 1. punkta k) apakšpunkts un 16. panta e) punkts - Distances līgums - Atteikuma tiesības - Izņēmumi - Jēdziens “aizzīmogotas preces, kuras nav piemērotas atdošanai atpakaļ veselības aizsardzības vai higiēnas apsvērumu dēļ un kuras pēc piegādes ir atvērtas” - Matracis, kura aizsargpārklājumu patērētājs pēc piegādes ir noņēmis)
      (2019/C 187/25)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: slewo — schlafen leben wohnen GmbH

         Atbildētājs: Sascha Ledowski

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, 16. panta e) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “aizzīmogotas preces, kuras nav piemērotas atdošanai atpakaļ veselības aizsardzības vai higiēnas apsvērumu dēļ un kuras pēc piegādes ir atvērtas” šīs normas izpratnē neietilpst tāda prece kā matracis, kura aizsargpārklājumu patērētājs pēc piegādes ir noņēmis.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-702/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Sadales sabiedriskā pakalpojuma koncesija — Priekšlaicīga koncesijas pārtraukšana pārejas posma beigās — Kompensācija, kas jaunajamkoncesionāram ir jāmaksā bijušajam koncesionāram — Tiesiskās drošības princips)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/23

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico u.c.
      (Lieta C-702/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Sadales sabiedriskā pakalpojuma koncesija - Priekšlaicīga koncesijas pārtraukšana pārejas posma beigās - Kompensācija, kas jaunajam koncesionāram ir jāmaksā bijušajam koncesionāram - Tiesiskās drošības princips)
      (2019/C 187/26)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Unareti SpA

         Atbildētāji: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

         Rezolutīvā daļa

      Savienības tiesības sabiedrisko pakalpojumu koncesiju jomā, ņemot vērā tiesiskās drošības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām atbilst tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko tiek grozītas atsauces normas, lai aprēķinātu kompensāciju, uz kuru bez konkursa piešķirto dabasgāzes sadales koncesiju īpašniekiem ir tiesības tādēļ, ka šīs koncesijas tiek priekšlaicīgi izbeigtas, lai tās atkārtoti piešķirtu pēc konkursu rīkošanas.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-60/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegtprejudiciālu nolēmumu) — AS Tallinna Vesi/Keskkonnaamet (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Atkritumi — Direktīva 2008/98/EK — Atkritumu atkārtota izmantošana un reģenerācija — Konkrēti kritēriji attiecībā uz notekūdeņu dūņu atkritumu stadijas izbeigšanos pēc reģenerācijas — Eiropas Savienības vai valsts mērogā noteiktu kritēriju neesamība)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/24

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AS Tallinna Vesi/Keskkonnaamet
      (Lieta C-60/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Atkritumi - Direktīva 2008/98/EK - Atkritumu atkārtota izmantošana un reģenerācija - Konkrēti kritēriji attiecībā uz notekūdeņu dūņu atkritumu stadijas izbeigšanos pēc reģenerācijas - Eiropas Savienības vai valsts mērogā noteiktu kritēriju neesamība)
      (2019/C 187/27)
      Tiesvedības valoda — igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Tallinna Ringkonnakohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AS Tallinna Vesi

         Atbildētāja: Keskkonnaamet

         piedaloties: Keskkonnaministeerium

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu 6. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, saskaņā ar kuru gadījumā, ja Eiropas Savienības mērogā nav noteikti atkritumu stadijas izbeigšanās kritēriji, tādas stadijas izbeigšanās ir atkarīga no tā, vai vispārēji piemērojamā valsts tiesību aktā ir paredzēti šim atkritumu veidam izveidoti kritēriji, un

                  —

                  tas neļauj tādam atkritumu īpašniekam tādos apstākļos kā pamatlietā prasīt, lai dalībvalsts kompetentā iestāde vai šīs dalībvalsts tiesa konstatētu atkritumu stadijas izbeigšanos.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta C-101/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Idi Srl/Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūru koordinēšana — Direktīva 2004/18/EK — 45. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts — Kandidāta vaipretendenta personiskā situācija — Dalībvalsts iespēja izslēgt no dalības publiskajā iepirkumā visus uzņēmumus, kuri ir tiesas procesa lietā par mierizlīgumu ar kreditoriem subjekti — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts izslēgt visas personas, attiecībā uz kurām “ir uzsākts” tiesas process, lai noslēgtu mierizlīgumu ar kreditoriem, izņemot, ja mierizlīguma plānā ir paredzēta darbības turpināšana — Uzņēmējs, kas iesniedzis prasības pieteikumu par mierizlīgumu ar kreditoriem, saglabājot iespēju iesniegt plānu, kurā paredzēta darbības turpināšana)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/25

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Idi Srl/Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
      (Lieta C-101/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūru koordinēšana - Direktīva 2004/18/EK - 45. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts - Kandidāta vai pretendenta personiskā situācija - Dalībvalsts iespēja izslēgt no dalības publiskajā iepirkumā visus uzņēmumus, kuri ir tiesas procesa lietā par mierizlīgumu ar kreditoriem subjekti - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts izslēgt visas personas, attiecībā uz kurām “ir uzsākts” tiesas process, lai noslēgtu mierizlīgumu ar kreditoriem, izņemot, ja mierizlīguma plānā ir paredzēta darbības turpināšana - Uzņēmējs, kas iesniedzis prasības pieteikumu par mierizlīgumu ar kreditoriem, saglabājot iespēju iesniegt plānu, kurā paredzēta darbības turpināšana)
      (2019/C 187/28)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Idi Srl

         Atbildētāja: Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

         piedaloties: Regione Campania

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 45. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā no dalības publiskā iepirkuma procedūrā ir ļauts izslēgt saimnieciskās darbības subjektu, kurš lēmuma par izslēgšanu pieņemšanas dienā ir iesniedzis prasības pieteikumu, lai iegūtu tiesības noslēgt mierizlīgumu ar kreditoriem, saglabājot iespēju iesniegt plānu, kurā paredzēta darbības turpināšana.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta C-129/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. marta spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības pilsonība — Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā — Direktīva 2004/38/EK — Savienības pilsoņa ģimenes locekļi — 2. panta 2. punkta c) apakšpunkts — “Tiešā pēcnācēja” jēdziens — Saskaņā ar Alžīrijas kafala (aprūpes nodrošināšana) sistēmu pastāvīgā likumiskā aizbildnībā esošs bērns — 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Pārējie ģimenes locekļi — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pants un 24. panta 2. punkts — Ģimenes dzīve — Bērna interešu prioritāte)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/26

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. marta spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section
      (Lieta C-129/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības pilsonība - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā - Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņa ģimenes locekļi - 2. panta 2. punkta c) apakšpunkts - “Tiešā pēcnācēja” jēdziens - Saskaņā ar Alžīrijas kafala (aprūpes nodrošināšana) sistēmu pastāvīgā likumiskā aizbildnībā esošs bērns - 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Pārējie ģimenes locekļi - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pants un 24. panta 2. punkts - Ģimenes dzīve - Bērna interešu prioritāte)
      (2019/C 187/29)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court of the United Kingdom

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SM

         Atbildētāja: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

         Piedaloties: Coram Children’s Legal Centre (CCLC), AIRE Centre

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 2. panta 2. punkta c) apakšpunktā izmantotais Savienības pilsoņa “tiešā pēcnācēja” jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, kas tas neietver bērnu, kas ir nodots Savienības pilsoņa pastāvīgā likumiskā aizbildnībā saskaņā ar Alžīrijas kafala sistēmu, jo šī nodošana aizbildnībā starp viņiem nerada nekādu izcelšanās saikni.
      Tomēr attiecīgajām kompetentajām valsts iestādēm ir jāveicina šāda bērna kā viena no Savienības pilsoņa pārējiem ģimenes locekļiem ieceļošana un uzturēšanās saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktu, to skatot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. panta un 24. panta 2. punkta gaismā, veicot visu lietā pastāvošo un atbilstīgo apstākļu līdzsvarotu un saprātīgu novērtēšanu, ņemot vērā visas iesaistītās intereses un it īpaši — attiecīgā bērna intereses. Gadījumā, ja šī novērtējuma noslēgumā tiek konstatēts, ka bērns un viņa aizbildnis, kas ir Savienības pilsonis, bauda patiesu ģimenes dzīvi un šis bērns ir atkarīgs no sava aizbildņa, ar pamattiesībām uz ģimenes dzīves neaizskaramību saistītās prasības, tās skatot kopā ar pienākumu ņemt vērā bērna intereses, principā nozīmē, ka šim bērnam ir jāpiešķir ieceļošanas un uzturēšanās tiesības, lai tam ļautu dzīvot kopā ar savu aizbildni šī aizbildņa uzņemošajā dalībvalstī.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta C-144/18 P: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums — River Kwai International Food Industry Co. Ltd/Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Dempings — Galīgais antidempinga maksājums konkrētu Taizemes izcelsmes sagatavotu vai konservētu cukurkukurūzas graudu importam — Starpposma pārskatīšana, kura veikta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktu)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/27

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums — River Kwai International Food Industry Co. Ltd/Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
      (Lieta C-144/18 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Galīgais antidempinga maksājums konkrētu Taizemes izcelsmes sagatavotu vai konservētu cukurkukurūzas graudu importam - Starpposma pārskatīšana, kura veikta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktu)
      (2019/C 187/30)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (pārstāvji: F. Graafsma un J. Cornelis, advokāti)

         Pārējās lietas dalībnieces: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) (pārstāvji: A. Willems un C. Zimmermann, advokāti, un S. De Knop, advokāts), Eiropas Savienības Padome (pārstāvis: S. Boelaert), Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland un A. Demeneix)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  River Kwai International Food Industry Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta C-201/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mydibel SA/État belge (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — Nodokļu tiesību aktu saskaņošana — Priekšnodokļa atskaitīšana — Nekustamais īpašums, kas ir ražošanas līdzeklis — Pārdošana un atpakaļnoma (sale and lease back) — PVN atskaitījumu koriģēšana — PVN neitralitātes princips — Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/27

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mydibel SA/État belge
      (Lieta C-201/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Nodokļu tiesību aktu saskaņošana - Priekšnodokļa atskaitīšana - Nekustamais īpašums, kas ir ražošanas līdzeklis - Pārdošana un atpakaļnoma (sale and lease back) - PVN atskaitījumu koriģēšana - PVN neitralitātes princips - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
      (2019/C 187/31)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Mons

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Mydibel SA

         Atbildētāja: État belge

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Neskarot iesniedzējtiesas pārbaudi par attiecīgajiem valsts faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 2009/162/ES (2009. gada 22. decembris), 184., 185., 187. un 188. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos nav noteikts pienākums koriģēt pievienotās vērtības nodokli (PVN), kas ir maksājams par ēku un kas sākotnēji ir ticis pareizi atskaitīts, ja šis īpašums ir bijis tāda sale and lease back (pārdošanas un atpakaļnomas) darījuma priekšmets, kuram nav piemērojams PVN tādos apstākļos, kādi aplūkoti pamatlietā.

                  2)

                  Tāda Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/162, 184., 185., 187. un 188. panta interpretācija, saskaņā ar kuru tajos ir noteikts pienākums koriģēt sākotnēji atskaitīto pievienotās vērtības nodokli (PVN) tādos apstākļos, kādi aplūkoti pamatlietā, atbilst PVN neitralitātes principam un vienlīdzīgas attieksmes principam.

         (1)  OV C 182, 28.5.2018.


title: Lieta C-245/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Tribunale ordinario di Udine (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tecnoservice Int. Srl, maksātnespējas procesā/Poste Italiane SpA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Maksājuma pakalpojumi iekšējā tirgū — Direktīva 2007/64/EK — 74. panta 2. punkts — Maksājuma uzdevums ar pārskaitījumu — Maksātāja norādīts nepareizs unikālais identifikators — Maksājuma izpilde, pamatojoties uz unikālu identifikatoru — Personas, kas sniedz maksājuma pakalpojumu saņēmējam, atbildība)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/28

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Tribunale ordinario di Udine (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tecnoservice Int. Srl, maksātnespējas procesā/Poste Italiane SpA
      (Lieta C-245/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Maksājuma pakalpojumi iekšējā tirgū - Direktīva 2007/64/EK - 74. panta 2. punkts - Maksājuma uzdevums ar pārskaitījumu - Maksātāja norādīts nepareizs unikālais identifikators - Maksājuma izpilde, pamatojoties uz unikālu identifikatoru - Personas, kas sniedz maksājuma pakalpojumu saņēmējam, atbildība)
      (2019/C 187/32)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Udine

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tecnoservice Int. Srl, maksātnespējas procesā

         Atbildētājs: Poste Italiane SpA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK, 74. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja maksājuma uzdevums tiek izpildīts saskaņā ar maksājuma pakalpojumu lietotāja norādītu unikālu identifikatoru, kas neatbilst šī paša lietotāja norādītam saņēmēja nosaukumam, maksājumu pakalpojumu sniedzēja atbildības ierobežojums, kāds paredzēts šajā noteikumā, attiecas gan uz maksātāja maksājuma pakalpojumu sniedzēju, gan uz maksājuma saņēmēja maksājuma pakalpojumu sniedzēju.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta C-275/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Milan Vinš/Odvolací finanční ředitelství (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 131. pants un 146. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Preču, kas nosūtītas vai transportētas ārpus Eiropas Savienības, piegāžu atbrīvojums no nodokļa — Valsts tiesībās paredzēts nosacījums atbrīvojumam no nodokļa — Konkrētas muitas procedūras piemērošana precēm — Pierādījums par eksporta procedūras piemērošanu)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/29

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Milan Vinš/Odvolací finanční ředitelství
      (Lieta C-275/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 131. pants un 146. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Preču, kas nosūtītas vai transportētas ārpus Eiropas Savienības, piegāžu atbrīvojums no nodokļa - Valsts tiesībās paredzēts nosacījums atbrīvojumam no nodokļa - Konkrētas muitas procedūras piemērošana precēm - Pierādījums par eksporta procedūras piemērošanu)
      (2019/C 187/33)
      Tiesvedības valoda — čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Milan Vinš

         Atbildētājs: Odvolací finanční ředitelství

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 146. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kurš aplūkots kopā ar tās 131. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj, ka valsts tiesību normā atbrīvojumam no pievienotās vērtības nodokļa, kas paredzēts attiecībā uz precēm, kuras ir plānots eksportēt ārpus Eiropas Savienības, ir izvirzīts nosacījums, ka šīm precēm ir tikusi piemērota izvešanas muitas procedūra, situācijā, kad ir pierādīts, ka atbrīvojuma no nodokļa pamatnosacījumi, tostarp it īpaši nosacījums, ka attiecīgās preces faktiski ir izvestas no Savienības teritorijas, ir izpildīti.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta C-312/18 P: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums — Eco–Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux/Eiropas Komisija (Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Automašīnu akumulatoru pārstrādes tirgus — Lēmums, ar kuru ir konstatēts LESD 101. panta pārkāpums un uzlikti naudas sodi — Grozošais lēmumus, ar kuru sākotnējais lēmums ir papildināts ar trūkstošajām adresātu pirkuma vērtībām — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/30

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums — Eco–Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux/Eiropas Komisija
      (Lieta C-312/18 P) (1)

      (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Automašīnu akumulatoru pārstrādes tirgus - Lēmums, ar kuru ir konstatēts LESD 101. panta pārkāpums un uzlikti naudas sodi - Grozošais lēmumus, ar kuru sākotnējais lēmums ir papildināts ar trūkstošajām adresātu pirkuma vērtībām - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība)
      (2019/C 187/34)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux (pārstāvji: M. Brealey QC, I. Vandenborre, advokāts, S. Dionnet, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Conte, I. Rogalski, J. Szczodrowski un F. van Schaik)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH un Société traitements chimiques des métaux (STCM) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta C-81/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. februārī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) — NG, OH/SC Banca Transilvania SA

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. februārī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) — NG, OH/SC Banca Transilvania SA
      (Lieta C-81/19)
      (2019/C 187/35)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: NG, OH

         Atbildētāja: SC Banca Transilvania SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 1. panta [2. punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka no negodīguma viedokļa tiek analizēts līguma noteikums, kurā ir pārņemta dispozitīv[a] tiesību norm[a], no kuras līguma puses varēja atkāpties, bet no kuras tās nav konkrēti atkāpušās, jo par to nav nekādas vienošanās, kā tas notika konkrētajā analizētajā gadījumā attiecīgā uz noteikumu, saskaņā ar kuru aizdevums ir jāatmaksā tajā pašā ārvalstu valūtā, kādā tas ir piešķirts?

                  2)

                  Vai apstākļos, kuros, piešķirot aizdevumu ārvalstu valūtā, patērētājs nav ticis iepazīstināts ar attiecīgajiem aprēķiniem/prognozēm par finansiālo ietekmi, kāda iespējamām valūtas maiņas kursa svārstībām būs uz kopējām no naudas aizdevuma izrietošajām saistībām, var pamatoti apgalvot, ka šāds noteikums par maiņas riska pilnīgu uzņemšanos no patērētāja puses (atbilstoši nominālās vērtības principam) ir skaidrs un saprotams, un ka profesionālis/banka ir labticīgi pildījuši savu informēšanas pienākumu attiecībā pret otru līguma pusi, apstākļos, kad Banca Națională a României (Rumānijas Valsts bankas) noteiktais augstākais pieļaujamais patērētāju parādsaistību līmenis ir aprēķināts, ievērojot aizdevuma piešķiršanas dienā spēkā esošo maiņas kursu?

                  3)

                  Vai Direktīva 93/13/EEK un par to izstrādātā judikatūra, kā arī efektivitātes princips nepieļauj to, ka pēc tam, kad noteikums par maiņas risku ir atzīts par negodīgu, līgums paliek spēkā negrozītā veidā? Kāds ir iespējamais grozījums, lai nepiemērotu negodīgo noteikumu un ievērotu efektivitātes principu?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-127/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. februārī iesniedza Curtea de Apel Pitești (Rumānija) — Asociația “Forumul Judecătorilor din România”, Asociația “Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”/Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. februārī iesniedza Curtea de Apel Pitești (Rumānija) — Asociația “Forumul Judecătorilor din România”, Asociația “Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”/Consiliul Superior al Magistraturii
      (Lieta C-127/19)
      (2019/C 187/37)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Pitești

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Asociația “Forumul Judecătorilor din România”, Asociația “Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”

         Atbildētāja: Consiliul Superior al Magistraturii

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (1) (2006. gada 13. decembris), ir uzskatāms par Savienības iestādes pieņemtu aktu LESD 267. panta izpratnē, kura interpretāciju var lūgt Eiropas Savienības Tiesai?

                  2)

                  Vai ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris) izveidotā sadarbības un pārbaudes mehānisma (SPM) saturs, būtība un darbība laikā ietilpst Līguma par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanos Eiropas Savienībai, ko Rumānija 2005. gada 25. aprīlī parakstīja Luksemburgā, piemērošanas jomā? Vai saistībā ar minēto mehānismu sagatavotajos ziņojumos formulētās prasības Rumānijai ir saistošas?

                  3)

                  Vai LES 2. pants, skatot to kopsakarā ar 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Rumānijas pienākums ievērot saistībā ar sadarbības un pārbaudes mehānismu (SPM), kas ir izveidots ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), sagatavotajos ziņojumos noteiktās prasības atbilst dalībvalsts pienākumam ievērot tiesiskuma principus?

                  4)

                  Vai LESD 2. pantam, un it īpaši pienākumam ievērot tiesiskuma vērtības, ir pretrunā tādi tiesību akti, saskaņā ar kuriem Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) prokuratūrā izveido un organizē Tiesu sistēmā izdarītu noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanas nodaļu, ņemot vērā iespēju izdarīt netiešu spiedienu uz tiesnešiem?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā nostiprinātais tiesnešu neatkarības princips, kā tas ir interpretēts Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā (spriedums, 2018. gada 27. februāris, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117), neatļauj Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa) prokuratūrā izveidot Tiesu sistēmā izdarītu noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanas nodaļu, ņemot vērā noteikumus par minētās nodaļas prokuroru iecelšanu/atsaukšanu, noteikumus par amata pienākumu pildīšanu minētajā nodaļā, kā arī veidu, kādā tiek noteikta kompetence saistībā ar ierobežotu amata vietu skaitu šajā nodaļā?

         (1)  Komisijas Lēmums (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.).


title: Lieta C-139/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DY

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DY
      (Lieta C-139/19)
      (2019/C 187/39)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DY

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja atbilde jau uz pirmo jautājumu nav apstiprinoša:
                  Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71/EK un Direktīva 2014/67/ES ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

                  3.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, priekšlaicīgi izbeidzot un/vai pārtraucot pagaidu darbību uzņēmējvalstī, paziņošana ZKO par izmaiņām ir obligāta?

                  4.

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā paziņojumam par izmaiņām nav paredzēts samērīgs termiņš?

                  5.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67/ES 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pat iesniedzot pienācīgus un atbilstošus dokumentus samērīgā termiņā vēlāk, prasība par dokumentu nodrošināšanu nav izpildīta?

                  6.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67/ES 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka ārvalstu pakalpojuma sniedzējam ir jāiesniedz tādi dokumenti, kuri nav norādīti Direktīvas 2014/67/ES 9. pantā un kuri nav nedz svarīgi, nedz lietderīgi, un valsts tiesību aktos nav konkrēti definēti, kā, piemēram, algu reģistri, algas konta kartes, algu saraksti, nodokļu ieturēšanas apliecības, reģistrēšanās un reģistrācijas atsaukšana, veselības apdrošināšana, pārskatu sniegšanas un aprēķināto piemaksu saraksti, dokumenti par darba algas klasifikāciju, diplomi?

         (1)  OV 1997, L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (OV 2014, L 159, 11. lpp.).


title: Lieta C-140/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — EX

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — EX
      (Lieta C-140/19)
      (2019/C 187/40)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EX

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja atbilde jau uz pirmo jautājumu nav apstiprinoša:
                  Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71/EK un Direktīva 2014/67/ES ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

                  3.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, priekšlaicīgi izbeidzot un/vai pārtraucot pagaidu darbību uzņēmējvalstī, paziņošana ZKO par izmaiņām ir obligāta?

                  4.

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā paziņojumam par izmaiņām nav paredzēts samērīgs termiņš?

                  5.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67/ES 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pat iesniedzot pienācīgus un atbilstošus dokumentus samērīgā termiņā vēlāk, prasība par dokumentu nodrošināšanu nav izpildīta?

                  6.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67/ES 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka ārvalstu pakalpojuma sniedzējam ir jāiesniedz tādi dokumenti, kuri nav norādīti Direktīvas 2014/67/ES 9. pantā un kuri nav nedz svarīgi, nedz lietderīgi, un valsts tiesību aktos nav konkrēti definēti, kā, piemēram, algu reģistri, algas konta kartes, algu saraksti, nodokļu ieturēšanas apliecības, reģistrēšanās un reģistrācijas atsaukšana, veselības apdrošināšana, pārskatu sniegšanas un aprēķināto piemaksu saraksti, dokumenti par darba algas klasifikāciju, diplomi?

         (1)  OV 1997, L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (OV 2014, L 159, 11. lpp.).


title: Lieta C-184/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — Hecta Viticol SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/38

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — Hecta Viticol SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați
      (Lieta C-184/19)
      (2019/C 187/42)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Hecta Viticol SRL

         Atbildētāji: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (1), 7., 11. [un] 15. panta noteikumiem un Padomes Direktīvas 92/84/EEK (1992. gada 19. oktobris) par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu (2) 5. panta noteikumiem ir pretrunā 2010. gada 23. jūnija Valdības steidzamības kārtā pieņemtā rīkojuma Nr. 54/2010 par noteiktiem pasākumiem nodokļu nemaksāšanas apkarošanai I panta 21. punkta un IV panta 1. punkta noteikumi?

                  2)

                  Vai tiesiskās drošības un tiesiskās [paļāvības] aizsardzības principiem ir pretrunā tiesiskais regulējums, kas ietverts 2010. gada 23. jūnija Valdības steidzamības kārtā pieņemtā rīkojuma Nr. 54/2010 par noteiktiem pasākumiem nodokļu nemaksāšanas apkarošanai I panta 21. punktā un IV panta 1. punktā, jo tas groza akcīzes nodokļa likmi nedzirkstošiem raudzētajiem dzērieniem, izņemot alu un vīnu?

         (1)  OV 1992, L 316, 21. lpp.

         (2)  OV 1992, L 316, 29. lpp.


title: Lieta C-187/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Eiropas Ārējās darbības dienests iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-537/17 De Loecker/EĀDD

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/39

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Eiropas Ārējās darbības dienests iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-537/17 De Loecker/EĀDD
      (Lieta C-187/19 P)
      (2019/C 187/43)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spac)

         Otrs lietas dalībnieks: Stéphane De Loecker

         Prasījumi

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  noraidīt prasības pieteikumu kā nepamatotu, ciktāl tas attiecas uz prasību atcelt 2016. gada 10. oktobra lēmumu noraidīt sūdzību par psiholoģisku vardarbību, kas vērsta pret tajā laikā amatā esošo EĀDD Chief Operating Officer;

                  —

                  piespriest prasītājam [pirmajā instancē] atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 57., 58. un 65. punktu. EĀDD uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sava sprieduma 65. punktā nospriežot, ka EĀDD nav pareizi izpildījis 2015. gada 16. decembra spriedumu De Loecker/EĀDD (F-34/15) un ir pārkāpis prasītāja [pirmajā instancē] tiesības tikt uzklausītam, viņu neuzklausot iepriekšējā analīzē pirms administratīvās izmeklēšanas uzsākšanas.
      Šajā kontekstā EĀDD uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā lietas faktu izvērtējumā, sagrozot izmantojamo procedūru un neievērojot to, ka EĀDD ir uzklausījis prasītāju [pirmajā instancē], tam sniedzot iespēju iesniegt visu viņa sākotnējo sūdzību papildošu informāciju, un tas ticis izdarīts pirms lietas materiāli nodoti iepriekšējai izmeklēšanai Komisijas dienestiem.
      Turklāt spriedums De Loecker/EĀDD (F-34/15) esot kļūdaini interpretēts kā tāds, kurā noteikts EĀDD pienākums uzklausīt prasītāju jau iepriekšējas procedūras stadijā (pārsūdzētā sprieduma 55. — 57. punkts).
      Visbeidzot, EĀDD apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu novērtējumā attiecībā uz procedūru, transponējot šajā lietā secinājumus, kuri ir izdarīti 2017. gada 14. februāra spriedumā Kerstens/Komisija (T-270/16 P, minēti pārsūdzētā sprieduma 58. punktā). Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka šajā lietā runa ir tikai par iepriekšēju analīzi, un nevis par administratīvu izmeklēšanu.


title: Lieta C-195/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. februārī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — PJ/QK

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/40

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. februārī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — PJ/QK
      (Lieta C-195/19)
      (2019/C 187/44)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel București

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PJ

         Atbildētājs: QK

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Rumānijai ir saistošs ar Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (1) (2006. gada 13. decembris) izveidotais sadarbības un pārbaudes mehānisms (SPM) un saistībā ar minēto mehānismu sagatavotajos ziņojumos noteiktās prasības?

                  2)

                  Vai LESD 67. panta 1. punktam, kā arī LES 2. panta pirmajam teikumam un 9. panta pirmajam teikumam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar ko izveido prokuratūras nodaļu, kurai ir ekskluzīva kompetence izmeklēt visa veida noziedzīgus nodarījumus, ko izdarījuši tiesneši vai prokurori?

                  3)

                  Vai Savienības tiesību pārākuma principam, kā tas nostiprināts 1964. gada 15. jūlija spriedumā Costa, 6/64, EU:C:1964:66, un vēlāk izstrādātajā Tiesas pastāvīgajā judikatūrā, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko tādai politiskai tiesu iestādei kā Curtea Constituțională a României (Rumānijas Konstitucionālā tiesa) ir atļauts pārkāpt iepriekš minēto principu, pieņemot nepārsūdzamus nolēmumus?

         (1)  Komisijas Lēmums (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.).


title: Lieta C-211/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. martā iesniedza Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — UO/Készenléti Rendőrség

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/41

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. martā iesniedza Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — UO/Készenléti Rendőrség
      (Lieta C-211/19)
      (2019/C 187/45)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UO

         Atbildētāja: Készenléti Rendőrség

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas piemērošanas subjektu loks ir noteikts Direktīvas 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (2), 2. pantā?

                  2)

                  Vai — gadījumā, ja uz pirmo jautājumu atbildams apstiprinoši — Direktīvas 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 2. panta 1. un 2. punkts nav jāpiemēro Ātrās reaģēšanas policijas vienībā dienējošajiem policijas darbiniekiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).

         (2)  OV 1989, L 183, 1. lpp.


title: Lieta C-223/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. martā iesniedza Wiener Neustadt (Austrija) — YS/NK

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/42

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. martā iesniedza Wiener Neustadt (Austrija) — YS/NK
      (Lieta C-223/19)
      (2019/C 187/46)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Wiener Neustadt

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: YS

         Atbildētāja: NK

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1) un/vai Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (2), piemērošanas jomā ietilpst dalībvalsts regulējums, ja tā rezultātā bijušam darba devējam, izmaksājot arodpensijas, no tām ir jāietur noteiktas naudas summas, kas skar būtiski lielāku skaitu vīriešu, kuriem ir tiesības saņemt arodpensiju, nekā sieviešu, kurām ir šādas tiesības, un darba devējs ieturētās naudas summas drīkst izmantot pēc saviem ieskatiem, un vai šāds regulējums ir diskriminējošs iepriekš minēto direktīvu nozīmē?

                  2.

                  Vai Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (3), piemērošanas jomā ietilpst dalībvalsts regulējums, kas diskriminē vecuma dēļ, jo tas rada izdevumus tikai vecāka gadagājuma personām, kurām ir privāttiesībās balstītas tiesības saņemt arodpensiju, kas tika nolīgta kā tieši definētu pabalstu shēma, savukārt gados jaunākām un jaunām personām, kuras ir noslēgušas līgumus par arodpensiju, šādi izdevumi nerodas?

                  3.

                  Vai Pamattiesību hartas regulējums, it īpaši tajā paredzētais nediskriminācijas princips, kas izriet no 20. un 21. panta, ir jāpiemēro arodpensijām arī tad, ja dalībvalsts regulējums neietver diskrimināciju, kāda tā ir aizliegta saskaņā ar Direktīvu 79/7/EEK, Direktīvu 2000/78/EK un Direktīvu 2006/54/EK?

                  4.

                  Vai Pamattiesību hartas 20. un nākamie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts regulējumu, kas īsteno Savienības tiesību aktus Pamattiesību hartas 51. panta izpratnē un dzimuma, vecuma, īpašuma vai citu iemeslu, piemēram, īpašuma tiesību attiecību dēļ, kādos pašreiz atrodas šo personu bijušais darba devējs, diskriminē personas, kurām ir privāttiesībās balstītas tiesības saņemt arodpensiju, salīdzinājumā ar citām personām, kurām ir tiesības saņemt arodpensiju, un vai Pamattiesību harta aizliedz šāda veida diskrimināciju?

                  5.

                  Vai valsts tiesību normas, kas pienākumu veikt maksājumus savam bijušajam darba devējam paredz tikai nelielai personu grupai, kam ir līgumtiesības saņemt arodpensiju tieši definētu pabalstu shēmas veidā, nozīmē diskrimināciju vēl arī īpašuma dēļ Pamattiesību hartas 21. panta nozīmē, ja tas skar tikai personas, kas saņem lielākas arodpensijas?

                  6.

                  Vai Pamattiesību hartas 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts regulējumu, kas, pamatojoties uz normatīvajiem aktiem un izslēdzot kompensāciju, paredz atsavinoša rakstura iejaukšanos līgumā par arodpensiju tieši definētu pabalstu shēmas veidā, kas noslēgts starp divām privātpersonām, radot izdevumus bijušajam darba ņēmējam, kas bijis nodarbināts uzņēmumā, kas veidojis uzkrājumus arodpensijas izmaksai un neatrodas ekonomiski sarežģītā situācijā?

                  7.

                  Vai normatīvajos aktos bijušajam darba devējam noteiktais pienākums neizmaksāt personai, kurai ir tiesības saņemt arodpensiju, nolīgtās atlīdzības (nolīgtās arodpensijas) daļas, kā līgumu slēgšanas brīvības pārkāpums nozīmē iejaukšanos darba devēja tiesībās uz īpašumu?

                  8.

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts regulējumu, kas ar normatīvajiem aktiem īsteno atsavināšanu un neparedz citu atsavināšanas novēršanas iespēju kā prasības par zaudējumu atlīdzību un atsavinātās summas atmaksu celšanu pret atsavināšanas labuma guvēju (bijušo darba devēju un maksātāju saskaņā ar pensijas līgumu) ?

         (1)  OV 1979, L 6, 24. lpp.

         (2)  OV 2006, L 204, 23. lpp.

         (3)  OV 2000, L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-225/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) — R.N.N.S./Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/43

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) — R.N.N.S./Minister van Buitenlandse Zaken
      (Lieta C-225/19)
      (2019/C 187/47)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: R.N.N.S.

         Atbildētājs: Minister van Buitenlandse Zaken

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai galīga lēmuma par vīzas atteikumu saskaņā ar Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktu pārsūdzības gadījumā Vīzu kodeksa 32. panta 3. punkta izpratnē ir runa par efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē šādos apstākļos:

                              —

                              lēmuma pamatojumā dalībvalsts ir tikai norādījusi: “Viena vai vairākas dalībvalstis Jūs uzskata par apdraudējumu vienas vai vairāku dalībvalstu sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai vai sabiedrības veselībai Šengenas Robežu kodeksa 2. panta 19. un 21. punkta izpratnē, vai to starptautiskajām attiecībām”;

                              —

                              nedz lēmumā, nedz pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz informāciju par to, kurš konkrēts pamats vai pamati no četriem Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētajiem tiek izmantoti;

                              —

                              pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz nedz sīkāku informāciju, nedz sīkāku pamatojumu pēc būtības par pamatu vai pamatiem, uz kuriem ir balstīti citas dalībvalsts (vai citu dalībvalstu) iebildumi?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā izklāstītajos apstākļos tiesības uz labu pārvaldību Hartas 41. panta izpratnē tiek nodrošinātas, it īpaši ņemot vērā administrācijas pienākumu pamatot tās lēmumus?

                  3)

                              a)

                              Vai atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir atšķirīga, ja dalībvalsts galīgajā lēmumā par vīzu norāda uz faktiski pastāvošu un pietiekami precīzi aprakstītu pārsūdzības iespēju citā dalībvalstī pret vārdā nosaukto kompetento iestādi šajā citā dalībvalstī (vai šajās citās dalībvalstīs), kura ir cēlusi Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētos iebildumus, un atteikuma pamats var tikt vērtēts šīs pārsūdzības ietvaros?

                              b)

                              Vai, lai sniegtu apstiprinošu atbildi uz pirmo jautājumu kopsakarā ar 3. jautājuma a) daļu, pārsūdzības tiesvedībā, kas notiek dalībvalstī, kas ir pieņēmusi galīgo lēmumu, un kas norisinās pret to, ir jāaptur lēmuma izpilde līdz brīdim, kad pieteikuma iesniedzējam ir radusies iespēja izmantot pārsūdzības iespēju citā dalībvalstī (vai citās dalībvalstīs), un, ja pieteikuma iesniedzējs to izmanto, ir ticis pieņemts (galīgais) nolēmums saistībā ar šo pārsūdzību?

                  4)

                  Vai atbilde uz jautājumiem ir atkarīga no tā, vai (iestādei) dalībvalstī (vai dalībvalstīs), kas (vai kuras) ir cēlusi (ir cēlušas) iebildumus pret vīzas izsniegšanu, var tikt sniegta iespēja galīgā lēmuma par vīzas pieteikumu pārsūdzības tiesvedībā piedalīties kā otrai atbildētājai un tai kā šādai lietas dalībniecei var tikt dota iespēja izklāstīt, uz kādu pamatu vai kādiem pamatiem ir balstīti tās iebildumi?


title: Lieta C-229/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) — Dexia Nederland BV/XXX

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/46

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) — Dexia Nederland BV/XXX
      (Lieta C-229/19)
      (2019/C 187/49)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Gerechtshof te Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Dexia Nederland BV

         Atbildētājs: XXX

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīva 93/13 (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikums, ņemot vērā šajā direktīvā paredzētos kritērijus, ir uzskatāms par negodīgu jau tādēļ vien, ka šis noteikums, to novērtējot atbilstoši visiem apstākļiem līguma slēgšanas brīdī, kas ar to bijuši saistīti, ietver iespēju radīt ievērojamu un nepamatotu nelīdzsvarotību atkarībā no tā, kādi apstākļi iestājas līguma darbības laikā, it īpaši tāpēc, ka noteikumā kā iespējama priekšrocība, kas rodas pārdevējam vai piegādātājam līguma pirmstermiņa izbeigšanas brīdī, iepriekš ir noteikta atlikušās līzinga summas konkrēta procentuālā daļa, kas ir atkāpe no piemērojamajiem valsts tiesību aktu noteikumiem, saskaņā ar kuriem šāda priekšrocība nav iepriekš noteikta, bet gan ir jānosaka, ņemot vērā līguma izbeigšanas apstākļus, kas ar to saistīti, it īpaši procentu likmi, ar kādu pirms termiņa saņemtā summa var tikt ieguldīta atlikušajā laika periodā?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-237/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. martā iesniedza Kúria (Ungārija) — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/46

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. martā iesniedza Kúria (Ungārija) — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
      (Lieta C-237/19)
      (2019/C 187/50)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.

         Atbildētāja: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (1), 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta [ii) punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja apzīmējumu veido tikai preces forma,

                              a)

                              pārbaudot, vai forma ir vajadzīga vēlamā tehniskā rezultāta iegūšanai, var pamatoties tikai uz reģistrācijas pieteikumā norādīto grafisko attēlu, vai

                              b)

                              var ņemt vērā arī konkrētās sabiedrības daļas uztveri?
                              Proti, vai var ņemt vērā, ka konkrētā sabiedrības daļa zina, ka reģistrācijai pieteiktā forma ir vajadzīga vēlamā tehniskā rezultāta iegūšanai?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta [iii) punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka šis atteikuma pamats ir piemērojams tādiem apzīmējumiem, ko veido tikai preces forma, attiecībā uz kuriem noskaidrot, vai forma piešķir precei būtisku vērtību, var, ņemot vērā pircēja uztveri vai zināšanas par grafiski attēloto preci?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta [iii) punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka atteikuma pamats ir piemērojams apzīmējumiem, kurus veido tikai preces forma,

                              a)

                              kurai tā individuālas rakstura dēļ jau ir piešķirta dizainparaugu aizsardzība vai

                              b)

                              kuras estētiskais izskats pats par sevi piešķir precei kaut kādu vērtību?

         (1)  OV 2008, L 299, 25. lpp.


title: Lieta C-241/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. martā George Haswani iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-477/17 Haswani/Padome

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/47

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. martā George Haswani iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-477/17 Haswani/Padome
      (Lieta C-241/19 P)
      (2019/C 187/51)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: George Haswani (pārstāvis: G. Karouni, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-477/17 pilnībā;

                  —

                  izdot rīkojumu par Georges Haswani vārda svītrošanu no Vispārējā tiesā apstrīdētajiem aktiem pievienotajiem pielikumiem;

                  —

                  ierosināt lietu un:

                              —

                              atcelt Lēmumu 2015/1836 un Regulu 2015/1828;

                              —

                              piespriest Padomei samaksāt 100 000 EUR kā atlīdzību par G. Haswani nodarīto morālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest Padomei segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, Lēmuma 2015/1836 (6. apsvērums) un Lēmuma 2013/255 (5. apsvērums), kurā grozījumi ir izdarīti ar Lēmumu 2015/1836, pārkāpums, kā arī pierādīšanas pienākuma apvēršana un nevainīguma prezumpcijas principa pārkāpums.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums un pamatojuma nenorādīšana.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums un pamatojuma nenorādīšana.


title: Lieta C-258/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. martā iesniedza Kúria (Ungārija) — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/48

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. martā iesniedza Kúria (Ungārija) — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Lieta C-258/19)
      (2019/C 187/52)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Kúria

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft.

      Atbildētāja kasācijas instancē: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru nodokļa atskaitīšanas tiesību īstenošanas mērķiem tiek ņemts vērā tikai brīdis, kad iestājās nodokļa iekasējamības gadījums, neraugoties uz to, ka par izpildes apmēru starp pusēm bija civiltiesisks strīds, kas tika atrisināts tiesas ceļā, un ka rēķins tika izrakstīts tikai pēc tam, kad tika pasludināts galīgs spriedums, ir pretrunā nodokļu neitralitātes principam un PVN atskaitīšanas tiesību formālajiem nosacījumiem?

                  2)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša, vai var pārsniegt dalībvalsts tiesiskajā regulējumā noteikto noilguma termiņu PVN atskaitīšanas tiesību īstenošanai, kas ir pieci gadi no brīža, kad tika sniegti pakalpojumi?

                  3)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša, vai atskaitīšanas tiesību īstenošanu ietekmē rēķina saņēmēja rīcība šajā lietā, proti, apstāklis, ka tas samaksāja ar galīgu spriedumu līgumpartnerim noteikto atlīdzību tikai pēc tam, kad līgumpartneris bija uzsācis piespiedu izpildes procedūru, kā rezultātā rēķins tika izrakstīts tikai pēc noilguma termiņa beigām?


title: Lieta C-260/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 26. martā Bena Properties Co. SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-412/16 Bena Properties/Padome

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/49

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 26. martā Bena Properties Co. SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-412/16 Bena Properties/Padome
      (Lieta C-260/19 P)
      (2019/C 187/53)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bena Properties Co. SA (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  Atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā atcelt 2019. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-412/16 Bena Properties/Padome;

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Vispārējai tiesai neievērojot Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un faktu sagrozīšana, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka tā nav atbalstījusi Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot atzinusi par nelikumīgām Lēmuma 2013/255/KĀDP 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Maklouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.


title: Lieta C-272/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) — VQ/Land Hessen

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/52

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) — VQ/Land Hessen
      (Lieta C-272/19)
      (2019/C 187/56)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VQ

         Atbildētājs: Land Hessen

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula — VDAR) (1)– šeit: VDAR 15. pants, datu subjekta piekļuves tiesības — ir piemērojama dalībvalsts federālās zemes parlamenta komitejai — šeit: Hesenes federālās zemes parlamenta Lūgumrakstu komiteja —, kas ir atbildīga par pilsoņu iesniegumu izskatīšanu, un vai attiecīgā komiteja šajā kontekstā ir jāuzskata par publisku iestādi VDAR 4. panta 7. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai iesniedzējtiesa ir neatkarīga un objektīva tiesa LESD 267. panta izpratnē, skatītā kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 47. panta otro daļu?

         (1)  OV 2016, L 119, 1. lpp.


title: Lieta C-277/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. aprīlī iesniedza Općinski sud u Zadru (Horvātija) — R.D., A.D./Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/53

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. aprīlī iesniedza Općinski sud u Zadru (Horvātija) — R.D., A.D./Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (Lieta C-277/19)
      (2019/C 187/57)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Općinski sud u Zadru

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: R.D., A.D.

         Atbildētāja: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kāds tvērums un apjoms ir patērētāju tiesību aizsardzībai, kas paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un [Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK] (1), un Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/17/ES (2014. gada 4. februāris) par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu (2) un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK (3) un 2013/36/ES (4) un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (5)?

                  2)

                  Vai prasītāji ir patērētāji [Direktīvas 2011/83/ES] un [Direktīvas 2014/17/ES] tiesību normu izpratnē, ņemot vērā, ka atbildētāja apstrīd, ka tie būtu patērētāji?

                  3)

                  Vai [Direktīvas 2014/17/ES] 4. panta un Direktīvas 2008/48/EK 3. panta noteikumiem un citiem Direktīvas 2014/17/ES preambulā noteiktajiem patērētāju tiesību aizsardzības mērķiem un nolūkiem ir pretrunā Patēriņa kredītu likuma 3 panta 1. punkta a) apakšpunktā esošās valsts tiesību normas, kurās patērētāju aizsardzībai ir paredzēta maksimālā robeža konkrētā summā, proti, 1 000 000,00 kunas?

                  4)

                  Vai [Direktīvas 2014/17/ES] 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācija — kurā atbildētāja ir Austrijas Republikā reģistrēta krājaizdevu sabiedrība, kura 2007. un 2008. gadā nebija saņēmusi nedz Horvātijas Centrālās bankas atļauju izsniegt kredītus patērētājiem, nedz Finanšu ministrijas īpašu atļauju saskaņā ar [Patēriņa kredītu likuma 21. pantu], nedz arī tai bija reģistrēts pārstāvis vai meitasuzņēmums Horvātijas Republikā — ir iemesls, lai atzītu kredītlīguma spēkā neesamību un konstatētu minētās direktīvas tiesību normas pārkāpumu, jo šādā veidā (iespējams) tiek tieši apdraudētas patērētāju statusā esošu fizisku personu tiesības Horvātijas Republikas teritorijā, ievērojot, ka atbildētāja nebija pakļauta tiesību aktos noteiktajai uzraudzībai, lai aizsargātu patērētāju tiesības un paredzētu vienotus noteikumus un kritērijus patēriņa kredītu izsniegšanai hipotekāro kredītu formā, kā norādīts [Direktīvas 2014/17/ES] preambulā?

                  5)

                  Vai var uzskatīt, ka ir pārkāpti Direktīvas 2014/17/ES 18., 19. un 20. pants, ņemot vērā, ka labticības un godīguma principi veido juridisko standartu, proti, ka, noslēdzot kredītlīgumu, tika pārkāpta minētā direktīva, jo kredīts tika izsniegts ar faktisko procentu likmi 9,4 % apmērā, savukārt Austrijas patērētājiem atbildētāja noteica procentu likmi 4 % apmērā — ABGB (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch, Austrijas Civilkodekss) 1000. pants — un ņemot vērā, ka atbildētāja kredītiestāde šo mainīgo procentu likmi maina vienpusēji un izsniedz kredītus tikai ar hipotekāro nodrošinājumu?

                  6)

                  Vai var uzskatīt, ka ir pārkāptas Direktīvas 2014/17/ES tiesību normas, skatot tās kopsakarā ar Direktīvu 2008/48/EK, Direktīvu 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un ņemot vērā Kredītiestāžu likuma 2. pantā un 5. panta 1. punkta 2. apakšpunktā noteikto, ja atbildētājai, kas ir saskaņā ar Austrijas tiesībām dibināta juridiska persona, ir dota iespēja bez valsts iestāžu atļaujas un uzraudzības izsniegt patēriņa kredītus Horvātijas valstspiederīgajiem Horvātijas Republikas teritorijā, un vai var uzskatīt, ka šajā situācijā minētās valsts tiesību normas patērētāju statusā esošajām fiziskām personām nenodrošina pienācīgu aizsardzību, kas paredzēta Direktīvas 2014/17/ES 5. pantā “Kompetentās iestādes”, un ka atbildētāja nav rīkojusies saskaņā ar Likuma par saistībām 4. pantā paredzētajiem labticības un godīguma principiem, un tas savukārt padara kredītlīguma noteikumus par spēkā neesošiem?

                  7)

                  Vai kredītlīguma noslēgšanā nav ievērotas formas prasības, proti, vai pamatprocedūrā ir pārkāpti Direktīvas 2014/17/ES 13., 14. un 16. pants, kredītlīguma A noteikumā par pamatsummas atmaksājumu (2. lappuse), paredzot, ka: “Gada faktiskā procentu likme ir 9,4 %. Attiecībā uz domājamo gada procentu likmi atmaksas kavējuma gadījumā skat. pie kases lodziņa esošo plakātu”?

                  8)

                  Vai var uzskatīt, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā ir pārkāpti Direktīvas 2014/17/ES 13., 14. un 16. pants, ņemot vērā, ka strīdīgie kredītlīgumi ir atbildētājas izstrādāti tipveida līgumi, kas noformēti atbildētājas iepriekš sagatavotās veidlapās vācu valodā un kas nav pilnībā tulkoti prasītāju dzimtajā valodā, un ka pirms līguma noslēgšanas Horvātijas Republikā tika izvietotas reklāmas, izmantojot atbildētājas (krājaizdevu sabiedrības) starpnieku tīklu, kuriem tāpat kā atbildētājai saskaņā ar Horvātijas tiesisko regulējumu nebija nedz Horvātijas Centrālās bankas atļaujas veikt kredītdarījumus, nedz Finanšu ministrijas atļaujas izsniegt patēriņa kredītus Horvātijas Republikas teritorijā?

                  9)

                  Vai var uzskatīt, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā ir pārkāptas Direktīvas 2014/17/ES tiesību normas, skatot tās kopsakarā ar Direktīvām 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010, ja valsts tiesību normās, proti, Kredītiestāžu likuma 2. panta 1., 2. un 3. punktā un 5. panta 1. punkta 1. un 2. apakšpunktā atbildētājai, kas ir saskaņā ar Austrijas tiesībām dibināta kredītiestāde, ir dota iespēja bez Horvātijas uzraudzības iestādes atļaujas veikt kredītdarījumus Horvātijas Republikas teritorijā ar patērētājiem, kas ir Horvātijas valstspiederīgie, un vai var uzskatīt, ka šajā situācijā minētās valsts tiesību normas patērētāju statusā esošajām fiziskām personām nenodrošina pienācīgu aizsardzību, kas ir paredzēta Direktīvas 2014/17/ES 5. pantā “Kompetentās iestādes”, un ka atbildētāja nav rīkojusies saskaņā ar Likuma par saistībām 4. pantā paredzētajiem labticības un godīguma principiem, un tas savukārt padara kredītlīguma noteikumus par spēkā neesošiem?

                  10

                  Vai apstāklis, ka kredītlīgumu noslēgšanas brīdī 2007. un 2008. gadā Horvātijas tiesību sistēmā nebija atbilstīgu īstenošanas tiesību normu, kas sīki reglamentētu Horvātijas valstspiederīgo parādsaistības ārvalstīs, ir izraisījis būtisku nelīdzsvarotību, no vienas puses, aizņēmēju un, no otras puses, banku situācijā, un šā juridiskā roba dēļ minētie aizņēmēji nebija aizsargāti, kas savukārt būtu pretrunā [Direktīvas 2014/17/ES] tiesību normām, konkrēti tās 13. pantam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/17/ES (2014. gada 4. februāris) par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 60, 34. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1093/2010 (2010. gada 24. novembris), ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/78/EK (OV 2010, L 331, 12. lpp.).


title: Lieta C-281/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. aprīlī iesniedza Tribunal administratif de Paris (Francija) — XS/Recteur de l'académie de Paris

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/55

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. aprīlī iesniedza Tribunal administratif de Paris (Francija) — XS/Recteur de l'académie de Paris
      (Lieta C-281/19)
      (2019/C 187/58)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal administratif de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: XS

         Atbildētājs: Recteur de l'académie de Paris

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Francijas tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram pārklasificēšanai skolu pasniedzēju korpusā neņem vērā valsts darbinieka iepriekš nostrādāto darbu Eiropas Komisijā vai vispārīgāk kādā Eiropas Savienības iestādē, lai gan šajā regulējumā ir noteikts, ka ir jāņem vērā profesionālā darbība, kas iepriekš ir veikta citas Eiropas Savienības dalībvalsts civildienestā, ir pretrunā saistībām, kādas izriet no Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. panta un tā piemērošanas jomai?


title: Lieta C-316/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. aprīlī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. aprīlī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
      (Lieta C-316/19)
      (2019/C 187/59)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Flynn un B. Rous Demiri)

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 258. pantu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, Slovēnijas Bankas telpās vienpusēji uzliekot arestu dokumentiem, kas ir saistīti ar ECBS un Eurosistēmas uzdevumu izpildi, un šajā jomā lojāli nesadarbojoties ar ECB, Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti Līguma par Eiropas Savienības darbību 343. pantā, Protokola Nr. 4 par Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūtiem un Eiropas Centrālās bankas Statūtiem 39. pantā, Protokola Nr. 7 par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 2., 18. un 22. pantā, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā.
      Komisija turklāt lūdz Tiesu piespriest Slovēnijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Veicot kratīšanu un dokumentu arestu Slovēnijas Bankā 2016. gada 6. jūlijā, tika apdraudēta Savienības arhīvu neaizskaramība Līguma par Eiropas Savienības darbību 343. panta, Protokola Nr. 4 39. panta un Protokola Nr. 7 2. un 22. panta, kas aplūkoti kopā ar pēdējā minētā protokola 18. pantu, izpratnē, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkta izpratnē. Kratīšana un dokumentu arests tika veikti vienpusēji bez ECB piekrišanas, un ECB un Slovēnijas iestāžu domstarpību gadījumā — bez Eiropas Savienības Tiesas lēmuma. Neraugoties uz atkārtotiem brīdinājumiem, Slovēnijas iestādes, kas veica dokumentu arestu, nav centušās nodalīt dokumentus, kuri ietilpst Savienības arhīvos, un šajā jautājumā nav konstruktīvi apspriedušās ar ECB.


title: Lieta T-388/11: Vispārējās tiesas 2019. gada 10. aprīļa spriedums — Deutsche Post/Komisija (Valsts atbalsts — Pasta joma — Daļas Deutsche Post darbinieku atalgojuma un sociālo papildizmaksu finansēšana no subsīdijām un no cenas regulētajiem ieņēmumiem — Lēmums paplašināt formālo izmeklēšanas procedūru — Lēmums, kurā konstatē jauna atbalsta esamību iepriekšējās izskatīšanas posma noslēgumā — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdams tiesību akts — Interese celt prasību — Pieņemamība — Galīgā lēmuma atcelšanas sekas — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/57

      Vispārējās tiesas 2019. gada 10. aprīļa spriedums — Deutsche Post/Komisija
      (Lieta T-388/11) (1)

      (Valsts atbalsts - Pasta joma - Daļas Deutsche Post darbinieku atalgojuma un sociālo papildizmaksu finansēšana no subsīdijām un no cenas regulētajiem ieņēmumiem - Lēmums paplašināt formālo izmeklēšanas procedūru - Lēmums, kurā konstatē jauna atbalsta esamību iepriekšējās izskatīšanas posma noslēgumā - Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdams tiesību akts - Interese celt prasību - Pieņemamība - Galīgā lēmuma atcelšanas sekas - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 187/60)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Deutsche Post AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji: J. Sedemund, T. Lübbig un M. Klasse, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Grespan, T. Maxian Rusche un R. Sauer)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: UPS Europe SPRL/BVBA, iepriekš — UPS Europe NV/SA (Brisele, Beļģija) un United Parcel Service Deutschland Sàrl & Co. OHG, iepriekš — UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Vācija) (pārstāvji: sākotnēji T. Ottervanger un E. Henny, vēlāk T. Ottervanger un visbeidzot R. Wojtek, avocats)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru ir lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2011) 3081 final (2011. gada 10. maijs) paplašināt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu C 36/07 (ex NN 25/07), ko īstenojusi Vācijas Federatīvā Republika attiecībā uz Deutsche Post, kura kopsavilkums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV 2011, C 263, 4. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Iebildi par nepieņemamību noraidīt.

                  2)

                     Atcelt Komisijas Lēmumu C(2011) 3081 final (2011. gada 10. maijs) paplašināt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu C 36/07 (ex NN 25/07), ko īstenojusi Vācijas Federatīvā Republika attiecībā uz Deutsche Post.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Deutsche Post AG tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     UPS Europe SPRL/BVBA un United Parcel Service Deutschland Inc. & Co. OHG sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta T-182/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 9. aprīļa spriedums — Sopra Steria Group/Parlaments (Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Informātikas pakalpojumu sniegšana Parlamentam, kā arī citām Savienības iestādēm un struktūrām — Izslēgšana no iepirkuma procedūrām — Potenciāls interešu konflikts — Līgumslēdzējas iestādes pieprasītās informācijas nesniegšana — Finanšu regulas 107. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pārskatāmība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme — Finanšu regulas 102. panta 1. punkts)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/58

      Vispārējās tiesas 2019. gada 9. aprīļa spriedums — Sopra Steria Group/Parlaments
      (Lieta T-182/15) (1)

      (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Informātikas pakalpojumu sniegšana Parlamentam, kā arī citām Savienības iestādēm un struktūrām - Izslēgšana no iepirkuma procedūrām - Potenciāls interešu konflikts - Līgumslēdzējas iestādes pieprasītās informācijas nesniegšana - Finanšu regulas 107. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pārskatāmība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Finanšu regulas 102. panta 1. punkts)
      (2019/C 187/61)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Francija) (pārstāvji: A. Verlinden, R. Martens un J. Joossen, avocats)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: B. Simon un L. Tapper Brandberg)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: CGI Luxembourg SA (Bertrange, Luksemburga) un Intrasoft International SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis: N. Korogiannakis, avocat)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt iepirkuma procedūrā PE/ITEC-ITS14, kura attiecas uz informātikas pakalpojumu sniegšanu Parlamentam, kā arī citām Eiropas Savienības iestādēm un struktūrām, Parlamenta pieņemtos lēmumus noraidīt konsorciju IBI IUS un STEEL, kuros ietilpa prasītāja, piedāvājumus attiecībā uz 2. un 3. daļu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Sopra Steria Group SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     CGI Luxembourg SA un Intrasoft International SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 262, 10.8.2015.


title: Lieta T-259/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 9. aprīļa spriedums — Close un Cegelec/Parlaments (Būvdarbu publiskie iepirkumi — Iepirkuma procedūra — Enerģijas centrāles būvniecība — Konrad Adenauer ēkas Luksemburgā paplašināšana un atjaunošana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Atlases kritēriji — Finansiālais stāvoklis un ekonomiskā spēja — Tehniskā un profesionālā spēja — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/58

      Vispārējās tiesas 2019. gada 9. aprīļa spriedums — Close un Cegelec/Parlaments
      (Lieta T-259/15) (1)

      (Būvdarbu publiskie iepirkumi - Iepirkuma procedūra - Enerģijas centrāles būvniecība - Konrad Adenauer ēkas Luksemburgā paplašināšana un atjaunošana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Atlases kritēriji - Finansiālais stāvoklis un ekonomiskā spēja - Tehniskā un profesionālā spēja - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
      (2019/C 187/62)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: SA Close (Harzé-Aywaille, Beļģija), Cegelec (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: J.-M. Rikkers un J.-L. Teheux, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji M. Rantala un M. Mraz, vēlāk — J.-M. Stenier, B. Schäfer un M. Mraz)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta 2015. gada 19. marta lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāju iesniegtais piedāvājums iepirkuma procedūrā INLO-D-UPIL-T-14-AO 4 saistībā ar būvdarbu publisko iepirkumu par Konrad Adenauer ēkas Luksemburgā paplašināšanas un atjaunošanas projekta 73. daļu (enerģijas centrāle) un šī daļa piešķirta citam pretendentam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     SA Close un Cegelec, no vienas puses, un Eiropas Parlaments, no otras puses, sedz paši savus tiesāšanas izdevumus, tostarp ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 236, 20.7.2015.