title: Lietas T-659/13 un T-660/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra spriedums – Čehijas Republika/Komisija Transports — Direktīva 2010/40/ES — Inteliģentās transporta sistēmas — Deleģētā regula (ES) Nr. 885/2013 — Informācijas pakalpojumu sniegšana saistībā ar drošām stāvvietām kravas automobiļiem un komerciālajiem transportlīdzekļiem — Deleģētās regulas (ES) Nr. 885/2013 3. panta 1. punkts, 8. pants un 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Deleģētā regula (ES) Nr. 886/2013 — Dati un procedūras, lai lietotājiem nodrošinātu vispārējas ar ceļu satiksmes drošību saistītas bezmaksas informācijas minimumu — Deleģētās regulas (ES) Nr. 886/2013 5. panta 1. punkts, 9. pants un 10. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/39

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra spriedums – Čehijas Republika/Komisija
   (Lietas T-659/13 un T-660/13) (1)

   (Transports - Direktīva 2010/40/ES - Inteliģentās transporta sistēmas - Deleģētā regula (ES) Nr. 885/2013 - Informācijas pakalpojumu sniegšana saistībā ar drošām stāvvietām kravas automobiļiem un komerciālajiem transportlīdzekļiem - Deleģētās regulas (ES) Nr. 885/2013 3. panta 1. punkts, 8. pants un 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Deleģētā regula (ES) Nr. 886/2013 - Dati un procedūras, lai lietotājiem nodrošinātu vispārējas ar ceļu satiksmes drošību saistītas bezmaksas informācijas minimumu - Deleģētās regulas (ES) Nr. 886/2013 5. panta 1. punkts, 9. pants un 10. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2015/C 398/49)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek un J. Vláčil)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Hottiaux, Z. Malůšková un K. Walkerová)

      Priekšmets

   Lietā T-659/13, galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2013. gada 15. maija Deleģēto regulu (ES) Nr. 885/2013, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/40/ES (“STI” direktīva) attiecībā uz informācijas pakalpojumu sniegšanu saistībā ar drošām stāvvietām kravas automobiļiem un komerciālajiem transportlīdzekļiem (OV L 247, 1. lpp.), un, pakārtoti, prasība atcelt Deleģētās regulas Nr. 885/2013 3. panta 1. punktu, 8. pantu un 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kā arī lietā T-660/13, galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2013. gada 15. maija Deleģēto regulu (ES) Nr. 886/2013, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/40/ES attiecībā uz datiem un procedūrām, lai lietotājiem, ja iespējams, nodrošinātu vispārējas ar ceļu satiksmes drošību saistītas bezmaksas informācijas minimumu (OV L 247, 6. lpp.), un, pakārtoti, prasība atcelt Deleģētās regulas (ES) Nr. 886/2013 5. panta 1. punktu, 9. pantu un 10. panta 1. punkta a) apakšpunktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-659/13 un T-660/13 apvienot sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta C-341/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Sozialgericht Dortmund (Vācija) 2008. gada 24. jūnija rīkojumu — Dr. Domnica Petersen / Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Sozialgericht Dortmund (Vācija) 2008. gada 24. jūnija rīkojumu — Dr. Domnica Petersen/Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe

   (Lieta C-341/08)
   (2008/C 260/14)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Sozialgericht Dortmund
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dr. Domnica Petersen

      Atbildētāja: Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesiskais regulējums par maksimālo vecuma robežas noteikšanu atļaujai [darbam] profesijā (šajā gadījumā: par sociālās apdrošināšanas iestāžu apstiprinātu zobārsti) Direktīvas 2000/78/EK (1) 6. panta nozīmē var būt objektīvs un samērīgs pasākums likumīga mērķa sasniegšanai (šajā gadījumā: pacientu veselība, kas apdrošināta saskaņā ar likumu) un šā mērķa sasniegšanai piemērots un vajadzīgs līdzeklis, ja tas noteikts, tikai pamatojoties uz pieņēmumu, kas balstās uz “vispārēju dzīves pieredzi”, ka, sasniedzot noteiktu vecumu, sākas vispārējs darbspējas samazinājums, nekādā veidā neņemot vērā konkrētās skartās personas individuālo darbspēju?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai arī tādā gadījumā var pieņemt, ka tas ir likumīgs mērķis Direktīvas 2000/78/EK 6. panta nozīmē (šajā gadījumā: pacientu veselība, kas apdrošināta saskaņā ar likumu), ja valsts likumdevējam, īstenojot savas likumdošanas pilnvaras, šis mērķis vispār nav bijis svarīgs?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir noliedzoša: vai, ņemot vērā Eiropas Kopienu tiesību aktu piemērošanas prioritāti, pirms Direktīvas 2000/78/EK izdošanas izsludinātu likumu, kurš nav ar direktīvu saderīgs, nevar piemērot arī tad, ja valsts tiesību akts, ar kuru īsteno direktīvu (šajā gadījumā: Allgemeine Gleichbehandlungsgesetz [Likums par vispārēju vienlīdzīgu attieksmi]) diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma gadījumā šādas tiesiskas sekas neparedz?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta F-93/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums — Taghani /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss — Atlases komisijas lēmums liegt piedalīties novērtējuma pārbaudījumos — Tiesību aizsardzības līdzekļi — Prasība tiesā, kas celta, nesagaidot lēmumu par sūdzību — Pieņemamība — Grozījums paziņojumā par konkursu pēc priekšatlases testiem — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Tiesiskā noteiktība)

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/32

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums — Taghani/Komisija
   (Lieta F-93/11) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Atlases komisijas lēmums liegt piedalīties novērtējuma pārbaudījumos - Tiesību aizsardzības līdzekļi - Prasība tiesā, kas celta, nesagaidot lēmumu par sūdzību - Pieņemamība - Grozījums paziņojumā par konkursu pēc priekšatlases testiem - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Tiesiskā noteiktība)
   2013/C 147/58
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jamal Taghani (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt konkursa EPSO/AST/111/10 — Sekretāri(-es) (AST 1) atlases komisijas priekšsēdētāja pieņemtu lēmumu, ar ko prasītāju nepielaiž dalībai novērtējuma pārbaudījumos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt atklātā konkursa EPSO/AST/111/10 atlases komisijas 2011. gada 15. jūnija lēmumu nepielaist J. Taghani novērtējuma pārbaudījumiem;

               2)

               Eiropas Komisija J. Taghani izmaksā EUR 1 000;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011., 46. lpp.


title: Lieta F-102/13: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. augusta rīkojums – Urena de Poznanski/Komisija Civildienests – Ierēdņi – Pensijas – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts – Pensijas tiesību, kas iegūtas saskaņā ar citām pensiju shēmām, pārnešana uz Savienības pensiju shēmu – Lēmums par izdienas gadu atzīšanu, piemērojot jaunos VĪN saistībā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu – Reglamenta 81. pants – Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/47

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. augusta rīkojums – Urena de Poznanski/Komisija
      (Lieta F-102/13) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pensijas - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts - Pensijas tiesību, kas iegūtas saskaņā ar citām pensiju shēmām, pārnešana uz Savienības pensiju shēmu - Lēmums par izdienas gadu atzīšanu, piemērojot jaunos VĪN saistībā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu - Reglamenta 81. pants - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
      (2016/C 364/59)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Soldimar Urena de Poznanski (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – S. Orlandi, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji C. Ehrbar un G. Gattinara, vēlāk J. Currall un G. Gattinara, un visbeidzot G. Gattinara)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu veikt izdienas gadu aprēķinu pensijas tiesībās, kas iegūtas pirms stāšanās darbā, pamatojoties uz jaunajiem VĪN un saistībā ar prasītājas tiesību pārnešanu Savienības pensiju shēmā, kurā piemēro Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta jaunos VĪN

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību atcelt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu;

                  2)

                  katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanas izdevumus pats.

         (1)  OV C 24, 25.1.2014., 40. lpp.


title: Lieta T-95/09 R II: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 15. janvāra rīkojums — United Phosphorus /Komisija (Pagaidu noregulējums — Direktīva 91/414/EKK — Lēmums par napropamīda neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā — Piemērošanas apturēšanas pasākuma pagarinājums)

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/32

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 15. janvāra rīkojums — United Phosphorus/Komisija
   (Lieta T-95/09 R II)
   (Pagaidu noregulējums - Direktīva 91/414/EKK - Lēmums par napropamīda neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā - Piemērošanas apturēšanas pasākuma pagarinājums)
   2010/C 51/63
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: United Phosphorus Ltd (Warrington, Cheshire, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Parpala un N. Rasmussen)

      Priekšmets

   Lūgums nolūkā pagarināt Komisijas 2008. gada 7. novembra Lēmuma 2008/902/EK par napropamīda neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela (OV L 326, 35. lpp.), piemērošanas apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 28. aprīļa rīkojuma lietā T-95/09 R United Phosphorus/Komisija (Krājumā nav publicēts) 1. punktā noteikto piemērošanas apturēšanu pagarināt līdz 2010. gada 30. novembrim, tomēr tas nedrīkst pārsniegt nolēmuma pamata lietā pasludināšanas datumu vai datumu, kurā oficiāli tiek slēgta paātrinātā procedūra, kas tika uzsākta attiecībā uz napropamīdu saskaņā ar Komisijas 2008. gada 17. janvāra Regulas (EK) Nr. 33/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Direktīvas 91/414/EEK piemērošanai attiecībā uz parasto un paātrināto procedūru to darbīgo vielu novērtēšanai, kas veidoja darba programmas daļu, kura minēta šīs direktīvas 8. panta 2. punktā, bet nav iekļautas I pielikumā (OV L 15, 5. lpp.), 13. pantu;

               2)

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta T-395/10: Prasība, kas celta 2012. gada 4. septembrī — Fetim /ITSB — Solid Floor ( “Solidfloor The professional's choice” )

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. septembrī — Fetim/ITSB — Solid Floor (“Solidfloor The professional's choice”)
   (Lieta T-395/10)
   2012/C 355/68
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fetim BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis — L. Bakers, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Solid Floor Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 15. jūnija lēmumu lietā R 884/2011-2 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Solidfloor The professional's choice” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 19. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5667837

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Apvienotās Karalistes grafiskas preču zīmes “SOLID floor” reģistrācija Nr. 2390415 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 19. un 37. klasē; firma “SOLID floor Ltd”, kas tiek izmantota tirdzniecībā Apvienotajā Karalistē; domēna nosaukums “SOLID floor”, kas tiek izmantots tirdzniecībā Apvienotajā Karalistē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu, pilnībā apmierināt iebildumus un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-101/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. maijā  —  Castell del Remei  pret ITSB

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/16

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. maijā — Castell del Remei pret ITSB
   (Lieta T-101/06)
   (2006/C 121/28)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Castell del Remei, S.L., (Lerida, Spānija) (pārstāvji — Fernand de Visscher, Emmanuel Cornu, Donatienne Moreau, Jorge Grau Moreau, Alejandro Angulo Lafora, Maite Ferrándiz Avendaño, María Baylos Morales un Antonio Velázquez Ibáñez, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Bodegas Roda (Haro, La Rioha, Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 17. janvāra lēmumu, ar ko apstiprināts atteikums reģistrēt grafisku preču zīmi “Castell del Remei” (pieteikums Nr. 2325256) kā Kopienas preču zīmi, kuru ITSB, attiecīgi, ir jāreģistrē;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Castell del Remei

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska preču zīme “Castell del Remei ODA” (pieteikums Nr. 2 325 256) attiecībā uz 29., 30. un 33. klasē ietilpstošām precēm
   Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Bodegas Roda, S.A.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiskas preču zīmes “RODA” (Nr. 1 757 553), “RODA I” (Nr. 2 006 616), “RODA II” (Nr. 2 006 615) un “BODEGAS RODA” (Nr. 137 050) attiecībā uz 33. klasē ietilpstošām precēm un firmas nosaukums “BODEGAS RODA, S.A.” attiecībā uz uzņēmumu, kas ražo un raudzē vīnus

      Iebildumu nodaļas lēmums: Apmierināt iebildumu, atteikt reģistrāciju

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana.


title: Lieta C-168/05: Tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 26. oktobra spriedums ( Audiencia Provincial de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elisa María Mostaza Claro pret Centro Móvil Milenium SL (Direktīva 93/13/EEK — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — Noteikuma negodīguma neapstrīdēšana šķīrējtiesas procesā — Iespēja izvirzīt šādu iebildi pārsūdzības procesā par šķīrējtiesas nolēmumu)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 26. oktobra spriedums (Audiencia Provincial de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elisa María Mostaza Claro pret Centro Móvil Milenium SL

   (Lieta C-168/05) (1)

   (Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Noteikuma negodīguma neapstrīdēšana šķīrējtiesas procesā - Iespēja izvirzīt šādu iebildi pārsūdzības procesā par šķīrējtiesas nolēmumu)
   (2006/C 326/19)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Audiencia Provincial de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Elisa María Mostaza Claro

      Atbildētājs: Centro Móvil Milenium SL

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Provincial de Madrid — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) 6. panta 1. punkta, 7. panta 1. punkta, kā arī pielikuma 1. punkta q) apakšpunkta interpretācija — Adekvāti un iedarbīgi līdzekļi, lai izbeigtu negodīgu noteikumu izmantošanu — Šķīrējtiesas līguma spēkā neesamība, uz ko patērētājs nav atsaucies šķīrējtiesas procesā
   Rezolutīvā daļa
   Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nosaka, ka valsts tiesai, kura izskata prasību atcelt šķīrējtiesas nolēmumu, ir jāizvērtē šķīrējtiesas līguma spēkā neesamība un jāatceļ šis nolēmums, pamatojoties uz to, ka minētais līgums ietver negodīgu noteikumu, pat ja patērētājs ir atsaucies uz šo spēkā neesamību nevis šķīrējtiesas procesā, bet tikai procesā, kurā tiek izskatīta prasība par atcelšanu.

      (1)  OV C 155, 25.06.2005.


title: Lieta T-566/15: Prasība, kas celta 2015. gada 28. septembrī – Excalibur City/ITSB – Ferrero (“MERLIN’S KINDERWELT”)

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/67

         Prasība, kas celta 2015. gada 28. septembrī – Excalibur City/ITSB – Ferrero (“MERLIN’S KINDERWELT”)
   (Lieta T-566/15)
   (2015/C 398/81)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Excalibur City s.r.o. (Znojmo, Čehijas Republika) (pārstāvis – E. Engin-Deniz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Ferrero SpA (Alba, Itālija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “MERLIN’S KINDERWELT” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 202 066

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 16. jūlija lēmums lietā R 1617/2014-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai iebildumu iesniedzēja iebildumi tiktu noraidīti;

                  pakārtoti:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, kā arī Iebildumu nodaļas 2014. gada 26. maija lēmumu, iebildumi Nr. B 002152844;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-121/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. martā — PC-Ware Information Technologies BV /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/27

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. martā — PC-Ware Information Technologies BV/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-121/08)
   (2008/C 116/49)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PC-Ware Information Technologies BV, Amsterdama (Nīderlande) (pārstāvis — L. Devillé, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par tiesību akta atcelšanu par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas ģenerāldirektorāta lēmumu, kas prasītājai paziņots 2008. gada 11. janvāra vēstulē un ar ko ir noraidīts prasītājas piedāvājums sakarā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā DIGIT/R2/2007/022 — LAR 2007 un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas veiksmīgajam kandidātam;

               —

               atzīt, ka Komisijas rīcība bija prettiesiska un izraisa Kopienas atbildību;

               —

               pakārtoti, ja līgums jau būs izpildīts, kad Tiesa pasludinās spriedumu, vai lēmums vairs nevarēs tikt atcelts, piespriest Komisijai izmaksāt atlīdzību EUR 654 962,38 apmērā par zaudējumiem, ko prasītāja cietusi sakarā ar šo procedūru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās un citus izdevumus, pat ja prasība tiek noraidīta.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja piedalījās publiskā iepirkuma procedūrā DIGIT/R2/2007/022 — LAR 2007 — Lielu Microsoft produktu (LAR 2007) apjomu mazumtirgotājs (OV 2007 S 183-223062), kuras mērķis bija parakstīt pamatlīgumu par vienota avota iegādes ķēdi, kas iekļauj Microsoft loģistikas produktu un licenču iegādi. Prasītāja apstrīd Komisijas lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam uzņēmumam.
   Prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka lēmums nav pietiekami pamatots. Prasītāja atzīmē, ka, iesniedzot savu piedāvājumu, tā skaidri norādīja, ka piedāvā augstāko iespējamo atlaidi, pamatojoties uz Beļģijas 1991. gada 14. jūlija likuma par tirdzniecības praksi un patērētāju informēšanu un aizsardzību 40. pantu, kas aizliedz pārdošanu ar zaudējumiem. Komisija lēmumā nenorādīja pietiekamu pamatojumu attiecībā uz šā aizlieguma piemērošanu un vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ir acīmredzams, ka ar veiksmīgo piedāvājumu ir pārkāpts iepriekš minētā Beļģijas 1991. gada 14. jūlija likuma 40. pants. Pēc prasītājas domām, Komisijai bija jānoraida veiksmīgais piedāvājums saskaņā ar Direktīvas 2004/18/EK (1) 55. pantu, Regulas Nr. 2342/2002 (2) 139. panta 1. punktu un 146. panta 4. punktu, kā arī labas pārvaldības principiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).

      (2)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.).


title: Lieta F-60/12: Prasība, kas celta 2012. gada 8. jūnijā — ZZ /Komisija

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/34

         Prasība, kas celta 2012. gada 8. jūnijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-60/12)
   2012/C 243/59
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — E. Guerrieri Piaceri, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepiešķirt prasītājai sešus amatā paaugstināšanas punktus 2011. gada amatā paaugstināšanas procedūrā, [prasība] pārskatīt novērtējuma ziņojumu un piešķirt nepieciešamos punktus, lai viņu varētu paaugstināt uz AST 2 kategoriju.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt novērtējuma ziņojumu, kurā ietverts prasītājas novērtējums par laiku no 2010. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. decembrim un lēmumu, ar kuru prasītājai tiek piešķirti divi amatā paaugstināšanas punkti par minēto laiku;

               —

               pēc atcelšanas, piespriest atbildētājai veikt papildus prasītājas novērtējuma ziņojuma pārbaudi, piešķirot nepieciešamos punktus, lai paaugstinātu viņu amatā uz AST 2 kategoriju ar atpakaļejošu spēku no 2011. gada 1. janvāra.

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt summu, kas aprēķināta ex aequo et bono EUR 20 000 apmērā (ieskaitot tiesāšanās izdevumus).


title: Lieta C-72/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. februārī iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) — kriminālprocess pret Marcello Costa

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. februārī iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) — kriminālprocess pret Marcello Costa

   (Lieta C-72/10)
   2010/C 100/41
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte Suprema di Cassazione

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Marcello Costa

      Prejudiciālais jautājums

   Kā interpretēt EKL 43. un 49. pantu saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību ar sporta pasākumiem saistītu derību jomā, lai varētu noteikt, vai iepriekš minētie Līguma noteikumi pieļauj vai nepieļauj tādas valsts tiesību normas, kurās ir paredzēts valsts monopols un tāda koncesiju un atļauju izsniegšanas sistēma, kas konkrēta skaita koncesiju kontekstā paredz, ka: a) pastāv vispārēja tendence aizsargāt tos koncesionārus, kuriem koncesija tika izsniegta iepriekš, pamatojoties uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem; b) pastāv noteikumi, kas faktiski garantē to tirdzniecības tiesību saglabāšanu, kuras tika iegūtas, pamatojies uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem savus kioskus novietot noteiktā attālumā no jau esošajiem kioskiem); c) tiek noteikti gadījumi, kuros koncesionārs zaudē koncesiju un zaudē garantijas depozītu ļoti lielā apmērā, tostarp ja koncesionārs tieši vai netieši rīko tādas pārobežu azartspēles, kas ir pielīdzināmas tām, uz kurām attiecas koncesija?


title: Lieta C-399/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 25. septembrī ierosinājis Faraj Hassan par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-49/04 Faraj Hassan pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/30

         Apelācija, ko 2006. gada 25. septembrī ierosinājis Faraj Hassan par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-49/04 Faraj Hassan pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-399/06 P)
   (2006/C 294/54)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Faraj Hassan (pārstāvji — E. Grieves, barrister, H. Miller, solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               1)

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu;

               2)

               atcelt padomes 2002. gada 27. maija Regulu (EK) Nr. 881/2002 (1) Komisijas 2003. gada 20. novembra Regulas (EK) Nr. 2049/2003 (2) redakcijā un/vai atcelt Komisijas 2003. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 2049/2003 pilnībā un/vai attiecībā uz pasākumiem, kas pieņemti attiecībā pret prasītāju; un

               3)

               pakārtoti atzīt, ka iepriekš minētās regulas nav piemērojamas attiecībā uz prasītāju; un

               4)

               veikt tādas papildu darbības, kādas Tiesa uzskata par atbilstīgām; un

               5)

               piespriest Padomei segt tiesāšanās izdevumus, kas radušies prasītājam šajā tiesvedībā;

               6)

               piespriest Padomei atlīdzināt zaudējumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs norāda, ka Padomei un Komisijai ir pienākums ievērot tiesības, ko aizsargā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencija (turpmāk tekstā — “Konvencija”), un tā nevar atkāpties no šī pienākuma, ja vien atcelšanas rezultātā netiek piedāvāta “vismaz līdzvērtīga aizsardzība”.
   Turklāt tiek norādīts, ka ar Apvienoto Nāciju Drošības Padomes (turpmāk tekstā — “ANDP”) darbību piedāvātā aizsardzība nav līdzvērtīga Konvencijas piedāvātajai.
   Prasītājs uzskata, ka Pirmās instances tiesa kļūdījās tiesību piemērošanā, kad tā:

               i)

               nenovērtēja tieši, vai ANDP piedāvāja līdzvērtīgu aizsardzību Konvencijas aizsardzībai, it īpaši saistībā ar Konvencijas 6., 8. un 13. pantu un 1. protokola 1. pantu; un

               ii)

               pārbaudīja ANDP darbību tikai netieši saskaņā ar jus cogens principu, nevis saskaņā ar un atsaucoties uz Konvencijas 6., 8. un 13. panta un 1. protokola 1. panta piedāvāto aizsardzību.

         Turklāt tiek norādīts, ka Pirmās instances tiesa kļūdījās, nospriežot, ka īpašuma izmantošanas ierobežojums neattiecās uz īpašuma tiesību būtību.

      (1)  Padomes 2002. gada 27. maija Regula (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu (OV L 139, 9. lpp.)

      (2)  Padomes 2003. gada 20. novembra Regula (EK) Nr. 2049/2003, ar kuru divdesmit piekto reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar ko nosaka konkrētus, īpašus, ierobežojošus, pret noteiktām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu Bin Ladenu, organizācijas Al-Qaida tīklu un Taliban, vērstus pasākumus un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 303, 20. lpp).


title: Lieta T-161/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 24. marta rīkojums – High Tech /ITSB – Vitra Collections  (Krēsla forma)

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/37

         Vispārējās tiesas 2014. gada 24. marta rīkojums – High Tech/ITSB – Vitra Collections (Krēsla forma)
   (Lieta T-161/11) (1)

   2014/C 159/50
   Tiesvedības valoda – angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 139, 7.5.2011.


title: Lieta C-125/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 2. februāra rīkojumu lietā T-577/14 Gascogne Sack Deutschland un Gascogne/Eiropas Savienība 2015. gada 11. martā iesniedza Eiropas Savienības Tiesa

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 2. februāra rīkojumu lietā T-577/14 Gascogne Sack Deutschland un Gascogne/Eiropas Savienība 2015. gada 11. martā iesniedza Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta C-125/15 P)
   (2015/C 155/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – A. V. Placco un E. Beysen)

      Pārējie lietas dalībnieki: Gascogne Sack Deutschland GmbH un Gascogne

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 2. februāra rīkojumu lietā T-577/14 Gascogne Sack Deutschland un Gascogne/Eiropas Savienība, ciktāl ar to noraidīts otrais, trešais un ceturtais Eiropas Savienības Tiesas [turpmāk tekstā – “EST”] prasījums prasībā, ko tā Vispārējā tiesā iesniedza atbilstoši tās Reglamenta 114. pantam;

               —

               apmierināt minētos prasījumus un tādēļ

                           —

                           pamatā, pasludinot galīgo spriedumu šajā lietā, Gascogne Sack Deutschland GmbH un Groupe Gascogne S. A. prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt kā nepieņemamu, jo tā ir vērsta pret EST (kā Savienības pārstāvi);

                           —

                           pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka fakts, ka minētā prasība ir vērsta pret EST un nevis pret Komisiju (kā Savienības pārstāvi), neietekmē tās pieņemamību, bet ka Vispārējai tiesai, lemjot par EST tajā izvirzīto procesa jautājumu, bija jāuzdod EST vietā kā atbildētājai stāties Komisijai, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par Gascogne Sack Deutschland GmbH un Groupe Gascogne S. A. prasību par zaudējumu atlīdzību, atbilstoši tiesību jautājumiem, kurus Tiesa būs izskatījusi;

               —

               piespriest Gascogne Sack Deutschland GmbH un Groupe Gascogne S. A. atlīdzināt EST tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības atbalstam tās iesniedzēja izvirza divus pamatus, pirmkārt, par noteikumu saistībā ar Savienības pārstāvību tās tiesās, neievērošanu un, otrkārt, par to, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.
   Pirmajā pamatā, kas saistīts ar noteikumu saistībā ar Savienības pārstāvību tās tiesās, neievērošanu, EST norāda, ka, tā kā nav skaidras normas, kas konkrēti regulētu Savienības pārstāvību tās tiesās tiesvedībās, kas uzsāktas atbilstoši LESD 268. pantam, šādas pārstāvības noteikumi ir jāsecina no tiesu darbībai piemērojamiem vispārīgajiem principiem, īpaši no pareizas tiesvedības principa un tiesas neatkarības un objektivitātes principiem.
   Otrā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā rīkojumā nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, jo nav konkrēti atspēkoti argumenti, kuri Vispārējā tiesā bija izvirzīti par spriedumu C-40/12 P, Gascogne Sack/Komisija (1) un C-58/12 P, Groupe Gascogne/Komisija (2) piemērojamību.

      (1)  EU:C:2013:768

      (2)  EU:C:2013:770


title: lieta T-141/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. maijā — General Technic-Otis /Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. maijā — General Technic-Otis/Komisija
   (lieta T-141/07)
   (2007/C 140/65)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: General Technic-Otis Sàrl, Howald (Luksemburgas Lielhercogiste) (pārstāvis — M. Nosbusch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 230. pantu, atcelt Komisijas 2007. gada 21. februārī pieņemto lēmumu par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru lietā COMP/E-1/38.823 — Lifti un eskalatori daļā, kas attiecas uz GTO;

               —

               pakārtoti, pamatojoties uz EKL 229. pantu, atcelt vai samazināt naudas soda summu, kas tai ir jāsamaksā atbilstoši šim lēmumam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu K(2007) 512, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/E-1/38.823 — PO/Lifti un eskalatori) saistībā ar aizliegtu vienošanos liftu un mehānisko kāpņu uzstādīšanas un apkopes tirgū Beļģijā, Vācijā, Luksemburgā un Nīderlandē, kas attiecas uz manipulācijām ar konkursiem, tirgus sadalīšanu, cenu noteikšanu, projektu un pārdošanas, uzstādīšanas, apkopes un iekārtu modernizācijas līgumu piešķiršanu, kā arī ar to saistītās informācijas apmaiņu tiktāl, ciktāl šis lēmums attiecas uz prasītāju. Pakārtoti, prasītāja lūdz atcelt vai samazināt naudas sodu, kas tai ir uzlikts ar apstrīdēto lēmumu.
   Prasījumu pamatojumam prasītāja izvirza septiņus pamatus.
   Pirmajā pamatā prasītāja norāda, ka, piemērojot noteikumus par naudas sodu aprēķināšanu, Komisija ir pieļāvusi kļūdas tiesībās un faktos, jo ir uzskatījusi, ka inkriminētā prakse veido “ļoti smagu”pārkāpumu. Prasītāja apgalvo, ka naudas soda pamata summa līdz ar to būtu jāsamazina, ņemot vērā attiecīgā tirgus ierobežoto teritoriju, kā arī inkriminētās prakses nelielo ietekmi attiecīgajā tirgū.
   Otrajā pamatā prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdas tiesībās un faktos, jo tā nav ņēmusi vērā prasītājas faktiskās ekonomiskās iespējas radīt kaitējumu. Tā arī apgalvo, ka, nosakot naudas soda summu, Komisijai bija jāņem vērā pilnībā prasītājas neatkarīgi vadīta mazā vai vidējā uzņēmuma statuss, kura dēļ šis uzņēmums tādējādi nevarēja radīt būtisku kaitējumu tirgū.
   Trešajā pamatā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdas tiesībās un faktos, jo tā nav noteikusi naudas soda summu, nepārsniedzot 10 % no tās apgrozījuma, un ka tai nav pamata ņemt vērā mātes sabiedrību apgrozījumu, lai aprēķinātu prasītājai uzliekamā maksimālā naudas soda summu.
   Ceturto pamatu veido tas, ka Komisija nav ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo atbildības principu tā nav piemērojusi konsekventi visiem attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībniekiem. Prasītāja apgalvo, ka Komisija inkriminēto praksi ir attiecinājusi uz mātes sabiedrībām, bet nav attiecinājusi uz kādu citu sabiedrību, kurai arī ir piespriests sods ar to pašu lēmumu, lai gan tā atradās situācijā, kas ir līdzīga prasītājas situācijai saistībā ar mātes sabiedrību veikto kontroli.
   Piektajā pamatā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdas tiesībās un faktos, jo tā nav samazinājusi tās naudas soda summu par 50 % atbilstoši paziņojumam par apžēlošanu (1). Prasītāja apgalvo, ka sadarbība ar Komisijas dienestiem bija cieša, pastāvīga un īpaši plaša, un ka tas ir pamats naudas soda samazināšanai līdz minimumam, kā tas ir paredzēts paziņojumā par apžēlošanu, proti, par 50 %.
   Prasītājas norādīto sesto pamatu veido tiesiskās paļāvības principa pārkāpums, jo Komisija tai noteikto naudas sodu nav samazinājusi par papildus 10 % sakarā ar faktu neapstrīdēšanu. Prasītāja apgalvo, ka paziņojums par iebildumiem, kā arī pašas Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse ir radījusi pamatotas cerības sagaidīt par to naudas soda samazināšanu par 10 %, un nevis tikai par 1 %, kā tas ir paredzēts apstrīdētajā lēmumā.
   Septīto pamatu veido sodu samērīguma principa pārkāpums, jo prasītājai piespriestais naudas sods nav pamatots, ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu un, galvenokārt, tā iespējami nelielo ietekmi tirgū un to, ka pārkāpumu ir izdarījis neliels uzņēmums.

      (1)  Komisijas paziņojums par atbrīvošanu no naudas soda un tā samazināšanu aizliegto vienošanos lietās (OV 2002 C 45, 3. lpp.)


title: Lieta C-262/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Association Vent De Colère! Fédération nationale u.c./Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsts — Jēdziens “valsts intervence vai valsts līdzekļu izmantošana” — Vēja elektroenerģija — Pienākums iepirkt par cenu, kas pārsniedz tirgus cenu — Pilnīga kompensācija — Elektroenerģijas galapatērētājiem noteiktie maksājumi)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/11

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Association Vent De Colère! Fédération nationale u.c./Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

   (Lieta C-262/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Jēdziens “valsts intervence vai valsts līdzekļu izmantošana” - Vēja elektroenerģija - Pienākums iepirkt par cenu, kas pārsniedz tirgus cenu - Pilnīga kompensācija - Elektroenerģijas galapatērētājiem noteiktie maksājumi)
   2014/C 52/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Association Vent De Colère ! Fédération nationale, Alain Bruguier, Jean-Pierre Le Gorgeu, Marie-Christine Piot, Eric Errec, Didier Wirth, Daniel Steinbach, Sabine Servan-Schreiber, Philippe Rusch, Pierre Recher, Jean-Louis Moret, Didier Jocteur Monrozier

      Atbildētājas: Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

      Piedaloties: Syndicat des énergies renouvelables

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Francija) — EKL 87. panta (tagad — LESD 107. pants) interpretācija — Valsts intervences vai valsts līdzekļu izmantošanas jēdziens — Pienākums iepirkt elektroenerģiju, ko iegūst izmantojot vēja enerģiju, par cenu, kas pārsniedz tirgus cenu — Papildu izmaksu pilnīga kompensācija — Šīs kompensācijas finansēšanas veida maiņa — Elektroenerģijas galapatērētājiem noteiktie maksājumi

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds uzņēmumiem noteikto papildu izmaksu pilnīgas kompensācijas mehānisms saistībā ar pienākumu iepirkt vēja elektroenerģiju par cenu, kas ir augstāka par tirgus cenu, ko finansē visi elektroenerģijas galapatērētāji valsts teritorijā, kāds izriet no 2000. gada 10. februāra Likuma Nr. 2000-108 par elektroenerģijas publisko pakalpojumu modernizāciju un attīstību, kas grozīts ar 2006. gada 7. decembra Likumu Nr. 2006-1537 par elektroenerģijas nozari, veido intervenci, izmantojot valsts līdzekļus.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta T-13/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 14. jūnija rīkojums — MasterCard International /ITSB — Nehra ( “surfpin” )

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/83

         Vispārējās tiesas 2013. gada 14. jūnija rīkojums — MasterCard International/ITSB — Nehra (“surfpin”)
   (Lieta T-13/13) (1)

   2013/C 225/191
   Tiesvedības valoda — angļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 23.3.2013.


title: Lieta C-607/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 7. marta spriedums ( High Court of Justice ( Chancery Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ITV Broadcasting Limited u.c./ TV Catch Up Limited (Direktīva 2001/29/EK — 3. panta 1. punkts — Komerctelevīzijas raidorganizāciju raidījumu apraide internetā, ko veic trešā persona — “Tiešraide” — Izziņošana sabiedrībai)

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 7. marta spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — ITV Broadcasting Limited u.c./TV Catch Up Limited

   (Lieta C-607/11) (1)

   (Direktīva 2001/29/EK - 3. panta 1. punkts - Komerctelevīzijas raidorganizāciju raidījumu apraide internetā, ko veic trešā persona - “Tiešraide” - Izziņošana sabiedrībai)
   2013/C 123/08
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: ITV Broadcasting Limited, ITV 2 Ltd, ITV Digital Channels Ltd, Channel 4 Television Corporation, 4 Ventures Ltd, Channel 5 Broadcasting Ltd, ITV Studios Ltd

      Atbildētājs: TV Catch Up Limited

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretācija — Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” — Tiesību īpašnieku sniegta atļauja savu darbu televīzijas apraidei virszemes brīvi pieejamā tīklā vai nu visā dalībvalsts teritorijā, vai arī ierobežotā tās ģeogrāfiskajā daļā — Nepārtrauktas apraides pakalpojums, ko raidorganizācija –trešā persona sniedz individuālajiem abonentiem, kuriem ir televīzijas licence un kuri tādējādi var saņemt pārraides tiešsaistē, izmantojot videoplūsmu internetā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               jēdziens “izziņošana sabiedrībai” Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tā aptver virszemes televīzijas apraidē raidītu darbu retranslāciju:

                           —

                           ko veic cita organizācija, nevis sākotnējā raidorganizācija,

                           —

                           izmantojot interneta datu plūsmu, kas darīta pieejama šīs organizācijas abonentiem, kuri var uztvert šo retranslāciju, pieslēdzoties šīs organizācijas serverim,

                           —

                           ņemot vērā, ka šie abonenti atrodas minētās virszemes televīzijas apraides aptveršanas zonā un var likumīgi to uztvert ar televīzijas uztvērēju;

               2)

               atbildi uz pirmo jautājumu neietekmē fakts, ka tāda retranslācija kā pamatlietā tiek finansēta no reklāmas un tādējādi tai ir peļņu nesošs raksturs;

               3)

               atbildi uz pirmo jautājumu neietekmē fakts, ka tādu retranslāciju kā pamatlietā veic organizācija, kas tieši konkurē ar sākotnējo raidorganizāciju.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012


title: Lieta T-221/00: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. oktobra rīkojums — Casinò municipale di Venezia/Komisija

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/41

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. oktobra rīkojums — Casinò municipale di Venezia/Komisija
   (Lieta T-221/00) (1)

   (2008/C 327/72)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Sestās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 316, 4.11.2000.


title: Lieta C-623/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-104/13 Toshiba Corp./Eiropas Komisija 2015. gada 20. novembrī iesniedza Toshiba Corp.

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/26

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-104/13 Toshiba Corp./Eiropas Komisija 2015. gada 20. novembrī iesniedza Toshiba Corp.

   (Lieta C-623/15 P)
   (2016/C 027/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Toshiba Corp. (pārstāvji – J. F. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, J. Jourdan, advokāts, A. Kadri, Solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-104/13 tiktāl, ciktāl tajā tiek apstiprināts Eiropas Komisijas konstatējums, ka Toshiba ir solidāri un individuāli atbildīga par MTPD rīcību;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu lietā COMP/39.437 TV un datoru monitoru kineskopi, ciktāl tajā tika konstatēts, ka Toshiba ir pārkāpusi LESD 101. pantu, un noteikts, ka Toshiba ir solidāri un individuāli atbildīga par MTPD rīcību;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzēji norāda vienu pamatu:
   Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi uzņēmuma koncepciju, nepareizi klasificējot elementus, kuri it kā norādot uz to, ka Toshiba varēja īstenot izšķirošu ietekmi uz MTPD, vai faktiski to darīja, un secinot, ka visi šie elementi kopā bija pietiekami, lai pamatotu konstatējumu, ka Toshiba īstenoja šādu ietekmi pār MTPD.


title: Lieta C-498/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spānija) 2006. gada 7. decembra rīkojumu — Maira María Robledillo Núñez pret Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spānija) 2006. gada 7. decembra rīkojumu — Maira María Robledillo Núñez pret Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

   (Lieta C-498/06)
   (2007/C 56/23)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Social Único de Algeciras
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Maira María Robledillo Núñez

      Atbildētājs: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

   Prejudiciālais jautājums
   Vai, ņemot vērā vispārējo vienlīdzības un nediskriminācijas principu, atšķirīgā attieksme, kas paredzēta E.T. 33. panta 2. punktā (tā patreizējā un tieši pirms tās esošajā redakcijā, kas bija spēkā līdz 2006. gada 14. jūnijam), nav objektīvi pamatota, un tādējādi atlaišanas pabalstiem, kas darbiniekam ir jāizmaksā saskaņā ar ārpustiesas ceļā panāktu izlīgumu, ir piemērojama Direktīva 80/987/EEK (1) par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā tās redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes (2002. gada 23. septembra) Direktīvu 2002/74/EK (2), jo E.T. 33. panta 1. punktā šā veida izlīgumi ir atzīti par pamatu, lai garantiju iestāde izmaksātu atlīdzību par darba piespiedu kavējumu, kas arī ir šīs atlaišanas sekas?

      (1)  OV L 283, 23. lpp.; EE 05/02, 219. lpp.

      (2)  OV L 270, 10. lpp.


title: Tiesas Rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 26. aprīlī lietā C-149/04 Corte suprema di cassazione lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ugo Fava pret Comune di Carrara (Nodoklis, ko iekasē par pašvaldības teritorijā iegūta marmora izvešanu ārpus pašvaldības teritorijas — Reglamenta 92. panta 1. punkts un 104. panta 3. punkts — Daļēja nepieņemamība — Jautājums, kas ir vienāds ar jautājumu, kuru Tiesa jau ir izspriedusi)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/20

      TIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 26. aprīlī
   lietā C-149/04 Corte suprema di cassazione lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ugo Fava pret Comune di Carrara (1)

   (Nodoklis, ko iekasē par pašvaldības teritorijā iegūta marmora izvešanu ārpus pašvaldības teritorijas - Reglamenta 92. panta 1. punkts un 104. panta 3. punkts - Daļēja nepieņemamība - Jautājums, kas ir vienāds ar jautājumu, kuru Tiesa jau ir izspriedusi)
   (2005/C 182/37)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-149/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Corte suprema di cassazione (Augstākā Kasācijas tiesa, Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 27. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 23. martā, tiesvedībā Ugo Fava [Ugo Fava] (maksātnespējīgās IMEG Srl administrators) pret Comune di Carrara [Carraras pašvaldība, Itālija], Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts] (referents), tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts M. Pojaress Maduro [M. Poiares Maduro], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 26. aprīlī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams tiktāl, ciktāl tas attiecas uz EKL 81., 85. un 86. panta interpretāciju;

               2)

               kravas svaram proporcionāls nodoklis, ko iekasē tikai dalībvalsts vienā pašvaldībā un kas attiecas uz noteiktu kravu kategoriju tādēļ, ka tās tiek izvestas ārpus pašvaldības teritorijas, ir nodoklis ar tādu pašu ietekmi kā izvedmuitas nodoklis EKL 23. panta nozīmē, neskatoties uz to, ka nodoklis attiecas arī uz kravām, kuru galamērķis atrodas attiecīgās dalībvalsts iekšienē;

               3)

               prasības, ar kurām vēlas panākt tās summas atgūšanu, kas ir samaksāta kā nodoklis par marmoru pirms 1992. gada 16. jūlija, nevar pamatot ar EKL 23. pantu, izņemot, ja to pieprasa personas, kuras iesniedza prasību tiesā vai tai līdzvērtīgu sūdzību iesniegušas pirms šī datuma.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta F-29/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. martā — Lebedef un Jones/Komisija

text:
               6.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/21

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. martā — Lebedef un Jones/Komisija
   (lieta F-29/09)
   2009/C 129/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Giorgio Lebedef, Senningerberg (Luksemburga) un Trevor Jones, Ernzen (Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prāvas priekšmets un apraksts

   Lūgums atcelt lēmumu, ar kuru atteikts pielīdzināt atalgojuma pirktspējas līmeni Luksemburgā tādam atalgojuma pirktspējas līmenim, kāds ir Briselē, un pakārtoti — lūgums atcelt prasītāju paziņojumus par algu, kas sagatavoti pēc 2008. gada 15. jūnija.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt netiešo lēmumu, ar kuru atteikts pielīdzināt atalgojuma pirktspējas līmeni Luksemburgā tādam atalgojuma pirktspējas līmenim, kāds ir Briselē;

               —

               pakārtoti — atcelt prasītāju paziņojumus par algu, kas sagatavoti pēc 2008. gada 15. jūnija;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas C-509/09 un C-161/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 25. oktobra spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) un Tribunal de grande instance de Paris (Francija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — eDate Advertising GmbH/X, Olivier Martinez, Robert Martinez/MGN Limited (Regula (EK) Nr. 44/2001 — Jurisdikcija un spriedumu izpilde civillietās un komerclietās — Jurisdikcija “attiecībā uz deliktu un kvazideliktu” — Direktīva 2000/31/EK — Informācijas publicēšana internetā — Personisko tiesību aizskārums — Vieta, kurā kaitējums noticis vai var notikt — Informācijas sabiedrības pakalpojumiem piemērojamās tiesības)

text:
               17.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 370/9

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 25. oktobra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) un Tribunal de grande instance de Paris (Francija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — eDate Advertising GmbH/X, Olivier Martinez, Robert Martinez/MGN Limited

   (Apvienotās lietas C-509/09 un C-161/10) (1)

   (Regula (EK) Nr. 44/2001 - Jurisdikcija un spriedumu izpilde civillietās un komerclietās - Jurisdikcija “attiecībā uz deliktu un kvazideliktu” - Direktīva 2000/31/EK - Informācijas publicēšana internetā - Personisko tiesību aizskārums - Vieta, kurā kaitējums noticis vai var notikt - Informācijas sabiedrības pakalpojumiem piemērojamās tiesības)
   2011/C 370/13
   Tiesvedības valoda — vācu un franču

      Iesniedzējtiesas

      Bundesgerichtshof un Tribunal de grande instance de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesos

      Prasītāji: eDate Advertising GmbH, Olivier Martinez, Robert Martinez

      Atbildētāji: X, MGN Limited

      Priekšmets

   C-509/09
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.) 5. panta 3. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (OV L 178, 1. lpp.) 3. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Tiesas kompetences un tiesību, kas ir piemērojamas prasībai, kas celta sakarā ar iespējamu personas tiesību apdraudējumu, publicējot informāciju tīmeklī, noteikšana — Kritēriji “vietas, kur kaitējums ir noticis vai var notikt” noteikšanai
   C-161/10
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de grande instance de Paris — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.) 2. panta un 5. panta 3. punkta interpretācija — Tiesa, kuras kompetencē ir izlemt prasību, kas pamatota ar privātās dzīves neaizskaramības un tiesību uz attēlu aizskārumu pēc informācijas un fotogrāfiju ievietošanas interneta vietnē, kura tiek uzturēta, izmantojot serveri citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā atrodas prasītāja domicils — Vietas, kurā aizskārums ir noticis, noteikšana — Nozīme šīs vietas noteikšanā apstrīdētās interneta vietnes apmeklējumu skaitam no prasītāja domicila valsts, viņa pilsonībai un vajadzības gadījumā valodai, kādā apstrīdētā informācija ir izplatīta

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka, ja apgalvotais personisko tiesību aizskārums ir noticis ar internetā ievietotas informācijas saturu, persona, kura sevi uzskata par aizskartu, var celt prasību atlīdzināt visus nodarītos zaudējumus vai nu tās dalībvalsts tiesās, kurā ir reģistrēts šīs informācijas izplatītājs, vai arī tās dalībvalsts tiesās, kurā atrodas tās interešu centrs. Šī persona var arī prasības atlīdzināt visus nodarītos zaudējumus vietā celt prasību ikvienas dalībvalsts tiesās, kuras teritorijā internetā ievietotā informācija ir pieejama vai ir bijusi pieejama. To jurisdikcijā ir lemt tikai par zaudējumiem, kas nodarīti dalībvalsts teritorijā, kurā atrodas tiesa, kurā ir celta prasība;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 3. pants ir interpretējams tādējādi, ka tajā nav noteikts veikt transpozīciju specifiska kolīziju tiesību noteikuma veidā. Tomēr koordinētā jomā dalībvalstīm ir jānodrošina, lai, izņemot gadījumus, kad ir izdarītas atkāpes atbilstoši Direktīvas 2000/31 3. panta 4. punktā paredzētajiem nosacījumiem, elektroniskās tirdzniecības pakalpojuma sniedzējam netiktu izvirzītas stingrākas prasības nekā tās, kas ir paredzētas šī pakalpojuma sniedzēja reģistrēšanas dalībvalstī spēkā esošajās materiālo tiesību normās.

      (1)  OV C 134, 22.05.2010.

      OV C 148, 05.06.2010.


title: Lieta C-587/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. novembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras/Gintarą Dockevičių un Jurgitą Dockevičienę

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. novembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras/Gintarą Dockevičių un Jurgitą Dockevičienę

   (Lieta C-587/15)
   (2016/C 027/21)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras

      Pārējie lietas dalībnieki kasācijas tiesvedībā: Gintaras Dockevičius un Jurgita Dockevičienė

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Direktīvas 2009/103 (1) 2. pants, 10. panta 1. un 4. punkts un 24. panta 2. punkts, Iekšējā reglamenta (2) 3. panta 4. punkts, 5. panta 1. un 4. punkts, 6. panta 1. punkts un 10. pants, kā arī Hartas 47. pants (tos skatot kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties ar minētajām tiesību normām) ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja:

                           —

                              valsts apdrošināšanas birojs (Birojs A) izmaksā kompensāciju pusei, kas ir cietusi ceļu satiksmes negadījumā dalībvalstī, kurā atrodas šis birojs, jo citas dalībvalsts pilsonim, kurš ir atbildīgs par zaudējumiem, nebija civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas;

                           —

                              saistībā ar šo kompensāciju Birojs A pārņem cietušās puses prasības un lūdz atbildīgās personas dzīvesvietas valsts apdrošināšanas biroju (Biroju B) segt izmaksas, kas radušās kārtojot prasījumu;

                           —

                              neveicot nekādu patstāvīgu izmeklēšanu vai nepieprasot papildu informāciju, Birojs B apmierina Biroja A atmaksas prasījumu;

                           —

                              Birojs B uzsāk tiesvedību pret atbildētājiem (atbildīgo personu un transportlīdzekļa īpašnieku), pieprasot atmaksāt tam radušos izdevumus,

                     prasītājs šajā tiesvedībā (Birojs B) var pamatot savu prasību pret atbildētājiem (atbildīgo personu un transportlīdzekļa īpašnieku) vienīgi ar apstākli, ka ir tikušas segtas Biroja A izmaksas, un tam (prasītājam) nav pienākuma pierādīt atbildētāja vai atbildīgās personas civiltiesiskās atbildības nosacījumu iestāšanos (vainu, prettiesisko darbību, cēloņsakarību un zaudējumu apmēru), un tam nav pienākuma pierādīt, ka, izmaksājot kompensāciju cietušajai pusei, ārvalsts tiesību akti tika piemēroti pareizi?

               2.

               Vai Direktīvas 2009/103 24. panta 1. punkta piektās daļas c) apakšpunkts un Iekšējā reglamenta 3. panta 1. un 4. punkts (tos skatot kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties ar minētajām tiesību normām) ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka pirms galīgā lēmuma pieņemšanas par zaudējumu kompensācijas izmaksu cietušai pusei Birojam A skaidrā un saprotamā veidā (ieskaitot informācijas paziņošanas valodu) ir jāinformē atbildīgā persona un transportlīdzekļa īpašnieks (ja tā nav viena un tā pati persona) par prasījuma kārtošanas procesa uzsākšanu un par šī procesa gaitu un jādod tiem pietiekamu laiku, lai varētu iesniegt savus komentārus vai iebildumus par gaidāmo lēmumu par kompensācijas izmaksu un/vai par šīs kompensācijas apmēru?

               3.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša (proti, atbildētāji (atbildīgā persona un transportlīdzekļa īpašnieks) var pieprasīt prasītājam (Birojam B) iesniegt pierādījumus vai var izvirzīt iebildumus, vai apšaubīt tostarp ceļu satiksmes negadījuma apstākļus, atbildīgās personas civiltiesisko atbildību reglamentējošo tiesību aktu piemērošanu, zaudējumu apmēru un tā aprēķināšanas metodi), vai Direktīvas 2009/103 2. pants, 10. panta 1. punkts un 24. panta 2. punkts un Iekšējā reglamenta 3. panta 4. punkta otrā daļa (tos skatot kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties ar minētajām tiesību normām) ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka, neraugoties uz to, ka pirms galīgā lēmuma pieņemšanas Birojs B nav lūdzis Birojam A iesniegt informāciju par ceļu satiksmes negadījuma valstī piemērojamo tiesību aktu interpretāciju un par prasījuma kārtošanu, Birojam A katrā ziņā ir jāiesniedz šī informācija Birojam B, ja pēdējais to pieprasa vēlāk, kopā ar jebkādu citu informāciju, kas ir vajadzīga Birojam B, lai pamatotu tā [regresa] prasību pret atbildētājiem (atbildīgo personu un transportlīdzekļa īpašnieku)?

               4.

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša (proti, Birojam A ir jāinformē atbildīgā persona un transportlīdzekļa īpašnieks par prasījuma kārtošanas procesu un jāļauj tiem iesniegt iebildumus saistībā ar atbildību vai zaudējumu apmēru), kā tas, ka Birojs A nav izpildījis savu pienākumu iesniegt informāciju, ietekmēs:

                           a)

                           Biroja B pienākumu apmierināt Biroja A atmaksas prasījumu;

                           b)

                           atbildīgās personas un transportlīdzekļa īpašnieka pienākumu atlīdzināt Biroja B izdevumus?

               5.

               Vai Iekšējā reglamenta 5. panta 1. punkts un 10. pants ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka summa, kuru Birojs A ir izmaksājis kā kompensāciju cietušai personai, ir uzskatāma par nekompensējamu risku, ko ir uzņēmies Birojs A (ja vien šo risku neuzņemas Birojs B), nevis citas personas, kura ir iesaistīta tajā pašā ceļu satiksmes negadījumā, finansiālais pienākums, a fortiori ņemot vērā šīs lietas apstākļus:

                           —

                              kompensācijas iestāde (Birojs A) vispirms noraidīja cietušās puses kompensācijas prasību;

                           —

                              šī iemesla dēļ cietusī puse uzsāka tiesvedību, pieprasot kompensāciju;

                           —

                              zemāko instanču tiesas noraidīja šo prasību pret Biroju A kā nepamatotu un nepierādītu;

                           —

                              cietusī puse un Birojs A noslēdza izlīgumu vienīgi augstākās instances tiesā pēc šīs tiesas norādījuma, ka gadījumā, ja puses nepanāk izlīgumu, lieta tiks nosūtīta atpakaļ jaunai izskatīšanai;

                           —

                              Birojs A būtībā pamatoja savu lēmumu noslēgt izlīgumu ar vēlmi izvairīties no papildu izmaksām, kas varētu rasties, turpinot tiesvedību;

                           —

                              šajā lietā neviena tiesa nav konstatējusi atbildētāja, kas tika iesaistīts ceļu satiksmes negadījumā, atbildību (vainu)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV 2009, L 263, 11. lpp.).

      (2)  Biroju padomes Iekšējais reglaments, kas tika pieņemts ar 2002. gada 30. maija nolīgumu starp Eiropas ekonomikas zonas dalībvalstu un citu asociēto valstu nacionālajiem apdrošināšanas birojiem un kas ir pievienots Komisijas 2003. gada 28. jūlija Lēmumam 2003/564/EK par to, kā Padomes Direktīvu 72/166/EEK piemērot attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas kontroli (OV L 192, 23. lpp.).


title: Lieta T-492/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. septembra spriedums — “Rauscher” Consumer Products /ITSB (Tampona attēls) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo higiēnisko tamponu, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/24

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. septembra spriedums — “Rauscher” Consumer Products/ITSB (Tampona attēls)
   (Lieta T-492/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo higiēnisko tamponu, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 313/47
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: “Rauscher” Consumer Products GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvis — M. Stütz, advokāts),

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 20. jūlija lēmumu lietā R 2168/2010-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu, kas attēlo higiēnisko tamponu, kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               “Rauscher” Consumer Products GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 3.12.2011.


title: Lieta C-617/12: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 14. novembra rīkojums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Astrazeneca AB / Comptroller General of Patents Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 13. panta 1. punkts — Jēdziens “pirmā atļauja laist produktu tirgū Kopienā”  — Šveices Terapeitisko izstrādājumu aģentūras ( Swissmedic ) piešķirta atļauja — Automātiska atzīšana Lihtenšteinā — Eiropas Zāļu aģentūras piešķirta atļauja — Sertifikāta spēkā esamības laiks

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/7

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 14. novembra rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Astrazeneca AB/Comptroller General of Patents

   (Lieta C-617/12) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 13. panta 1. punkts - Jēdziens “pirmā atļauja laist produktu tirgū Kopienā” - Šveices Terapeitisko izstrādājumu aģentūras (Swissmedic) piešķirta atļauja - Automātiska atzīšana Lihtenšteinā - Eiropas Zāļu aģentūras piešķirta atļauja - Sertifikāta spēkā esamības laiks)
   2014/C 102/08
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Astrazeneca AB

      Atbildētāja: Comptroller General of Patents

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – High Court of Justice, Chancery Division, Patents Court – Apvienotā Karaliste – Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 13. panta 1. punkta interpretācija – Pirmās atļaujas laist produktu tirgū jēdziens – Šveices tirdzniecības atļauja, kas automātiski tika atzīta Lihtenšteinā, bet netika piešķirta atbilstoši Direktīvā 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, paredzētajai administratīvajai procedūrai

      Rezolutīvā daļa:

   Attiecībā uz Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas izpratnē administratīvā [tirdzniecības] atļauja zālēm, kuru ir piešķīrusi Šveices Terapeitisko izstrādājumu aģentūra (Swissmedic) un kura automātiski tika atzīta Lihtenšteinā, ir jāuzskata par pirmo atļauju laist minētās zāles tirgū Eiropas Ekonomikas zonā, ja šāda atļauja ir piešķirta, pirms šīm pašām zālēm atļauju ir piešķīrusi Eiropas Zāļu aģentūra (EMA) un Savienības dalībvalstu iestādes saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvā 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, noteiktajām prasībām, kā arī Islandes Republikas un Norvēģijas Karalistes iestādes. Šajā ziņā apstāklim, ka, pamatojoties uz analoģiskiem klīniskajiem datiem, Eiropas Zāļu aģentūra atšķirībā no Šveices iestādes pēc šo pašu klīnisko datu pārbaudes ir atteikusies piešķirt minēto zāļu tirdzniecības atļauju, vai arī apstāklim, ka Swissmedic bija apturējusi tirdzniecības atļauju Šveices tirgū un to atjaunoja vēlāk, kad atļaujas īpašniece bija iesniegusi papildu datus, nav nozīmes.

      (1)  OV C 86, 23.3.2013.


title: Lieta C-453/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. janvāra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer/Landeshauptmann von Vorarlberg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 883/2004 — 5. pants — “Līdzvērtīgu pabalstu” jēdziens — Divu Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstu vecuma pabalstu pielīdzināšana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā, aprēķinot sociālā nodrošinājuma iemaksu apmēru, tiek ņemti vērā vecuma pabalsti, kas saņemti citās dalībvalstīs

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. janvāra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer/Landeshauptmann von Vorarlberg

   (Lieta C-453/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 5. pants - “Līdzvērtīgu pabalstu” jēdziens - Divu Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstu vecuma pabalstu pielīdzināšana - Valsts tiesiskais regulējums, kurā, aprēķinot sociālā nodrošinājuma iemaksu apmēru, tiek ņemti vērā vecuma pabalsti, kas saņemti citās dalībvalstīs)
   (2016/C 098/15)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer

      Atbildētājs: Landeshauptmann von Vorarlberg

      Piedaloties: Rudolf Mathis

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 5. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā esošie no vienas dalībvalsts arodpensiju shēmas maksātie vecuma pabalsti un no citas dalībvalsts obligātās pensiju shēmas maksātie pabalsti, šīm abām shēmām ietilpstot vienas un tās pašas regulas piemērošanas jomā, ir uzskatāmi par līdzvērtīgiem pabalstiem šīs tiesību normas izpratnē, jo abām pabalstu kategorijām ir viens un tas pats mērķis – nodrošināt to saņēmējiem ierastā dzīves līmeņa saglabāšanu, kāds tiem ir bijis pirms pensionēšanās.

      (1)  OV C 462, 22.12.2014.


title: Lieta C-246/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Ibrahima Diallo/Beļģijas valsts

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Ibrahima Diallo/Beļģijas valsts
   (Lieta C-246/17)
   (2017/C 231/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ibrahima Diallo

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (1) 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir prasīts, lai lēmums saistībā ar uzturēšanās tiesībām tiktu pieņemts un paziņots sešu mēnešu termiņā, vai ka tajā ir atļauts, lai lēmums tiktu pieņemts šajā termiņā, bet tiktu paziņots vēlāk? Ja minētais lēmums var tikt paziņots vēlāk, kādā termiņā tas ir jāpaziņo?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 10. panta 1. punkts, skatot to kopā ar tās 5. pantu, ar [Padomes] 2003. gada 22. septembra Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (2) 5. panta 4. punktu un ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 20., 21. un 41. pantu, ir jāinterpretē un jāpiemēro tādējādi, ka uz šā pamata pieņemtais lēmums ir vienīgi jāpieņem tajā noteiktajā sešu mēnešu termiņā, bet tā paziņošanai nav nekāda termiņa un nav arī ne vismazākās ietekmes uz uzturēšanās tiesībām gadījumā, ja paziņošana tiek veikta pēc šā termiņa beigām?

               3)

               Vai, lai garantētu Savienības pilsoņa ģimenes locekļa uzturēšanās tiesību efektivitāti, efektivitātes principam ir pretrunā tas, ka attiecībā uz valsts iestādi pēc lēmuma saistībā ar minētajām tiesībām atcelšanas pilnā apmērā tiek atjaunots sešu mēnešu termiņš, kas bija tās rīcībā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 10. panta 1. punktu? Apstiprinošas atbildes gadījumā, kāds termiņš ir valsts iestādes rīcībā pēc tam, kad ir atcelts tās lēmums, ar kuru ir atteikta attiecīgo tiesību atzīšana?

               4)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 5., 10. un 31. pants, skatot tos kopā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. un 13. pantu, Pamattiesību hartas 7., 24., 41. un 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 21. pantu, ir saderīgi ar valsts judikatūru un tādām valsts tiesību normām kā loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers [1980. gada 15. decembra Likuma par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos uz dzīvi un izraidīšanu] 39/2. panta 2. punkts, 40., 40.bis, 42. un 43. pants un arrêté royal du 8 octobre 1981 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers [1981. gada 8. oktobra karaļa dekrēta par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos un izraidīšanu] 52. panta 4. punkts, kuru sekas ir tādas, ka Conseil du contentieux des étrangers [Ārvalstnieku strīdu izskatīšanas padome] pasludināta sprieduma par lēmuma, ar kuru tiek atteikta uzturēšanās, pamatojoties uz šīm tiesību normām, atcelšana pārtrauc, nevis aptur Direktīvas 2004/38/EK 10. pantā, 1980. gada 15. decembra likuma 42. pantā un 1981. gada 8. oktobra karaļa dekrēta 52. pantā noteikto sešu mēnešu obligāto termiņu?

               5)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā ir prasīts, lai ar tās 10. panta 1. punktā paredzētā sešu mēnešu termiņa pārsniegšanu tiktu saistītas sekas, un – apstiprinošas atbildes gadījumā – kādas sekas ar to ir jāsaista? Vai pašā Direktīvā 2004/38/EK ir prasīts vai arī tajā ir atļauts, ka šā termiņa pārsniegšanas sekas ir prasītās uzturēšanās atļaujas automātiska piešķiršana, nekonstatējot, vai prasītājs faktiski atbilst izvirzītajiem nosacījumiem viņa prasīto uzturēšanās tiesību iegūšanai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).

      (2)  OV L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-44/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Korkein oikeus (Somija) 2008. gada 8. februāra rīkojumu — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry u.c./ Fujitsu Siemens Computers Oy

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Korkein oikeus (Somija) 2008. gada 8. februāra rīkojumu — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry u.c./Fujitsu Siemens Computers Oy

   (Lieta C-44/08)
   (2008/C 107/20)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa
   Korkein oikeus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry, Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO ry, Uusi Insinööriliitto UIL ry (ent. Insinööriliitto IL ry), Metallityöväen Liitto ry, Palvelualojen Ammattiliitto PAM ry, Suomen Ekonomiliitto — Finlands Ekonomförbund SEFE ry, Ammattiliitto SUORA ry, Suomen Valtiotieteilijöitten Liitto SVAL ry -Statsvetarnas Förbund i Finland rf, Sähköalojen Ammattiliitto ry, Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ry un Toimihenkilöunioni TU ry

      Atbildētājs: Fujitsu Siemens Computers Oy

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 98/59/EK (1) 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktais pienākums “laikus” uzsākt konsultācijas, ja darba devējs ir “nolēmis veikt kolektīvu atlaišanu”, prasa sākt konsultācijas, ja no stratēģiska rakstura lēmumiem vai saimnieciskās darbības izmaiņām izriet kolektīvas atlaišanas nepieciešamība? Vai arī šī norma ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums uzsākt konsultācijas rodas jau tad, kad darba devējs plāno veikt tādus pasākumus vai saimnieciskās darbības izmaiņas, kā ražošanas kapacitātes maiņa vai ražošanas koncentrācija, kuru rezultātā ir paredzama kolektīvas atlaišanas nepieciešamība?

               2)

               Vai, ņemot vērā norādi Direktīvas [98/59/EK] 2. panta 3. punkta pirmajā daļā par informācijas laicīgu sniegšanu konsultāciju laikā, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais pienākums “laikus” uzsāk konsultācijas, ja darba devējs “nolēmis” veikt kolektīvu atlaišanu, prasa, lai konsultācijas tiktu sāktas jau pirms darba devēja plāni ir attīstīti tik tālu, ka ir iespējams konkretizēt informāciju atbilstoši 2. panta 3. punkta b) apakšpunktam un paziņot to darbiniekiem?

               3)

               Vai Direktīvas [98/59/EK] 2. panta 1. punkts, skatīts kopā ar 2. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad darba devēja uzņēmumu kontrolē cits uzņēmums, šī darba devēja pienākums sākt konsultācijas ar darbinieku pārstāvjiem rodas tad, ja veikt kolektīvu atlaišanu ir nodomājis vai nu pats darba devējs vai arī uzņēmums, kas to kontrolē?

               4)

               Vai pienākums sākt konsultācijas, attiecībā uz konsultācijām koncernam piederošā meitas sabiedrībā, ja ir iespējams novērtēt Direktīvas [98/59/EK] 2. panta 1. punktā noteikto pienākumu “laikus” uzsāk konsultācijas, ja darba devējs “nolēmis” veikt kolektīvu atlaišanu, ievērojot 2. panta 4. punkta normas, rodas jau tad, kad koncerna vai mātes sabiedrības vadība ir paredzējusi veikt kolektīvu atlaišanu, taču šos plānus vēl nav konkretizējusi attiecībā uz kādā noteiktā meitas sabiedrībā nodarbinātiem darbiniekiem? Vai arī pienākums sākt konsultācijas meitas sabiedrībā rodas tikai tajā stadijā, kad koncerna vai mātes sabiedrības vadība skaidri ir nolēmusi veikt kolektīvo atlaišanu attiecīgajā meitas sabiedrībā?

               5)

               Vai gadījumā, kad darba devējs ir uzņēmums (koncernam piederoša meitas sabiedrība), kuru kontrolē cits uzņēmums (mātes sabiedrība vai koncerna vadība) Direktīvas [98/59/EK] 2. panta 4. punkta nozīmē, [šīs] direktīvas 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētā konsultēšanās procedūra ir jāpabeidz pirms tam, kad mātes sabiedrība vai koncerna vadība pieņem lēmumu par to, ka meitas sabiedrībā ir jāveic kolektīvā atlaišana?

               6)

               Vai gadījumā, ja Direktīva [98/59/EK] ir jāinterpretē tādējādi, ka konsultēšanās procedūra meitas sabiedrībā ir jāpabeidz pirms tam, kad mātes sabiedrības vai koncerna vadība pieņem lēmumu par to, ka meitas sabiedrībā ir jāveic kolektīvā atlaišana, šajā sakarā nozīme ir tikai lēmumam, kura tiešās sekas ir kolektīvā atlaišana meitas sabiedrībā, vai arī konsultēšanās procedūrai ir jābūt pabeigtai jau pirms tam, kad mātes sabiedrība vai koncerna vadība pieņem saimnieciska vai stratēģiska rakstura lēmumu, uz kura pamata kolektīva atlaišana ir iespējama, bet vēl galīgi nav noteikta?

      (1)  OV L 225, 16. lpp.


title: Lieta C-180/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums ( Fővárosi Törvényszék ( anciennement Fővárosi Bíróság ) (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bericap Záródástechnikai bt/Plastinnova 2000 kft (Direktīva 2004/48/EK — Noteikumi par pierādījumu pārbaudi tiesvedībā valsts tiesā, kurā tiek izskatīta prasība par funkcionālā modeļa aizsardzības atcelšanu — Valsts tiesas pilnvaras — Parīzes konvencija — TRIPs līgums)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/13

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums (Fővárosi Törvényszék (anciennement Fővárosi Bíróság) (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bericap Záródástechnikai bt/Plastinnova 2000 kft

   (Lieta C-180/11) (1)

   (Direktīva 2004/48/EK - Noteikumi par pierādījumu pārbaudi tiesvedībā valsts tiesā, kurā tiek izskatīta prasība par funkcionālā modeļa aizsardzības atcelšanu - Valsts tiesas pilnvaras - Parīzes konvencija - TRIPs līgums)
   2013/C 9/19
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék (anciennement Fővárosi Bíróság)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bericap Záródástechnikai bt

      Atbildētāja: Plastinnova 2000 kft

      piedaloties: Magyar Szabadalmi Hivatal

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Bíróság — Pasaules Tirdzniecības organizācijas līguma 1. C pielikumā esošā Līguma par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām interpretācija, Parīzē 1993. gada 20. martā parakstītās Parīzes konvencijas rūpnieciskā īpašuma aizsardzībai, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.) interpretācija — Noteikumi par pierādījumu pārbaudi tiesvedībā valsts tiesā, kurā tiek izskatīta prasība par funkcionālā modeļa aizsardzības atcelšanu — Valsts tiesas pilnvaras

      Rezolutīvā daļa:

   Ciktāl Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 2. panta 1. punkta un 3. panta 2. punkta noteikumi, interpretēti atbilstoši Konvencijas par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību, kas ir noslēgta 1883. gada 20. martā Parīzē, pēdējo reizi pārskatīta 1967. gada 14. jūlijā Stokholmā un grozīta 1979. gada 28. septembrī, 2. panta 1. punktam un Līguma par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām, kas ietverts 1.C pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kurš 1994. gada 15. aprīlī parakstīts Marakešā un apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē, 41. panta 1. un 2. punktam, nav piemērojami tādai spēkā neesamības atzīšanas procedūrai, kāda ir aplūkota pamatlietā, nevar uzskatīt, ka ar šiem noteikumiem netiktu pieļauts, ka šādā tiesvedības procesā tiesai:

               —

               nav saistoši lietas dalībnieku prasījumi un citi paziņojumi un tā var pēc savas ierosmes likt iesniegt tādus pierādījumus, kādus tā uzskata par nepieciešamiem;

               —

               nav saistošs ne administratīvais lēmums, kas pieņemts saistībā ar pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, ne lietas fakti, kas ir konstatēti šajā lēmumā, un

               —

               tā nevar no jauna izvērtēt pierādījumus, kuri jau ir iesniegti saistībā ar iepriekšējo pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu.

      (1)  OV C 232, 06.08.2011.


title: Lieta F-127/05: Civildienesta tiesas 2006. gada 19. jūnija rīkojums — Nanbru pret Parlamentu

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/38

         Civildienesta tiesas 2006. gada 19. jūnija rīkojums — Nanbru pret Parlamentu
   (Lieta F-127/05) (1)

   (2006/C 190/73)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra saistībā ar panākto mierizlīgumu.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: Lieta C-128/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums ( Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cruz & Companhia Lda / Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP) , Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lauksaimniecība — Regula (EEK) Nr. 3665/87 — 4. panta 1. punkts un 13. pants — Regula (EEK) Nr. 2220/85 — 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Eksporta kompensācijas — Avansā izmaksāta kompensācija — Nosacījumi garantijas atbrīvošanai, lai nodrošinātu avansa atmaksāšanu

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/3

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums (Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

   (Lieta C-128/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Regula (EEK) Nr. 3665/87 - 4. panta 1. punkts un 13. pants - Regula (EEK) Nr. 2220/85 - 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Eksporta kompensācijas - Avansā izmaksāta kompensācija - Nosacījumi garantijas atbrīvošanai, lai nodrošinātu avansa atmaksāšanu)
   (2015/C 046/04)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cruz & Companhia Lda

      Atbildētāji: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

      Rezolutīvā daļa:

   19. panta 1. punkta a) apakšpunkts Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1993. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 3403/93, ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētāja sniegtā garantija, lai nodrošinātu avansa, kas ticis saņemts par eksporta kompensāciju, atmaksāšanu nav jāuzskata par vairs spēkā neesošu, pat ja ir pierādīts, ka eksportētājs ir iesniedzis dokumentus par eksporta deklarācijas pieņemšanu, pierādījumus tam, ka preces, vēlākais, 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas ir atstājušas Savienības muitas teritoriju, kā arī pierādījumus tam, ka šie produkti tikuši atmuitoti trešajā importētājvalstī, ja nav izpildīti citi nosacījumi kompensācijas piešķiršanai, īpaši Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, kas nosaka vispārējus sīki izstrādātus noteikumus lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai, kura grozīta ar Komisijas 1994. gada 26. jūlija Regulu (EK) Nr. 1829/94, 13. pantā paredzētais nosacījums par to, lai eksportējamajiem produktiem būtu pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta C-10/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 10. novembra rīkojumu lietā T-67/15 Polo Club/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2017. gada 11. janvārī iesniedza Polo Club

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 10. novembra rīkojumu lietā T-67/15 Polo Club/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2017. gada 11. janvārī iesniedza Polo Club

   (Lieta C-10/17 P)
   (2017/C 231/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polo Club (pārstāvis – D. Masson, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Lifestyle Equities CV

   Tiesa (desmitā palāta) ar 2017. gada 1. jūnija rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta T-8/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Bank Kargoshaei un citi/Padome

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Bank Kargoshaei un citi/Padome
   (Lieta T-8/11)
   2011/C 72/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agrochemical Company, Shomal Cement Co. (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — L. Defalque un S. Woog, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra lēmuma 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (1), pielikuma B daļas 5. punktu un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (2) VIII pielikuma B daļas 5. punktu, un atcelt lēmumu, kas ietverts Padomes 2010. gada 28. oktobra vēstulē;

               —

               atzīt, ka Padomes 2010. gada 26. jūlija lēmuma (3) 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes Regulas (ES) Nr. 961/2010 16.panta 2. punkta a) apakšpunkts ir prettiesiski un nepiemērojami attiecībā uz prasītājiem;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāji atsaucas uz prasības pamatiem, kuri ir vienādi ar prasības pamatiem, ko prasītājs ir izvirzījis lietā T-7/11 Bank Melli Iran/Padome.

      (1)  OV L 281, 81. lpp.

      (2)  OV L 281, 1. lpp.

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).


title: DB Schenker 2011. gada 19. oktobra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-14/11)

text:
               22.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 374/16

      DB Schenker2011. gada 19. oktobra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-14/11)
   2011/C 374/11

      Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS (kopā “DB Schenker”), ko pārstāv advokāts Jon Midthjell, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norvēģija, 2011. gada 19. oktobrī iesniedza EBTA Tiesā prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzēji EBTA Tiesai pieprasa:

               1)

               atcelt apstrīdēto lēmumu ciktāl tas liedz pieeju pārbaudes dokumentiem Lietā Nr. 34250 (Norway Post/Privpak);

               2)

               piespriest atbildētājam un jebkurām personām, kas iestājušās lietā, segt izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Prasības iesniedzēji Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS ir daļa no starptautiskas kravu pārvadājumu un loģistikas grupas DB Schenker, kura pieder Deutsche Bahn AG. Schenker North AB vada grupas, tajā skaitā arī meitas uzņēmumu Schenker Privpak AS un Schenker Privpak AB (turpmāk kopā saukti “DB Schenker”) sauszemes, jūras un dzelzceļa uzņēmējdarbību Norvēģijā, Zviedrijā un Dānijā.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde 2010. gada 14. jūlijā pieņēma lēmumu Lietā Nr. 34250 (Norway Post/Privpak), kurā konstatē, ka Norway Post ir ļaunprātīgi izmantojis savu dominējošo stāvokli Norvēģijas “no uzņēmuma patērētājam” paku piegādes pakalpojumu tirgū no 2000. līdz 2006. gadam. Prasības iesniedzēji ir iesnieguši zaudējumu atlīdzināšanas prasību pret Norway Post par šā pārkāpuma radītajiem zaudējumiem. Prasības iesniedzēji 2010. gada 3. augustā iesniedza lūgumu nodrošināt piekļuvi dokumentiem saskaņā ar Noteikumiem par piekļuvi dokumentiem (RAD), kas ieviesti ar EBTA Uzraudzības iestādes 2008. gada 27. jūnija lēmumu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde ar 2011. gada 16. augusta vēstuli noraidīja prasības iesniedzēju lūgumu nodrošināt piekļuvi pārbaudes laikā no 2004. gada 21. līdz 24. jūnijamNorway Post teritorijā iegūtajiem dokumentiem. Prasības iesniedzēji vēlas apstrīdēt šo atteikumu saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma (UTN) 36. pantu.

         Prasības iesniedzēji apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde pārkāpusi DB Schenker tiesības piekļūt dokumentiem saskaņā ar RAD 2. panta 1. punktu;

               —

               nepareizi piemērojot RAD 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteikto izņēmumu par privātumu un personas neaizskaramību,

               —

               nepareizi piemērojot RAD 4. panta 2. punktā noteiktos izņēmumus par uzņēmējdarbības interesēm, pārbaudēm, izmeklēšanu un sevišķām sabiedrības interesēm, un

               —

               pārkāpjot RAD 4. panta 6. punktā noteiktās tiesības daļēji piekļūt dokumentiem.


title: Lieta T-500/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 22. septembra spriedums — Itālija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas izslēgti no Kopienas finansējuma — Atbalsts citrusaugu pārstrādei — Pārbaužu efektivitāte — Samērīgums)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 22. septembra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-500/09) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas izslēgti no Kopienas finansējuma - Atbalsts citrusaugu pārstrādei - Pārbaužu efektivitāte - Samērīgums)
   2011/C 319/33
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — L. Ventrella un G. Palmieri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — P. Rossi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmumu 2009/721/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 257, 28. lpp.) tiktāl, ciktāl ar to ir izslēgti atsevišķi Itālijas Republikas izdevumi citrusaugu pārstrādes nozarē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.