title: Lieta C-895/19: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 18. marta spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A./Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Netiešie nodokļi – PVN – Direktīva 2006/112/EK – Preču iegāde Kopienas iekšienē – Samaksātā priekšnodokļa atskaitīšana par šādu iegādi – Formālas prasības – Materiāltiesiskas prasības – Nodokļu deklarācijas iesniegšanas termiņš – Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/16

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 18. marta spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A./Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

      (Lieta C-895/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Netiešie nodokļi - PVN - Direktīva 2006/112/EK - Preču iegāde Kopienas iekšienē - Samaksātā priekšnodokļa atskaitīšana par šādu iegādi - Formālas prasības - Materiāltiesiskas prasības - Nodokļu deklarācijas iesniegšanas termiņš - Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi)
      (2021/C 182/22)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A.

         Atbildētājs: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         piedaloties: Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes Direktīvu 2010/45/ES (2010. gada 13. jūlijs), 167. un 178. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesību atskaitīt pievienotās vērtības nodokli (PVN) saistībā ar iegādi Kopienas iekšienē tajā pašā taksācijas periodā, kurā ir jāmaksā PVN, izmantošana ir pakārtota tam, ka maksājamais PVN ir norādīts nodokļu deklarācijā, kas iesniegta triju mēnešu laikā, sākot no tā mēneša beigām, kurā ir radies pienākums maksāt nodokli saistībā ar iegādātajām precēm.

         (1)  OV C 54, 17.2.2020.


title: Lieta C-96/20: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 10. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ordine Nazionale dei Biologi, MX, NY, OZ/Presidenza del Consiglio dei Ministri (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sabiedrības veselība – LESD 168. pants – Direktīva 2002/98/EK – Kvalitātes un drošības standarti attiecībā uz cilvēka asinīm un asins komponentiem – Mērķis nodrošināt augstu cilvēku veselības aizsardzības līmeni – 4. panta 2. punkts un 9. panta 2. punkts – Asinsdonoru centrs – Atbildīgā persona – Minimālie kvalifikācijas nosacījumi – Iespēja dalībvalstij paredzēt stingrāku režīmu – Dalībvalstīm piešķirtā novērtējuma brīvība)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/20

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 10. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ordine Nazionale dei Biologi, MX, NY, OZ/Presidenza del Consiglio dei Ministri

      (Lieta C-96/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sabiedrības veselība - LESD 168. pants - Direktīva 2002/98/EK - Kvalitātes un drošības standarti attiecībā uz cilvēka asinīm un asins komponentiem - Mērķis nodrošināt augstu cilvēku veselības aizsardzības līmeni - 4. panta 2. punkts un 9. panta 2. punkts - Asinsdonoru centrs - Atbildīgā persona - Minimālie kvalifikācijas nosacījumi - Iespēja dalībvalstij paredzēt stingrāku režīmu - Dalībvalstīm piešķirtā novērtējuma brīvība)
      (2021/C 182/27)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Ordine Nazionale dei Biologi, MX, NY, OZ

         Atbildētāja: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         piedaloties: Sds Snabi, Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/98/EK (2003. gada 27. janvāris), ar kuru nosaka kvalitātes un drošības standartus attiecībā uz cilvēka asins un asins komponentu savākšanu, testēšanu, apstrādi, uzglabāšanu un izplatīšanu, kā arī groza Direktīvu 2001/83/EK, 9. panta 2. punkta a) apakšpunkts, to lasot kopā ar šīs pašas direktīvas 4. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka atbildīgās personas amatā asinsdonoru centrā var iecelt tikai tādas personas, kam ir diploms medicīnā un ķirurģijā, ja vien šajā tiesiskajā regulējumā visos aspektos ir ņemtas vērā Savienības tiesības.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-701/19 P: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 4. februāra rīkojums – Pilatus Bank plc/Eiropas Centrālā banka (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība – Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Valsts uzraudzības iestādes noteikti apturēšanas pasākumi – Kontaktpersonas norīkošana – Nosacīta saziņa ar Eiropas Centrālo banku (ECB) – Licences atsaukšana pirms prasības celšanas – Prasība atcelt tiesību aktu – Nepieņemamība – Vispārējā tiesā apgalvoto pamatu pietiekami skaidra un precīza izklāsta neesamība – Intereses celt prasību nepierādīšana – Sagatavojoša akta kļūdaina kvalifikācija – Pamatojuma aizstāšana)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/22

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 4. februāra rīkojums – Pilatus Bank plc/Eiropas Centrālā banka
      (Lieta C-701/19 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība - Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Valsts uzraudzības iestādes noteikti apturēšanas pasākumi - Kontaktpersonas norīkošana - Nosacīta saziņa ar Eiropas Centrālo banku (ECB) - Licences atsaukšana pirms prasības celšanas - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība - Vispārējā tiesā apgalvoto pamatu pietiekami skaidra un precīza izklāsta neesamība - Intereses celt prasību nepierādīšana - Sagatavojoša akta kļūdaina kvalifikācija - Pamatojuma aizstāšana)
      (2021/C 182/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Pilatus Bank plc (pārstāvji: sākotnēji O. H. Behrends un M. Kirchner, Rechtsanwälte, vēlāk – O. H. Behrends)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: E. Yoo, M. Anastasiou un A. Karpf)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2.

                  Pilatus Bank plc atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 406, 2.12.2019.


title: Lieta C-321/20: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 4. februāra rīkojums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CDT, SA/MIMR, HRMM (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju aizsardzība – Sprieduma iedarbība laikā – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā – Noteikums par saistību priekšlaicīgu izpildāmību – Negodīga noteikuma satura daļēja atcelšana – Tiesiskās drošības princips – Atbilstīgas interpretācijas pienākums)

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/23

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 4. februāra rīkojums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CDT, SA/MIMR, HRMM
      (Lieta C-321/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Sprieduma iedarbība laikā - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā - Noteikums par saistību priekšlaicīgu izpildāmību - Negodīga noteikuma satura daļēja atcelšana - Tiesiskās drošības princips - Atbilstīgas interpretācijas pienākums)
      (2021/C 182/32)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CDT, SA

         Atbildētāji: MIMR, HRMM

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības, precīzāk sakot, tiesiskās drošības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā, ka valsts tiesa nepiemēro tādu valsts tiesību normu, kas tai ļauj pārskatīt negodīgu noteikumu, kas ietverts tirgotāja un patērētāja starpā noslēgtā līgumā, ja šī tiesību norma, kas 2012. gada 14. jūnija spriedumā Banco Español de Crédito (C-618/10, EU:C:2012:349) ir tikusi atzīta par neatbilstošu Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktam, šā līguma noslēgšanas brīdī joprojām leģislatīvā ceļā nebija grozīta atbilstoši minētajā spriedumā noteiktajam.

                  2)

                  Tiesiskās drošības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj valsts tiesai, kura ir konstatējusi līguma noteikuma negodīgumu Direktīvas 93/13 3. panta izpratnē, pārskatīt šā noteikuma saturu, un tādējādi šai tiesai šis noteikums ir jāatstāj bez piemērošanas. Tomēr šīs direktīvas 6. un 7. pantam nav pretrunā, ka valsts tiesa aizstāj šādu noteikumu ar dispozitīvu valsts tiesību normu, ja negodīgā noteikuma dzēšanas gadījumā attiecīgais aizdevuma līgums vairs nevar pastāvēt un ja līguma pilnīgas atcelšanas rezultātā patērētājam tiktu radītas īpaši nelabvēlīgas sekas; to noskaidrot ir iesniedzējtiesas ziņā.

         (1)  OV C 359, 26.10.2020.


title: Lieta C-64/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. februārī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Rigall Arteria Management Sp. z o.o. sp. k./Bankowi Handlowemu w Warszawie S.A.

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. februārī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Rigall Arteria Management Sp. z o.o. sp. k./Bankowi Handlowemu w Warszawie S.A.

      (Lieta C-64/21)
      (2021/C 182/41)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rigall Arteria Management Sp. z o.o. sp. k.

         Atbildētāja: Bank Handlowy w Warszawie S.A.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, ņemot vērā Padomes Direktīvas 86/653/EEK (1986. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta formulējumu un mērķi, šī norma ir jāsaprot tādējādi, ka ar to pašnodarbinātam tirdzniecības pārstāvim tiek piešķirtas absolūtas tiesības uz komisijas naudu par līgumu, kas viņa tirdzniecības pārstāvja līguma darbības laikā ir noslēgts ar trešo personu, kuru viņš bija piesaistījis kā klientu attiecībā uz tādu pašu darījumu, vai arī līgumā šīs tiesības var tikt izslēgtas?

         (1)  OV 1986, L 382, 17. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 6. nodaļa, 1. sējums, 177.–181. lpp.


title: Lieta C-77/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. februārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Digi Távközlési és Szolgáltató Kft./Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. februārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Digi Távközlési és Szolgáltató Kft./Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság

      (Lieta C-77/21)
      (2021/C 182/43)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Digi Távközlési és Szolgáltató Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (1) (turpmāk tekstā – “Regula”) 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā definētais jēdziens “nolūka ierobežojums” ir jāinterpretē tādējādi, ka ar minēto jēdzienu ir saderīgs tas, ka pārzinis vienlaicīgi citā datu bāzē saglabā personas datus, kuri ir savākti un saglabāti ar ierobežotu likumīgu nolūku, vai arī, gluži otrādi, attiecībā uz vienlaicīgi izveidoto datu bāzi vairs nav spēkā datu vākšanas ierobežotais likumīgais nolūks?

                  2)

                  Ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka vienlaicīga datu saglabāšana pati par sevi nav saderīga ar “nolūka ierobežojuma” principu, vai ar Regulas 5. panta 1. punkta e) apakšpunktā noteikto “glabāšanas ierobežojuma” principu ir saderīgs tas, ka pārzinis vienlaicīgi citā datu bāzē saglabā tādus personas datus, kuri ir savākti un saglabāti ar ierobežotu likumīgu nolūku?

         (1)  OV 2016, L 119, 1. lpp.


title: Lieta C-98/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. februārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt R/W-GmbH

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. februārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt R/W-GmbH

      (Lieta C-98/21)
      (2021/C 182/45)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Finanzamt R

         Atbildētāja: W-GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādos apstākļos kā pamatlietā Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. panta a) punkts, skatīts kopā ar 167. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pārvaldītājsabiedrībai, kas sniedz ar nodokli apliekamus pakalpojumus meitasuzņēmumiem, ir tiesības atskaitīt priekšnodokli arī par pakalpojumiem, ko tā saņem no trešajām personām un pret dalības kopējā peļņā garantiju iegulda meitasuzņēmumos, lai gan saņemtajiem pakalpojumiem ir tieša un tūlītēja saikne nevis ar pārvaldītājsabiedrības pašas darījumiem, bet ar meitasuzņēmumu darbībām, kas (galvenokārt) ir atbrīvotas no nodokļa, kā arī saņemtie pakalpojumi netiek iekļauti ar nodokli apliekamo darījumu (kuri tiek sniegti meitasuzņēmumiem) cenā un neveido daļu no pārvaldītājsabiedrības pašas saimnieciskās darbības vispārējām izmaksām?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tas, ka pārvaldītājsabiedrība “iejaucas” meitasuzņēmumu saņemtajos pakalpojumos tādējādi, ka tā pati saņem pakalpojumus, par kuriem meitasuzņēmumiem, tieši saņemot pakalpojumus, nebūtu tiesību atskaitīt priekšnodokli, iegulda tos meitasuzņēmumos pret dalību to peļņā un pēc tam, atsaucoties uz savu pārvaldītājsabiedrības statusu, pilnībā atskaita priekšnodokli par saņemtajiem pakalpojumiem, ir tiesību ļaunprātīga izmantošana, vai arī šādu iejaukšanos var attaisnot ar ārpus nodokļu jomas pastāvošiem iemesliem, lai gan priekšnodokļa pilnīga atskaitīšana pati par sevi ir pretrunā sistēmai un radītu konkurences priekšrocību, ko pārvaldītājsabiedrību struktūras gūst salīdzinājumā ar viena līmeņa uzņēmumiem?

         (1)  Padomes Direktīva (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.)


title: Lieta T-713/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. novembrī – OQ/Komisija

text:
               10.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/56

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. novembrī – OQ/Komisija
      (Lieta T-713/20)
      (2021/C 182/76)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: OQ (pārstāvis: R. Štaba, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz LESD 263. pantu, atcelt Eiropas Personāla atlases biroja 2020. gada 3. septembra lēmumu, kurš pieņemts konkursā EPSO/AD/378/20 – Juristi lingvisti (AD 7), kuru galvenā valoda ir horvātu valoda (HR), joma: juristi lingvisti Eiropas Savienības Tiesā,
                        Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, C 72 A – 2020. gada 5. marts, kā arī

                  —

                  atcelt Eiropas Personāla atlases biroja 2020. gada 12. oktobra lēmumu, kurš pieņemts konkursā EPSO/AD/378/20 – Juristi lingvisti (AD 7), kuru galvenā valoda ir horvātu valoda (HR), joma: juristi lingvisti Eiropas Savienības Tiesā,
                        Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, C 72 A – 2020. gada 5. marts;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz to, ka atbildētāja esot nepareizi izmantojusi pilnvaras.
                  2020. gada 12. oktobrīEPSO pieņēma lēmumu, ar kuru noraidīja prasītāja sūdzību par 2020. gada 3. septembra lēmumu par viņa izslēgšanu no nākamā konkursa posma tādēļ, ka prasītājam tostarp nav Horvātijas tiesību diploma, kā arī zināšanu par Horvātijas tiesībām, bet 2013. gada 13. marta lēmums, ar kuru viņa diploms ticis atzīts Horvātijas Republikā, neietverot mācību programmu salīdzinājumu. Tādējādi EPSO esot veicis savu vērtējumu, ko darīt tas neesot pilnvarots ne ar vienu Savienības tiesību normu, un tādēļ tas esot pārkāpis kompetenču sadalījuma principu Eiropas Savienībā un esot pārsniedzis savas pilnvaras, jo neesot apstrīdams, ka ārvalstu kvalifikāciju atzīšanu īsteno tikai valsts iestādes atbilstoši pilnvarojumam tiesību aktos, un konkrēti šajā gadījumā – Horvātijas Agencija za znanost i visoko obrazovanje (Zinātnes un augstākās izglītības aģentūra) atbilstoši Zakon o priznavanju inozemnih kvalifikacija (Likums par ārvalstu kvalifikāciju atzīšanu), Pravilnik o vrednovanju inozemnih visokoškolskih kvalifikacija (Noteikumi par ārvalstu augstākās izglītības iestāžu diplomu vērtēšanu) un Kriteriji za vrednovanje u postupku stručnog priznavanja (Kritēriji, ko piemēro profesionālās kvalifikācijas atzīšanas procedūrā). Esot pārkāpts viens no pamatprincipiem – subsidiaritātes princips.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā.

                     EPSO esot rīkojies patvaļīgi un diskrecionāri, neesot ņēmis vērā Horvātijas Republikas tiesību aktus un Horvātijas Republikas Konstitucionālās tiesas praksi, kā arī Zinātnes un augstākās izglītības aģentūras 2013. gada 13. marta lēmumu, ar kuru prasītāja ārvalsts kvalifikācija tika atzīta, kā arī nekādi neesot pārbaudījis apstākli, ka prasītājs tika iekļauts Horvātijas Advokātu kolēģijas advokātu stažieru sarakstā atbilstoši Horvātijas Advokatūras likumam, un šim nolūkam atzītā prasītāja ārvalstu kvalifikācija tika pielīdzināta Horvātijas kvalifikācijai, kas prasīta, lai persona varētu pildīt advokāta stažiera amata pienākumus. Prasītājs esot bijis praksē advokātu birojos, no kā – pretēji atbildētājas norādītajam – skaidri izrietot, ka viņam ir zināšanas par Horvātijas tiesību sistēmu un Horvātijas tiesībām, kā arī prasmes un pieredze, kas ir pietiekamā līmenī, lai ieņemtu attiecīgo amatu, uz kuru attiecas konkurss (prasītājs starplaikā arī reģistrējies advokātu eksāmenam). EPSO neesot ņēmis vērā arī to, ka prasītājam ir vairāk nekā trīs gadu pieredze tulkošanā.


title: Lieta T-217/21: Prasība, kas celta 2021. gada 20. aprīlī – SB/eu-LISA

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/36

      Prasība, kas celta 2021. gada 20. aprīlī – SB/eu-LISA

      (Lieta T-217/21)
      (2021/C 228/48)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: SB (pārstāvis: H. Tagaras, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Aģentūra lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdētos tiesību aktus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības atcelt Eiropas Savienības Aģentūras lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu-LISA) 2020. gada 3. augusta lēmumu par prasītāja atlaišanu no darba, beidzoties pārbaudes laikam, pamatojumam prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, ciktāl ziņojumā par pārbaudes laiku citastarp pilnīgi neesot norādīti konkrēti fakti, bet tikai abstrakti vērtējumi, kas nekādi nav pamatoti ar faktiem vai atsaucēm par to, ka prasītājs nebūtu sasniedzis viņam izvirzītos mērķus. Tāpat prasītājs pārmet institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, ziņojuma par pārbaudes laiku apstiprināšanu, neprecizējot, kuriem tā autoru vērtējumiem tā pati piekrīt.

                  2.

                  Otrais pamats – tāda noteikuma pārkāpums, saskaņā ar kuru pārbaudes laikam ir jānorit “normālos apstākļos”, ciktāl prasītājam esot pārmests, ka viņš esot neapmierinoši pildījis uzdevumus, kurus tam nemaz neesot ticis uzdots veikt, kā arī neesot pietiekami labi zinājis angļu valodu, lai gan atbildētāja divkārt bija pārbaudījusi šīs zināšanas pirms prasītāja pieņemšanas darbā.

                  3.

                  Trešais pamats – tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, ciktāl prasītājam neesot bijis atļauts komentēt formālā dialoga ar tā pārbaudes laika novērtētāju protokolu un institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, viņu esot uzklausījusi tikai pēc tam, kad bija pieņēmusi lēmumu par atlaišanu.

                  4.

                  Ceturtais pamats – procesuālie pārkāpumi, tostarp termiņu neievērošana procedūrā, sagatavojot ziņojumu par pārbaudes laiku, nepiederošas personas klātbūtne novērtējuma formālā dialoga laikā, neapspriešanās ar prasītāja tiešo priekšnieku un nekādu atsauču nesniegšana ziņojumā par pārbaudes laiku uz jaunu mērķu izvirzīšanu prasītājam pārbaudes laikā.

                  5.

                  Piektais pamats – rūpības pienākuma neizpilde un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 84. panta pārkāpums tādēļ, ka pārbaudes laika beigās prasītājs esot aicināts intensīvi uzlabot savu sniegumu, lai varētu tikt apstiprināts savā amatā, bet pēc tam viņam paziņots, ka šie uzlabojumi ir bijuši novēloti, lai gan pati administrācija esot pieļāvusi kavējumus procedūru uzsākšanā. Šajā pašā kontekstā prasītājs pārmet atbildētājai to, ka viņa pārbaudes laiks netika pagarināts, kas būtu ļāvis “izmērīt” viņa uzlabojumu, ņemot vērā arī ar veselības krīzi saistītās problēmas.

                  6.

                  Sestais pamats – acīmredzama kļūda vērtējumā un labas pārvaldības principa pārkāpums iepriekš norādīto iemeslu dēļ.


title: Lieta C-5/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 6. janvārī Deutsche Post AG iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 11. novembra spriedumu lietā T-25/20 Deutsche Post/EUIPO – Pošta Slovenije (Stilizēta radziņa attēls)

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 6. janvārīDeutsche Post AG iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2020. gada 11. novembra spriedumu lietā T-25/20 Deutsche Post/EUIPO – Pošta Slovenije (Stilizēta radziņa attēls)
      (Lieta C-5/21 P)
      (2021/C 242/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Post AG (pārstāvis: M. Viefhues, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Pošta Slovenije d.o.o.

      Ar 2021. gada 5. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Deutsche Post AG pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-221/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. martā iesniedza Obvodní soud pro Prahu 1 (Čehijas Republika) – Správa železnic, státní organizace/České dráhy a.s. u.c.

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. martā iesniedza Obvodní soud pro Prahu 1 (Čehijas Republika) – Správa železnic, státní organizace/České dráhy a.s. u.c.
      (Lieta C-221/21)
      (2021/C 242/14)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Obvodní soud pro Prahu 1

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Správa železnic, státní organizace

         Atbildētāji: České dráhy a.s., PKP CARGO INTERNATIONAL, a.s., PDV RAILWAY a.s., KŽC Doprava, s.r.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesiskais regulējums, kāds tas ir paredzēts grozītā zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád (Likums Nr. 99/1963 par Civilprocesa kodeksu; turpmāk tekstā – “CPK”) piektajā daļā, atbilst prasībām par regulatīvās iestādes lēmuma pārskatīšanu tiesā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/34/ES (1) (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu (turpmāk tekstā – “Direktīva 2012/34”), 56. panta 10. punktu?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā – vai Direktīvas 2012/34 56. panta 10. punktu var interpretēt tādējādi, ka regulatīvas iestādes lēmuma pārskatīšana tiesā var tikt pabeigta ar tiesas izlīgumu saskaņā ar CPK 99. pantu?

                  3)

                  Apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā – vai prasības, kas attiecas uz vienas valsts regulatīvās iestādes izveidošanu dzelzceļa nozarē saskaņā ar Direktīvas 2012/34 55. panta 1. punktu, regulatīvās iestādes funkcijām saskaņā ar Direktīvas 2012/34 56. panta 2., 6., 11. un 12. punktu un regulatīvo iestāžu sadarbību saskaņā ar Direktīvas 2012/34 57. panta 2. punktu, pieļauj, ka regulatīvās iestādes pieņemtie lēmumi par lietas būtību tiktu aizstāti ar atsevišķu vispārējās jurisdikcijas tiesu, kurām nav saistoši regulatīvās iestādes konstatējumi par faktiem, spriedumiem?

         (1)  OV 2012, L 343, 32. lpp.


title: Lieta T-644/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 28. aprīļa spriedums – Linde Material Handling/EUIPO – Verti Aseguradora (“VertiLight”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VertiLight” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VERTI” – Relatīvs atteikuma pamats – Kaitējuma reputācijai neesamība – Saiknes starp attiecīgajām preču zīmēm neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts))

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/30

      Vispārējās tiesas 2021. gada 28. aprīļa spriedums – Linde Material Handling/EUIPO – Verti Aseguradora (“VertiLight”)
      (Lieta T-644/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VertiLight” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VERTI” - Relatīvs atteikuma pamats - Kaitējuma reputācijai neesamība - Saiknes starp attiecīgajām preču zīmēm neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts))
      (2021/C 242/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Linde Material Handling GmbH (Ašafenburga, Vācija) (pārstāvji: J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Verti Aseguradora, Compañía de seguros y reaseguros, SA (Madride, Spānija) (pārstāve: A. Sanz Cerralbo, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 1849/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Verti Aseguradora, Compañía de seguros y reaseguros un Linde Material Handling.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2019. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 1849/2018-5.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Linde Material Handling GmbH tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Verti Aseguradora, Compañía de seguros y reaseguros, SA pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta T-44/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 21. aprīļa spriedums – Chanel/EUIPO – Huawei Technologies (Apļa ar divām savītām līknēm attēls) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo apli ar divām savītām līknēm, reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts grafiska preču zīme, kurā attēloti divi nepabeigti horizontāli savīti apļi – Agrāka valsts grafiska preču zīme, kas attēlo apli, kurā ietverti divi nepabeigti horizontāli savīti apļi – Relatīvi atteikuma pamati – Sajaukšanas iespējas neesamība – Apzīmējumu līdzības neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Kaitējuma reputācijai neesamība – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts))

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/34

      Vispārējās tiesas 2021. gada 21. aprīļa spriedums – Chanel/EUIPO – Huawei Technologies (Apļa ar divām savītām līknēm attēls)
      (Lieta T-44/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo apli ar divām savītām līknēm, reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme, kurā attēloti divi nepabeigti horizontāli savīti apļi - Agrāka valsts grafiska preču zīme, kas attēlo apli, kurā ietverti divi nepabeigti horizontāli savīti apļi - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Kaitējuma reputācijai neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts))
      (2021/C 242/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Chanel (Neijī pie Sēnas, Francija) (pārstāvis: J. Passa, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Huawei Technologies Co. Ltd (Šeņdžeņa, Ķīna) (pārstāvis: M. Edenborough, QC)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 28. novembra lēmumu lietā R 1041/2019-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Chanel un Huawei Technologies.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Chanel atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 103, 30.3.2020.


title: Lieta T-202/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 23. aprīļa rīkojums – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (“art class”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Apstrīdētā lēmuma atsaukšana – Strīda priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/45

      Vispārējās tiesas 2021. gada 23. aprīļa rīkojums – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (“art class”)
      (Lieta T-202/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 242/64)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Target Brands Inc. (Mineapolisa, Minesota, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: A. Norris, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: The a.r.t. company b&s, SA (Quel, Spānija) (pārstāvis: J. Villamor Muguerza, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 1597/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp The a.r.t. company b&s un Target Brands.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus, kā arī atlīdzina Target Brands Inc. tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 201, 15.6.2020.


title: Lieta C-795/19: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XX/Tartu Vangla (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78/EK – Aizliegums diskriminēt invaliditātes dēļ – 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts – 4. panta 1. punkts – 5. pants – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzētas prasības, kas attiecas uz ieslodzījuma vietu ierēdņu dzirdi – Neatbilstība prasītajiem skaņas uztveres minimālajiem sliekšņiem – Pilnīga neiespējamība saglabāt amatā)

text:
               30.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 349/6

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 15. jūlija spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XX/Tartu Vangla

      (Lieta C-795/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Direktīva 2000/78/EK - Aizliegums diskriminēt invaliditātes dēļ - 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts - 4. panta 1. punkts - 5. pants - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzētas prasības, kas attiecas uz ieslodzījuma vietu ierēdņu dzirdi - Neatbilstība prasītajiem skaņas uztveres minimālajiem sliekšņiem - Pilnīga neiespējamība saglabāt amatā)
      (2021/C 349/07)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XX

         Atbildētājs: Tartu Vangla

         piedaloties: Justiitsminister, Tervise- ja tööminister, Õiguskantsler

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 2. punkts a) apakšpunkts, 4. panta 1. punkts un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas paredz pilnīgu neiespējamību saglabāt amatā ieslodzījuma vietas ierēdni, kura dzirde neatbilst šajā tiesiskajā regulējumā noteiktajiem skaņas uztveres minimālajiem sliekšņiem, neļaujot pārbaudīt, vai šis ierēdnis var izpildīt minētos pienākumus vajadzības gadījumā pēc saprātīgu pielāgojumu noteikšanas šī 5. panta izpratnē.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.


title: Lieta C-717/20 P: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 6. jūlija rīkojums – Marina Karpeta-Kovalyova/Eiropas Komisija (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Civildienests – Līgumdarbinieki – Grieķijas diplomāta, kas pirms iecelšanas amatā dzīvoja Briselē, laulātā – Amatā iecelšanas vietas un interešu centra definīcija – Atteikums prasītājai piešķirt ekspatriācijas pabalstu un ar to saistītos maksājumus – Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/2

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 6. jūlija rīkojums – Marina Karpeta-Kovalyova/Eiropas Komisija
      (Lieta C-717/20 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Civildienests - Līgumdarbinieki - Grieķijas diplomāta, kas pirms iecelšanas amatā dzīvoja Briselē, laulātā - Amatā iecelšanas vietas un interešu centra definīcija - Atteikums prasītājai piešķirt ekspatriācijas pabalstu un ar to saistītos maksājumus - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2021/C 391/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Marina Karpeta-Kovalyova (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu.

                  2)

                  Marina Karpeta-Kovalyova sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 329, 16.8.2021.


title: Lieta C-24/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. janvārī iesniedza Tribunale ordinario di Pordenone (Itālija) – PH/Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. janvārī iesniedza Tribunale ordinario di Pordenone (Itālija) – PH/Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia

      (Lieta C-24/21)
      (2021/C 391/03)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale ordinario di Pordenone

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PH

         Atbildētājs: Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Friuli Venēcijas Džūlijas Reģionālā likuma Nr. 5/2011 2.1. pantā paredzētais aizliegums, ar ko tiek ieviesti līdzāspastāvēšanas pasākumi, kuri izpaužas kā aizliegums audzēt kukurūzas šķirni MON 810 Friuli Venēcijas Džūlijas reģiona teritorijā, atbilst vai ir pretrunā visai Direktīvas 2001/18 (1) sistēmai, ņemot vērā arī Regulu Nr. 1829/2003 (2) un Ieteikumā [2010]/C 200/01 (3) paredzēto?

                  2)

                  Vai minētais aizliegums var veidot arī pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību un tātad būt pretrunā LESD 34., 35. un 36. pantam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/18/EK (2001. gada 12. marts) par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV 2001, L 106, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1829/2003 (2003. gada 22. septembris) par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2003, L 268, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas Ieteikums (2010. gada 13. jūlijs) par pamatnostādnēm, kā izstrādāt valsts līdzāspastāvēšanas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes parastajās un bioloģiskajās kultūrās (OV 2010, C 200, 1. lpp.).


title: Lieta C-140/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Köln (Vācija) iesniedza 2021. gada 5. martā – Deutsche Lufthansa AG/ED

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Köln (Vācija) iesniedza 2021. gada 5. martā – Deutsche Lufthansa AG/ED
      (Lieta C-140/21)
      (2021/C 391/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētāja: ED

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 18. jūnija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-167/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Köln (Vācija) iesniedza 2021. gada 15. martā – PJ/Deutsche Lufthansa AG

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Köln (Vācija) iesniedza 2021. gada 15. martā – PJ/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-167/21)
      (2021/C 391/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PJ

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 18. jūnija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-337/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) iesniedza 2021. gada 31. maijā FH/SunExpress Günes Ekspres Havacilik A.S.

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) iesniedza 2021. gada 31. maijā FH/SunExpress Günes Ekspres Havacilik A.S.

      (Lieta C-337/21)
      (2021/C 391/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FH

         Atbildētāja: SunExpress Günes Ekspres Havacilik A.S.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiešsaistes aģenta starpniecību pie dažādiem gaisa pārvadātājiem vienlaikus rezervētu lidojumu gadījumā pastāv tiesības saņemt kompensāciju no gaisa pārvadātāja, kurš apkalpo lidojuma pirmo posmu, ja lidojums pirmajā posmā ir kavējies mazāk par trim stundām, taču tā rezultātā tika nokavēts savienotais reiss un tāpēc pasažieris galamērķī ieradās ar vairāk nekā trīs stundu ilgu nokavēšanos un ja gaisa pārvadātājs, kurš apkalpo pirmo posmu, nav nedz otrā posma pārvadājuma līguma partneris, nedz tam bija zināms par apstākli, ka vienlaikus pie cita gaisa pārvadātāja ir ticis rezervēts savienots reiss?
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 28. jūnija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-356/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polija) – J.K./TP S.A.

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polija) – J.K./TP S.A.

      (Lieta C-356/21)
      (2021/C 391/08)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: J. K.

         Atbildētāja: TP S.A.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 3. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj izslēgt no Padomes Direktīvas 2000/78/EK piemērošanas jomas – un līdz ar to izslēgt sankcijas, kas ieviestas valsts tiesību sistēmā, pamatojoties uz Padomes Direktīvas 2000/78/EK 17. pantu, – līgumslēdzējas puses izvēles brīvību, ja vien tā nav balstīta uz dzimumu, rasi, etnisko izcelsmi vai valstspiederību, situācijā, kad diskriminācija izpaustos kā atteikums noslēgt civiltiesisku līgumu, saskaņā ar kuru darbs būtu jāveic fiziskai personai pašnodarbinātas personas statusā, ja šāda atteikuma iemesls būtu potenciālas līgumslēdzējas puses seksuālā orientācija?

         (1)  OV 2000, L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-367/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūnijā iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Hewlett Packard Development Company LP/Senetic Spółka Akcyjna

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūnijā iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Hewlett Packard Development Company LP/Senetic Spółka Akcyjna

      (Lieta C-367/21)
      (2021/C 391/09)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Hewlett Packard Development Company LP

         Atbildētāja: Senetic Spółka Akcyjna

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 36. panta otrais teikums, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (1) 15. panta 1. punktu, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otro teikumu [daļu], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalstu tiesu praksi, saskaņā ar kuru tiesas:

                              —

                              apmierinot ES preču zīmes īpašnieka prasījumu aizliegt ar ES preču zīmi apzīmēto preču ievešanu/importu, izvešanu/eksportu, reklāmu vai uzdot izņemt šīs preces no tirgus;

                              —

                              lemjot nodrošinājuma procedūrā par tādu preču arestu, kas apzīmētas ar ES preču zīmi;

                        nolēmumos atsaucas uz “priekšmetiem, ko preču zīmes īpašnieks nav laidis tirgū vai nav piekritis laist tirgū Eiropas Ekonomikas zonā” – kā rezultātā konstatējums pat to, uz kuriem ar ES preču zīmi apzīmētajiem priekšmetiem attiecas iepriekšminētie rīkojumi vai aizliegumi (t.i., konstatējums par to, kurus priekšmetus preču zīmes īpašnieks nav laidis tirgū vai nav piekritis laist tirgū Eiropas Ekonomikas zonā), ņemot vērā sprieduma vispārīgo formulējumu, ir jāveic izpildes institūcijai, kura, veicot iepriekš minētos konstatējumus, balstās uz preču zīmes īpašnieka paziņojumiem vai tā sniegtajiem rīkiem (tostarp IT rīkiem un datubāzēm), savukārt iepriekšminēto izpildes institūcijas konstatējumu apstrīdēšana tiesā parastajā tiesvedībā ir izslēgta vai ierobežota, ņemot vērā to tiesiskās aizsardzības līdzekļu raksturu, kas ir pieejami atbildētājam nodrošinājuma procedūrā un izpildes procedūrā?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 34., 35. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie izslēdz Kopienas (pašlaik – ES) preču zīmes īpašnieka iespēju atsaukties uz aizsardzību, kas paredzēta Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi 9. un 102. pantā (tagad Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi 9. un 130. pants), ja:

                              —

                              Kopienas (ES) preču zīmes īpašnieks Eiropas Ekonomikas zonas teritorijā un ārpus tās veic ar šo preču zīmi apzīmēto preču izplatīšanu tādējādi, ka tā tiek veikta ar pilnvaroto izplatītāju starpniecību, kuri var tālāk pārdot ar šo preču zīmi apzīmētās preces subjektiem, kas nav šo preču galapatērētāji, tikai tad, ja šie subjekti pieder oficiālajam izplatīšanas tīklam, savukārt pilnvarotajiem izplatītājiem ir jāiegādājas preces tikai no citiem pilnvarotajiem izplatītājiem vai no preču zīmes īpašnieka;

                              —

                              ar preču zīmi apzīmētajām precēm nav nekāda marķējuma vai citu īpašu iezīmju, kas ļautu noteikt vietu, kurā preču zīmes īpašnieks ir laidis tās tirgū vai arī tas ticis darīts ar viņa piekrišanu;

                              —

                              atbildētājs iegādājās ar preču zīmi apzīmētās preces Eiropas Ekonomikas zonas teritorijā;

                              —

                              atbildētājs saņēma no ar preču zīmi apzīmēto preču pārdevējiem paziņojumus, ka saskaņā ar tiesību normām šīs preces var tikt laistas tirgū Eiropas Ekonomikas zonas teritorijā;

                              —

                              ES preču zīmes īpašnieks nenodrošina nekādu IT rīku (vai citu rīku) un neizmanto marķējuma sistēmu, kas ļautu potenciālam ar preču zīmi apzīmētās preces pircējam pirms preces iegādes patstāvīgi pārbaudīt šo preču laišanas tirgū Eiropas Ekonomikas zonas teritorijā likumīgumu, un atteicas veikt šādu pārbaudi pēc pircēja lūguma?

         (1)  OV 2017, L 154, 1. lpp.


title: Lieta C-376/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 17. jūnijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Zamestnik-ministar na regionalnoto razvitie i blagoustroystvoto und rakovoditel na Upravliavashtia organ na Operativna programa “Regioni v rastezh” 2014-2020/Obshtina Razlog

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 17. jūnijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Zamestnik-ministar na regionalnoto razvitie i blagoustroystvoto und rakovoditel na Upravliavashtia organ na Operativna programa “Regioni v rastezh” 2014-2020/Obshtina Razlog

      (Lieta C-376/21)
      (2021/C 391/10)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Zamestnik-ministar na regionalnoto razvitie i blagoustroystvoto und rakovoditel na Upravliavashtia organ na Operativna programa “Regioni v rastezh” 2014-2020

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Obshtina Razlog

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas 2018/1046 (1) 160. panta 1. un 2. punkts, kā arī Regulas Nr. 966/2012 102. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir piemērojami arī Eiropas Savienības dalībvalstu līgumslēdzējām iestādēm, ja publiskie līgumi, kuru līgumslēgšanas tiesības tās piešķir, tiek finansēti no Eiropas strukturālo un investīciju fondu līdzekļiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai Regulas 2018/1046 160. panta 1. punktā un Regulas Nr. 966/2012 102. panta 1. punktā noteiktie pārskatāmības, samērīguma, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj pilnīgu konkurences ierobežošanu, piešķirot publiskā līguma slēgšanas tiesības sarunu procedūrā bez iepriekšējas līguma paziņojuma publicēšanas, ja publiskā līguma priekšmetam nav raksturīgo īpatnību, no kurām objektīvi izriet prasība, lai to izpildītu tikai uz sarunām uzaicinātais saimnieciskās darbības subjekts? It īpaši, vai Regulas 2018/1046 160. panta 1. un 2. punkts, lasot tos kopā ar 164. panta 1. punkta d) apakšpunktu, un Regulas Nr. 966/2012 102. panta 1. un 2. punkts, lasot tos kopā ar 104. panta 1. punkta d) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestāde pēc līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras apturēšanas, pamatojoties uz faktu, ka vienīgais iesniegtais piedāvājums ir nepiemērots, var arī aicināt tikai vienu saimnieciskās darbības subjektu piedalīties sarunu procedūrā bez iepriekšējas līguma paziņojuma publicēšanas, ja publiskā līguma priekšmetam nav raksturīgo īpatnību, no kurām objektīvi izriet prasība, lai to izpildītu tikai uz sarunām uzaicinātais saimnieciskās darbības subjekts?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-377/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūnijā iesniedza Cour du travail de Mons (Beļģija) – Ville de Mons, Zone de secours Hainaut – Centre/RM

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūnijā iesniedza Cour du travail de Mons (Beļģija) – Ville de Mons, Zone de secours Hainaut – Centre/RM
      (Lieta C-377/21)
      (2021/C 391/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour du travail de Mons

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Ville de Mons, Zone de secours Hainaut – Centre

         Atbildētājs: RM

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu (1) 4. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, aprēķinot pilna darba laika profesionālo ugunsdzēsēju atalgojumu, finansiāla darba stāža noteikšanas nolūkā ieskaita nepilna darba laika brīvprātīgā ugunsdzēsēja nostrādāto laiku, ņemot vērā darba apjomu, proti, faktiski nostrādāto laiku saskaņā ar “prorata temporis” principu, un nevis visu pakalpojumu sniegšanas laikposmu?

         (1)  (JO 1998, L 14, 9. lpp.).


title: Lieta C-385/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. jūnijā iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – Zenith Media Communications SRL/Consiliul Concurenţei

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. jūnijā iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – Zenith Media Communications SRL/Consiliul Concurenţei

      (Lieta C-385/21)
      (2021/C 391/12)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Zenith Media Communications SRL

         Atbildētāja: Consiliul Concurenţei

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai LES 4. panta 3. punkts un LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  1)

                  tie uzliek dalībvalsts konkurences uzraudzības iestādei pienākumu interpretēt valsts tiesību normu, kura regulē naudas soda noteikšanu atbilstoši samērīguma principam, tādējādi, ka ir jāpārbauda apstāklis, vai kopējais apgrozījums, kas norādīts grāmatvedības bilances par iepriekšējo finanšu gadu peļņas un zaudējumu kontos, pareizi atspoguļo saimnieciskās un finansiālās darbības, atbilstoši ekonomiskajai realitātei?

                  2)

                  ievērojot samērīguma principu, tie liedz tādu dalībvalsts konkurences uzraudzības iestādes praksi, kas uzliek naudas sodu par apgrozījumu, kas norādīts grāmatvedības bilances par iepriekšējo finanšu gadu peļņas un zaudējumu kontos un kas ietver summas, kuras norādītas turpmākos rēķinos galalietotājiem par pakalpojumiem, par kuriem tika veikta laukuma iegādes plašsaziņas līdzekļos starpniecības darbība, nevis tikai komisijas maksas par starpniecības darbību?

                  3)

                  tiem ir pretrunā tāda valsts tiesību normas interpretācija, ka atbildība par pareizu reģistrāciju grāmatvedībā un par to, lai tiktu pareizi atspoguļotas saimnieciskās un finansiālās darbības, atbilstoši ekonomiskajai realitātei, tiek uzlikta sodītajam uzņēmumam, un ka dalībvalsts konkurences uzraudzības iestādei saistošs ir veids, kādā sodītais uzņēmums pilda šo pienākumu?


title: Lieta C-392/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 24. jūnijā iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – TJ/Inspectoratul General pentru Imigrări

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 24. jūnijā iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – TJ/Inspectoratul General pentru Imigrări

      (Lieta C-392/21)
      (2021/C 391/13)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs-prasītājs: TJ

         Atbildētāja apelācijas instancē-atbildētāja: Inspectoratul General pentru Imigrări

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 90/270/EEK (1990. gada 29. maijs) par minimālajām prasībām attiecībā uz drošību un veselības aizsardzību darbā ar displeju ierīcēm (1) 9. pantā izmantotais jēdziens “speciālais koriģējošais līdzeklis” ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas nevar iekļaut optiskās brilles?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 90/270/EEK 9. pantā izmantotais jēdziens “speciālais koriģējošais līdzeklis” ir jāsaprot tikai kā līdzeklis, ko izmanto vienīgi darba vietā/darba pienākumu veikšanai?

                  3)

                  Vai pienākums nodrošināt speciālu koriģējošo līdzekli, kas paredzēts Padomes Direktīvas 90/270/EEK 9. pantā, attiecas tikai un vienīgi uz līdzekļa iegādi, ko veic darba devējs, vai arī to var interpretēt plaši, proti, iekļaujot arī iespēju, ka darba devējs sedz līdzekļa iegādei nepieciešamos izdevumus, kas radušies darba ņēmējam?

                  4)

                  Vai ar Padomes Direktīvas 90/270/EEK 9. pantu ir saderīgi, ka darba devējs sedz šos izdevumus kā vispārēju atalgojuma palielinājumu, ko pastāvīgi maksā kā “palielinājumu par apgrūtinošiem darba apstākļiem”?

         (1)  OV 1990, L 156, 14. lpp.


title: Lieta C-402/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, E, C/S, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, E, C/S, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-402/21)
      (2021/C 391/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, E, C

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: S, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Turcijas pilsoņi, kuriem ir tiesības, kas izriet no Lēmuma Nr. 1/80 6. vai 7. panta, var papildus atsaukties uz Lēmuma Nr. 1/80 (1) 13. pantu?

                  2)

                  Vai no Lēmuma Nr. 1/80 14. panta izriet, ka Turcijas pilsoņi vairs nevar atsaukties uz Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu, ja viņi savas personīgas rīcības dēļ rada pastāvošus, reālus un pietiekami nopietnus draudus sabiedrības pamatinteresēm?

                  3)

                  Vai, lai attaisnotu jauno ierobežojumu, saskaņā ar kuru Turcijas pilsoņu uzturēšanās tiesības var tikt izbeigtas pat pēc 20 gadiem sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, var norādīt uz izmaiņām sabiedrības uzskatos, kuru rezultātā ir ieviests jaunais ierobežojums? Vai šajā ziņā ir pietiekami tas, ka jaunais ierobežojums veicina sabiedriskās kārtības mērķi, vai arī ir nepieciešams, lai ierobežojums būtu piemērots šī mērķa sasniegšanai un nepārsniegtu tā sasniegšanai nepieciešamo?

         (1)  EEK un Turcijas Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmums Nr. 1/80 par Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas attīstību.


title: Lieta C-410/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – FU, DRV Intertrans BV

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – FU, DRV Intertrans BV

      (Lieta C-410/21)
      (2021/C 391/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van Cassatie

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: FU, DRV Intertrans BV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009 (1) (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad,

                              —

                              ja dalībvalsts, kas ir izsniegusi A1 sertifikātus, iestādes pēc nodarbinātības dalībvalsts iestāžu lūguma ar atpakaļejošu spēku atsaukt šos sertifikātus tikai uz laiku atsauc šos sertifikātus, paziņojot, ka tie vairs nav saistoši, kā rezultātā var turpināt kriminālprocesu nodarbinātības dalībvalstī, un ka dalībvalsts, kas izsniegusi A1 sertifikātus, galīgu lēmumu pieņems tikai pēc šā kriminālprocesa galīgas pabeigšanas, vairs nav spēkā ar A1 sertifikātiem pamatotais pieņēmums, ka attiecīgie darba ņēmēji pienācīgi ir pievienojušies šīs izsniedzējas dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmai un šie A1 sertifikāti vairs nav saistoši nodarbinātības dalībvalsts iestādēm,

                              —

                              ja uz šo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, nodarbinātības dalībvalsts iestādes, ņemot vērā Tiesas judikatūru, drīkst neņemt vērā attiecīgos A1 sertifikātus krāpšanas dēļ?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2) (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) daļa, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1071/2009 (3) (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka kopīgus noteikumus par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem un atceļ Padomes Direktīvu 96/26/EK, 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 11. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1072/2009 (4) (2009. gada 21. oktobris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no tā, ka uzņēmums kādā Eiropas Savienības dalībvalstī saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1071/2009 un Regulu (EK) Nr. 1072/2009 saņem autopārvadājumu atļauju un līdz ar to tam faktiski un stabili ir jāveic uzņēmējdarbība šajā dalībvalstī, neizbēgami izriet neapstrīdams pierādījums tam, ka – lai noteiktu piemērojamo sociālā nodrošinājuma sistēmu – šā uzņēmuma juridiskā adrese Regulas (EK) Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta izpratnē atrodas šajā dalībvalstī un ka nodarbinātības dalībvalsts iestādēm šis konstatējums ir saistošs?

         (1)  OV 2009, L 284, 1. lpp.

         (2)  OV 2004, L 166, 1. lpp.

         (3)  OV 2009, L 300, 51. lpp.

         (4)  OV 2009, L 300, 72. lpp.


title: Lieta C-430/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Craiova (Rumānija) – RS

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Craiova (Rumānija) – RS
      (Lieta C-430/21)
      (2021/C 391/16)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Craiova

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: RS

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to kopsakarā ar LES 2. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, pieļauj tādu valsts tiesību normu kā Rumānijas Konstitūcijas 148. panta 2. punkts, interpretācijā, kādu tam devusi Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) savā nolēmumā Nr. 390/2021 un atbilstoši kurai valsts tiesas nav tiesīgas izvērtēt valsts tiesību normas, kas ar Curtea Constituțională nolēmumu atzīta par atbilstošu Konstitūcijai, saderību ar Eiropas Savienības tiesību normām?

                  2)

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to kopsakarā ar LES 2. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, pieļauj tādu valsts tiesību normu kā Rumānijas Likuma Nr. 303/2004 par tiesnešu un prokuroru statusu 99. panta ș) punkts, kurā ir atļauts ierosināt disciplinārlietu un piemērot disciplinārsodu tiesnesim par kāda Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) sprieduma neievērošanu gadījumā, kad viņam tiek prasīts atzīt Eiropas Savienības tiesību prioritāru piemērošanu pār kāda Curtea Constituțională nolēmuma apsvērumu, – valsts tiesību normu, kas minētajam tiesnesim atņem iespēju piemērot Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ko viņš uzskata par prioritāru?

                  3)

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to kopsakarā ar LES 2. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, pieļauj tādu valsts tiesu praksi, kas liedz tiesnesim – neizpildes gadījumā piemērojot disciplinārsodu, – piemērot Eiropas Savienības Tiesas judikatūru kriminālprocesos, kuros tiek apstrīdēts kriminālprocesa saprātīgs ilgums, ko reglamentē Rumānijas Kriminālprocesa kodeksa 488. 1 pants?


title: Lieta C-437/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Liberty Lines SpA/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Liberty Lines SpA/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

      (Lieta C-437/21)
      (2021/C 391/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Liberty Lines SpA

         Atbildētāja: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai [Savienības] tiesības, un it paši pakalpojumu aprites brīvības princips un maksimālas konkurences atvērtības princips pakalpojumu publiskā iepirkuma jomā nepieļauj tādu tiesību normu kā 2017. gada 24. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 50 47. panta 11.a punkts, kas pārveidots par 2017. gada 21. jūnija Likumu Nr. 96, kurā:

                  —

                  pasažieru jūras ātrsatiksmes pārvadājumi starp Messina [Mesina] ostu un Reggio Calabria [Kalabrijas reģionu] tiek pielīdzināti vai vismaz ļauj ar likumu tos pielīdzināt dzelzceļa pārvadājumiem pa jūru starp pussalu un Sicilia [Sicīlija], kas minēts Satiksmes un navigācijas ministrijas 2000. gada 31. oktobra Dekrēta Nr. 138 T 2. panta e) punktā;

                  —

                  dzelzceļa pārvadājumi pa jūru tiek rezervēti vai šķietami rezervēti Rete ferroviaria italiana S.p.a. labā, tostarp izmantojot ātrgaitas kuģus starp Sicīliju un pussalu?


title: Lieta C-438/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 14. jūlijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu T-611/18 Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 14. jūlijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu T-611/18 Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

      (Lieta C-438/21 P)
      (2021/C 391/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Haasbeek, S. Bourgois, A. Sipos)

         Pārējās lietas dalībnieces: Pharmaceutical Works Polpharma S.A., Eiropas Zāļu aģentūra (EMA), Biogen Netherlands BV

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  noraidīt pirmajā instancē iesniegto prasības pieteikumu un

                  —

                  piespriest Pharmaceutical Works Polpharma S.A. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī apelācijas sūdzība attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 181.–218., 224.–238., 248.–265., 273.–275., 280.–282., 288., 289. un 292. punktu, kā arī uz tā 295. un 296. punktā izdarītajiem secinājumiem un rezolutīvo daļu.
      Komisija izvirza četrus apelācijas pamatus.

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot acīmredzami sagrozījusi faktus un tā rezultātā esot izdarījusi acīmredzami kļūdainus juridiskus secinājumus, jo pārsūdzētā sprieduma pamatojumu tā esot balstījusi uz nepareizu pieņēmumu, ka Vācijas iestāde Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte (BfArM) [Federālais zāļu un medicīnas ierīču institūts] zāles “Fumaderm” pirmo un vienīgo reizi ir izvērtējusi 1994. gadā.

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Direktīvas 2001/83 (1) 6. panta 1. punktu, kā tas ir interpretēts Tiesas judikatūrā, jo tā pieprasīja, lai EMA un Komisijas veicamajā vērtējumā par to, vai uz divām zālēm attiecas viena un tā pati visaptverošā tirdzniecības atļauja (turpmāk tekstā – “VTA”), tiktu atkārtoti izvērtēts sākotnējo zāļu kvalitatīvais sastāvs darbīgās vielas ziņā.
                  Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot prettiesiski iekļāvusi VTA vērtējumā tādu vērtējumu, kas patiesībā ir daļa no procedūras, kurā tirdzniecības atļauja tiek piešķirta sākotnējām zālēm. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot prettiesiski izveidojusi divas atšķirīgas VTA izpratnes atkarībā no tā, vai VTA vērtējumu veic Komisija un EMA, vai to dara kompetentā valsts iestāde.

                  3.

                  Vispārējā tiesa neesot ievērojusi farmācijas jomu reglamentējošā Savienības tiesiskā regulējuma decentralizētās piemērošanas sistēmu, kas izveidota ar Regulu Nr. 726/2004 (2) un Direktīvu 2001/83, kā arī pārkāpusi kompetences piešķiršanas principu un subsidiaritātes principu, kas nostiprināti LES 5. pantā, savstarpējas uzticēšanās principu, kā arī Direktīvas 2001/83 6. panta 1. punktu, 30. un 31. pantu un Regulas Nr. 726/2004 57. panta 1. punktu un 60. pantu, jo secināja, ka Komisijas un EMA kompetencē un pienākumos – izvērtējot, vai uz divām zālēm attiecas viena un tā pati VTA – ir atkārtoti veikt vai pārbaudīt iepriekš kompetentās valsts iestādes veiktu vērtējumu par vienu no šīm zālēm kvalitatīvo sastāvu darbīgās vielas ziņā.

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot pārsniegusi pārbaudes tiesā robežas, ar savu zinātnisko vērtējumu aizstājot kompetento regulatīvo iestāžu zinātnisko vērtējumu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.).


title: Lieta C-439/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 14. jūlijā Biogen Netherlands BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu T-611/18 Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 14. jūlijāBiogen Netherlands BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu T-611/18 Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

      (Lieta C-439/21 P)
      (2021/C 391/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Biogen Netherlands BV (pārstāvji: C. Schoonderbeek, advocaat)

         Pārējās lietas dalībnieces: Pharmaceutical Works Polpharma S.A., Eiropas Zāļu aģentūra (EMA), Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību;

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi LESD 277. pantu, jo neatzina, ka attiecībā uz Komisijas lēmumu par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu zālēm “Tecfidera” celtā iebilde par prettiesiskumu ir nepieņemama tāpēc, ka Polpharma šo aktu būtu varējusi pārsūdzēt tieši, jo tas ir normatīvs akts, kuram nav vajadzīgi īstenošanas pasākumi un kurš Polpharma skar tieši.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats: izvērtējot iebildi par prettiesiskumu, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un nepareizi piemērojusi visaptverošas tirdzniecības atļaujas jēdzienu, kurš paredzēts Direktīvas 2001/83 (1) 6. panta 1. punktā.
      Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi juridiskās prasības kombinēto zāļu atļaujas izsniegšanai 1994. gadā un attiecīgā jautājuma vērtējumā neesot atzinusi “Fumaderm” atļaujas atjaunošanu 2013. gadā.
      Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un nepareizi piemērojusi valsts iestāžu vērtējumu un lēmumu savstarpējas atzīšanas principu, jo secināja, ka attiecīgajā lietā šis princips neesot piemērojams EMA un Komisijai.
      Piektais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi piemērojamo pārbaudes tiesā standartu attiecībā uz zinātniskiem vērtējumiem un zinātniekiem pierādījumiem, pati veicot lietas materiālos esošo zinātnisko datu vērtējumu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).


title: Lieta C-440/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 15. jūlijā Eiropas Zāļu aģentūra iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu T-611/18 Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 15. jūlijā Eiropas Zāļu aģentūra iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu T-611/18 Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

      (Lieta C-440/21 P)
      (2021/C 391/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA) (pārstāvji: S. Marino, S. Drosos, H. Kerr)

         Pārējās lietas dalībnieces: Pharmaceutical Works Polpharma S.A., Eiropas Komisija, Biogen Netherlands BV

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  noraidīt atcelšanas prasību lietā T-611/18 un

                  —

                  piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar lietu T-611/18 un tos, kas attiecas uz šo apelācijas tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

         EMA apelācijas sūdzība ir balstīta uz četriem pamatiem.

                  1.

                  Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā EMA apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi divkāršu kļūdu, ciktāl no fakta, ka tirdzniecības atļauja kombinētajām zālēm nesen tika pagarināta, tā nesecināja, ka minētais pagarinājums tika piešķirts, pamatojoties uz pagarināšanas laikā pieejamajiem pierādījumiem un pagarināšanas laikā pieejamajiem regulatīvajiem standartiem.

                  2.

                  Otrajā apelācijas sūdzības pamatā EMA apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, ciktāl tā uzskatīja, ka EMA un Komisija pilda īpašu funkciju, kuras dēļ Komisijai bija jāpārbauda vienas no valsts atļauto kombinēto zāļu darbīgajām vielām terapeitiskā iedarbība, noskaidrojot datu aizsardzības tiesības attiecībā uz monoterapiju, kurai ir sniegta centralizēta atļauja un kura ietver vienu no kombinēto zāļu darbīgajām vielām.

                  3.

                  Trešajā apelācijas sūdzības pamatā EMA apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi Direktīvas 2001/83/EK (1) 6. panta 1. punkta otro daļu, ciktāl tā uzskatījusi, ka visaptverošās tirdzniecības atļaujas pārbaude ietver Komisijas pārliecināšanos par terapeitisko iedarbību, kas piemīt vienai no to kombinēto zāļu darbīgajām vielām, kurām izsniegta valsts atļauja.

                  4.

                  Ceturtajā apelācijas sūdzības pamatā EMA apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārsniegusi pārbaudes tiesā pilnvaru robežas, ciktāl tā de novo uzsāka noteiktu zinātnisko pierādījumu vērtējumu un ciktāl tā pārmeta Komisija, ka tā nav veikusi izpēti saistībā ar iespējamām šaubām, kas it kā esot pastāvējušas attiecībā uz šiem zinātniskiem pierādījumiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).


title: Lieta C-456/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. jūlijā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – E, F/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. jūlijā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – E, F/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-456/21)
      (2021/C 391/21)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: E, F

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Kvalifikācijas direktīvas (1) 10. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka rietumu normas, vērtības un uzvedības modeļi, ko trešo valstu valstspiederīgie pārņem, uzturoties dalībvalsts teritorijā nozīmīgu daļu no viņu identitāti veidojošā dzīves posma, vienlaikus pilnībā piedaloties sabiedriskajā dzīvē, ir jāuzskata par kopēju pagātni, ko nevar mainīt, vai attiecīgi par tik nozīmīgām identitātes pazīmēm, ka no skartajām personām nevar pieprasīt, ka viņas no tām atsakās?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai trešo valstu valstspiederīgie, kuri – neatkarīgi no attiecīgajiem iemesliem – ir pārņēmuši līdzīgas rietumu normas un vērtības, faktiski uzturoties dalībvalstī viņu identitāti veidojošajā dzīves posmā, ir jāuzskata par “īpašas sociālas grupas dalībniekiem” Kvalifikācijas direktīvas 10. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē? Vai jautājums par to, vai ir konstatējama “īpaša sociāla grupa, kurai attiecīgajā valstī ir īpatna identitāte”, ir jāizvērtē no dalībvalsts viedokļa, vai arī minētais, lasot kopā ar Kvalifikācijas direktīvas 10. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka noteicošā nozīme ir tam, ka ārvalstnieks var pierādīt, ka viņš izcelsmes valstī tiek uzskatīts par daļu no īpašas sociālas grupas vai attiecīgi katrā ziņā uz viņu izcelsmes valstī atbilstošās pazīmes tiek attiecinātas? Vai prasība, saskaņā ar kuru rietumnieciskošana var pamatot bēgļa statusu tikai tad, ja tās pamatā ir reliģiski vai politiski iemesli, atbilst Kvalifikācijas direktīvas 10. pantam, lasot to kopā ar neizraidīšanas principu un patvēruma tiesībām?

                  3)

                  Vai ar Savienības tiesībām, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 24. panta 2. punktu, lasot to kopā ar Hartas 51. panta 1. punktu, ir saderīga valsts tiesu prakse, atbilstoši kurai, izvērtējot starptautiskās aizsardzības pieteikumu, lēmējiestāde izsver bērna intereses, pirms tam (katrā procedūrā) tās konkrēti nekonstatējot (vai attiecīgi neliekot konstatēt)? Vai atbilde uz šo jautājumu mainās, ja dalībvalstij ir jāizvērtē pieteikums par uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz vispārīgiem pamatiem, un lēmuma pieņemšanā par šo pieteikumu ir jāņem vērā bērna intereses?

                  4)

                  Kā un kurā posmā, izvērtējot starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ņemot vērā Hartas 24. panta 2. punktu, ir jāņem vērā un jāizsver bērna intereses, it īpaši kaitējums, kas ir nodarīts nepilngadīgajam ilglaicīgas faktiskas uzturēšanās dalībvalstī dēļ? Vai šajā ziņā ir nozīme tam, vai šī faktiskā uzturēšanās bija likumīga? Vai, izsverot bērna intereses šajā vērtējumā, ir nozīme tam, vai dalībvalsts ir lēmusi par starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ievērojot Savienības tiesībās lēmuma pieņemšanai paredzētos termiņus, vai nav ticis ievērots atgriešanās pienākums, kas ir ticis noteikts agrākā datumā, un vai dalībvalsts nav veikusi izraidīšanu pēc atgriešanas lēmuma pieņemšanas, tādējādi ļaujot turpināt nepilngadīgās personas faktisko uzturēšanos šajā dalībvalstī?

                  5)

                  Vai valsts tiesu prakse, atbilstoši kurai tiek nošķirti sākotnējie un turpmākie starptautiskās aizsardzības pieteikumi tādā ziņā, ka vispārīgie pamati netiek ņemti vērā saistībā ar turpmākiem starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, atbilst Savienības tiesībām, ņemot vērā Hartas 7. pantu kopsakarā ar tās 24. panta 2. punktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta C-479/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) – kriminālprocess pret SN un SD. Pārējie lietas dalībnieki: Governor of Cloverhill Prison, Īrija, Attorney General, Governor of Mountjoy prison

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) – kriminālprocess pret SN un SD. Pārējie lietas dalībnieki: Governor of Cloverhill Prison, Īrija, Attorney General, Governor of Mountjoy prison

      (Lieta C-479/21)
      (2021/C 391/22)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Kriminālprocess pret

      SN un SD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Izstāšanās līguma normas, kas paredz EAO (1) režīma turpināšanu attiecībā uz Apvienoto Karalisti, minētajā līgumā paredzētajā pārejas periodā var uzskatīt par saistošām Īrijai, ņemot vērā šā režīma nozīmīgumu BDTT (2) jomā?

                  2)

                  Vai Tirdzniecības un sadarbības nolīguma normas, kas paredz EAO režīma turpināšanu attiecībā uz Apvienoto Karalisti pēc attiecīgā pārejas perioda, var uzskatīt par saistošām Īrijai, ņemot vērā šā režīma nozīmīgumu BDTT jomā?

         (1)  Eiropas apcietināšanas orderis.

         (2)  Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa.


title: Lieta C-480/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) – W O, J L/Minister for Justice and Equality

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) – W O, J L/Minister for Justice and Equality

      (Lieta C-480/21)
      (2021/C 391/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: W O, J L

         Atbildētājs: Minister for Justice and Equality

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ir lietderīgi piemērot pārbaudi, kas izklāstīta spriedumos lietā LM (1) un apstiprināta lietās L un P (2), ja pastāv faktisks risks, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji tiks tiesāti tiesās, kuras nav tiesību aktos noteiktas tiesas?

                  2)

                  Vai ir lietderīgi piemērot pārbaudi, kas izklāstīta spriedumos lietā LM un apstiprināta lietās L un P, ja persona, kas vēlas apstrīdēt pieprasījumu saskaņā ar EAO, nevar veikt šādu pārbaudi, jo tajā brīdī nav iespējams noteikt to tiesu sastāvu, kurās persona tiks tiesāta, pamatojoties uz to, kādā veidā lietas tiek sadalītas pēc nejaušības principa?

                  3)

                  Vai apstākļi, kad nav efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekļu, lai apstrīdētu Polijas tiesnešu iecelšanas likumību, gadījumos, kad ir skaidrs, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji tajā brīdī nevar noteikt, vai tiesas, kurās tie tiks tiesāti, sastāvēs no nelikumīgi ieceltiem tiesnešiem, nozīmē to, ka ir pārkāpts tiesību uz taisnīgu tiesu būtība, kas izpildes valstij liek atteikt apelācijas sūdzības iesniedzēju nodošanu?

         (1)  Lieta C-216/18 PPU, ECLI:EU:C:2018:586.

         (2)  Apvienotās lietas C-354/20 PPU un C-412/20 PPU, ECLI:EU:C:2020:1033.


title: Lieta C-500/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 13. augustā Health Information Management (HIM) iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. jūnija spriedumu lietā T-235/19 Health Information Management (HIM)/Komisija

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 13. augustāHealth Information Management (HIM) iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. jūnija spriedumu lietā T-235/19 Health Information Management (HIM)/Komisija
      (Lieta C-500/21 P)
      (2021/C 391/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Health Information Management (HIM) (pārstāvis: P. Zeegers, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:

                  —

                  atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu, līdz ar ko:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 9. jūnija sprieduma lietā T-235/19 Health Information Management/Komisija 93.–97. un 117.–185. punktu;

                  —

                  atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1., 2., 3. un 5. punktu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu, kas pausts 2019. gada 4. aprīlī iesniegtajā prasības pieteikumā;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai samaksāt visas izmaksas un izdevumus, tostarp tās padomdevēja izmaksas un honorāru, kuru summa provizoriski noteikta 15 000 EUR apmērā bez PVN.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Health Information Management izvirza trīs pamatus: (i) tiesību uz aizstāvību pārkāpums un Pamattiesību hartas 41. pantā nostiprināto tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, (ii) pienākuma norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. panta otro daļu pārkāpums, un (iii) LESD 272. panta pārkāpums un nepareiza piemērošana un līdz ar to objektivitātes un samērīguma principu pārkāpums.


title: Lieta T-130/21 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūlija rīkojums – CCPL u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Mazumtirdzniecībai paredzēto pārtikas produktu iepakojuma tirgus – Lēmums, ar ko uzliek naudas sodu – Finansiāla garantija – 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai – Maksātspēja – Pieteikums par izpildes apturēšanu – “Fumus boni juris” neesamība)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/18

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūlija rīkojums – CCPL u.c./Komisija
      (Lieta T-130/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Mazumtirdzniecībai paredzēto pārtikas produktu iepakojuma tirgus - Lēmums, ar ko uzliek naudas sodu - Finansiāla garantija - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Maksātspēja - Pieteikums par izpildes apturēšanu - “Fumus boni juris” neesamība)
      (2021/C 391/25)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Redžo nell’Emīlija, Itālija), Coopbox Group SpA (Bibbiano, Itālija), Coopbox Eastern s.r.o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovākija) (pārstāvji: E. Cucchiara un E. Rocchi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Rossi un T. Baumé)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Eiropas Komisijas 2020. gada 17. decembra Lēmuma C(2020) 8940 final, ar ko aizstāj naudas sodus, kas ar Lēmumu C(2015) 4336 final (2015. gada 24. jūnijs) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu ir noteikti attiecībā uz CCPL S.c., Coopbox Group S.p.A. un Coopbox Eastern s.r.o. (Lieta AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojums mazumtirdzniecībai) izpildi, ciktāl tajā prasītājām tiek noteikts pienākums vai nu sniegt finansiālu garantiju, vai samaksāt uzliktos naudas sodus provizoriski.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-189/21 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūlija rīkojums – Aloe Vera of Europe/Komisija (Pagaidu noregulējums – Regula (EK) Nr. 1925/2006 – Aizliegtās vielas, ierobežotās vielas un vielas, kuras pārbauda Kopienas iestādes – Regula (ES) 2021/468 – Hidroksiantracēna atvasinājumus saturošu Aloe sugu lapu preparātu aizliegums – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/18

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūlija rīkojums – Aloe Vera of Europe/Komisija
      (Lieta T-189/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - Regula (EK) Nr. 1925/2006 - Aizliegtās vielas, ierobežotās vielas un vielas, kuras pārbauda Kopienas iestādes - Regula (ES) 2021/468 - Hidroksiantracēna atvasinājumus saturošu Aloe sugu lapu preparātu aizliegums - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 391/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aloe Vera of Europe BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis: B. Van Vooren, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: W. Farrell un B. Rous Demiri)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas Regulas (ES) 2021/468 (2021. gada 18. marts), ar ko attiecībā uz hidroksiantracēna atvasinājumus saturošām botāniskajām sugām groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1925/2006 III pielikumu (OV 2021, L 96, 6. lpp.) izpildi uz deviņiem mēnešiem no šā rīkojuma izdošanas dienas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-285/21 R: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. jūlija rīkojums – Alliance française de Bruxelles-Europe u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums – Publiski pakalpojumu līgumi – Valodu apmācības pakalpojuma sniegšana – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/19

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. jūlija rīkojums – Alliance française de Bruxelles-Europe u.c./Komisija
      (Lieta T-285/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - Publiski pakalpojumu līgumi - Valodu apmācības pakalpojuma sniegšana - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 391/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Alliance française de Bruxelles Europe (Brisele, Beļģija) un 7 citi prasītāji, kuru vārdi ir norādīti rīkojuma pielikumā (pārstāvis: E. van Nuffel d’Heynsbroeck, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Araujo Arce un M. Ilkova)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, apturēt Komisijas 2021. gada 19. aprīļa lēmuma par publiskā iepirkuma saistībā ar pamatlīgumiem valodu apmācībai Eiropas Savienības iestādēs un struktūrvienībās (Nr.HR/2020/OP/0014) 4. daļas (valodu kursi franču valodā) piešķiršanu, ar kuru pirmajā vietā iecelts CLL Centre de Langues – Allingua grupējums un otrajā vietā – Alliance Europe Multilingue grupējums, kuru veido prasītāji, izpildi un, otrkārt, pieņemt jebkādu citu pagaidu pasākumu, ko Vispārējā tiesa uzskata par piemērotu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-457/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. augustā – Coulter Ventures/EUIPO – iWeb (“R”)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/20

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. augustā – Coulter Ventures/EUIPO – iWeb (“R”)
      (Lieta T-457/21)
      (2021/C 391/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Coulter Ventures LLC (Kolumbusa, Ohaio, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: R. Dissmann, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: iWeb GmbH (Berlīne, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “R” pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 750 849

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 2. jūnija lēmums lietā R 2789/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp EUIPO procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.