title: Lieta C-126/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. martā iesniedza Hof van Cassatie van België — INNO NV/Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW(UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. martā iesniedza Hof van Cassatie van België — INNO NV/Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW(UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

   (Lieta C-126/11)
   2011/C 152/26
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: INNO NV

      Atbildētāji: Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija (1) Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, it īpaši tās 1. pants, 2. panta d) punkts, 3. panta 1. punkts un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir pretrunā tādas valsts tiesību normas kā 1991. gada 14. jūlija Likuma par komercpraksi, kā arī par patērētāju informēšanu un aizsardzību, 53. panta 1. punkta pirmā un trešā daļa, saskaņā ar kuru tirgotājiem gaidīšanas laikā no 15. novembra līdz 2. janvārim un no 15. maija līdz 30. jūnijam 52. panta 1. punktā minētajās nozarēs ir aizliegts sniegt 42. pantā minētos paziņojumus par cenu samazinājumiem un paziņojumus, kas ļauj noprast cenas samazinājumu, lai kāda būtu to vieta vai paziņošanas līdzekļi, kā arī pirms gaidīšanas laika sniegt paziņojumus par cenu samazinājumiem un tādus, kas ļauj noprast cenas samazinājumu, ja tie ir spēkā attiecīgajā gaidīšanas laikā, pat ja attiecīgais pasākums neatkarīgi no valsts likumdevēja nospraustā divkāršā mērķa, proti, pirmkārt, aizsargāt patērētāju intereses un, otrkārt, noregulēt konkurences attiecības tirgotāju starpā patiesībā ir vērsts uz to, lai noregulētu konkurences attiecības starp tirgotājiem, un, ievērojot pārējās, likumā ietvertās garantijas, faktiski efektīvi neveicina patērētāju aizsardzību?

      (1)  OV L 149, 22. lpp.


title: Lieta T-648/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. februāra spriedums – IOIP Holdings /ITSB ( “GLISTEN” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “GLISTEN” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/18

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. februāra spriedums – IOIP Holdings/ITSB (“GLISTEN”)
   (Lieta T-648/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “GLISTEN” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2015/C 096/22)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – H. Dhondt un S. Kinart, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1028/2013–2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “GLISTEN” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               IOIP Holdings LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta T-309/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. augustā — Nīderlandes Karaliste/Komisija

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/24

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. augustā — Nīderlandes Karaliste/Komisija
   (Lieta T-309/07)
   (2007/C 235/45)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, M. de Grave un Y. de Vries, gemachtigden)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu 2007/395 tiktāl, ciktāl Komisija ar to konstatējusi, ka, lai paturētu spēkā Nīderlandes tiesisko regulējumu par Direktīvā 2002/45 neminētu hlorētu īsas virknes parafīnu izmantošanu, ir nepieciešams Komisijas apstiprinājums saskaņā ar EKL 95. panta 6. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti atbilst lietā T-234/04 Nīderlande/Komisija (pamatā lietai C-103/04) (1) izvirzītajiem.

      (1)  OV 2004 C 94, 30. lpp.


title: Lieta C-430/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietā T-160/13 Bank Mellat/Padome 2016. gada 2. augustā iesniedza Bank Mellat

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietā T-160/13 Bank Mellat/Padome 2016. gada 2. augustā iesniedza Bank Mellat

   (Lieta C-430/16 P)
   (2016/C 371/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bank Mellat (pārstāvji – S. Zaiwalla P. Reddy, Z. Burbeza, Solicitors, M. Brindle QC, R. Blakeley, J. MacLeod, Barristers)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu;

               —

               atcelt Regulas Nr. 1263 (1) 1. panta 15. punktu pilnībā vai, ciktāl tas ir piemērojams Bankai;

               —

               atzīt, ka Lēmuma 635 (2) 1. panta 6. punkts nav piemērojams Bankai, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja Bank Mellat (turpmāk tekstā – “Banka”) pārsūdz Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietā T-160/13 Bank Mellat/Padome, EU:T:2016:331 (turpmāk tekstā – “Spriedums”). Rezumējot, Banka apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, neapmierinot tās prasību atcelt vai atzīt par Bankai nepiemērojamiem vairākus pasākumus, kuri izpaužas kā Bankai uzlikts “Finansiālais embargo”, konkrēti:

                           (1)

                           Padomes Regulas (ES) Nr. 1263/2012 1. panta 15. punktu;

                           (2)

                           Lēmuma 2012/635/KĀDP 1. panta 6. punktu.

               2.

               It īpaši Banka ir norādījusi trīs apelācijas sūdzības pamatus attiecībā uz kļūdām tiesību piemērošanā, kuras Vispārējā tiesa ir pieļāvusi Bankas prasības vērtējumā pēc būtības:

                           (1)

                           Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 215. pantā ietvertās “nepieciešamības” prasības interpretācijā un piemērošanā (1. pamats).

                           (2)

                           Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Finansiālais embargo bija samērīgs, no kā radās vairākas specifiskas kļūdas tiesību piemērošanā (2. pamats).

                           (3)

                           Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Finansiālais embargo bija atbilstošs citiem vispārējiem ES tiesību principiem (3. pamats).

               3.

               Banka norāda arī uz diviem plašiem apelācijas sūdzības pamatiem Vispārējās tiesas novērtējumā par atsevišķu Bankas prasības daļu pieņemamību:

                           (1)

                           Vispārējā tiesa ir kļūdaini atdalījusi elementus attiecībā uz Finansiālo embargo un lēmusi, ka Bankas prasība attiecībā uz tiem nav pieņemama (4. pamats).

                           (2)

                           Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, it īpaši secinādama, ka tai nebija kompetences atbilstoši LESD 275. pantam izskatīt Bankas vēršanos pret Lēmuma 2012/635/KĀDP 1. panta 6. punktu (5. pamats).

               4.

               Banka lūdz Tiesu atcelt spriedumu un apmierināt tās prasījumus.

      (1)  Padomes 2012. gada 21. decembra Regula (ES) Nr. 1263/2012, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2012, L 356, 34. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmums 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2012, L 282, 58. lpp.).


title: Lieta T-681/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. novembrī – Environmental Manufacturing/ITSB – Société Elmar Wolf (Vilka galvas attēls)

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/67

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. novembrī – Environmental Manufacturing/ITSB – Société Elmar Wolf (Vilka galvas attēls)
   (Lieta T-681/15)
   (2016/C 038/90)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Société Elmar Wolf SA (Wissembourg, Francija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme (Vilka galvas attēls) – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 4 971 511

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 3. septembra lēmums lietā R 1252/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un otrajai procesa dalībniecei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-6/09: Prasība, kas celta 2009. gada 9. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/24

         Prasība, kas celta 2009. gada 9. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-6/09)
   (2009/C 69/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Peere un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (1), prasības vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2005/60/EK transponēšanai valsts tiesībās noteiktais termiņš beidzās 2007. gada 15. decembrī. Prasības celšanas dienā atbildētāja vēl nav veikusi visus direktīvas transponēšanai vajadzīgos pasākumus vai katrā ziņā nav tos darījusi zināmus Komisijai.

      (1)  OV L 309, 15. lpp.


title: Lieta C-410/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. augustā iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) — Pedro Espada Sánchez un citi/Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. augustā iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) — Pedro Espada Sánchez un citi/Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

   (Lieta C-410/11)
   2011/C 290/11
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Barcelona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Pedro Espada Sánchez un citi

      Atbildētāja: Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Monreālas konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju 22. panta 2. punktā noteiktā pārvadātāja maksimālā atbildība kravas iznīcināšanas, pazušanas vai sabojāšanas gadījumā 1 000 īpašo aizņēmumtiesību apmērā, to aplūkojot saistībā ar šīs konvencijas 3. panta 3. punktu, ir interpretējama kā maksimālā summa par katru pasažieri, ja kopā ceļo un bagāžu reģistrē vairāki pasažieri, neatkarīgi no tā, ka reģistrētās bagāžas gabalu skaits ir mazāks par faktisko pasažieru skaitu?

               2)

               Vai, gluži pretēji, šajā pantā minētais atlīdzības limits ir interpretējams tādējādi, ka uz katru reģistrētās bagāžas gabalu ir tikai viens pasažieris, kurš ir tiesīgs pieprasīt atlīdzību, un līdz ar to maksimālā noteiktā atlīdzības summa attiecas tikai uz šo vienu pasažieri, kaut arī tiktu pierādīts, ka nozaudētā bagāža, par kuru ir izsniegta identifikācijas birka, pieder vairāk nekā vienam pasažierim?


title: Lieta C-20/16: Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 22. jūnija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts, gūti ienākumi — Progresīva atbrīvojuma metode dzīvesvietas dalībvalstī — Saistībā ar citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts, gūtiem ienākumiem veiktas vecuma un veselības apdrošināšanas iemaksas — Šo iemaksu atskaitīšana — Nosacījums par tiešas saiknes ar ieņēmumiem, kas atbrīvoti no nodokļa, neesamību

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/12

         Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 22. jūnija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg

   (Lieta C-20/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts, gūti ienākumi - Progresīva atbrīvojuma metode dzīvesvietas dalībvalstī - Saistībā ar citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts, gūtiem ienākumiem veiktas vecuma un veselības apdrošināšanas iemaksas - Šo iemaksu atskaitīšana - Nosacījums par tiešas saiknes ar ieņēmumiem, kas atbrīvoti no nodokļa, neesamību)
   (2017/C 277/15)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel

      Atbildētāja: Finanzamt Offenburg

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru šajā dalībvalstī dzīvojošs un citas dalībvalsts civildienestā nodarbināts nodokļu maksātājs nevar no ienākuma nodokļa bāzes savā dzīvesvietas dalībvalstī atskaitīt vecuma un veselības apdrošināšanas iemaksas, kas ir ieturētas no tā darba samaksas nodarbinātības dalībvalstī, pretēji salīdzināmām iemaksām, kas ir iemaksātas tā dzīvesvietas dalībvalsts sociālās apdrošināšanas sistēmā, ja, piemērojot starp abām šīm dalībvalstīm noslēgto Konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, darba samaksa nav apliekama ar nodokli darba ņēmēja dzīvesvietas dalībvalstī un tajā ir vienkārši palielināta citiem ienākumiem piemērojamā nodokļa likme.

      (1)  OV C 118, 4.4.2016.


title: Lieta C-269/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Regula (EEK) Nr. 1612/68 — Pensijas uzkrājuma bonusi — Pienākums maksāt nodokli pilnā apmērā)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/9

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (lieta C-269/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Regula (EEK) Nr. 1612/68 - Pensijas uzkrājuma bonusi - Pienākums maksāt nodokli pilnā apmērā)
   2009/C 267/16
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Liāls [R. Lyal] un V. Melss [W. Mölls])

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — K. Blaške [C. Blaschke] un M. Lumma [M. Lumma], pārstāvji, D. Vellišs [D. Wellisch], Rechtsanwalt)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 12., 18. un 39. panta, kā arī Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.) 7. panta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums par papildpensiju, saskaņā ar kuru papildpensijas piešķiršana ir atkarīga no tā, vai attiecīgajai personai dalībvalstī ir pienākums maksāt nodokli pilnā apmērā, kas paredz papildpensijas atmaksāšanu tiklīdz beidzas pienākums maksāt nodokli pilnā apmērā, un neļauj šī normatīvā regulējuma ietvaros uzkrāto kapitālu ieguldīt paša izmantošanai paredzēta dzīvokļa iegādei, izņemot gadījumus, ja tas atrodas valsts teritorijā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un atstājot spēkā federālā Likuma par ienākumu nodokli (Einkommensteuergesetz) 79.–99. punktā esošos noteikumus par vecuma papildpensiju, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi saistības, kas tai izriet no EKL 39. panta un Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā, kā arī no EKL 18. panta tiktāl, ciktāl šīs normas:

                           —

                           liedz pārrobežu darba ņēmējiem un to laulātajiem saņemt pensijas uzkrājuma bonusu, ja tie nemaksā nodokļus šajā dalībvalstī pilnā apmērā;

                           —

                           liedz pārrobežu darba ņēmējiem tiesības izmantot uzkrāto kapitālu mājokļa iegādei vai būvniecībai paša dzīvošanai, ja šī mājokļa nav Vācijā, un

                           —

                           paredz minētā bonusa atmaksu, izbeidzot maksāt nodokļus šajā pašā dalībvalstī pilnā apmērā;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 199, 25.08.2007.


title: Lieta C-323/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-134/13 Polynt SpA un Sitre Srl/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) 2015. gada 30. jūnijā iesniedza Polynt SpA

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-134/13 Polynt SpA un Sitre Srl/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) 2015. gada 30. jūnijā iesniedza Polynt SpA

   (Lieta C-323/15 P)
   (2015/C 311/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polynt SpA (pārstāvis – C. Mereu, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Sitre Srl, New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Nīderlandes Karaliste, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-134/13;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu vai nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai lēmuma pieņemšanai par apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt tiesību aktu un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tai skaitā tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, noraidot tās prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Kopienas tiesības. Konkrēti apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas kļūdas pamatojumā un apelācijas sūdzības iesniedzējas situācijai piemērojamā tiesiskā regulējuma interpretācijā. Tā rezultātā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi šādas kļūdas tiesību piemērošanā:

               —

               Vispārējā tiesa esot paudusi pretrunīgus un kļūdainus izteikumus par nepieciešamību ņemt vērā riska novērtējumu saskaņā ar REACH regulas (1) 57. panta f) punktu, kā rezultātā tas esot nepareizi interpretēts;

               —

               Vispārējā tiesa esot paudusi pretrunīgus izteikumus un atkāpusies no pastāvīgās judikatūras par norāžu dokumentu statusu un nozīmi, interpretējot frāzi “tādas pašas bažas” minētās regulas 57. panta f) punktā;

               —

               Vispārējās tiesas kļūdainās atsaukšanās uz REACH regulas 60. panta 2. punktu rezultātā pamatojums esot nepietiekams;

               —

               Vispārējā tiesa, noraidot argumentus par iedarbību uz darba ņēmējiem un patērētājiem, esot piemērojusi nepareizo juridisko tekstu un tādējādi kļūdaini piemērojusi 57. panta f) punktu.

         Šo iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas spriedums lietā T-134/13 un apstrīdētais lēmums būtu jāatceļ.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK; OV L 396, 1. lpp.


title: Tiesnešu sadalījums palātās

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/15

         Tiesnešu sadalījums palātās
   (2005/C 205/28)
   2005. gada 7. jūlijā Pirmās instances tiesa nolēma izveidot piecas piecu tiesnešu palātas un piecas triju tiesnešu palātas laika periodam no 2005. gada 1. oktobra līdz 2006. gada 30. septembrim ar šādu tiesnešu sadalījumu:
   I palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   priekšsēdētājs Vesterdorfs [Vesterdorf], tiesneši Garsija-Valdekasass, Kuks [Cooke], Labucka un Trstenjaka [Trstenjak];
   I palāta (trīs tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Garsija-Valdekasass, tiesneši Kuks, Labucka un Trstenjaka;
   II palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Pirungs [Pirrung], tiesneši Meijs [Meij], Forvuds [Forwood], Pelikānova [Pelikánová] un Papasavs [Papasavvas];
   II palāta (trīs tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Pirungs,

               a)

               tiesneši Meijs un Pelikānova,

               b)

               tiesneši Forvuds un Papasavs;

         III palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Jēgers [Jaeger], tiesneši Tīli [Tiili], Azizi [Azizi], Kremona [Cremona] un Cūcs [Czúcz];
   III palāta (trīs tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Jēgers,

               a)

               tiesneši Tīli un Cūcs,

               b)

               tiesneši Azizi un Kremona;

         IV palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Legāls [Legal], tiesneši Linda [Lindh], Mengoci [Mengozzi], Višņevska-Bjalecka [Wiszniewska-Białecka] un Vadapals [Vadapalas];
   IV palāta (trīs tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Legāls,

               a)

               tiesneši Linda un Vadapals,

               b)

               tiesneši Mengoci un Višņevska-Bjalecka;

         V palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Vilars [Vilaras], tiesneši Martinša Ribeiru [Martins Ribeiro], Deuss [Dehousse], Švābi [Šváby] un Jirimēe [Jürimäe];
   V palāta (trīs tiesneši):
   palātas priekšsēdētājs Vilars,

               a)

               tiesneši Martinša Ribeiru un Jirimēe,

               b)

               tiesneši Deuss un Švābi.

         Pirmajā trīs tiesnešu palātā tiesneši, kas izskata lietas kopā ar palātas priekšsēdētāju nolūkā veidot triju tiesnešu sastāvu, saskaņā ar rotācijas principu tiek iecelti Reglamenta 6. pantā paredzētajā kartībā, neievērojot lietu savstarpējo saistību. Otrajā un piektajā triju tiesnešu palātā palātas priekšsēdētājs izskata lietas kopā ar a) apakšpunktā vai b) apakšpunktā minētajiem tiesnešiem atkarībā no tā, kurš ir tiesnesis referents. Lietās, kur tiesnesis referents ir palātas priekšsēdētājs, palātas priekšsēdētājs sanāk ar tiesnešiem vienā vai otrā sastāvā atkarībā no lietu reģistrācijas secības, neievērojot lietu savstarpējo saistību.
   Lietās, kurās rakstveida process ir beidzies un ir noturēta vai ieplānota tiesas sēde mutvārdu procesam pirms 2005. gada 1. oktobra, mutvārdu procesa laikā apspriedēs un sprieduma pieņemšanā pirmā triju tiesnešu palāta turpina sanākt iepriekšējā sastāvā.
   Virspalātas sastāvs
   2005. gada 7. jūlijā Pirmās instances tiesa atbilstoši Reglamenta 10. panta 1. punktam nolēma, ka trīspadsmit tiesnešu virspalāta laika periodā no 2005. gada 1. oktobra līdz 2006. gada 30. septembrim sanāks šādā sastāvā: Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs, II, III, IV un V paplašinātā sastāva palātas priekšsēdētājs, paplašinātā sastāva palātas tiesneši, kam būtu bijis jāskata attiecīgā lieta, ja tā būtu bijusi nodota piecu tiesnešu palātai, kā arī citi Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja nozīmēti tiesneši, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu virspalātā paredzēto tiesnešu skaitu, un kas saskaņā ar rotācijas principu, ko piemēro trīs gadu laika periodā, uz kuru ir ievēlēti piecu tiesnešu palātu priekšsēdētāji, tiek nozīmēti no citām palātām, ņemot vērā attiecīgās palātas tiesnešu amata rangu atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 6. pantam.
   Tiesas plēnums
   2005. gada 7. jūlijā Pirmās instances tiesa atbilstoši Reglamenta 32. panta 1. punkta otrajai daļai nolēma, ka gadījumā, ja pēc ģenerāladvokāta iecelšanas saskaņā ar 17. pantu Pirmās instances tiesas plēnumā ir tiesnešu pāra skaits, tad trīs gadu laika periodā, uz kuru ir ievēlēti piecu tiesnešu palātu priekšsēdētāji, piemēro rotācijas principu, saskaņā ar kuru Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs nozīmē tiesnesi, kas lietas iztiesāšanā nepiedalīsies, un šis princips tiek piemērots apgrieztā rangu kārtībā, kādu tiesneši ieņem atbilstoši viņu amata stāžam saskaņā ar Reglamenta 6. pantu, izņemot gadījumus, ja tiesnesis, kurš būtu jāieceļ, ir tiesnesis referents. Šādā gadījumā ieceļ pēc ranga nākamo tiesnesi.
   Tiesneša, kas aizstāj Pirmās instances tiesas priekšēdētāju, iecelšana lietās par pagaidu noregulējumu
   2005. gada 7. jūlijā Pirmās instances tiesa atbilstoši Reglamenta 106. pantam nolēma iecelt tiesnesi Garsiju-Valdekasasu par tiesnesi lietās par pagaidu noregulējumu laika periodam no 2005. gada 1. oktobra līdz 2006. gada 30. septembrim, lai aizstātu Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju viņa prombūtnē vai tad, ja viņš nevar piedalīties.
   Kritēriji lietu sadalei pa palātām
   2005. gada 7. jūlijā Pirmās instances tiesa atbilstoši Reglamenta 12. pantam noteica kritērijus lietu sadalei pa palātām laika periodā no 2005. gada 1. oktobra līdz 2006. gada 30. septembrim:

               1.

               Triju tiesnešu palātām lietas tiek iedalītas, tiklīdz ir iesniegts prasības pieteikums, neskarot Reglamenta 14. un 51. panta vēlāku piemērošanu.

               2.

               Lietas starp palātām tiek sadalītas pēc četriem dažādiem rotācijas apļiem, kas izveidoti atkarībā no lietu reģistrācijas secības Tiesas kancelejā:

                           —

                           lietas, kas attiecas uz konkurences noteikumu piemērošanu uzņēmumiem, uz valstu piešķirto atbalstu noteikumiem un uz tirdzniecības aizsardzības pasākumu noteikumiem,

                           —

                           lietas, kas ierosinātas saskaņā ar EK līguma 236. pantu vai EAEK līguma 152. pantu,

                           —

                           lietas, kas attiecas uz intelektuālo īpašumu, minētas Reglamenta 130. panta 1. punktā,

                           —

                           visas pārējās lietas.

         Šī rotācijas principa ietvaros pēc katra piektā rotācijas apļa pirmā palāta netiek iesaistīta.
   Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs no šī rotācijas principa var atkāpties, ievērojot dažu lietu savstarpējo saistību vai nodrošinot darba slodzes līdzsvarotu sadali.


title: Lieta C-108/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt Preču brīva aprite — Kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Augu aizsardzības līdzekļi — Tirdzniecības atļauja — Paralēlais imports — Prasība eksportētājvalstī saņemt saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK izsniegtu tirdzniecības atļauju

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/5

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

   (Lieta C-108/13) (1)

   (Preču brīva aprite - Kvantitatīvie ierobežojumi - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Augu aizsardzības līdzekļi - Tirdzniecības atļauja - Paralēlais imports - Prasība eksportētājvalstī saņemt saskaņā ar Direktīvu 91/414/EEK izsniegtu tirdzniecības atļauju)
   (2015/C 007/06)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Mac GmbH

      Atbildētāja: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 34. un 36. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ir izslēgta paralēlā importa atļaujas izsniegšana augu aizsardzības līdzeklim, kuram eksportētājā dalībvalstī nav saskaņā ar Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū izsniegtas tirdzniecības atļaujas, kaut gan šim līdzeklim ir paralēlā importa atļauja un tas var tikt uzskatīts par identisku produktam, kam ir saskaņā ar šo direktīvu izsniegta tirdzniecības atļauja importētājā dalībvalstī.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Lieta C-144/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 18. martā iesniedza Kammergerichts Berlin (Vācija) — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts/JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 18. martā iesniedza Kammergerichts Berlin (Vācija) — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts/JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

   (Lieta C-144/10)
   2010/C 148/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Kammergericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

      Atbildētāja: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 44/2001”) 22. panta 2. punkts attiecas arī uz tiesvedībām, kurās kāda uzņēmējsabiedrība vai juridiska persona savas tiesības atkāpties no juridiska darījuma pamato tā, ka šo uzņēmējsabiedrību vai juridisku personu struktūrvienību pieņemtie lēmumi par attiecīgā juridiskā darījuma noslēgšanu nav spēkā esoši, jo ir pārkāpti uzņēmējsabiedrības statūti?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu apstiprinoša, vai Regulas Nr. 44/2001 22. panta 2. punkts ir piemērojams arī publisko tiesību juridiskām personām gadījumos, kad struktūrvienību pieņemto lēmumu spēkā esamība ir jāpārbauda Zivilgericht [Civillietu tiesai]?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu būtu apstiprinoša, vai tās dalībvalsts tiesai, kurā prasība iesniegta kā pēdējai, ir pienākums atbilstoši Regulas Nr. 44/2001 27. pantam apturēt tiesvedību arī tajā gadījumā, ja tiek apgalvots, ka arī vienošanās par jurisdikciju nav spēkā, jo to esot noslēgušas vienas līgumslēdzējas puses struktūrvienības, pārkāpjot uzņēmējsabiedrības statūtus?

      (1)  OV L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-405/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 12. jūlija rīkojums – The Regents of the University of California/CPVO – Nador Cott Protection un CVVP (‘Tang Gold’)

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/56

         Vispārējās tiesas 2017. gada 12. jūlija rīkojums – The Regents of the University of California/CPVO – Nador Cott Protection un CVVP (‘Tang Gold’)
   (Lieta T-405/16) (1)

   (2017/C 283/88)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta C-372/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. jūlijā iesniedza Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) — Warner-Lambert Company LLC un Pfizer Ellas AE/Sieger Pharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. jūlijā iesniedza Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) — Warner-Lambert Company LLC un Pfizer Ellas AE/Sieger Pharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia

   (Lieta C-372/13)
   2014/C 78/02
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Polymeles Protodikeio Athinon

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Warner-Lambert Company LLC un Pfizer Ellas AE

      Atbildētāja: Sieger Pharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia

   Tiesa (trešā palāta) lietu ir izlēmusi, izdodot motivētu rīkojumu 2014. gada 30. janvārī.


title: Lieta T-196/09 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 10 jūlija rīkojums — TerreStar Europe /Komisija (Pagaidu noregulējums — Lēmuma par operatoru atlasi Eiropas sistēmām, kas nodrošina mobilo satelītsakaru pakalpojumus — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumiem — Steidzamības neesamība)

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/18

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 10 jūlija rīkojums — TerreStar Europe/Komisija
   (Lieta T-196/09 R)
   (Pagaidu noregulējums - Lēmuma par operatoru atlasi Eiropas sistēmām, kas nodrošina mobilo satelītsakaru pakalpojumus - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumiem - Steidzamības neesamība)
   2009/C 233/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TerreStar Europe Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Olofsson, advokāts, un J. Killick, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun un A. Nijenhuis, kam palīdz K. Platteau un D. Van Liedekerke, advokāti)

      Priekšmets

   Lūgums par Komisijas 2009. gada 13. maija Lēmuma 2009/449/EK par operatoru atlasi Eiropas sistēmām, kas nodrošina mobilo satelītsakaru pakalpojumus (MSP) (OV L 149, 65. lpp.), piemērošanas apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2.

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-505/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Antje Wilke/Land Berlin

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Antje Wilke/Land Berlin

   (Lieta C-505/12)
   2013/C 26/57
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Antje Wilke

      Atbildētāja: Land Berlin

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības primārās un/vai sekundārās tiesības, šajā gadījumā it īpaši Direktīva 2000/78/EK (1), kurās noteikts pilnīgs nepamatotas diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums, ir jāinterpretē tādējādi, ka šis aizliegums attiecas arī uz valsts tiesību normām par federālās zemes ierēdņu atalgojumu?

               2)

               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai no šo Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijas izriet, ka valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru ierēdņa pamatalgas apmērs, viņam stājoties civildienesta attiecībās, noteicoši ir atkarīgs no viņa vecuma un galu galā pieaug atkarībā no civildienesta attiecību ilguma, ir uzskatāma par tiešu vai netiešu diskrimināciju vecuma dēļ?

               3)

               Ja arī uz 2. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai šādas valsts tiesību normas attaisnošana ar likumdošanas mērķi atlīdzināt darba pieredzi ir pretrunā Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai?

               4)

               Ja arī uz 3. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai, ja nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas ar atpakaļejošu spēku izmaksāšana diskriminētajām personām atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim?
               Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Savienības primārām un/vai sekundārām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?

               5)

               Vai Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai ir pretrunā valsts pasākums, atbilstoši kuram tiesības uz (pēc)apmaksu vai tiesības uz kompensāciju ir atkarīgas no tā, vai ierēdnis tās ir izmantojis savlaicīgi?

               6)

               Ja uz 1.–3. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai no Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijas izriet, ka pārejas likums, ar kuru esošie ierēdņi parejas dienā tika iekļauti jaunās sistēmas līmenī, tikai pamatojoties uz pamatalgas summu, kas aprēķināta saskaņā ar veco (diskriminējošo) atalgojuma tiesisko regulējumu, un atbilstoši kuram turpmākā virzība uz augstākajiem līmeņiem tiek noteikta tikai atbilstoši laikam, kas nostrādāts pēc pārejas likuma stāšanās spēkā, neatkarīgi no ierēdņa kopējā nostrādātā laika, nozīmē, ka tiek saglabāta pastāvošā diskriminācija vecuma dēļ, kas turpinās līdz attiecīgais ierēdnis sasniedz augstāko atalgojuma līmeni?

               7)

               Ja arī uz 6. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai neierobežoti ilgstošas nevienlīdzīgas attieksmes attaisnošana ar likumdošanas mērķi, saskaņā ar kuru ar pārejas likumu bija jāaizsargā ne (tikai) pārejas dienā iegūtās tiesības, bet (arī) paļāvība uz ienākumiem atbilstoši attiecīgajai atalgojuma pakāpei visas dzīves garumā atbilstoši vecajam atalgojuma tiesiskajam regulējumam, ir pretrunā Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijai?
               Vai esošo ierēdņu ilgstošo diskrimināciju var attaisnot tādējādi, ka tiesiskā regulējuma alternatīvas gadījumā (arī esošo ierēdņu individuāla iekļaušana atbilstoši nostrādātajam laikam) rastos pārmērīgi administratīvi izdevumi?

               8)

               Ja 7. jautājumā netiek pieņemts attaisnojums: vai, ja arī attiecībā uz esošajiem ierēdņiem nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas ilgstoša, ar atpakaļejošu spēku veikta izmaksāšana esošajiem ierēdņiem atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim?
               Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Eiropas primārām un/vai sekundārām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-601/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. novembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – J. N., cits lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. novembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – J. N., cits lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

   (Lieta C-601/15)
   (2016/C 038/47)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. N.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/33/ES, ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV L 180), 8. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir spēkā, aplūkojot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (OV 2007, C 303/01) 6. panta gaismā,

               (1)

               situācijā, kurā saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 3. punkta e) apakšpunktu trešās valsts valstspiederīgais ir aizturēts un saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV L 180) 9. pantu viņam ir tiesības palikt dalībvalstī, kamēr par viņa patvēruma pieteikumu ir pieņemts lēmums pirmajā instancē, un

               (2)

               ņemot vērā Hartas paskaidrojumus (OV 2007 C 303/02), ka ierobežojumi, ko var likumīgi noteikt 6. pantā paredzētajām tiesībām, nevar pārsniegt tos, kas ar ECPAK [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju] ir atļauti pašā 5. panta 1. punkta f) punkta tekstā, un Eiropas Cilvēktiesību Tiesas pēdējās minētās tiesību normas veikto interpretāciju, kas ir sniegta tostarp 2015. gada 22. septembra spriedumā lietā Nabil u.c. pret Ungāriju, 62116/12, ka, ja patvēruma meklētāja aizturēšana nav noteikta saistībā ar izraidīšanu, šī aizturēšana ir pretrunā minētā 5. panta 1. punkta f) apakšpunktam?


title: lieta T-12/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko TV Danmark A/S un Kanal 5 Denmark Ltd. iesniedza 2005. gada 7. janvārī

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/23

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko TV Danmark A/S un Kanal 5 Denmark Ltd. iesniedza 2005. gada 7. janvārī
   (lieta T-12/05)
   (2005/C 69/42)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 7. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla TV Danmark A/S, Skovlunde (Dānija) un Kanal 5 Denmark Ltd., Hounslow (Apvienotā Karaliste), kuru pārstāv D. Vandermeersch, T. Müller Ibold, K. Nordlander un H. Peytz, advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 6. oktobra lēmumu valsts atbalsta lietā Nr. 313/2004 – Dānijas veiktā TV2/Danmark A/S rekapitalizācija;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt samaksu par juridiskajiem pakalpojumiem, izdevumus un citus izmaksas, kas radušās saistībā ar šo prasību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmums attiecas uz kapitāla ieguldījumu un valsts aizdevuma konversiju kapitāldaļās, ko veica Dānijas valdība TV2/Danmark A/S labā, un kuru tā uzskatīja par nepieciešamu, lai novērstu TV2 bankrotu, ko izraisītu nelikumīga valsts atbalsta atmaksa, kas uzlikta ar Komisijas 2004. gada 19. maija lēmumu (1), konstatējot, ka valdība izmaksājusi pārmērīgu kompensāciju par TV2 izmaksām, sniedzot sabiedriskos pakalpojumus. Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja, ka valsts atbalsts var tikt iesaistīts valdības veiktā TV2 rekapitalizācijā, bet tikai gadījumā, ja tas ir saderīgs ar kopēju tirgu saskaņā ar EKL 86. panta 2. punktu.
   Prasītāji apgalvo, ka, pieņemot šo lēmumu, Komisija pārkāpa EKL 86. panta 2. punktu, 87. panta 1. punktu, 88. panta 2. punktu un 253. pantu, EK līgumam pievienoto Protokolu par valsts apraides organizāciju sistēmu dalībvalstīs, Padomes 1999. gada 22. marta Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (2), un Komunikāciju no Komisijas par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu valsts apraides organizācijām (3).
   Pamatojot savu prasību, prasītāji apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 87. panta 1. punktu, 88. panta 3. punktu un 86. panta 2. punktu, kad, konstatējusi, ka privātā investora princips, kas piemērots ilgtermiņa investīcijām, nevarēja tikt izvirzīts, ņemot vērā neskaidrības ap TV2 plānoto privatizāciju, tā nekonstatēja valsts atbalstu un nenoteica tā apjomu.
   Otrkārt, prasītāji apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 86. panta 2. punktu, Protokolu un Valsts apraides organizāciju komunikāciju, jo tā pamatojās uz vispārēju ekonomisku interešu pakalpojuma definīciju, kas ir pārāk plaša, pārāk neprecīzi formulēta, un rada konkurences izkropļojumus un tādu iespaidu uz tirdzniecību, kas ir pretējs EKL 86. panta 2. punktam. Prasītāji arī apgalvo, ka Komisija nekonstatēja, ka Atgūšanas lēmuma (“Recovery Decision”) ievērošana bez turpmākās rekapitalizācijas radītu šķēršļus TV2 tās sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākuma pildīšanā.
   Pēc prasītāju domām Komisija tāpat nav pierādījusi, ka rekapitalizācija neiespaidotu tirdzniecības attīstību tik lielā mērā, kā būtu pretēji Kopienas interesēm.
   Treškārt, prasītāji apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 86. panta 2. punktu, Protokolu un Valsts apraides organizāciju komunikāciju, jo tā nekonstatēja TV2 kopējās sabiedrisko pakalpojumu izmaksas, kuras varētu segt valsts, un pieļāva acīmredzamas novērtējuma kļūdas, piemērojot samērīguma kritēriju.
   Ceturtkārt, prasītāji apgalvo, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj EKL 87. un 88. pantu un tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi, jo tas pretēji Komisijas valsts atbalsta atgūšanas politikai turpina nelikumīgā valsts atbalsta priekšrocības un izrietošo konkurences izkropļojumu.
   Piektkārt, prasītāji apgalvoja, ka Komisija pārkāpa EKL 88. panta 2. punktu un Procesuālās Regulas 4. panta 4. punktu, kad tā nolēma neatklāt formālo izmeklēšanas procesu, lai dotu trešajām ieinteresētajām pusēm iespēju tikt uzklausītām.
   Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 253 pantu, jo tā pienācīgi neizklāstīja apstrīdētā lēmuma pieņemšanas pamatojumu.

      (1)  Komisijas 2004. gada 19. maija lēmums lietā C 2/2003 – Valsts atbalsts TV2/Denmark

      (2)  OV L 83, 1. lpp.

      (3)  OV 2001 C 320, 5. lpp.


title: Lieta C-584/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedumu lietā T-85/09 Yassin Abdullah Kadi /Eiropas Komisija 2010. gada 13. decembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedumu lietā T-85/09 Yassin Abdullah Kadi/Eiropas Komisija 2010. gada 13. decembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-584/10 P)
   2011/C 72/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, S. Boelaert, E. Paasivirta un M. Konstantinidis)

      Pārējie lietas dalībnieki: Yassin Abdullah Kadi, Eiropas Savienības Padome, Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               kā nepamatotu noraidīt Jasina Abdullā Kadi [Yassin Abdullah Kadi] prasību atcelt Komisijas Regulu Nr. 1190/2008 (1) tiktāl, ciktāl tā uz viņu attiecas;

               —

               piespriest Jasinam Abdullā Kadi atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā apelācijā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka Vispārējās tiesas atzinumos ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, jo tie esot balstīti uz juridiski nepareizu pārbaudes tiesā līmeni. Komisijas pamati ir šādi.
   1)   Pamati, kas attiecas uz Vispārējās tiesas atzinumiem par piemērojamo pārbaudes tiesā līmeni: Komisija apgalvo, ka pārbaudes tiesā līmenis, ko piemēroja Vispārējā tiesa, ir juridiski nepareizs jo Tiesa nebija spriedusi, kāds tieši pārbaudes tiesā līmenis ir piemērojams attiecīgajam gadījumam un īpašais pārbaudes tiesā līmenis, ko ir piemērojusi Vispārējā tiesa, nevarot tikt pieprasīts no ES.
   2)   Pamati, kas attiecas uz Vispārējās tiesas atzinumiem par tiesību uz aizstāvību un uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī samērīguma principa pārkāpumu: Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini atzinusi, ka Komisijas veiktās procedūras neatbilda šāda veida ierobežojošo pasākumu sistēmas pamattiesību prasībām, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini noraidījusi Komisijas argumentu par valsts tiesvedību, ko J. A. Kadi ierosināja Amerikas Savienotajās Valstīs, un ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini noraidījusi Komisijas argumentus par administratīvo procesu un pārskatīšanas procedūrām, kas izveidotas saskaņā ar ANO Drošības padomes Rezolūcijām 1822(2008) un 1904(2009), – ieskaitot kontaktpunkta procedūru un Ombuda biroju.

      (1)  OV L 322, 25. lpp.


title: Lieta T-369/06: Prasība, kas celta 2006. gada 7. decembrī — Holland Malt pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/23

         Prasība, kas celta 2006. gada 7. decembrī — Holland Malt pret Komisiju
   (Lieta T-369/06)
   (2007/C 42/42)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Holland Malt BV, Lieshout (Nīderlande) (pārstāvji — O.W. Brouwer un D. Mes, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdētā lēmuma 1., 2., 3. un 4. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt citus pasākumus, ko Pirmās instances tiesa uzskata par piemērotiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2006. gada 26. septembra Lēmumu C(2006) 4196, galīgā redakcija (1), kurā Komisija ir atzinusi, ka subsīdija, ko Nīderlande ar dažiem nosacījumiem ir piešķīrusi prasītājam, ir valsts atbalsts, kurš nav saderīgs ar kopējo tirgu.
   Prasītājs uzskata, ka Komisija nebija tiesīga atzīt subsīdiju par valsts atbalstu, kurš nav saderīgs ar kopējo tirgu, un apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. pantu un virkni Kopienu tiesību principu. Minētie pārkāpumi ir šādi:

               1)

               EKL 87. panta 1. punkta pārkāpums saistībā ar to, ka nav pierādīts, ka subsīdija ir valsts atbalsts šīs normas nozīmē un ir nepareizi interpretēta un piemērota Kopienu judikatūra šajā jautājumā;

               2)

               EKL 87. panta 3. punkta pārkāpums saistībā ar:

                           a)

                           Kopienas Pamatnostādņu (2) par valsts atbalstu lauksaimniecības nozarē nepareizu interpretāciju un piemērošanu;

                           b)

                           pienācīga līdzsvara nenodrošināšanu starp subsīdijas labvēlīgajām sekām un tās ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem Kopienā;

                           c)

                           nepienācīgu subsīdijas ietekmes uz iesala nozares jaudu izvērtēšanu un noteikšanu;

                           d)

                           to notikumu un notikumu attīstības neņemšanu vērā, kuri norisinājās no brīža, kad Nīderlandes valdība nolēma ar dažiem nosacījumiem piešķirt subsīdiju, līdz brīdim, kad Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu;

               3)

               labas pārvaldības principa pārkāpums saistībā ar to, ka nepienācīgu izmeklēšanu attiecībā uz visiem aspektiem un subsīdijas piešķiršanā iesaistītajām interesēm, to skaitā attiecībā uz notikumiem un notikumu attīstību, kas norisinājās no brīža, kad Nīderlandes valdība nolēma ar dažiem nosacījumiem piešķirt subsīdiju, līdz brīdim, kad Komisija pieņēma lēmumu;

               4)

               EKL 253. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

      (1)  C 14/2005 (bijušais N 149/2004) Holland Malt BV.

      (2)  Kopienas Pamatnostādnes par valsts atbalstu lauksaimniecības nozarē (OV 2000, C 28, 2. lpp.).


title: lieta C-360/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 23. septembrī

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/14

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 23. septembrī
   (lieta C-360/05)
   (2005/C 281/28)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 23. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv K. Gross [K. Gross] un M. Velardo [M. Velardo], pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot, kā arī nedarot zināmus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvu 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK 28. pants;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2003/96/EK, kuras mērķis ir pārstrukturizēt Kopienas sistēmu, saskaņā ar kuru ar nodokļiem apliek energoproduktus un elektroenerģiju, 28. panta 1. punktā ir paredzēts:
   “Dalībvalstis pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2003. gada 31. decembrim izpildītu šās direktīvas prasības. Par to tās tūlīt informē Komisiju.”
   Itālijas iestādes nav pieņēmušas transponēšanas pasākumus, kas paredzēti iepriekš minētā panta pirmajā punktā un jebkurā gadījumā nav tos darījušas zināmus Komisijai, ne arī sniegušas citu informāciju, kura norādītu uz to, ka vajadzīgie noteikumi ir pieņemti. Šie apstākļi norāda uz to, ka Itālijas iestādes nav izpildījušas pienākumus, ko tām uzliek minētais noteikums.

      (1)  OV L 283, 31.10.2003., 51. lpp.


title: Lieta C-100/11 P: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 10. maija spriedums — Helena Rubinstein, L'Oréal SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Allergan Inc. (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 5. punkts — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BOTOLIST” un “BOTOCYL” — Kopienas un valsts grafiskas un vārdiskas preču zīmes “BOTOX” — Atzīšana par spēkā neesošu — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Reputācijas apdraudējums)

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 10. maija spriedums — Helena Rubinstein, L'Oréal SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Allergan Inc.

   (Lieta C-100/11 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 5. punkts - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BOTOLIST” un “BOTOCYL” - Kopienas un valsts grafiskas un vārdiskas preču zīmes “BOTOX” - Atzīšana par spēkā neesošu - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Reputācijas apdraudējums)
   2012/C 194/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Helena Rubinstein un L'Oréal SA (pārstāvis — A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral) un Allergan Inc. (pārstāvis — F. Clark, barrister)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-345/08 un T-357/08 Rubinstein un l'Oréal/ITSB –Allergan (“Botolist” un “Botocyl”), ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt tiesību aktu, ko cēla Kopienas vārdiskas preču zīmes “BOTOLIST” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 3. klasē, īpašnieks par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 28. maija lēmumu R 863/2007-1, ar kuru atcelts Anulēšanas nodaļas lēmums, ar ko noraidīts pieteikums par minētās preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, ko iesniedza Kopienu un valsts grafisku un vārdisku preču zīmju “BOTOX” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 5. un 16. klasē, un pakalpojumiem, kuri ietilpst 42. klasē, īpašnieks — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 4. punkta (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts) interpretācija un piemērošana — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Kaitējums reputācijai — Regulas Nr. 40/94 73. panta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 75. pants) interpretācija un piemērošana — Pienākums norādīt pamatojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Helena Rubinstein SNC un L’Oréal SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 14.05.2011.


title: Lieta C-392/16: Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 6. jūlija spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marcu Dumitru/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — 199. panta 1. punkta c) apakšpunkts — PVN identifikācijas numura nepiešķiršana — Apgrieztā iekasēšana — Prejudiciālā jautājuma hipotētiskums — Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/10

         Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 6. jūlija spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marcu Dumitru/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

   (Lieta C-392/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 199. panta 1. punkta c) apakšpunkts - PVN identifikācijas numura nepiešķiršana - Apgrieztā iekasēšana - Prejudiciālā jautājuma hipotētiskums - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)
   (2017/C 283/14)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bucureşti

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Marcu Dumitru

      Atbildētāji: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

      Rezolutīvā daļa:

   Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestes Apelācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams.

      (1)  OV C 350, 26.9.2016.


title: Lieta T-827/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. decembrī – Deutsche Telekom /Komisija

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/21

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. decembrī – Deutsche Telekom/Komisija
   (Lieta T-827/14)
   (2015/C 096/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Telekom AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji – K. Apel un D. Schroeder, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt, pilnībā vai daļēji, ciktāl tas skar prasītāju, Komisijas 2014. gada 15. oktobra Lēmumu C(2014) 7465 final lietā AT.39523 – Slovak Telekom, kas tika labots ar Komisijas 2014. gada 16. decembra Lēmumu C(2014) 10119 final;

               —

               pakārtoti, atcelt vai samazināt prasītājai uzliktos naudas sodus un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā, kļūda tiesību piemērošanā, kā arī esot pārkāptas prasītājas tiesības tikt uzklausītai pirms ļaunprātīgās rīcības konstatēšanas.

                           —

                           prasītāja apgalvo, ka Komisija nepienācīgi konstatēja piegādes atteikumu, jo tā nepārbaudīja attiecīgo iepriekšējo pakalpojumu obligāto raksturu;

                           —

                           tāpat prasītāja apgalvo, ka Komisija neievēroja prasītājas tiesības tikt uzklausītai attiecībā uz faktiem un metodēm, ar kādām tā konstatēja attiecīgā uzņēmuma cenu starpības samazināšanu;

                           —

                           turklāt tā arī apgalvo, ka Komisija izmantoja kļūdainu metodoloģiju attiecībā uz cenu starpības samazināšanu un nepareizi aprēķināja ilgtermiņa vidējās papildu izmaksas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā, konstatējot pārkāpuma ilgumu.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Komisija nedrīkstēja par pārkāpuma sākumu noteikt standartpiedāvājuma sagatavošanu un ka katrā ziņā tā nedrīkstēja iekļaut pārkāpuma ilgumā 2005. gadu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā, pārkāpumā vainojot prasītāju, jo Komisija nepierādīja, ka prasītāja ir īstenojusi izšķirošu ietekmi uz attiecīgo uzņēmumu.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka Komisija nedrīkstēja vainot prasītāju pret konkurenci vērstā rīcībā attiecībā pret konkrēto uzņēmumu, jo prasītāja un šis uzņēmums neveidoja vienu ekonomisku vienību.

                           —

                           It īpaši, Komisija nepierādīja, ka prasītāja faktiski īstenoja izšķirošu ietekmi uz attiecīgo uzņēmumu. Turklāt prasītāja nebija informēta par attiecīgā uzņēmuma it kā ļaunprātīgu rīcību.

                           —

                           Turklāt prasītāja apgalvo, ka, cenšoties pierādīt ižķirošās ietekmes faktisku īstenošanu, Komisija pārkāpa it īpaši nevainīguma prezumciju, interpretējot faktus.

                           —

                           Visbeidzot, cita starpā tiek apgalvots, ka Komisija nepierādīja, ka apgalvotās izšķirošās ietekmes īstenošana bija nozīmīga.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl konkrēti prasītājai tika noteikts atsevišķš naudas sods.

                           —

                           Komisija uzskata, ka attiecīgais uzņēmums un prasītāja ietilpa vienā un tajā pašā uzņēmumā ne tikai visu pārkāpuma laiku un nauda soda apmēra noteikšanas brīdī, bet jau brīdī, kad tika uzskatīts, ka prasītāja ir izdarījusi atkārtoti to pašu pārkāpumu, par kuru Komisija piemēroja sodu 2003. gadā. Tāpēc Komisijai nevajadzēja noteikt atsevišķu naudas sodu prasītājai, jo sodu individualitātes princips attiecas vienīgi uz uzņēmumu kā tādu, nevis uz tam piederošajām juridiskām personām.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā, nosakot naudas soda apmēru.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka, aprēķinot naudas soda pamatsummu, Komisijai vajadzēja izmantot nevis attiecīgā uzņēmuma apgrozījumu konkrētajām precēm 2010. gadā, bet gan vidējo gada apgrozījumu 2005.-2010. gadā.

                           —

                           Turklāt Komisijai, kad tā ņēma vērā pārkāpuma ilgumu, tajā nekādā ziņā nevajadzēja iekļaut 2005. gadu.


title: Lieta C-378/13: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 2. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 74/442/EEK — Atkritumu apsaimniekošana — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Finansiālas sankcijas — Naudas sods un kavējuma nauda

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/10

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 2. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-378/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 74/442/EEK - Atkritumu apsaimniekošana - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - LESD 260. panta 2. punkts - Finansiālas sankcijas - Naudas sods un kavējuma nauda)
   (2015/C 046/13)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Patakia, E. Sanfrutos Cano un A. Alcover San Pedro)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji – E. Skandalou, pārstāve, kurai palīdz M. V. Liogkas, tehniskais eksperts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot vajadzīgos pasākumus sprieduma Komisija/Grieķija (C-502/03, EU:C:2005:592) izpildei, Grieķijas Republika nav izpildījusi LESD 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republikai, sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz sprieduma Komisija/Grieķija (C-502/03, EU:C:2005:592) izpildei gadījumā, ja šī sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktā konstatētā pienākumu neizpilde minētajā dienā turpinās, ir jāsamaksā Eiropas Komisijai ik pēc sešiem mēnešiem maksājama kavējuma nauda, to ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”, kura par pirmajiem sešiem mēnešiem pēc šī sprieduma pasludināšanas tiek aprēķināta šī laikposma beigās, no sākotnējās summas, kas noteikta EUR 1 4 5 20  000 apmērā, atņemot EUR 40  000 par katru atkritumu poligonu, uz kuru attiecas konstatētā pienākumu neizpilde un kurš pēc 2014. gada 13. maija ir vai nu ticis slēgts, vai rekultivēts, kā arī EUR 80  000 par tiem atkritumu poligoniem, kuri pēc šī paša datuma ir tikuši gan slēgti, gan rekultivēti. Par katru no nākamajiem sešu mēnešu laikposmiem maksājamā kavējuma nauda tiks aprēķināta tā beigās, pamatojoties uz iepriekšējam sešu mēnešu laikposmam aprēķināto kavējuma naudu, no tās veicot šādus pašus atskaitījumus atkarībā no attiecīgajā sešu mēnešu laikposmā veiktajām atkritumu poligonu, uz kuriem attiecas konstatētā pienākumu neizpilde, slēgšanām un rekultivēšanām;

               3)

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Eiropas Komisijai naudas sodu EUR 10 miljonu apmērā, ieskaitot tos kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;

               4)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 2. jūnijā lietā C-394/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 93/38/EEK — Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs — Līgums lenšu transportiera sistēmas izgatavošanai Megalopolis termoelektrocentrālei — Paziņojuma nepublicēšana — Tehniskās specifikācijas — Neparedzēti iemesli — Ārkārtēja steidzamība)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 2. jūnijā
   lietā C-394/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 93/38/EEK - Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs - Līgums lenšu transportiera sistēmas izgatavošanai Megalopolis termoelektrocentrālei - Paziņojuma nepublicēšana - Tehniskās specifikācijas - Neparedzēti iemesli - Ārkārtēja steidzamība)
   (2005/C 182/02)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-394/02 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2002. gada 8. novembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Nolins [M. Nolin] un M. Konstantinidis [M. Konstantinidis]) pret Grieķijas Republiku (pārstāvji — P. Milonopuls [P. Mylonopoulos] un D. Cagkaraki [D. Tsagkaraki] un S. Hala [S. Chala]), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann] (referents), tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts], H. N. da Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits, ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F.G. Jacobs], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 2. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Tā kā valsts elektrības uzņēmums Dimosia Epicheirisi Ilektrismoy piešķīra līgumu Megalopolis termoelektrocentrāles lenšu transportiera izgatavošanai sarunu procedūras rezultātā, nepublicējot paziņojumu, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1993. gada. 14. jūnija Direktīva 93/38/EKK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīva 98/4/EK, un, jo īpaši, tās 20. panta 1. punkts un 21. pants.

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 19, 25.01.2003.


title: Lieta F-71/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 5. jūnija spriedums — Cantisani /Komisija (Civildienests — Līgumdarbinieki — Konferenču tulks — Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants — Psiholoģiska vardarbība — Interešu konflikts — Prasība par kaitējuma atlīdzību)

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/30

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 5. jūnija spriedums — Cantisani/Komisija
   (Lieta F-71/10) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieki - Konferenču tulks - Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants - Psiholoģiska vardarbība - Interešu konflikts - Prasība par kaitējuma atlīdzību)
   2012/C 217/63
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nicola Cantisani (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — S. de Lannoy, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Curall un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt atbildētājas lēmumu, ar ko noraidīts prasītājas lūgums sniegt palīdzību saistībā ar psiholoģisko vardarbību, un prasība atlīdzināt nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               N. Cantisani sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010. 49. lpp.


title: Lieta C-306/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums ( Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LVP NV / Belgische Staat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tirgu kopīgā organizācija — Banāni — Importa režīms — Piemērojamo nodokļu likme

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/6

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LVP NV/Belgische Staat

   (Lieta C-306/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tirgu kopīgā organizācija - Banāni - Importa režīms - Piemērojamo nodokļu likme)
   (2015/C 065/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: LVP NV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Rezolutīvā daļa:

   1994. gada vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību, kura iekļauta 1.A pielikumā Līguma par Pasaules Tirdzniecības Organizācijas (PTO) izveidošanu, kas parakstīts 1994. gada 15. aprīlī Marakešā un apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (1986–1994), normas nevar radīt privātpersonām tiesības, uz kurām tās var tieši atsaukties valsts tiesā, lai iebilstu pret nodokļu likmes EUR 176 par tonnu piemērošanu, kas noteikta Padomes 2005. gada 29. novembra Regulas (EK) Nr. 1964/2005 par tarifu likmēm banāniem 1. panta 1. punktā

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: lieta C-18/06: Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 17. janvārī

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/28

         Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 17. janvārī
   (lieta C-18/06)
   (2006/C 60/53)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 17. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. Nolin, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2004. gada 7. oktobra Direktīvu 2004/103/EK par Padomes Direktīvas 2000/29/EK V pielikuma B daļā minēto augu, augu produktu un citu priekšmetu identitātes un augu veselības pārbaudēm, ko var veikt vietā, kas nav punkts ievešanai Kopienā, vai vietā tā tuvumā, un ar kuru paredz ar šīm pārbaudēm saistītos nosacījumus (1), un jebkurā gadījumā nepaziņojot par minētajiem noteikumiem Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               2)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2004. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 313, 12.10.2004., 16. lpp.


title: Lieta T-383/16: Prasība, kas celta 2016. gada 20. jūlijā – Tri Ocean Energy/Padome

text:
               26.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 350/21

         Prasība, kas celta 2016. gada 20. jūlijā – Tri Ocean Energy/Padome
   (Lieta T-383/16)
   (2016/C 350/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tri Ocean Energy (Kaira, Ēģipte) (pārstāvji – P. Saini, QC, R. Mehta, Barrister un N. Sheikh, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 27. maija Īstenošanas regulu (ES) 2016/840, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2016, L 141, 30. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts Lēmuma 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (“sākotnējais lēmums”) 28. panta 1. punktā un Padomes Regulas (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (“sākotnējā regula”) 15. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais kritērijs [prasītājas nosaukuma] iekļaušanai apstrīdētā lēmuma un apstrīdētās regulas pielikumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome gan apstrīdētajā lēmumā, gan apstrīdētajā regulā nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir neattaisnoti un nesamērīgi ierobežotas prasītājas tiesības uz īpašumu un uz reputācijas aizsardzību.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.


title: Lieta C-524/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 9. septembra spriedumu lietā T-461/12 Hansestadt Lübeck /Eiropas Komisija 2014. gada 20. novembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 9. septembra spriedumu lietā T-461/12 Hansestadt Lübeck/Eiropas Komisija 2014. gada 20. novembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-524/14 P)
   (2015/C 026/21)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Otrs lietas dalībnieks: Hansestadt Lübeck, agrāk Flughafen Lübeck GmbH

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atzīt par nepieņemamu pirmajā instancē celto prasību;

                           —

                           pakārtoti: atzīt, ka pirmajā instancē celtajai prasībai nav priekšmeta;

                           —

                           pakārtoti: atzīt, ka nav pamatota tā ceturtā pamata daļa, ar kuru apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums saistībā ar selektivitātes kritēriju, un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai pārējo ceturtā pamata daļu un pirmā, otrā, trešā un piektā pamata izskatīšanai;

               —

               piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmās instances un apelācijas tiesvedībās vai, pakārtoti, ja lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pirmās instances un apelācijas tiesvedībās pieņemšanu līdz attiecīgā sprieduma pasludināšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: individuālas skaršanas neesamība

   Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Hansestadt Lübeck, kura ir publisko tiesību uzņēmuma, kurš līdz 2013. gada 1. janvārim bija pārvaldījis Lībekas lidostu, saistību pārņēmēja, individuāli skar apstrīdētais lēmums, jo šāds publisko tiesību uzņēmums ar piešķirtu valsts atbalstu ir īstenojis pilnvaras, kuras tam ir tikušas piešķirtas ekskluzīvā veidā. Šāds secinājums tika pamatots ar šādiem faktiem: publisko tiesību uzņēmums piedāvā tarifu regulējumu federālās zemes regulatora iestādei, kurai ir tiesības to apstiprināt vai noraidīt (pārsūdzētā sprieduma 29.–34. punkts).
   Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa pareizi ir konstatējusi faktus, tomēr tā ir kļūdaini uzskatījusi, ka publisko tiesību uzņēmums, kurš līdz 2013. gada 1. janvārim pārvaldīja Lībekas lidostu, bija atbalsta piešķīrēja iestāde, kura īstenoja tai ekskluzīvi piešķirtās tiesības. Saskaņā ar Tiesas judikatūru, izvērtējot, vai ir individuāli skarts kāds publisko vai privāto tiesību uzņēmums, kurš īsteno atbalsta shēmu (kā publisko tiesību uzņēmums, kurš līdz 2013. gada 1. janvārim pārvaldīja Lībekas lidostu), noteicošais ir tas, vai pašam uzņēmumam vai valstij ir tiesības noteikt uzņēmuma pārvaldību un politiku (1). Vispārējās tiesas konstatētie fakti pierāda, ka šādas tiesības ir valstij, it īpaši divu iemeslu dēļ. Tarifu regulējums iepriekš ir jāapstiprina federālās zemes regulatora iestādei. Savukārt regulatora iestāde ir saistīta ar federālo tiesisko regulējumu lidostu tarifu jomā. Tādējādi tas vien, ka lidostas pārvaldītājam ir jāpiedāvā tarifu regulējums, nenozīmē, ka tas var autonomi veikt pārvaldību un noteikt mērķus, kuri tiek sasniegti ar tarifu regulējumu.
   Vispārējā tiesa, atzīstot, ka tiesības īstenot pagaidu pasākumu, ar kuru piešķirts atbalsts (šajā gadījumā – tarifu regulējuma priekšlikums regulatora iestādei), nozīmē īstenot tiesības piešķirt atbalstu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā ir pārāk plaši interpretējusi “individuālas skaršanas” jēdzienu.

      Otrais pamats: tiesību celt prasību neesamība

   Vispārējā tiesa uzskata, ka Hansestadt Lübeck, kura ir publisko tiesību uzņēmuma, kurš līdz 2013. gada 1. janvārim bija pārvaldījis Lībekas lidostu, saistību pārņēmēja, ir tiesības celt prasību arī pēc Lībekas lidostas pārdošanas privātam investoram. Vispārējā tiesa neuzskatīja par vajadzīgu noteikt, vai pienākums apturēt regulējumu atbalsta jomā beidzās 2013. gada 1. janvārī, jo tarifu regulējums vairs nebija valsts atbalsts, ņemot vērā to, ka vairs netika izmantoti valsts resursi. Pat ja tas tā būtu, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka prasītāja pirmajā instancē saglabā tiesības celt prasību, jo formālā izmeklēšanas procedūra vēl nebija pabeigta un apstrīdētajam lēmumam vēl bija tiesiskās sekas.
   Pirmais Vispārējās tiesas arguments ir kļūdains, jo apstrīdētais lēmums arī bez galīga lēmuma, kas pieņemts formālās izmeklēšanas procedūras beigās, var zaudēt savu tiesisko iedarbību, proti, pienākumu apturēt atbalsta pasākumu uz izmeklēšanas laiku, ja šis pasākums izbeidzas to iemeslu dēļ, kuriem nav nekādas saistības ar formālo izmeklēšanas procedūru (šajā gadījumā – lidostas privatizāciju).
   Otrais Vispārējās tiesas arguments ir pretrunā judikatūrai, saskaņā ar kuru tiek prasīta radusies un pastāvoša interese. Šajā lietā risks, ka pasākums var tikt apturēts pirms 2013. gada 1. janvāra, nerealizējās, jo lidosta tika privatizēta. Hansestadt Lübeck nebija pierādījusi savu interesi turpināt celt prasību pēc lidostas privatizācijas.
   Šī pamatojuma dēļ Vispārējā tiesa kļūdaini atzina, ka prasītājai pirmajā instancē bija pastāvoša interese.

      Trešais pamats: nepareiza selektivitātes jēdziena LESD 107. panta 1. punkta izpratnē interpretācija

   Lai atzītu, ka publisko tiesību uzņēmuma noteiktais tarifu regulējums ir selektīvs, ir jāpārbauda, kā uzskata Vispārējā tiesa, vai tas tiek piemērots nediskriminējošā veidā visiem to preču un pakalpojumu lietotājiem un potenciālajiem lietotājiem, kurus piegādā vai sniedz šis publisko tiesību uzņēmums (sprieduma 53. punkts).
   Šāda nostāja ir klajā pretrunā Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru pasākums nav vispārīgs nodokļu vai ekonomikas politikas pasākums un līdz ar to tas ir selektīvs, ja tas attiecas vienīgi uz konkrētu ekonomikas sektoru vai tikai uz konkrētiem šī sektora uzņēmumiem (2). Tādējādi Tiesa ir lēmusi, ka publisko tiesību uzņēmumu noteiktie preferenciālie tarifi par precēm un pakalpojumiem ir selektīvi arī tad, ja tos var izmantot visi lietotāji vai potenciālie lietotāji (3). Savos secinājumos lietā Deutsche Lufthansa ģenerāladvokāts Mengozzi šo judikatūru piemēroja pilnībā šai lietai atbilstošā situācijā, proti, lidostas maksu regulējumam, kurā paredzētas atlaides konkrētiem lielajiem lietotājiem, un atzina pasākuma selektivitāti (4).

      Ceturtais pamats: pamatojuma neesamība un pretrunīgs pamatojums

   Vispārējās tiesas pamatojums ir kļūdains. Pirmkārt, selektivitātes pārbaudē ir izlaists svarīgs posms, proti, mērķa, kas sasniedzams ar tarifu regulējumu, noteikšana. Faktiski atbilstoši šai sistēmai ir jānosaka, kuri uzņēmumi atrodas identiskā tiesiskā un faktiskā situācijā. Otrkārt, Vispārējās tiesas pamatojums ir pretrunīgs, jo vispirms tā piemēro judikatūru par nodokļa pasākuma selektivitāti (pārsūdzētā sprieduma 51. un 53. punkts) un pēc tam konstatē, ka tā nav atbilstoša (pārsūdzētā sprieduma 57. punkts).

      Piektais pamats: kļūdaina stingras pārbaudes tiesā piemērošana lēmumam par procedūras sākšanu

   Lai arī Vispārējā tiesa ir izmantojusi pareizu juridisko kritēriju, tomēr savā pamatojumā tā pilnībā ignorē to, ka šajā lietā runa ir par lēmumu par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu, kurš ir pakļauts vienīgi vieglai pārbaudei tiesā, it īpaši jautājumā par pamatojumu (5). Pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts nekāds pamatojums, kādēļ tarifu regulējums tik acīmredzami nebija selektīvs, ka Komisijai nebija ļauts uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru.

      (1)  Spriedums DEFI/Komisija, 282/85, Krājums, 2649. lpp., 18. punkts.

      (2)  Spriedumi Itālija/Komisija, C-66/02, Krājums, I-10901, 99. punkts, un Unicredito, C-148/04, Krājums, I-11137. lpp., 45. punkts.

      (3)  It īpaši skat. spriedumu GEMO, C-126/01, Krājums, I-13769. lpp., 35.–39. punkts.

      (4)  Secinājumi Deutsche Lufthansa, C-284/12, Krājums, 47.–55. punkts.

      (5)  Kā nesenāko skat. rīkojumu Stahlwerk Bous/Komisija, T-172/14 R, Krājums, 39.–78. punkts un tajos minētā judikatūra.


title: Lieta C-117/10: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 4. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — EKL 88. panta 1. un 2. punkts — Polijas Republikas piešķirtais valsts atbalsts lauksaimniecības zemes iegādei — Eiropas Savienības Padomes kompetence — Pastāvoša atbalsta shēma — Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai — Pirms pievienošanās piešķirtais valsts atbalsts — Atbilstoši pasākumi — Divu atbalsta shēmu nenodalāmais raksturs — Apstākļu maiņa — Ārkārtas apstākļi — Ekonomiskā krīze — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Samērīguma princips)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/2

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 4. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-117/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - EKL 88. panta 1. un 2. punkts - Polijas Republikas piešķirtais valsts atbalsts lauksaimniecības zemes iegādei - Eiropas Savienības Padomes kompetence - Pastāvoša atbalsta shēma - Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai - Pirms pievienošanās piešķirtais valsts atbalsts - Atbilstoši pasākumi - Divu atbalsta shēmu nenodalāmais raksturs - Apstākļu maiņa - Ārkārtas apstākļi - Ekonomiskā krīze - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīguma princips)
   2014/C 45/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová un B. Stromsky)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Sitbon un F. Florindo Gijón)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Lietuvas Republika (pārstāvji — D. Kriaučiūnas un L. Liubertaitės), Ungārija (pārstāvji — G. Koós un M. Fehér, kā arī K. Szíjjártó), Polijas Republika (pārstāvji — M. Szpunar un B. Majczyna)

      Priekšmets

   Prasība atcelt tiesību aktu — Padomes 2009. gada 20. novembra Lēmuma 2010/10/EK par to, lai Polijas Republikas iestādes varētu sniegt valsts atbalstu lauksaimniecības zemes iegādei laikā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim (OV L 4, 89. lpp.), atcelšana — Kompetences neesamība — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Lojālas sadarbības principa starp dalībvalstīm un iestādēm pārkāpums — Acīmredzama kļūda vērtējumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lietuvas Republika, Ungārija un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta T-299/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 31. augusta rīkojums — Babcock Noell /Eiropas Kopuzņēmums ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām (Pagaidu noregulējums — Publiskā iepirkuma līgumi — Konkursa procedūra — Piedāvājuma noraidīšana — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris — Steidzamība — Interešu izsvēršana)

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/31

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 31. augusta rīkojums — Babcock Noell/Eiropas Kopuzņēmums ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām
   (Lieta T-299/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Publiskā iepirkuma līgumi - Konkursa procedūra - Piedāvājuma noraidīšana - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris - Steidzamība - Interešu izsvēršana)
   2010/C 301/53
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Babcock Noell GmbH (Würzburg, Vācija) (pārstāvji — M. Werner un C. Elbreht, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Kopuzņēmums ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām (pārstāvji — A. Verpont, pārstāvis, kuram palīdz C. Kennedy-Loest, K. Wilson un C. Thomas, solicitors, un N. Pourbaix, avocat)

      Priekšmets

   Pieteikums par lēmumu izpildes apturēšanu, kurus pieņēmusi atbildētāja konkursa procedūras ietvaros un saskaņā ar kuriem tiek noraidīti prasītājas piedāvājumi un tiek piešķirta citam pretendentam līguma par “ITER Toroidal Field Coils Winding Packs” D daļa

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par izpildes apturēšanu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-12/05: Tiesas (sestā palāta) 2006. gada 14. decembra rīkojums — Herbert Meister pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Amats — Dienesta vadītāja atkārtota iecelšana priekšsēdētāja vietnieka juridiskā padomnieka, kas nodarbojas ar juridiskajiem jautājumiem, amatā — Apelācija, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/8

         Tiesas (sestā palāta) 2006. gada 14. decembra rīkojums — Herbert Meister pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-12/05) (1)

   (Apelācija - Amats - Dienesta vadītāja atkārtota iecelšana priekšsēdētāja vietnieka juridiskā padomnieka, kas nodarbojas ar juridiskajiem jautājumiem, amatā - Apelācija, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   (2007/C 82/15)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Herbert Meister (pārstāvis — P. Goergen, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — I. de Medrano Caballer)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 28. oktobra spriedumu lietā T-76/03 Meister/ITSB, ar ko tiesa noraidīja prasību atcelt ITSB 2002. gada 22. aprīļa lēmumu par prasītāja iecelšanu dienesta interesēs, saglabājot viņa amatu, par priekšsēdētāja vietnieka juridisko padomnieku, kas nodarbojas ar juridiskajiem jautājumiem.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt apelācijas pamata prasījumu un blakus prasījumu;

               2)

                  Meister atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar apelācijas pamata prasījumiem;

               3)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas blakus prasījumiem.

      (1)  OV C 93, 16.4.2005.


title: Lieta T-267/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 7. oktobra rīkojums – db-Technologies Deutschland/ITSB – MIP Metro (“Sigma”)

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/65

         Vispārējās tiesas 2015. gada 7. oktobra rīkojums – db-Technologies Deutschland/ITSB – MIP Metro (“Sigma”)
   (Lieta T-267/15) (1)

   (2015/C 389/74)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Tiesas spriedums (virspalāta)  2006. gada 10. janvārī  lietā C-302/04 ( Szombathelyi Városi Bíróság  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Ynos kft  pret  János Varga  (EKL 234. pants — Direktīva 93/13/EEK — Patērētāji — Negodīgi noteikumi — Valsts tiesību akti, kas saskaņoti ar direktīvu pēc asociācijas līguma slēgšanas starp trešo valsti un Eiropas Kopienām un pirms attiecīgās valsts pievienošanās Eiropas Savienībai — Tiesas kompetences neesamība)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2006. gada 10. janvārī
   lietā C-302/04 (Szombathelyi Városi Bíróság lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ynos kft pret János Varga
       (1)

   (EKL 234. pants - Direktīva 93/13/EEK - Patērētāji - Negodīgi noteikumi - Valsts tiesību akti, kas saskaņoti ar direktīvu pēc asociācijas līguma slēgšanas starp trešo valsti un Eiropas Kopienām un pirms attiecīgās valsts pievienošanās Eiropas Savienībai - Tiesas kompetences neesamība)
   (2006/C 48/14)
   tiesvedības valoda — ungāru
   Lietā C-302/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Szombathelyi Városi Bíróság (Ungārija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 10. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 14. jūlijā, tiesvedībā Ynos kft pret János Varga, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann], A. Ross [A. Rosas], K. Šīmans [K. Schiemann] un J. Makarčiks [J. Makarczyk], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], A. La Pergola [A. La Pergola], K. Lēnartss [K. Lenaerts], P. Kūris [P. Kūris], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis], M. Ilešičs [M. Ilešič] (referents) un A. O'Kīfs [A. Ó Caoimh], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretārs B. Fileps [B. Fülöp], administrators, 2006. gada 10. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Tādos apstākļos kā pamata prāvā, kurā fakti ir radušies pirms valsts pievienošanās Eiropas Savienībai, Tiesas kompetencē nav atbildēt uz pirmo un otro jautājumu.

      (1)  OV C 251, 09.10.2004.


title: Lieta C-591/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 13. jūnija spriedums (High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited lūguma/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 355. panta 3. punkts — Gibraltāra statuss — LESD 56. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Pilnībā iekšēja situācija — Nepieņemamība

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/7

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 13. jūnija spriedums (High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited lūguma/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

   (Lieta C-591/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 355. panta 3. punkts - Gibraltāra statuss - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Pilnībā iekšēja situācija - Nepieņemamība)
   (2017/C 277/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: The Queen, pēc The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited lūguma

      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 355. panta 3. punkts, to lasot kopsakarā ar LESD 56. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojumu sniegšana, ko Gibraltārā reģistrēti uzņēmumi veic par labu personām, kuras ir Apvienotās Karalistes rezidentes, no Savienības tiesību viedokļa ir tāda situācija, kurā visi tās elementi ir saistīti tikai ar vienu dalībvalsti.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.