title: Apvienotās lietas T-454/10 un T-482/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 30. maija spriedums — Anicav u.c./Komisija (Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Atbalsts augļu un dārzeņu nozarei — Prasība atcelt tiesību aktu — Tieša ietekme — Pieņemamība — Pārstrādāti augļi un dārzeņi — Darbības fondi un darbības programmas — “Darbību, kas nav īstas pārstrādes darbības” , finansēšana)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/64

         Vispārējās tiesas 2013. gada 30. maija spriedums — Anicav u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-454/10 un T-482/11) (1)

   (Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Atbalsts augļu un dārzeņu nozarei - Prasība atcelt tiesību aktu - Tieša ietekme - Pieņemamība - Pārstrādāti augļi un dārzeņi - Darbības fondi un darbības programmas - “Darbību, kas nav īstas pārstrādes darbības”, finansēšana)
   2013/C 225/143
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) (Neapole, Itālija) (lieta T-454/10); Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon) (Madride, Spānija) un 16 pārējās prasītājas, kuru nosaukumi ir minēti sprieduma I pielikumā (lieta T-482/10) (pārstāvji — sākotnēji J. L. da Cruz Vilaça, S. Estima Martins un S. Carvalho de Sousa, vēlāk — S. Estima Martins, S. Carvalho de Sousa un R. Oliveira, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — lietā T-454/10 sākotnēji B. Schima, M. Vollkommer, vēlāk — B. Schima un N. Donnelly; lietā T-482/11 K. Banks un B. Schima, pārstāvji)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam lietā T-454/10: Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA) (Milāna, Itālija) un 10 pārējās personas, kas iestājušās lietā un kuru nosaukumi ir minēti sprieduma II pielikumā (pārstāvji — sākotnēji J. L. da Cruz Vilaça, S. Estima Martins un S. Carvalho de Sousa, vēlāk — S. Estima Martins, S. Carvalho de Sousa un R. Oliveira, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Confederazione Cooperative Italiane (Roma, Itālija) un astoņas pārējās personas, kas iestājušās lietā un kuru nosaukumi ir minēti sprieduma III pielikumā (pārstāvji — M. Merola, M. C. Santacroce un L. Cappelletti, advokāti)

      Priekšmets

   Lietā T-454/10 par prasību atcelt 52. panta 2.a punktu un VIII pielikumu Komisijas 2007. gada 21. decembra Regulā (EK) Nr. 1580/2007, ar ko nosaka Padomes Regulu (EK) Nr. 2200/96, (EK) Nr. 2201/96 un (EK) Nr. 1182/2007 īstenošanas noteikumus augļu un dārzeņu nozarē (OV L 350, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. jūlija Regulu (ES) Nr. 687/2010 (OV L 199, 12. lpp.), un lietā T-482/11 par prasību atcelt 50. panta 3. punktu un 60. panta 7. punktu Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulā (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu nozari, kā arī pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (OV L 157, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2007. gada 21. decembra Regulas (EK) Nr. 1580/2007, ar ko nosaka Padomes Regulu (EK) Nr. 2200/96, (EK) Nr. 2201/96 un (EK) Nr. 1182/2007 īstenošanas noteikumus augļu un dārzeņu nozarē, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. jūlija Regulu (ES) Nr. 687/2010, 52. panta 2.a punkta otro daļu tiktāl, ciktāl tajā ir paredzēts, ka “darbību, kas nav īstas pārstrādes darbības”, vērtība ir iekļauta pārstrādei paredzēto augļu un dārzeņu pārdotās produkcijas vērtībā;

               2)

               atcelt Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu nozari, kā arī pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari, 50. panta 3. punktu daļu, kurā ir paredzēts, ka “darbību, kuras nav īstas pārstrādes darbības”, vērtība ir iekļauta pārstrādei paredzēto augļu un dārzeņu pārdotās produkcijas vērtībā;

               3)

               atcelt Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 60. panta 7. punktu;

               4)

               izbeigt tiesvedību par prasību lietā T-454/10 daļā par prasību atcelt Regulas Nr. 1580/2007 VIII pielikumu;

               5)

               Regulas Nr. 1580/2007 52. panta 2.a punkta otrās daļas un Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 50. panta 3. punkta spēkā esamība tiek saglabāta vienīgi daļā, saskaņā ar kuru atbilstoši iepriekš minētajām tiesību normām veiktie maksājumi ražotāju organizācijām līdz šī sprieduma pasludināšanai ir jāuzskata par galīgiem;

               6)

               lietā T-454/10 Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pati, kā arī atlīdzina Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) un personu, kas iestājušās lietā Anicav atbalstam un kuru nosaukumi ir minēti II pielikumā, tiesāšanās izdevumus;

               7)

               lietā T-454/10 personas, kas iestājušās lietā Komisijas prasījumu atbalstam un kuru nosaukumi ir minēti II pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               8)

               lietā T-482/11 Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon) un pārējo prasītāju, kuru nosaukumi ir minēti I pielikumā, tiesāšanās izdevumus;

               9)

               lietā T-482/11 personas, kas iestājušās lietā Komisijas prasījumu atbalstam un kuru nosaukumi ir minēti III pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 328, 4.12.2010.


title: Lieta T-27/07: Pirmās instances tiesas 2007. gada 1. oktobra rīkojums — US Steel Košice /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Slovākijas emisijas kvotu valsts sadales plāns laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam — Komisijas noraidošs lēmums — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/42

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 1. oktobra rīkojums — US Steel Košice/Komisija
   (Lieta T-27/07) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Slovākijas emisijas kvotu valsts sadales plāns laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam - Komisijas noraidošs lēmums - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2007/C 297/85)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: US Steel Košice s.r.o., Košice (Slovākija) (pārstāvji — E. Vermulst, advokāts, un C. Thomas, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Lawunmi un Ü. Wölker)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadales valsts plānu, ko Slovākijas Republika ir paziņojusi par laikposmu no 2008. līdz 2012. gadam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvu 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  US Steel Košice s.r.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta F-61/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūnijā — Bauch /Komisija

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/52

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūnijā — Bauch/Komisija
   (Lieta F-61/07)
   (2007/C 199/101)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gerhard Bauch, Berlīne (Vācija) (pārstāvis — W. Uhlmann, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               uzlikt atbildētājai pienākumu grozīt 2003. gada 12. marta izziņu attiecībā uz prasītāju; pakārtoti, attiecībā uz prasītāju izdot jaunu apstiprinājumu par to, ka prasītājam izmaksātā summa nav pabalsts sakarā ar atbrīvošanu no amata, ar kuru tiktu izmantotas tiesības uz pensiju, un tādējādi šī summa nav nedz izdienas pensija, nedz arī tās ekvivalents;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs strādāja Eiropas Kopienu Komisijā pagaidu darbinieka statusā. Šajā laikā viņš — toreizējās Federālās Ekonomikas ministrijas ierēdnis — bija bezalgas atvaļinājumā. Šī ministrija samazināja viņa izdienas pensiju sakarā ar to, ka tā sakrita ar starptautiskām un pārnacionālām pensijas iemaksām, jo Eiropas Kopienu Komisija bija izdevusi prasītājam izziņu par pabalsta sakarā ar atbrīvošanu no amata izmaksu, ar kuru tiek izmantotas tiesības uz pensiju.
   Prasītājs norāda, ka minētā Komisijas izziņa ir kļūdaina, jo saskaņā ar to pagaidu darbinieki to īsā dienesta laika dēļ nevar iegūt nekādas tiesības uz pensiju (Civildienesta noteikumu 77.-84. pants) un tādējādi prasītājam ir atmaksātas tikai viņa iemaksas pensiju fondā.


title: Lieta C-685/13: Tiesas 2014. gada 11. novembra rīkojums (Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Belgacom SA/Commune de Fléron

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/23

      Tiesas 2014. gada 11. novembra rīkojums (Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Belgacom SA/Commune de Fléron

      (Lieta C-685/13) (1)

      (2015/C 016/34)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta C-491/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija rīkojumu lietā T-451/10 Fuchshuber Agrarhandel GmbH /Komisija 2011. gada 26. septembrī iesniedza Fuchshuber Agrarhandel GmbH

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija rīkojumu lietā T-451/10 Fuchshuber Agrarhandel GmbH/Komisija 2011. gada 26. septembrī iesniedza Fuchshuber Agrarhandel GmbH

   (Lieta C-491/11 P)
   2012/C 13/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fuchshuber Agrarhandel GmbH (pārstāvis — G. Lehner, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               izskatīt lietu mutvārdu procesā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai 14 dienu laikā samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai EUR 2 623 282,31, pieskaitot procentu maksājumu ar likmi 6 % gadā no summas EUR 1 641 372,50 no 2007. gada 24. septembra, un procentu maksājumu ar likmi 6 % gadā no summas EUR 981 909,81 no 2007. gada 16. oktobra;

               —

               atzīt, ka Eiropas Komisijai ir pienākums apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt visus pārējos zaudējumus saistībā ar 2007. gada 3. septembrī piešķirto partiju KUK 459 un ar 2007. gada 17. septembrī piešķirto partiju KUK 465;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai 14 dienu laikā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir jāsamaksā apelācijas sūdzības iesniedzējas pārstāvim.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir par Vispārējās tiesas rīkojumu, ar kuru tā kā juridiski nepamatotu ir noraidījusi prasību atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai — apelācijas sūdzības iesniedzējai ir radušies tāpēc, ka Komisija neesot pārbaudījusi īstenošanas nosacījumus saistībā ar pastāvīgu konkursu par Ungārijas intervences aģentūras pārziņā esošās labības, šajā gadījumā — kukurūzas, tālākpārdošanu Kopienu tirgū.
   Vispārējās tiesas juridiskais vērtējums, saskaņā ar kuru Komisijai nevar pārmest pretlikumīgu rīcību, esot nepareizs, jo judikatūra (1), kuru ir minējusi Vispārējā tiesa, neesot attiecināma uz šo gadījumu.
   Pretēji Vispārējās tiesas ieskatam no attiecīgajiem noteikumiem (2) izriet, ka pastāvīgu konkursu par dalībvalstu intervences aģentūru pārziņā esošās labības tālākpārdošanu izsludināšana esot Komisijas kompetencē. Turklāt Komisijai esot lēmumu pieņemšanas pilnvaras, kā arī kontroles pienākums (3). Minētajām aģentūrām neesot bijusi rīcības brīvība.
   Komisijas kontroles pienākums esot paredzēts ne tikai Savienības finansiālo interešu aizsardzībai, bet arī atsevišķu tirgus dalībnieku interešu aizsardzībai. Regulā Nr. 884/2006 (4) kontroles pienākums esot precizēts tādējādi, ka maksājumu aģentūrām visās intervences krājumu noliktavās vismaz vienreiz gadā esot jāpārbauda intervences glabāšanā esošie produkti attiecībā uz labu saglabāšanu un intervences krājumu integritāti, turklāt tām pēc tam esot jāiesniedz Komisijai kontroles ziņojumu kopija[s]. Šie noteikumi strīdā aplūkotajā gadījumā esot rupji pārkāpti.
   Līdz ar to, neizmantojot kontroles pilnvaras pirms strīdus priekšmetā aplūkotā konkursa, Komisija esot izdarījusi pārkāpumu, kas ir kvalificējama un nopietna pienākuma neizpilde.
   Turklāt Vispārējā tiesa, apelācijas sūdzības iesniedzējas sniegto lietas apstākļu izklāstu bez pierādījumu savākšanas kvalificējot par nepareizu un lietu neizskatot mutvārdu procesā, esot pieļāvusi procesuālas kļūdas.

      (1)  Tiesas 2001. gada 1. janvāra spriedums lietā C-247/98 Komisija/Grieķija, kā arī Vispārējās tiesas 2008. gada 13. novembra spriedums lietā T-224/04 Itālija/Komisija.

      (2)  It īpaši Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1784/2003 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu 6. un 24. pants (OV L 270, 78. lpp.).

      (3)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu 37. pants (OV L 209, 1. lpppar kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu.).

      (4)  Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 884/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz intervences krājumu glabāšanas pasākumu finansēšanu, ko veic Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF), un intervences krājumu glabāšanas darbību iegrāmatošanu, ko īsteno dalībvalstu maksājumu aģentūras (OV L 171, 35. lpp.).


title: Lieta C-229/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 12. janvāra spriedums ( Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main (Direktīva 2000/78/EK — 4. panta 1. punkts — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — Valsts tiesību norma, kas nosaka 30 gadu maksimālā vecuma robežu pieņemšanai darbā par ierēdni ugunsdzēsēja amatā — Izvirzītais mērķis — Īstas un izšķirīgas prasības jēdziens)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/6

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 12. janvāra spriedums (Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main

   (Lieta C-229/08) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - 4. panta 1. punkts - Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums - Valsts tiesību norma, kas nosaka 30 gadu maksimālā vecuma robežu pieņemšanai darbā par ierēdni ugunsdzēsēja amatā - Izvirzītais mērķis - “Īstas un izšķirīgas prasības” jēdziens)
   2010/C 63/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Colin Wolf

      Atbildētāja: Stadt Frankfurt am Main

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.) 6. panta 1. punkta un 17. panta interpretācija — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — “Objektīvi un saprātīgi pamatotas” nevienlīdzīgas attieksmes vecuma dēļ, kā arī “saprātīga nodarbinātības laikposma pirms aiziešanas pensijā vajadzības” jēdzieni — Valsts tiesību norma, ar kuru maksimālais vecums, lai pieņemtu darbā par ugunsdzēsības dienesta ierēdni, ir noteikts 30 gadi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamata lietā, saskaņā ar kuru 30 gadi tiek noteikti par maksimālo vecum, lai pieņemtu darbā ugunsdzēsības tehniskā vidējā līmeņa dienestā.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta C-47/09: Prasība, kas celta 2009. gada 2. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/18

         Prasība, kas celta 2009. gada 2. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-47/09)
   (2009/C 82/33)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Clotuche-Duvieusart un D. Nardi)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               nospriest, ka Itālijas Republika, paredzot iespēju šokolādes produktu, kuri kā augu taukus satur vienīgi kakao sviestu, komercnosaukumu papildināt ar īpašības vārdu “puro” vai norādi “cioccolato puro”, nav izpildījusi Direktīvas 2000/36/EK (1) 3. pantā, Direktīvas 2000/13/EK (2) 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kā arī Direktīvas 2000/36 3. panta 5. punktā, lasot tos kopā, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Tostarp ar mērķi nodrošināt pareizas informācijas sniegšanu patērētājam, ar direktīvu par marķēšanu (2000/13) un direktīvu par šokolādes produktiem (2000/36) šokolādes produktu marķēšana un it īpaši to komercnosaukumi ir tikuši pilnībā saskaņoti Kopienā. Direktīvā 2000/36 ir paredzēts, ka produkti, kuru sastāvā ir līdz 5 % atsevišķu augu tauku, saglabā nemainīgu savu komercnosaukumu, bet to marķējumā treknā drukā īpaši ir jānorāda: “satur augu taukus līdztekus kakao sviestam”.
   Itālijas tiesiskais regulējums, kas ir šīs prasības priekšmets un saskaņā ar kuru norāde “puro” tiek pievienota vienīgi produktu, kuru sastāvā kā tauki ir tikai un vienīgi kakao sviests, komercnosaukumam, groza Kopienu līmenī pieņemtās harmonizētās definīcijas un tās neievēro. Ņemot vērā, ka itāļu valodā vārds “puro” nozīmē neizmainīts, neskarts un līdz ar to autentisks, patērētājiem liek domāt, ka produkti, kuri, ievērojot Direktīvu un tajā paredzētos nosacījumus attiecībā uz komercnosaukumiem, satur augu taukus, kas nav kakao sviests, nav neskarti, proti, tie ir izmainīti un nav autentiski. Tas ir vienīgi tā iemesla dēļ, ka to sastāvā ir augu tauki, kuri, ņemot vērā to veidu un to proporcijas, ir atļauti saskaņā ar tiesisko regulējumu, lai gan tas nemaina to komercnosaukumu.
   Turklāt vārds “puro” ir īpašības vārds, kura izmantošanā komercnosaukumā ir jāievēro atsevišķi nosacījumi. It īpaši Direktīvas 2000/36 3. panta 5. punktā ir paredzēts, ka informācijas vai apraksta attiecībā uz kvalitātes kritērijiem izmantošanā ir jāievēro minimālais kopējais kakao sausās masas saturs, kas ir lielāks par to saturu, kas ir paredzēts nosaukumu, kuros nav minēts šis apraksts, izmantošanai. Itālijas tiesiskajā regulējumā norāde “puro” var tikt izmantota tikai tad, ja kā taukviela tiek izmantots tikai kakao sviests, bet nav jāievēro lielāks minimālais saturs, kas ir paredzēts attiecībā uz kopējo kakao sauso masu. Ar to tieši tiek pārkāpts Direktīvas 3. panta 5. punkts, kā arī maldināts patērētājs.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. jūnija Direktīva 2000/36/EK par kakao un šokolādes produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā (OV L 197, 19. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīva 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (OV L 109, 29. lpp.).


title: Konkurrenten.no AS 2017. gada 11. janvāra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-1/17)

text:
               9.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/23

      Konkurrenten.no AS2017. gada 11. janvāra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-1/17)
   (2017/C 73/13)

      Konkurrenten.no AS, ko pārstāv advokāts Jon Midthjell, Advokatfirmaet Midthjell AS,
      Grev Wedels plass 5, N-0151 Oslo, Norvēģija, 2017. gada 11. janvārī iesniedza EBTA Tiesā prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzējs EBTA Tiesai pieprasa:

               1)

               atcelt 2015. gada 7. maija EUI Lēmumu Nr. 179/15/COL; kā arī

               2)

               piespriest atbildētājam un jebkurām personām, kas iestājušās lietā, atlīdzināt izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Prasības iesniedzējs Konkurrenten.no AS ir privātais uzņēmums, kas darbojas ekspresautobusu pārvadājumu tirgū starp Norvēģijas centrālajiem un dienvidu reģioniem.

               —

                  Konkurrenten2011. gada 23. martā iesniedza apvienotu valsts atbalsta un publiskā iepirkuma sūdzību pret Norvēģiju, kā rezultātā EBTA Uzraudzības iestāde sāka divas atsevišķas izmeklēšanas: vienu publisko iepirkumu jautājumos (EUI lietas Nr. 69548 un 69656) un otru valsts atbalsta jautājumos (EUI lietas Nr. 69694 un 73321).

               —

               Publiskās iepirkuma daļas sūdzības rezultātā EBTA Uzraudzības iestāde 2012. gada 27. jūnijā nosūtīja argumentētu atzinumu pret Norvēģiju.

               —

               Valsts atbalsta daļas sūdzības rezultātā tika pieņemts apstrīdētais 2015. gada 7. maija lēmums Nr. 179/15/COL.

               —

               Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 5. pantu, Norvēģijas iestādes 2015. gada 7. jūlija vēstulē informēja EBTA Uzraudzības iestādi, ka prasītājas konkurenta Nettbuss nelikumīgi piešķirtā atbalsta kopsumma ir NOK 99 453 890.

               —

               2015. gada 7. septembrī apstrīdētā lēmuma 4. pantā Norvēģijai noteiktais termiņš nelikumīgā atbalsta atgūšanai beidzās, taču atbalsts nebija atgūts.

               —

                  Nettbuss atteicās atlīdzināt atbalsta atgūšanas prasību, un atbalsta atgūšanas konflikta rezultātā Norvēģijas iestādes 2015. gada 6. oktobris vēstulē EUI pieprasīja paskaidrojumus par apstrīdēto lēmumu. EBTA Uzraudzības iestāde 2015. gada 26. oktobra atbildes vēstulē paskaidroja, ka tā nepiekrīt Norvēģijas iestāžu interpretācijai un atbalsta Nettbuss.

               —

               Pēc tam 2015. gada 12. novembra vēstulē EBTA Uzraudzības iestādei Norvēģijas iestādes atzīmēja, ka EBTA Uzraudzības iestādes apstrīdētā lēmuma interpretācijas rezultātā atbalsta atgūšanas prasība būtu ievērojami jāsamazina.

               —

               2016. gada 8. septembrī Eustagderes pašvaldība un Nettbuss noslēdza vienošanos, saskaņā ar kuru Nettbuss piekrita atmaksāt NOK 5 000 000.

               —

               Pieteikuma iesniedzējs nepiekrīt EBTA Uzraudzības iestādes interpretācijai un apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir atstāts neskarts praktiski viss valsts atbalsts, ko Nettbuss saņēmis no Eustagderes pašvaldības 10 gadu laikposmā no 2004. līdz 2014. gadam.


title: Lieta T-596/10: Prasība, kas celta 2010. gada 28. decembrī — Almunia Textil /ITSB — FIBA Europe ( “EuroBasket” )

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/20

         Prasība, kas celta 2010. gada 28. decembrī — Almunia Textil/ITSB — FIBA Europe (“EuroBasket”)
   (Lieta T-596/10)
   2011/C 80/39
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Almunia Textil, SA (La Almunia de Doña Godina, Spānija) (pārstāvis — J. E. Astiz Suárez, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: FIBA Europe eV (Minhene, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 280/2010-1

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: FIBA Europe eV

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “EuroBasket” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 14., 16., 24., 25., 26., 28., 35., 38. un 41. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas un valsts grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Basket” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18., 25. un 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji apmierināt iebildumus un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu daļā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 25., 28. un 41. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: apmierināt apelācijas sūdzību un noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo pastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-86/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 5. jūlija spriedums — Grieķija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma — Augļi un dārzeņi — Lauku attīstība — Maksājumu termiņu neievērošana — Tiesas sprieduma izpilde — Res judicata spēks — 24 mēnešu termiņš — Samērīguma princips)

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/13

         Vispārējās tiesas 2012. gada 5. jūlija spriedums — Grieķija/Komisija
   (Lieta T-86/08) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma - Augļi un dārzeņi - Lauku attīstība - Maksājumu termiņu neievērošana - Tiesas sprieduma izpilde - Res judicata spēks - 24 mēnešu termiņš - Samērīguma princips)
   2012/C 243/23
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — sākotnēji V. Kontolaimos, S. Charitaki un M. Tassopoulou, vēlāk M. Tassopoulou un I. Chalkias un K. Tsagkaropoulos)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Tserepa-Lacombe, pārstāvis, kuram palīdz P. Katsimani, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 20. decembra Lēmumu C(2007) 6514, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 18, 12. lpp.), ciktāl tas attiecas uz noteiktiem Grieķijas Republikas izdevumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 142, 07.06.2008.


title: Lieta T-559/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. oktobrī — Giovanni Cosmetics /ITSB — Vasconcelos & Gonçalves ( “GIOVANNI GALLI” )

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. oktobrī — Giovanni Cosmetics/ITSB — Vasconcelos & Gonçalves (“GIOVANNI GALLI”)
   (Lieta T-559/13)
   2014/C 24/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Giovanni Cosmetics, Inc. (Rancho Dominguez, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — J. van den Berg un M. Meddens-Bakker, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Vasconcelos & Gonçalves, SA (Lisabona, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 13. augusta lēmumu lietā R 1189/2012-2;

               —

               piespriest noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 9 232 471;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “GIOVANNI GALLI”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 14. un 18. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 232 471

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “GIOVANNI” reģistrācija Nr. 2 404 283 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: noraidīt iebildumus pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-584/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 11. decembra rīkojums — Atlas Transport /ITSB — Hartmann ( “ATLAS TRANSPORT” ) (Kopienas preču zīme — Atcelšanas process — Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/24

         Vispārējās tiesas 2012. gada 11. decembra rīkojums — Atlas Transport/ITSB — Hartmann (“ATLAS TRANSPORT”)
   (Lieta T-584/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atcelšanas process - Pieteikuma par atcelšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 38/42
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas Transport GmbH (Düsseldorf, Vācija) (pārstāvji — U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern un B. Weichhaus, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Alfred Hartmann k-gs (Leer, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 1. septembra lēmumu lietā R 2262/2010-1 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Alfred Hartmann k-gu un Atlas Transport GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta T-354/99: Pirmās instances tiesas  2006. gada 31. maija  spriedums —  Kuwait Petroleum (Nederland)  pret Komisiju (Valsts atbalsts — Komisijas paziņojums par atbalsta minimālo apmēru — Akcīzes nodokļa degvielai paaugstināšana — Atbalsts degvielas uzpildes stacijām — Naftas uzņēmumi — Atbalstu pārklāšanās risks — Cenu pārvaldības sistēmas klauzula — Labas pārvaldības princips)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/31

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 31. maija spriedums — Kuwait Petroleum (Nederland) pret Komisiju
   (Lieta T-354/99) (1)

   (Valsts atbalsts - Komisijas paziņojums par atbalsta minimālo apmēru - Akcīzes nodokļa degvielai paaugstināšana - Atbalsts degvielas uzpildes stacijām - Naftas uzņēmumi - Atbalstu pārklāšanās risks - Cenu pārvaldības sistēmas klauzula - Labas pārvaldības princips)
   (2006/C 178/56)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kuwait Petroleum (Nederland) BV, Roterdama (Nīderlande) (pārstāvis — P. Matijsens [P. Mathijsen], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji G. Rozē [G. Rozet] un H. Speijarts [H. Speyart], pēc tam — Rozē un H. van Vlīts [H. van Vliet])

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — sākotnēji M. Fīrstrā [M. Fierstra], pēc tam — H. Sevenstere [H. Sevenster])
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 1999. gada 20. jūlija Lēmumu 1999/705/EK par Nīderlandes valsts atbalstu 633 Nīderlandes degvielas uzpildes stacijām, kas atrodas Vācijas robežas tuvumā (OV L 280, 87. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 102, 08.04.2000.


title: Lieta F-19/13: Civildienesta tiesas 2016. gada 29. augusta rīkojums – Boyd/Komisija

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/35

         Civildienesta tiesas 2016. gada 29. augusta rīkojums – Boyd/Komisija
   (Lieta F-19/13) (1)

   (2016/C 371/42)
   Tiesvedības valoda – franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013, 30. lpp.


title: Lieta F-14/12 RENV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 30. septembra rīkojums – Schönberger/Revīzijas palāta Civildienests — Ierēdņi — Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas — Paaugstināšana amatā — 2011. gada paaugstināšana amatā — Atteikums paaugstināt amatā — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/46

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 30. septembra rīkojums – Schönberger/Revīzijas palāta
   (Lieta F-14/12 RENV)
   (Civildienests - Ierēdņi - Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas - Paaugstināšana amatā - 2011. gada paaugstināšana amatā - Atteikums paaugstināt amatā - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   (2015/C 371/47)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Peter Schönberger (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – O. Mader, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Revīzijas palāta (pārstāvji – B. Schäfer un Í. Ní Riagáin Düro)

      Priekšmets

   Prasība atcelt atbildētājas lēmumu prasītāju nepaaugstināt amatā AD 13 pakāpē 2011. gada paaugstināšanas amatā ietvaros

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu;

               2)

               lietās F-14/12 un F-14/12 RENV P. Schönberger sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Revīzijas palātas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               lietā T-26/14 P Eiropas Savienības Revīzijas palāta sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina P. Schönberger tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-414/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. septembrī — Companhia Previdente /Komisija

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/35

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. septembrī — Companhia Previdente/Komisija
   (Lieta T-414/10)
   ()
   2010/C 317/63
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — D. Proença de Carvalho un J. Caimoto Duarte, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds) 1. un 2. pantu attiecībā uz prasītāju;

               —

               atzīt, ka jebkura Socitrel saistībā ar citām prasībām par pārkāpumiem, par kuriem tā atbild solidāri ar Companhia Previdente, piemērojamā naudas soda samazinājuma rezultātā tam atbilstošā apmērā automātiski samazinās arī šīs pēdējās solidārais naudas sods.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apstrīd to pašu lēmumu, kurš tiek apstrīdēts tiesvedībā lietā T-385/10 ArcelorMittal Wire France u.c./Komisija.
   Prasītāja Tiesai apgalvo, ka:

               i)

               esot pārkāpts LESD 101. pants un neesot ievēroti individuālas atbildības par pārkāpumiem principi saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību [un pamatbrīvību aizsardzības] konvencijas 6. pantu un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (1), 23. panta 2. punktu. Lēmumā esot izdarīta acīmredzama kļūda vērtējumā, COMPANHIA PREVIDENTE solidārās atbildības par SOCITREL izdarītajiem pārkāpumiem noteikšanā pārsniedzot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā noteikto naudas soda augstāko apmēru;

               ii)

               esot pārkāpts LESD 296. pants, jo nav nedz atspēkoti prasītājas argumenti, nedz pilnībā atmests solidārās atbildības noteikšanai un naudas soda aprēķināšanai izmantotais pieņēmums, ka laikā no 1998. gada līdz 2002. gadam sabiedrībai COMPANHIA PREVIDENTE esot bijusi izšķiroša ietekme sabiedrībā SOCITREL, nedz arī pienācīgi paskaidrots, pamatojoties uz ko, ir secināta izšķirošas ietekmes esamība līdz tam, proti, laikā no 1994. gada līdz 1998. gadam, attiecībā uz kuru šis pieņēmums, acīmredzot, nebūtu piemērojams;

         pakārtoti, ka

               iii)

               pārsniedzot augstāko apmēru, kādā naudas sodu varētu noteikt sabiedrībai COMPANHIA PREVIDENTE, esot pārkāpti LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants, Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts un neesot ievērots samērīguma princips;

               iv)

               neņemot vērā pašreizējās krīzes saimnieciskos apstākļus un COMPANHIA PREVIDENTE nespēju maksāt, neesot ievēroti samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principi.

      (1)  OV 2003, L 1, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 2. sēj., 205. lpp.


title: Lieta C-559/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Dortmund-Unna/Josef Grünewald

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Dortmund-Unna/Josef Grünewald

   (Lieta C-559/13)
   2014/C 45/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: Finanzamt Dortmund-Unna

   Atbildētājs: Josef Grünewald

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. pantam pretrunā ir dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nodokļu maksātāju nerezidentu privātie uztura līdzekļu maksājumi, kas ir saistīti ar peļņu nesoša īpašuma valsts teritorijā nodošanu tā saucamās priekšlaicīgās mantošanas ceļā, nav atskaitāmi, kaut gan attiecīgie maksājumi neierobežota nodokļu maksāšanas pienākuma gadījumā ir atskaitāmi, tomēr no atskaitījuma izriet atbilstošs maksājumu saņēmēja (kuram ir neierobežots nodokļu maksāšanas pienākums) nodokļa maksāšanas pienākums?


title: Lieta F-91/13: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 1. oktobra spriedums – DF/Eiropas Komisija Civildienests – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Ceļa izdevumi – Prasītāja norīkojums savas pilsonības valstī – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/63

      Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 1. oktobra spriedums – DF/Eiropas Komisija
      (Lieta F-91/13) (1)

      (Civildienests - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Ceļa izdevumi - Prasītāja norīkojums savas pilsonības valstī - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums)
      (2014/C 395/76)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: DF (pārstāvji – L. Levi un A. Blot, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Currall un V. Joris, vēlāk J. Currall)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam pieprasīts atmaksāt ekspatriācijas pabalstu un ceļa izdevumus, kurus viņš saņēmis sava norīkojuma Vācijā laikā no 2009. gada septembra un 2012. gada 31. augustam, un prasība atmaksāt jau ieturētās summas, kā arī samaksāt procentus

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  piespriest Eiropas Komisijai samaksāt DF EUR 1 500 kā kompensāciju par morālo kaitējumu;

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina vienu ceturtdaļu DF tiesāšanās izdevumu;

                  4)

                  DF sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 367, 14.12.2013, 40. lpp.


title: lieta C-412/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu komisija iesniedza 2004. gada 24. septembrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/27

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu komisija iesniedza 2004. gada 24. septembrī
   (lieta C-412/04)
   (2004/C 300/54)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 24. septembrī ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu komisija, kuru pārstāv Klaus Wiedner un Giuseppe Bambara.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Direktīvu 93/37/EEK (1), 93/36/EEK (2), 92/50/EEK (3) un 93/38/EEK (4), ar EKL 43. un 49. pantu, kā arī caurskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principus, kas ir to tieša izpausme, pieņemot tiesību normas, ko satur 1994. gada 11. februāra likuma Nr. 109, kas ir pēdējo reizi grozīts ar 2002. gada 1. augusta likuma Nr. 166 7. pantu, 2. panta 1. daļa, 17. panta 12. daļa, 27. panta 2. daļa, 30. panta 6.a daļa, 37. b pants un 37. c panta 1. daļa, likuma Nr. 109/94, kas ir pēdējo reizi grozīts ar likumu Nr. 166/2002, 2. panta 5. daļa, skatoties kopsakarā ar likumu Nr. 1150/1942 un Nr. 10/1977 ar vēlākajiem grozījumiem un papildinājumiem, likuma 109/1994 28. panta 4. daļa, skatoties kopsakarā ar 1999. gada 21. decembra DPR Nr. 554 188. pantu, kā arī likuma Nr 166/2002 7. pants un 1995. gada 17. marta Decreto legislativo Nr. 157 3. panta 3. daļa;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija paskaidro, ka likuma Nr. 109/94 2. panta 1. daļas un 1995. gada 17. marta Decreto legislativo Nr. 157 3. panta 3. daļas, saskaņā ar kurām publiskās būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas tiesības ir piemērojamas arī līgumiem, kuru galvenā sastāvdaļa saimnieciskā ziņā ir būvdarbi, kaut arī salīdzinājumā ar pārējiem pakalpojumiem tiem viennozīmīgi ir otršķirīga nozīme, rezultātā daudzi pakalpojumu un piegādes līgumi tiek izņemti no Kopienas tiesību, proti, Direktīvas 92/50, attiecīgi, 93/36, piemērošanas sfēras.
   Tā kā šo direktīvu piemērošanas robežas ir ievērojami šaurākas nekā Direktīvas 93/37 piemērošanas robežas, apstrīdēto tiesību normu rezultātā jaukti pakalpojumu un būvdarbu, piegāžu un būvdarbu vai piegāžu, būvdarbu un pakalpojumu līgumi, kas atrodas Direktīvu 92/50 un 93/36 piemērošanas sfērā, bet neatrodas Direktīvas 93/37 piemērošanas sfērā, tika piešķirti, neievērojot Direktīvās 92/50 un 93/36 paredzēto procedūru, tikai tāpēc, ka būvdarbi, kaut arī tiem ir otršķirīga nozīme, bija galvenā sastāvdaļa saimnieciskā ziņā. Šādā aspektā apstrīdētās tiesību normas ir pretējas Direktīvām 92/50 un 93/36.

      Privātpersonu regulējums, izņemot pasākumus, kas veikti no apgūšanas izmaksām

   Komisija uzskata, ka likuma Nr. 109/94 2. panta 5. daļa ir pretēja Direktīvai 93/37 tādejādi, ka tā līguma starp privātpersonu un valsts pārvaldi gadījumā, kas aptver vairākus pasākumus vai darbus, kuri, atsevišķi ņemot, atrodas ārpus Direktīvas 93/37 piemērošanas sfēras, bet kuri, kopā ņemot, tomēr iekļaujas šajā sfērā, atbrīvo no pienākuma ievērot šajā direktīvo paredzēto procedūru, skatoties kopsakarā ar likumiem Nr. 1051/42 un Nr. 10/77, kā arī vēlākajiem grozījumiem un papildinājumiem, saskaņā ar ko apgūšanas darbi var tikt piešķirti tieši būvuzņēmējam, kam ir dotas tiesības saskaņā ar būvatļauju vai apstiprinātu apgūšanas plānu.

      Būvdarbu, kas atrodas ārpus Kopienas tiesību piemērošanas sfēras, plānošanas un vadīšanas regulējums

   Komisija ziņo, ka likuma 109/94 17. un 30. pants, saskaņā ar ko līgumslēdzējas iestādes attiecīgos līgumus var piešķirt, pamatojoties uz uzticēšanos, neizsludinot par tiem konkursu nekādā formā, neapstrīdami ir pretēji caurskatāmības principam, kas ir tieša EKL 49. panta izpausme. Bez tam atsaukšanās uz pakalpojuma sniedzēja pieredzes un spēju pārbaudes procedūru pati par sevi nevar nodrošināt caurskatāmības principa ievērošanu, ja bez tam netiek paredzēta izsludināšana pat minimālā veidā, kas dotu iespēju vienlīdzīgai konkurencei visu, kas ir potenciāli ieinteresēti pakalpojuma sniegšanā, starpā.

      Būvdarbu vadības piešķiršanas regulējums

   Komisija paskaidro, ka likuma Nr. 109/94 27. panta 2. daļa, kas atļauj tieši piešķirt būvdarbu vadības līgumus tiem, kam ir uzdota būvdarbu plānošana, ir pretēja, atkarībā no piešķirto pakalpojumu apmēra un piemērojamā regulējuma, Direktīvām 92/50 un 93/38, vai arī EKL 43. pantam vai 49. pantam.

      Darba pieņemšanas pakalpojumu līgumu piešķiršanas regulējums

   Komisija uzskata, ka likuma Nr. 109/94 28. pantā paredzētais mehānisms, kas piešķir tiesības līgumslēdzējām iestādēm tieši izvēlēties personas, kam uzticēta darba pieņemšana, ārpus pašu organizācijas, neparedzot konkursa izsludināšanu vai citu publiskošanas formu, kas visiem, kas ir potenciāli ieinteresēti pakalpojuma sniegšanā, dotu iespēju pieteikties darba pieņemšanas pakalpojumu līguma saņemšanai, ir pretējs, atkarībā no piešķirto pakalpojumu apmēram un piemērojamā regulējuma, Direktīvām 92/50 un 93/38 vai caurskatāmības principam, kura tiešas izpausmes ir EKL 43. pants un EKL 49. pants.

      Projektu finansēšanas regulējums

   Likuma Nr. 109/94 37. a un turpmākie panti regulē “projektu finansēšanas” institūtu. Šim institūtam ir jādod iespēja sabiedriskus būvdarbus īstenot, piešķirot būvkoncesiju, pamatojoties uz piedāvājumiem, ko dod ārpus pārvaldes esošas personas, tā saucamie - koncesionāri.
   Komisija ziņo, ka šis konkursa par koncesijas izsludināšanas variantu regulējums dod priekšroku koncesionāriem attiecībā pret citiem iespējamiem pretendentiem divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, no procesuālā viedokļa, koncesionārs automātiski tiek aicināts piedalīties apspriežu par koncesijas piešķiršanu procedūrā, nesalīdzinot tā piedāvājumu ar iepriekšējā konkursa dalībnieku piedāvājumu. Tādēļ koncesijas piešķiršanas procedūraā, arī tad ja šajā konkursā ir iesniegti vairāk nekā divi piedāvājumi, kas ir labāki nekā sākotnējais koncesionāra piedāvājums, tomēr tiek ņemti vērā tikai divi labākie piedāvājumi un koncesionāra piedāvājums. Otrkārt, materiālā nozīmē, koncesionāram piešķirtā iespēja koncesijas piešķiršanas procesa laikā mainīt savu piedāvājumu būtībā nozīmē priekšrocību radīšanu, piešķirot koncesiju.
   Komisija uzskata, ka koncesionāram piešķirtās priekšrocības attiecībā pret koncesijas pretendentiem ir nesavienojamas ar vienlīdzīgas attieksmes principu.

      (1)  OV L 199, 09. 08. 1993., 54. lpp.

      (2)  OV L 199, 09. 08. 1993., 1. lpp.

      (3)  OV L 209, 24. 07. 1992., 1. lpp.

      (4)  OV L 199, 09. 08. 1993., 84. lpp.


title: Lieta C-180/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2001. gada 18. aprīlī iesniedza Fővárosi Bíróság (Ungārija) — Bericap Záródástechnikai Bt./Plastinnova 2000 Kft.

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2001. gada 18. aprīlī iesniedza Fővárosi Bíróság (Ungārija) — Bericap Záródástechnikai Bt./Plastinnova 2000 Kft.

   (Lieta C-180/11)
   2011/C 232/20
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bericap Záródástechnikai Bt.

      Atbildētāja: Plastinnova 2000 Kft.

      Cits lietas dalībnieks: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala (agrāk — Magyar Szabadalmi Hivatal)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības tiesībām atbilst tas, ka procesā par lēmuma grozīšanu, kas pieņemts saistībā ar lūgumu par lietderīgā modeļa aizsardzības atzīšanu par spēkā neesošu, pasākumi, procedūras un tiesību aizsardzības līdzekļi ir izstrādāti tā, ka valsts tiesai nav saistoši lietas dalībnieku prasījumi un citi paziņojumi, kam ir juridiskas sekas, un konkrētāk, ka tiesa pēc savas ierosmes var pieprasīt iesniegt pierādījumus, ko tā uzskata par vajadzīgiem?

               2)

               Vai Eiropas Savienības tiesībām atbilst tas, ka procesā par lēmuma grozīšanu, kas pieņemts saistībā ar lūgumu par lietderīgā modeļa aizsardzības atzīšanu par spēkā neesošu, pasākumi, procedūras un tiesību aizsardzības līdzekļi ir izstrādāti tā, ka valsts tiesai, pieņemot lēmumu, šajā saistībā nav saistošs ne administratīvais lēmums, kas pieņemts saistībā ar lūgumu par spēkā neesamības atzīšanu, ne lietas fakti, kas norādīti administratīvajā lēmumā, ne arī, konkrētāk, spēkā neesamības iemesli, kas formulēti administratīvā procesa laikā, vai paziņojumi, novērtējumi un pierādījumi, kas iesniegti administratīvā procesa laikā?

               3)

               Vai Eiropas Savienības tiesībām atbilst tas, ka procesā par lēmuma grozīšanu, kas pieņemts saistībā ar jaunu lūgumu par lietderīgā modeļa aizsardzības atzīšanu par spēkā neesošu, pasākumi, procedūras un tiesību aizsardzības līdzekļi ir izstrādāti tā, ka valsts tiesa no pierādījumiem, kuri attiecas uz jauno lūgumu — tostarp pierādījumiem, kuri attiecas uz pašreizējo stāvokli, — izslēdz tos, kuri jau tikuši iesniegti, lai pamatotu iepriekšējo lūgumu par lietderīgā modeļa aizsardzības atzīšanu par spēkā neesošu?


title: Lieta F-57/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. oktobra spriedums – AQ/Komisija Civildienests — Ierēdņi — Regula Nr. 45/2001 — Privātām vajadzībām iegūtu personas datu apstrāde — Administratīva izmeklēšana — Disciplinārlieta — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Disciplinārsods — Samērīgums

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/78

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. oktobra spriedums – AQ/Komisija
   (Lieta F-57/14) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Regula Nr. 45/2001 - Privātām vajadzībām iegūtu personas datu apstrāde - Administratīva izmeklēšana - Disciplinārlieta - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Disciplinārsods - Samērīgums)
   (2015/C 398/92)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: AQ (pārstāvji – sākotnēji L. Massaux, advokāts, vēlāk – H. Mignard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un C. Ehrbar)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu piemērot prasītājam disciplinārsodu rājiena formā pēc disciplinārlietas izmeklēšanas un prasība par zaudējumu atlīdzību.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               AQ sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 421, 24.11.2014., 60. lpp.


title: Lieta C-174/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 12. aprīlī iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — Alfred Hirmann/Immofinanz AG

text:
               14.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 12. aprīlī iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — Alfred Hirmann/Immofinanz AG

   (Lieta C-174/12)
   2012/C 209/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītājs: Alfred Hirmann

      Atbildētāja: Immofinanz AG

      Persona, kas iestājusies lietā: Aviso Zeta AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesiskais regulējums, kurš paredz akciju sabiedrības kā emitentes atbildību pret akciju ieguvēju gadījumā, kad tiek pārkāpti vērtspapīru tirgus regulējumā ietvertie informācijas pienākumi saskaņā ar šādiem noteikumiem, kuri ir iekļauti

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/71/EK 6. un 25. pantā 2008. gada 11. marta Direktīvas 2008/11/EK redakcijā (1);

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 15. decembra Direktīvas 2004/109/EK (2) 7., 17. un 28. pantā;

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/6/EK (3) 14. pantā,

                     ir saderīgs ar Padomes 1977. gada 31. janvāra Direktīvas 77/91/EEK (4) tās šobrīd spēkā esošajā redakcijā 12., 15., 16., 19. un 42. pantu?

               2)

               Vai Padomes 1977. gada 31. janvāra Direktīvas 77/91/EEK tās šobrīd spēkā esošajā redakcijā 12., 15., 16., un it īpaši 18., 19. un 42. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir noteikts, ka akciju sabiedrībai saskaņā ar iepriekš 1. punktā minēto atbildību ir jāatmaksā ieguvējam iegādes cena un iegādātās akcijas ir jāatpērk?

               3)

               Vai Padomes 1977. gada 31. janvāra Direktīvas 77/91/EEK tās šobrīd spēkā esošajā redakcijā 12., 15., 16., 18., 19. un 42. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka 1. punktā minētā akciju sabiedrības atbildība

                           —

                           var aptvert arī akciju sabiedrības tīros aktīvus (parakstīto kapitālu un nedalāmās rezerves minētās direktīvas 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē) un attiecīgi

                           —

                           var pastāvēt arī tad, ja tā var izraisīt akciju sabiedrības maksātspēju?

               4)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/101/EK (5) 12. un 13. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta akciju iegādes atcelšana ar atpakaļejošu spēku tā, ka akciju pirkuma līguma atcelšanas gadījumā tiek prezumēts, ka pastāv ex nunc iedarbība (skat. Tiesas 2010. gada 15. aprīļa spriedumu lietā C-215/08 E. Friz GmbH)?

               5)

               Vai Padomes 1977. gada 31. janvāra Direktīvas 77/91/EEK tās šobrīd spēkā esošajā redakcijā 12., 15., 16., 18., 19. un 42. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/101/EK 12. un 13. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka atbildība ir ierobežota ar akciju vērtību — līdz ar to gadījumā, ja sabiedrība ir iekļauta biržas sarakstos, tad ar šo akciju biržas kursu —, kāda tām ir bijusi prasības celšanas laikā, tā, ka akcionārs zināmos apstākļos atpakaļ saņem summu, kas ir mazāka par tā akcijām sākotnēji samaksāto cenu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/71/EK par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem (OV L 345, 64. lpp.) redakcijā, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008.gada 11. marta Direktīvu 2008/11EK (OV L 76, 37. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 15. decembra Direktīva 2004/109/EK par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū, un par grozījumiem Direktīvā 2001/34/EK (OV L 390, 38. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīva 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (OV L 96, 16. lpp.).

      (4)  Padomes 1976. gada 13. decembra Otrā direktīva 77/91/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (OV 1977, L 26, 1. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/101/EK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 48. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (OV L 258, 11. lpp.).


title: Lieta T-258/04 RENV: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 6. decembra rīkojums — Polija/Komisija

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/26

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 6. decembra rīkojums — Polija/Komisija
   (Lieta T-258/04 RENV) (1)

   2013/C 32/42
   Tiesvedības valoda — poļu
   Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 251, 09.10.2004.


title: Lieta T-216/17: Prasība, kas celta 2017. gada 7. aprīlī – Mabrouk/Padome

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/34

         Prasība, kas celta 2017. gada 7. aprīlī – Mabrouk/Padome
   (Lieta T-216/17)
   (2017/C 195/47)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mohamed Marouen Ben Ali Ben Mohamed Mabrouk (Tunisa, Tunisija) (pārstāvji – J. R. Farthouat, N. Boulay, advokāti, un S. Crosby, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 27. janvāra Lēmumu (KĀDP) 2017/153, ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV 2017, L 23, 19. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar prasītāja līdzekļu iesaldēšanu tiek pārkāpts saprātīga termiņa noteikums, kas paredzēts ECPAK un ES Pamattiesību hartas, attiecīgi, 6. un 47. pantā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav pietiekama pamata līdzekļu iesaldēšanai:

                           —

                           pretēji prasītāja iesniegtajiem pierādījumiem Padome uzskata prasītāja līdzekļus par nelikumīgiem, taču nenorāda pamatojumu;

                           —

                           uzskatot prasītāja līdzekļus par nelikumīgiem, Padome pieļauj kļūdu faktu vērtējumā, ciktāl tā ir veikusi jebkādu vērtējumu;

                           —

                           līdzekļu iesaldēšanai nav jēgas, jo tā ir paredzēta, lai palīdzētu Tunisijai atgūt nelikumīgi piesavinātos līdzekļus. Tomēr nekādi prasītāja līdzekļi nav bijuši nelikumīgi piesavināti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar prasītāja līdzekļu iesaldēšanu pēc prezidenta Ben Ali krišanas tiek pārkāptas prasītāja tiesības uz darbu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka līdzekļu iesaldēšana katrā ziņā ir nesamērīga un ar to tiek pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu.


title: Lieta F-5/15: Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 25. marta rīkojums – Necci/Komisija Civildienests — Ierēdņi — Pensijas — Valsts pensiju sistēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšana — Izdienas gadu aprēķina piedāvājums — Novēlota sūdzība — Pirmstiesas procedūras neievērošana — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               26.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/36

         Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 25. marta rīkojums – Necci/Komisija
   (Lieta F-5/15) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Pensijas - Valsts pensiju sistēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšana - Izdienas gadu aprēķina piedāvājums - Novēlota sūdzība - Pirmstiesas procedūras neievērošana - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2015/C 171/44)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Claudio Necci (Auderghem, Beļģija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atzīt par prettiesisku Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārīgo īstenošanas noteikumu (VĪN) 9. pantu un atcelt lēmumu par prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju shēmu; lēmumu, ar kuru tiek piemēroti jaunie Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta VĪN

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               C. Necci sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 96, 23.3.2015, 26. lpp.


title: Lieta C-275/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/28

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-275/08)
   (2008/C 223/44)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Wilms un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka sakarā ar to, ka Bādenes-Virtemburgas par datu apstrādi atbildīgā iestāde ir piešķīrusi datorprogrammu piegādes un uzturēšanas līguma slēgšanas tiesības, neizsludinot uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Eiropas līmenī, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Padomes 1993. gada 14. jūnija (1) Direktīvas 93/36/EEK 6. un 9. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība attiecas uz līgumu, kas noslēgts starp Bādenes-Virtemburgas par datu apstrādi atbildīgo iestādi un par Bavārijas vietējo pārvaldes iestāžu datu apstrādi atbildīgo iestādi (AKDB) ar mērķi iegādāties datorprogrammu transportlīdzekļu reģistrācijai. Komisija norāda, ka attiecīgā līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas, neizsludinot uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, un tās tika piešķirtas sarunu procedūrā, kuras laikā apspriešanās notika vienīgi ar AKDB.
   Komisija uzskata — tam, ka šī līguma slēgšanas tiesību piešķiršana Vācijā jau ir tikusi pārsūdzēta atbilstoši Direktīvai 89/665/EEK, nav nekādas nozīmes, konstatējot Vācijas Federatīvās Republikas pieļauto Līguma pārkāpumu, jo starp iepriekš minēto prasību, kas celta valsts tiesā, un prasību sakarā ar pienākumu neizpildi saskaņā ar EKL 226. pantu pastāv būtiskas atšķirības gan attiecībā uz abu šo procedūru mērķiem, gan lietas dalībniekiem un minēto procedūru norisi.
   Attiecīgais līgums ir uzskatāms par piegādes publiskā iepirkuma līgumu Direktīvas 93/36/EEK 1. panta a) punkta izpratnē. Tā summa ir aptuveni 1 miljons euro un līdz ar to tas ievērojami pārsniedz šajā direktīvā noteikto robežvērtību. Par datu apstrādi atbildīgā iestāde ir publisko tiesību juridiska persona, kas tikusi izveidota ar īpašu ar vispārējām interesēm saistītu mērķi koordinēt un veikt valsts pārvaldes iestāžu datu elektronisko apstrādi. To galvenokārt uzrauga Bādenes-Virtemburgas federālās zemes iestādes, kas ieceļ vairāk nekā pusi tās administratīvās padomes locekļu. Līdz ar to runa ir par līgumslēdzējiestādi Direktīvas 93/36/EEK 1. panta b) punkta izpratnē, kurai publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā saskaņā ar šo direktīvu ir jāņem vērā tajā paredzētā procedūra. Tam apstāklim, ka par datu apstrādi atbildīgā iestāde, kā arī AKDB ir publisko tiesību juridiskās personas, Direktīvas 93/36/EEK piemērošanā nav nekādas nozīmes.
   Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju nepastāv nekādi faktiskie apstākļi, kas varētu pamatot atvērtas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras piemērošanu, kas norisinās, piemēram, sarunu procedūras veidā, bez iepriekšēja paziņojuma par publisko iepirkumu izsludināšanas. Atbilstoši Tiesas judikatūrai sarunu procedūrai ir izņēmuma raksturs un tādēļ to var piemērot vienīgi “konkrēti noteiktos gadījumos”. Pienākums pierādīt šādu izņēmuma apstākļu esamību ir dalībvalstij, kas uz tiem atsaucas. Tomēr, tā kā atbildētāja šajā lietā nav izpildījusi šo pierādīšanas pienākumu, Komisijai nācās secināt, ka Vācijas Federatīvā Republika, noslēdzot attiecīgo līgumu bez uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Eiropas līmenī izsludināšanas, ir pārkāpusi Direktīvas 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu [slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, 6. un 9. pantu.

      (1)  OV 1993 L 199, 1 lpp.


title: Lieta T-160/10: Prasība, kas celta 2011. gada 19. aprīlī — J /Parlaments

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. aprīlī — J/Parlaments
   (Lieta T-160/10)
   2011/C 238/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: J (Marchtrenk, Austrija) (pārstāvis — A. Auer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta Sūdzību komisijas 2010. gada 2. marta lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja 2009. gada 19. novembrī iesniegtā Sūdzība Nr. 1673/2009;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs prasa atcelt Eiropas Parlamenta 2010. gada 2. marta Sūdzību komisijas lēmumu, ar kuru ka nepieņemama tika noraidīta viņa sūdzība par Austrijas iestāžu it kā veikto dažādu dokumentu un darbu konfiscēšanu.
   Savas prasības atbalstam prasītājs atsaucas uz tiesību iesniegt sūdzību aizskārumu. Austrijas iestāžu veiktā darbu konfiskācija esot tiesību uz īpašumu aizskāruma, ievērojot LES 6. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktu un 51. panta 1. punktu.


title: Lieta F-47/15: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 25. janvāra spriedums – Darchy/Komisija Civildienests — Ierēdņi — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsts — Prasītājas laulātā bērni — Maksājums ar atpakaļejošu spēku

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/62

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 25. janvāra spriedums – Darchy/Komisija
   (Lieta F-47/15) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsts - Prasītājas laulātā bērni - Maksājums ar atpakaļejošu spēku)
   (2016/C 098/80)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marie-Pierre Darchy (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – É. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. S. Bohr un A. C. Simon)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko tika noraidīts pieteikums ar atpakaļejošu spēku piešķirt apgādājamā bērna pabalstu par diviem prasītājas laulātā bērniem, kuri, sākot no viņu laulības noslēgšanas dienas, dzīvo viņas mājās katru otro nedēļu, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               M. P. Darchy sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 190, 8.6.2015., 35. lpp.


title: Lieta T-392/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums — Gagliardi pret ITSB — Norma Lebensmittelfilialbetrieb ( MANŪ MANU MANU ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes MANŪ MANU MANU reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme MANOU — Reģistrācijas atteikums — Apelāciju padomes lēmuma piemērojamība un labojums — Reģistrācijas pietikuma ierobežošana — Iebilduma daļēja atsaukšana — Interese celt iebildumu — Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums — Izmantošanas pierādījuma piemērojamība — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/37

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums — Gagliardi pret ITSB — Norma Lebensmittelfilialbetrieb (“MANŪ MANU MANU”)
   (Lieta T-392/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “MANŪ MANU MANU” reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “MANOU” - Reģistrācijas atteikums - Apelāciju padomes lēmuma piemērojamība un labojums - Reģistrācijas pietikuma ierobežošana - Iebilduma daļēja atsaukšana - Interese celt iebildumu - Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums - Izmantošanas pierādījuma piemērojamība - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 331/81)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Salvotore Gagliardi, Monsummano Terme (Itālija) (pārstāvji — A. Schmitt, P. Biavati, S. Corona, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — M. Buffolo)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG, Nuremberg (Vācija) (pārstāvis — S. Rojahn, avocat)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 15. jūnija lēmumu (lieta R 154/2002-4), saistībā ar iebildumu procesu starp Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG un Salvotore Gagliardi.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 15. jūnija lēmumu (lieta R 154/2002-4) tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīts preču zīmes “MANŪ MANU MANU” reģistrācijas pietikums, no vienas puses, attiecībā uz 25. klasē ietilpstošajām precēm — “kurpes” un “galvas segas”, un, no otras puses, attiecībā uz 18. un 24. klasē ietilpstošajām precēm;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu prasītajam radušos izdevumu;

               4)

               prasītājs, Salvatore Gagliardi, sedz divas trešdaļas savu izdevumu;

               5)

               persona, kas iestājusies lietā, Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 284, 20.11.2004.


title: Lieta T-25/09: Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. septembra rīkojums — Johnson& Johnson /ITSB — Simca ( YourCare )

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/62

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. septembra rīkojums — Johnson& Johnson/ITSB — Simca (“YourCare”)
   (Lieta T-25/09) (1)

   2009/C 282/117

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 21.3.2009.


title: Lieta C-432/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. augustā iesniedza Tribunal de première instance de Namur (Beļģija) — Cartiaux Service Plus SA/État belge

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. augustā iesniedza Tribunal de première instance de Namur (Beļģija) — Cartiaux Service Plus SA/État belge

   (Lieta C-432/11)
   2012/C 13/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Namur

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Cartiaux Service Plus SA

      Atbildētāja: État belge

   2011. gada 9. novembrī Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-103/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. martā iesniedza Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lietuva) – Bronius Jakutis un Kretingalės kooperatinė ŽŪB / Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos un Lietuvos valstybė

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. martā iesniedza Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lietuva) – Bronius Jakutis un Kretingalės kooperatinė ŽŪB/Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos un Lietuvos valstybė

   (Lieta C-103/14)
   2014/C 142/34
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

   Vilniaus apygardos administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Bronius Jakutis, Kretingalės kooperatinė ŽŪB

      Atbildētājas: Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos, Lietuvos valstybė

      Trešās ieinteresētās personas: Lietuvas Republikas Valdība, Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Saistībā ar tiešo maksājumu līmeņa novērtējumu vecajās un jaunajās Savienības dalībvalstīs saskaņā ar Regulas Nr. 73/2009 (1) 10. panta 1. punktu, to piemērojot kopsakarā ar 7. un 121. pantu:

                           a.

                           Vai Regulas Nr. 73/2009 7. panta 1. punkts, to piemērojot kopsakarā ar 10. panta 1. punktu un 121. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka 2012. gadā vecajās Savienības dalībvalstīs tiešo maksājumu līmenis, kas pārsniedz EUR 5 000, ir 90 %?

                           b.

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tas nozīmē, ka 2012. gadā tiešo maksājumu līmenis vecajās un jaunajās Savienības dalībvalstīs nav izlīdzinājies atbilstoši Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkta un 121. panta saturam un mērķiem?

                           c.

                           Vai Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkta beigu daļa (“[..] ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu”) un Komisijas darba dokuments DS/2011/14/REV2, kurā salīdzināšanas nolūkā ir noteikts cits tiešo maksājumu pamats – jaunajās Savienības dalībvalstīs tiešo maksājumu līmeni nosaka nepiemērojot modulāciju (90 % saskaņā ar 121. punktu), turpretī vecajās Savienības dalībvalstīs piemēro modulāciju (100 % mīnus 10 % saskaņā ar 7. panta 1. punktu) – ir pretrunā Pievienošanās aktam un Savienības tiesību principiem, tostarp tiesiskās paļāvības aizsardzības, labas pārvaldības, godīgas konkurences un nediskriminācijas principiem, kā arī LESD 39. pantā noteiktajiem kopējās lauksaimniecības politikas mērķiem?

               2)

               Ņemot vērā Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkta un 132. panta 2. punkta pēdējās rindkopas beigu daļas un Eiropas Savienības pasākumu, kas veikti uz iepriekš minēto tiesību normu pamata, neatbilstību Pievienošanās aktam un Savienības principiem:

                           a.

                           Vai Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkta beigu daļa (“[..] ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu”) un 132. panta 2. punkta pēdējās rindkopas beigu daļa (“[..] no 2012. gada, saskaņā ar 7. pantu un kopā ar 10. pantu”), kā arī Komisijas darba dokuments DS/2011/14/REV2 un Komisijas Īstenošanas lēmums C(2012) 4391, galīgā redakcija, kas ir pieņemti uz iepriekš minēto pantu pamata, ir pretrunā Pievienošanās aktam, kurā nav paredzēta tiešo maksājumu modulācija un papildu valsts tiešo maksājumu samazināšana jaunajām Savienības dalībvalstīm, un/vai gads, sākot no kura tiek prezumēta tiešo maksājumu izlīdzināšanās jaunajās un vecajās Savienības dalībvalstīs?

                           b.

                           Vai Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkts un 132. panta 2. punkta pēdējā rindkopa, kā arī Komisijas darba dokuments DS/2011/14/REV2 un Komisijas Īstenošanas lēmums C(2012) 4391, galīgā redakcija, ciktāl saskaņā ar to saturu un mērķiem, sākot no 2012. gada tiek veikta tiešo maksājumu modulācija un papildu valsts tiešo maksājumu samazināšana jaunajās Savienības dalībvalstīs, kuras saņem ievērojami mazāku atbalstu, nekā vecās Savienības dalībvalstis, ir pretrunā Savienības tiesību principiem, tostarp tiesiskās paļāvības, godīgas konkurences un nediskriminācijas principiem, un kopējās lauksaimniecības politikas mērķiem, kuri ir noteikti LESD 39. pantā, un it īpaši mērķim paaugstināt lauksaimniecības ražīgumu?

                           c.

                           Vai grozījums Regulas Nr. 73/2009 132. panta 2. punkta pēdējā rindkopā (“no 2012. gada, saskaņā ar 7. pantu un kopā ar 10. pantu”), kas tika izdarīts ar kļūdu labojuma procedūru (OV 2010, L 43, 7. lpp.) (grozījums, ar kuru ir veiktas tehniska rakstura izmaiņas un ar kuru tika būtiski grozīts normas saturs, jo ir noteikts, ka tiešo maksājumu izlīdzināšanās jaunajās un vecajās Savienības dalībvalstīs tiek prezumēta 2012. gadā), ir pretrunā Savienības tiesību principiem, tostarp tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības, labas pārvaldības un nediskriminācijas principiem?

                           d.

                           Vai vārdam “dydis” [apjoms], kas ir izmantots Pievienošanās akta II pielikuma 6.A nodaļas “Lauksaimniecība” 1.c panta, kas ietverts 27. punkta b) apakšpunktā, ir tāda pati nozīme kā vārdam “lygis” [līmenis] Regulas Nr. 73/2009 132. panta 2. punkta pēdējā rindkopā?

               3)

               Vai Komisijas Īstenošanas lēmums un Komisijas darba dokuments DS/2011/14/REV2, kuri nav tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un kuros nav minēts atbilstošs pamatojums (tie tika pieņemti vienīgi pamatojoties uz pieņēmumu, ka 2012. gadā tiešo maksājumu līmenis jaunajās un vecajās Savienības dalībvalstīs būs izlīdzinājies), ir pretrunā Pievienošanās aktam un Savienības tiesību principiem, tostarp tiesiskās paļāvības, un labas pārvaldības principiem? Ja tā, vai Komisijas Īstenošanas lēmuma 1. panta 4. punkts ir jāatceļ kā pretējs Regulai Nr. 73/2009 un Pievienošanās aktam?

      (1)  Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.).


title: Lieta T-203/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. aprīlī – GY/Komisija

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/32

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. aprīlī – GY/Komisija
   (Lieta T-203/17)
   (2017/C 195/45)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: GY (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO/AD/293/14 atlases komisijas 2016. gada 23. decembra lēmumu nepielaist viņu vērtēšanas centra pārbaudījumam;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt ex aequo et bono aprēķinātu naudas summu EUR 5 000 apmērā kā atlīdzinājumu par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota atlases komisijas pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo prasītajam nav tikuši izpausti novērtējuma kritēriji, kurus tā ir noteikusi, lai pildītu 2016. gada 20. jūlija spriedumu GY/Komisija, F-123/15, EU:F:2016:160.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atlases komisija nav ievērojusi paziņojumā par konkursu noteikto, jo esot patvaļīgi aprobežojusi prasītāja profesionālās pieredzes novērtējumu, balstoties trijos jautājumos vienīgi uz šīs pieredzes ilgumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvotas vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, ko esot pieļāvusi atlases komisija, tādēļ esot prettiesisks lēmums piešķirt viņam vien 17 punktus no 56 (kā robežvērtību nosakot 22 punktus).


title: Apvienotās lietas C-288/09 un C-289/09: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums ( First-tier Tribunal (Tax Chamber) -(Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Britsh Sky Broadcasting Group plc (C-288/09), Place plc (C-289/09)/ The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs . (Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Satelīta ciparu televīzijas uztvērēji un dekodētāji ar ierakstīšanas funkciju — Kopienas Muitas kodekss — 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) daļa un 6. punkts — Saistošas izziņas par tarifu spēkā esamība laikā)

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/3

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber)-(Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Britsh Sky Broadcasting Group plc (C-288/09), Place plc (C-289/09)/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs.
   (Apvienotās lietas C-288/09 un C-289/09) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Satelīta ciparu televīzijas uztvērēji un dekodētāji ar ierakstīšanas funkciju - Kopienas Muitas kodekss - 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) daļa un 6. punkts - Saistošas izziņas par tarifu spēkā esamība laikā)
   2011/C 179/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Britsh Sky Broadcasting Group plc (C-288/09), Place plc (C-289/09)

      Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Kombinētās nomenklatūras interpretācija — Pozīcija Nr. 8528 71 13 (“Aparatūra ar mikroprocesoru, kas apvienota ar modemu pieejai internetam un kas veic interaktīvu informācijas apmaiņu un kas var uztvert televīzijas signālus [“pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloks ar komunikāciju funkciju”]”) un Nr. 8521 90 00 (“Citi”, kuros ietilpst “aparatūra, kas nav aprīkota ar ekrānu un kas var uztvert televīzijas signālus, t.i., aparatūra, kas saukta par “atsevišķajiem moduļiem”, kas aprīkoti ar ierakstīšanas vai atskaņošanas funkciju” (piemēram, cietais disks vai DVD diskdzinis) — “Atsevišķie moduļi” (“STB”), kas paredzēti, lai saņemtu un dekodētu digitālās satelīttelevīzijas signālus, un kas aprīkoti ar komunikācijas funkciju un cieto disku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006 un Komisijas 2007. gada 20. septembra Regulu Nr. 1214/2007, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas saziņas pierīces kā pierīce Sky+, kas aprīkotas ar cietā diska atmiņas vienībām, modelis DRX 280, ietilpst apakšpozīcijā 8528 71 13, neņemot vērā minētās kombinētās nomenklatūras skaidrojumus;

               2)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 12. panta 5. punkta a) apakšpunkts un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92, kas grozīta ar Komisijas 1996. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 12/97, 12. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkta trešais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas iestādēm ir jāizsniedz kombinētās nomenklatūras skaidrojumiem atbilstošas saistošas izziņas par tarifu. Ja minētās iestādes un uzņēmēji nevar vienoties par minēto skaidrojumu atbilstību kombinētajai nomenklatūrai un par preču klasifikāciju, šiem uzņēmējiem ir jāceļ prasība kompetentajā tiesā saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92 redakcijā ar grozījumiem 243. pantu. Tiesa, kurā ir iesniegta šī lieta, spriež par preces klasifikāciju, un saskaņā ar LESD 267. pantā paredzētajiem nosacījumiem tai ir jāvēršas Tiesā ar prejudiciālu jautājumu. Turklāt dalībvalstij, no kuras ir atkarīgas minētās iestādes, ir iespēja vērsties Regulas Nr. 2913/92 247. pantā paredzētajā komitejā saskaņā ar Regulas Nr. 2658/87, kas grozīta ar Padomes 2000. gada 31. janvāra Regulu (EK) Nr. 254/2000, 8. pantā paredzēto procedūru;

               3)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 82/97, 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regula (EK) Nr. 1549/2006 ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā Nr. 2658/87, ir jāuzskata par regulu šīs tiesību normas izpratnē. Saistoša izziņa par tarifu, kas vairs neatbilda kombinētajai nomenklatūrai tādēļ, ka spēkā stājās Regula Nr. 1549/2006, zaudēja spēku tarifu jomā pēc šīs stāšanās spēkā datuma;

               4)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 82/97, 12. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja, piemērojot Regulas Nr. 2658/87, kas grozīta ar Regulu Nr. 254/2000, 12. pantu, tiek pieņemta regula, ar kuru groza kombinēto nomenklatūru, un ja šajā regulā nav noteikts termiņš, kurā saistošas izziņas par tarifu, kas zaudē spēku, turētājs tomēr var turpināt to izmantot, minētais turētājs vairs nevar izmantot šo saistošo izziņu par tarifu.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta T-24/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. janvārī — CECA /Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/43

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. janvārī — CECA/Komisija
   (Lieta T-24/10)
   2010/C 100/67
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CECA SA (La Garenne Colombes, Francija) (pārstāvji — J. Joshua, Barrister, E. Aliende Rodríguez, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 11. novembra lēmuma C (2009) 8682 galīgā redakcija 1. punkta 1. un 2. apakšpunktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un jebkurā gadījumā, atcelt 1. punkta 1. apakšpunktu tiktāl, ciktāl ar to konstatēts, ka prasītāja ir piedalījusies pārkāpumā alvas stabilizatoru nozarē laika periodā no 1994. gada 16. marta līdz 1996. gada 31. martam;

               —

               atcelt prasītājai 2. punktā noteiktos naudas sodus;

               —

               ja Tiesa pilnībā neatceltu naudas sodus, tos būtiski samazināt saskaņā ar tās neierobežoto kompetenci;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību tiek lūgts atcelt Komisijas 2009. gada 11. novembra lēmumu lietā COMP/38.589 — Siltuma stabilizatori, ar kuru konstatēts, ka prasītāja piedalījās divos atsevišķos EKL 81. panta (tagad — LESD 101. pants) pārkāpumos — vienā — alvas stabilizatoru nozarē un otrā — ESBO nozarē, un ar kuru noteikts naudas sods par katru preci.
   Pamatojot savu prasību, prasītāja izvirza sekojošus pamatus:

               Pirmkārt, tiek apgalvots, ka, pareizi piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 25. pantu, Akzo tiesvedība (2) neapturēja termiņu, un Komisijas pilnvarām noteikt naudas sodus esot iestājies noilgums attiecībā uz abiem pārkāpumiem saskaņā ar nosacījumu par 10 gadu “dubulta noilguma” noteikumu. Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka laika periods, kamēr notika Akzo tiesvedība Tiesā, esot apturējis noilguma termiņa skaitīšanu, un esot nepareizi secinājusi, ka iepriekš minētās Regulas 25. panta 5. punktā paredzētais 10 gadu noilgums varēja tikt pagarināts šajā lietā.

               Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot pierādījusi likumīgas intereses deklaratīvi konstatēt pārkāpumus, attiecībā uz kuriem tai neesot bijušas pilnvaras noteikt naudas sodus. Faktiski prasītāja apgalvo, ka ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 7. pantu Komisijai ir atļauts veikt deklaratīvu konstatējumu par to, ka izdarīts pārkāpums, ja ar to nenosaka naudas sodu, ja ir pierādīts, ka Komisijai bija likumīgas intereses.

               Treškārt, un neatkarīgi no pirmajiem diviem pamatiem, prasītāja lūdz Tiesu atcelt apstrīdētā lēmuma 1. punkta 1. apakšpunktā ietverto deklaratīvo konstatējumu, pamatojoties uz kuru, tā esot piedalījusies pārkāpumā alvas stabilizatoru nozarē laika periodā no 1994. gada 16. marta līdz 1996. gada 31. martam, un apgalvo, ka Komisija neesot pierādījusi likumīgas intereses veikt šādu konstatējumu.

               Ceturtkārt, ja Tiesa neatceltu pilnībā naudas sodus, prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot pierādījusi [pārkāpumu] ilgumu pēc 1999. gada 23. februāra, un ka līdz ar to par otro aizliegto vienošanos noteiktais naudas sods esot bijis jāsamazina, lai atspoguļotu pārkāpumu mazāku ilgumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.)

      (2)  Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedums apvienotajās lietās T-125/03 un T-253/03 Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija, Krājums, II–3532. lpp.


title: Lieta C-386/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. jūlijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB “Toridas”/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos un Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. jūlijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB“Toridas”/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos un Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

   (Lieta C-386/16)
   (2016/C 343/47)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: UAB“Toridas”

      Atbildētāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos, Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 138. panta 1. punkts, 140. panta a) punkts un/vai 141. pants, tos lasot tostarp kopsakarā ar minētās direktīvas 33. un 40. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā šajā lietā (pamatlietā) pirmajā dalībvalstī reģistrēta nodokļu maksātāja veikta preču piegāde ir atbrīvojama no nodokļa atbilstoši minētajām tiesību normām gadījumā, ja, pirms ir noslēgts šis piegādes darījums, pircējs (proti, persona, kas ir identificēta kā nodokļa maksātājs otrajā dalībvalstī) izsaka nodomu nekavējoties, pirms to transportēšanas no pirmās dalībvalsts, pārdot preces trešajā dalībvalstī reģistrētam nodokļu maksātājam, kuram šīs preces arī tiek nogādātas (nosūtītas) uz šo trešo dalībvalsti?

               2)

               Vai atbildi uz 1. jautājumu ietekmē fakts, ka daļa no precēm pirms to transportēšanas uz trešo dalībvalsti ir tikušas pārstrādātas atbilstoši otrajā dalībvalstī reģistrētā (nodokļa nolūkā identificētā) nodokļu maksātāja norādēm?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-656/11 R: Pagaidu noregulējuma tiesneša 2012. gada 16. februāra rīkojums — Morison Menon Chartered Accountants u.c./Padome (Pagaidu noregulējums — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānu ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu pieņemtie ierobežojošie pasākumi — Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/13

         Pagaidu noregulējuma tiesneša 2012. gada 16. februāra rīkojums — Morison Menon Chartered Accountants u.c./Padome
   (Lieta T-656/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānu ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu pieņemtie ierobežojošie pasākumi - Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   2012/C 109/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Morison Menon Chartered Accountants (Dubaija, Apvienotie Arābu Emirāti); Morison Menon Chartered Accountants — Dubaï Office (Dubaija) un Morison Menon Chartered Accountants — Sharjah Office (Šarjaha, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji — H. Viaene, T. Ruys un D. Gillet, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M.-M. Joséphidès un S. Kyriakopoulou)

      Priekšmets

   Pieteikums par, pirmkārt, Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmuma 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), piemērošanas apturēšanu tiktāl, ciktāl ar nosaukumu Morison Menon Chartered Accountant apzīmētā vienība ir pievienota to personu un vienību sarakstam, kuru naudas līdzekļi un saimnieciskie resursi ir iesaldēti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-577/08: Prasība, kas celta 2008. gada 23. decembrī —  Proges /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/65

         Prasība, kas celta 2008. gada 23. decembrī — Proges/Komisija
   (Lieta T-577/08)
   (2009/C 44/110)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Proges srl, Roma (Itālija) (pārstāvis — M. Falcetta, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un veikt visus no tā izrietošus pasākumus, piešķirot arī zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret Komisijas lēmumu, ar kuru tā ir atteikusies prasītājai piešķirt tiesības īstenot projektu atbilstoši paziņojumam par paredzamo publisko iepirkumu ENV.G.1/SER/2008/0050, kas saistīts ar teritoriju izmantošanas modeļu izstrādi (OV 2008/S 115-152932) un it īpaši ietekmes uz vidi novērtējumu.
   Šo pretenziju pamatojumam prasītāja norāda:

               —

               ka lēmumā iekļautais apgalvojums, ka prasītājas projekts bija vērsts tikai uz DPSIR modeli, nav patiess; bet paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu katrā ziņā ir skaidri paredzēts, ka vienlaikus ir jāizmanto “sociālie, ekonomiskie un ekoloģiskie institucionālie teritoriju izmantošanas dinamikas indikatori”, jo DPSIR ir starptautiski visvairāk atzītais instruments šo indikatoru pārvaldībai un integrēšanai. Turklāt DPSIR ir izstrādājusi un atbilstoši izmantojusi pati Eiropas Vides aģentūra. Prasītāja piedāvā izmantot DPSIR modeli, kas ir atjaunināts atbilstoši jaunai metodoloģijai un jau veiksmīgi ir izmantots vairākos Apvienoto Nāciju Organizācijas un IUCN (International Union for the Conservation of nature) [Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība] projektos;

               —

               ka pretēji tam, kas ir norādīts apstrīdētajā lēmumā, prasītājas projektā ir skaidri norādīts, ka tiks izstrādāts teritoriju izmantošanas modelis, kurā būs iekļauti dažādi modeļi, kas izriet no VI izpētes pamatprogrammas;

               —

               ka nav neviena iemesla, kas ļautu šaubīties par prasītājas direktora patiesu piedalīšanos projekta izpildē;

               —

               ka ģeogrāfiskā pārstāvība pamatoti nav paredzēta paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu, jo runa nav par Eiropas iekšējās attīstības, integrācijas un/vai kohēzijas projektu. Turklāt nav saprotams, pamatojoties uz ko sabiedrības novērtēšanas nolūkā Eiropas prakse tiek uzskatīta par vērtīgāku nekā ANO un IUCN prakse, ko ir ieguvusi prasītāja.