title: Lieta T-392/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. jūlijā — Iran Transfo/Padome

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/9

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. jūlijā — Iran Transfo/Padome

   (Lieta T-392/11)
   2011/C 290/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Iran Transfo (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — K. Kleinschmidt, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 23. maija Lēmumu 2011/299/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, tiktāl, ciktāl šis tiesību akts attiecas uz prasītāju;

               —

               veikt procesa organizatorisko pasākumu saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantu, noteicot, ka atbildētajai ir jāizsniedz visi ar apstrīdēto lēmumu saistītie dokumenti tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā garantētās pamattiesības.
               Esot pārkāptas prasītājas pamattiesības, kas tiek garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (turpmāk tekstā — “Pamattiesību harta”). Pamattiesību hartas 16. pantā tiekot garantēta darījumdarbības brīvība Eiropas Savienībā, kā arī — 17. pantā — tiesības Eiropas Savienībā lietot likumīgi iegūtu īpašumu un, it īpaši, ar to brīvi rīkoties. Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā prasītājai ir garantētas tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi un nediskrimināciju.
               Ar apstrīdēto lēmumu prasītājai tiekot liegta dalība ekonomiskajā apritē Eiropas Savienībā. Tādējādi tiekot apdraudēta prasītājas ekonomiskā eksistence. Prasītāja esot atkarīga no piegādēm no Eiropas Savienības ekonomiskās teritorijas.
               Nepastāvot sabiedrības intereses ierobežot prasītājas darījumdarbības brīvību, tiesības uz īpašumu, vienlīdzīgu attieksmi un nedriskrimināciju. It īpaši neesot faktu, kas pietiekami pamatotu atbildētājas lēmumu un no tā izrietošo prasītājas pamattiesību aizskārumu. Prasītāja neesot iesaistīta, jo sevišķi, ar kodoliekārtu izplatīšanu saistītās darbībās un/vai kodolieroču piegādes sistēmu izstrādē.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot acīmredzami kļūdaini novērtēti lēmumu pamatojošie fakti.
               Esot acīmredzami kļūdaini novērtēti atbildētāja lēmumu pamatojošie fakti. Prasītāja neesot iesaistīta ar kodoliekārtu izplatīšanu saistītās darbībās, kodolieroču vai citu ieroču sistēmu piegādes sistēmu tirdzniecībā un/vai izstrādē.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips.
               Atbildētāja savā lēmumā neesot ievērojusi samērīguma principu. Prasītāja gan nevarot droši apgalvot, ka kāds enerģijas piegādātājs, kuru tā apgādā, bez prasītājas ziņas pretēji līguma noteikumiem ir pārdevis transformatorus Irānas Atomenerģijas organizācijai. Tomēr Irānas Atomenerģijas organizācija bez grūtībām būtu varējusi iegādāties attiecīgos transformatorus arī pasaules tirgū vai Eiropas Savienības tirgū. Strīdus pamatā esošos vidējā sprieguma transformatorus ražojot visi lielie ģeneratoru ražotāji un izplatot tos pasaules mērogā, ieskaitot Irānu. Turklāt visā pasaulē notiekot aktīva tirdzniecība ar lietotiem transformatoriem, kas atbilstu prasītājas ražoto transformatoru jaudas parametriem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības tikt uzklausītam.
               Esot pārkāptas tiesības tikt uzklausītam. Apstrīdētā lēmuma I pielikuma 16. punktā norādītais pamatojums prasītājai neesot saprotams, un saprotamu pamatojumu atbildētāja prasītājai arī neesot atsevišķi paziņojusi, un tādējādi esot pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību.


title: Lieta C-218/06: Prasība, kas celta  2006. gada 12. maijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/19

         Prasība, kas celta 2006. gada 12. maijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-218/06)
   (2006/C 165/34)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — D. Maidani, pārstāvis)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīvas 2002/87/EK par papildu uzraudzību kredītiestādēm, apdrošināšanas uzņēmumiem un ieguldījumu sabiedrībām finanšu konglomerātos un par grozījumiem Padomes Direktīvās 73/239/EEK, 79/267/EEK, 92/49/EEK, 92/96/EEK, 93/6/EEK un 93/22/EEK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvās 98/78/EK un 2000/12/EK (1) prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 11. augustā.

      (1)  OV 2003, L 35, 1. lpp.


title: Lieta T-329/07: Prasība, kas celta 2007. gada 3. septembrī — UPS Europe un UPS Deutschland /Komisija

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 3. septembrī — UPS Europe un UPS Deutschland/Komisija
   (Lieta T-329/07)
   (2007/C 247/65)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: UPS Europe NV/SA, Brisele (Beļģija) un UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, Neuss (Vācija) (pārstāvji — T. Ottervanger un E. Henny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               saskaņā ar EKL 232. pantu atzīt, ka Komisija ir pieļāvusi bezdarbību, nepieņemot lēmumu par prasītāju sūdzību, kas Komisijā iesniegta 2004. gada 11. maijā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi bezdarbību, nepieņemot lēmumu pēc tam, kad saskaņā ar EKL 232. pantu tā tika aicināta to darīt, par prasītāju sūdzību, kas Komisijā iesniegta 2004. gada 11. maijā, par nelikumīgo valsts atbalstu, ko Vācija esot piešķīrusi Deutsche Post — citu valsts garantiju starpā — iemaksu Deutsche Post pensiju fondā un atbrīvošanas no dažādiem likumīgajiem pienākumiem formā.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji apgalvo, ka Komisijai ir rūpīgi un objektīvi jāizvērtē saņemtā sūdzību, it īpaši ņemot vērā Komisijas ekskluzīvo jurisdikciju atbalsta pasākumu saderības ar kopējo tirgu vērtēšanā.
   Prasītāji vēl apgalvo, ka EKL 232. pants ir jāinterpretē tā, ka tas ļauj indivīdiem un uzņēmumiem sakarā ar bezdarbību celt prasību pret iestādi par tādu pasākumu neveikšanu, kas tos skartu tieši un individuāli, pat ja šie pasākumi tiem nav adresēti.
   Visbeidzot, prasītāji atzīmē, ka var uzskatīt, ka tas, ka Komisija neveica pasākumus, prasītājus kā Deutsche Post konkurējošos uzņēmumus skar tieši un individuāli.


title: Lieta C-82/15 P: Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedums – PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Eiropas Komisija Apelācijas sūdzība — Cilvēkiem paredzētās zāles — Direktīva 2001/83/EK — 31. un 116. pants — Komisijas lēmums, ar kuru dalībvalstīm likts atsaukt un grozīt valsts tirdzniecības atļaujas cilvēkiem paredzētām zālēm, kuru sastāvā ir aktīvā viela “tolperizons”,

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/11

         Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedums – PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Eiropas Komisija
   (Lieta C-82/15 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Cilvēkiem paredzētās zāles - Direktīva 2001/83/EK - 31. un 116. pants - Komisijas lēmums, ar kuru dalībvalstīm likts atsaukt un grozīt valsts tirdzniecības atļaujas cilvēkiem paredzētām zālēm, kuru sastāvā ir aktīvā viela “tolperizons”,)
   (2016/C 038/14)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (pārstāvis – M. Ambrosius, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – B.-R. Killmann, A. Sipos un M. Šimerdová)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               PP Nature-Balance Lizenz GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 127, 20.4.2015.


title: Lieta T-303/05: Pirmās instances tiesas 2009. gada 8. septembra spriedums — AceaElectrabel/Komisija (Valsts atbalsts — Enerģētikas nozare — Investīciju atbalsts pilsētas siltumtīkla izbūvei — Lēmums par atbalsta atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu — Uzņēmuma — saņēmēja pienākums iepriekš atmaksāt agrāko atbalstu, kas ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu — Ekonomiskās vienības jēdziens)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/21

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 8. septembra spriedums — AceaElectrabel/Komisija
   (Lieta T-303/05) (1)

   (Valsts atbalsts - Enerģētikas nozare - Investīciju atbalsts pilsētas siltumtīkla izbūvei - Lēmums par atbalsta atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu - Uzņēmuma — saņēmēja pienākums iepriekš atmaksāt agrāko atbalstu, kas ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu - Ekonomiskās vienības jēdziens)
   2009/C 256/37
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      AceaElectrabel Produzione SpA (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli un F. D'Alessandri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Righini)

      Persona, kas iestājusies lietā, lai atbalstītu prasītājas prasījumus:
      Electrabel (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo, M. Merola un C. Bazoli, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 16. marta Lēmumu 2006/598/EK par valsts atbalstu, ko Itālija (Latium reģions) paredz piešķirt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas samazināšanai (OV 2006, L 244, 8. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               AceaElectrabel Produzione SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas ir norādīti turpmāk 3. punktā;

               3)

               Electrabel pati sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies tās iestāšanās lietā dēļ.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta C-380/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B, pārējie lietas dalībnieki: H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B, pārējie lietas dalībnieki: H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-380/17)
   (2017/C 300/22)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B

      Pārējie lietas dalībnieki: H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Padomes 2003. gada 22. septembra Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 152, 12. lpp.) 3. panta 2. punkta c) apakšpunktu un spriedumu Nolan (ECLI:EU:C:2012:638), Eiropas Savienības Tiesas kompetencē ir lemt par Nīderlandes tiesas iesniegtajiem prejudiciālajiem jautājumiem par šīs direktīvas noteikumu interpretāciju tiesvedībā par personas ar alternatīvās aizsardzības statusu ģimenes locekļa uzturēšanās tiesībām, ja Nīderlandes tiesībās ir paredzēts šo direktīvu tieši un bez nosacījumiem piemērot attiecībā uz personām ar alternatīvās aizsardzības statusu?

               2)

               Vai [..] Direktīvā 2003/86/EK [..] paredzētā sistēma ir pretrunā tādai valsts tiesību normai kā pamata tiesvedībā aplūkojamās, kurās noteikts, ka pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos saskaņā ar labvēlīgākajiem V nodaļas nosacījumiem var tikt noraidīts tikai tāpēc, ka tas nav iesniegts 12. panta 1. punkta trešajā daļā noteiktajā termiņā?
               Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu ir nozīme tam, ka iepriekš minētā termiņa neievērošanas gadījumā pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos – neatkarīgi no tā, vai tas pirms tam ir vai nav noraidīts, – var tikt iesniegts, un tā izskatīšanas ietvaros tiek pārbaudīts, vai ir izpildīti Direktīvas 2003/86/EK 7. pantā uzskaitītie nosacījumi, un ņemtas vērā 5. panta 5. punktā un 17. pantā minētās intereses un apstākļi?


title: Lieta T-140/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. februārī – Bora Creations /ITSB ( “gel nails at home” )

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/56

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. februārī – Bora Creations/ITSB (“gel nails at home”)
   (Lieta T-140/14)
   2014/C 135/73
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bora Creations, SL (Ceuta, Spānija) (pārstāvji – R. Lange, G. Hild un E. Schalast, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 5. decembra lēmumu lietā R 450/2013-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “gel nails at home” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 8., 11. un 21. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 331 634

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-513/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. jūlijā  – GreenPack /ITSB ( “greenpack” )

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. jūlijā – GreenPack/ITSB (“greenpack”)
   (Lieta T-513/14)
   2014/C 303/56
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GreenPack GmbH (Hennigsdorf, Vācija) (pārstāvji – P. Ruess un A. Doepner–Thiele, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 2324/2013–1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “greenpack” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 9 26  706

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-340/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. jūlijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – R.L. Trijber , kurš rīkojas ar komercnosaukumu Amstelboats / College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. jūlijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – R.L. Trijber, kurš rīkojas ar komercnosaukumu Amstelboats/College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

   (Lieta C-340/14)
   2014/C 339/09
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: R.L. Trijber, kurš rīkojas ar komercnosaukumu Amstelboats

      Atbildētāja: College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pasažieru pārvadāšana ar atvērta tipa šalupi Amsterdamas iekšējos ūdeņos, it īpaši, lai par samaksu piedāvātu tūrisma braucienus un izīrētu kuģi izklaides pasākumiem, kā tas ir pamatlietā, ir pakalpojums uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.), ņemot vērā šīs direktīvas 2. panta 2. punkta d) apakšpunktā ietverto izņēmumu attiecībā uz pakalpojumiem pārvadājumu jomā?

               2)

               Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: Vai [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļa ir piemērojama valsts iekšējām situācijām vai arī, lemjot jautājumu par šīs nodaļas piemērošanu, spēkā ir Tiesas judikatūra par Līguma noteikumiem attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti valsts iekšējās situācijās?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir tāda, ka, lemjot jautājumu par [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļas piemērošanu, spēkā ir Tiesas judikatūra par Līguma noteikumiem attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti valsts iekšējās situācijās:

                           a)

                           Vai dalībvalstu tiesām ir jāpiemēro [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļas normas tādā lietā kā šī, kad pakalpojumu sniedzējs neveic pārrobežu uzņēmējdarbību, nesniedz pakalpojumu pārrobežu kontekstā un tomēr atsaucas uz šīm normām?

                           b)

                           Vai, atbildot uz šo jautājumu, ir būtiski, ka uzņēmējs, iespējams, sniedz savus pakalpojumus galvenokārt Nīderlandes iedzīvotājiem?

                           c)

                           Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nepieciešams konstatēt, vai citās dalībvalstīs reģistrēti uzņēmumi faktiski ir izteikuši vai izteiks interesi sniegt tāda paša veida vai līdzīgus pakalpojumus?

               4)

               Vai no [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] 11. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ja pieejamo atļauju skaits ir ierobežots primāru vispārējo interešu apsvērumu dēļ, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķi nodrošināt brīvu piekļuvi pakalpojumu tirgum, ir jāierobežo šo atļauju termiņš vai arī dalībvalstu kompetentajām iestādēm šajā ziņā ir rīcības brīvība?


title: Lieta C-316/08: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 23. februāra rīkojums ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Latex srl/Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell'economia e delle Finanze

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/28

         Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 23. februāra rīkojums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Latex srl/Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell'economia e delle Finanze

   (Lieta C-316/08) (1)

   2010/C 134/44

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 260, 11.10.2008.


title: Lieta T-158/11: Prasība, kas celta 2011. gada 10. martā — Magnesitas de Rubián u.c./Parlaments un Padome

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/25

         Prasība, kas celta 2011. gada 10. martā — Magnesitas de Rubián u.c./Parlaments un Padome
   (Lieta T-158/11)
   2011/C 139/48
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Magnesitas de Rubián, SA (Incio, Spānija), Magnesitas Navarras, SA (Zubiri, Spānija), Ellinikoi Lefkolithoi Anonimos Metalleftiki Viomichaniki Naftiliaki kai Emporiki Etaireia (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — H. Brokelmann, P. Martínez-Lage Sobredo, advokāti)

      Atbildētāji: Parlaments un Padome

      Prasītāju prasījumi:

   Šī tiesvedība ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvas 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (OV L 334, 17. lpp.) 13. panta 7. punktā ietvertā individuālā lēmuma atcelšanu tiktāl, ciktāl tajā dalībvalstīm ir noteikts pienākums ievērot “Dokumenta par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem cementa, kaļķu un magnija oksīda ražošanā” (OV L 166, 5. lpp.) 3. panta 5. punktā ietvertos secinājumus par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem, paredzot nosacījumus kompetento iestāžu izdotajām atļaujām magnija oksīda ražošanas iekārtām, kurām saskaņā ar minēto direktīvu ir vajadzīga atļauja.
   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               prioritāri atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti un gadījumā, ja Vispārējā tiesa minēto lēmumu saistībā ar atsauces dokumenta 3. panta 5. punktu neatceltu pilnībā, to atcelt vismaz saistībā ar minētā dokumenta 3. panta 5. punkta 5. apakšpunkta 4. iedaļu, ieskaitot tostarp 3.11. tabulā ietvertās emisiju vērtības, un

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Komisijas kompetences trūkums.
               Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības kompetencē neesot iekļaut magnija oksīda ražošanu atsauces dokumentā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota būtisku formas prasību neievērošana, proti:

                           —

                           prasītājām neesot paziņots par atsauces dokumenta sagatavošanas procedūras uzsākšanu, un tās tajā varēja piedalīties tikai novēloti;

                           —

                           atsauces dokumentā neesot norādīti prasītāju iesniegtie “split views” [atšķirīgie viedokļi];

                           —

                           neesot ievērots atsauces dokumenta galīgā projekta analīzei noteiktais termiņš.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli 1. panta pārkāpums.
               Šajā ziņā tiek apgalvots, ka atsauces dokuments neatbilst minētās direktīvas 1. pantā minētajam mērķim, proti, aizsargāt vidi kopumā, un tādēļ tam neatbilst arī minētā dokumenta 3. panta 5. punktā ietvertie secinājumi, kuri ar apstrīdēto lēmumu tiek padarīti saistoši.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots vispārējā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, jo apstrīdētajā lēmumā ir izrādīta vienāda attieksme pret uzņēmumiem, kas atrodas atšķirīgās situācijās.


title: Lieta T-318/01: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Othman /Padome un Komisija (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasījumu pielāgošana — Pamattiesības — Tiesības uz īpašumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/37

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Othman/Padome un Komisija
   (lieta T-318/01) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasījumu pielāgošana - Pamattiesības - Tiesības uz īpašumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)
   2009/C 180/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Omar Mohammed Othman, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — sākotnēji Dž. Volšs [J. Walsh], barrister, F. Lindslija [F. Lindsley] un S. Vudhausa [S. Woodhouse], solicitors, pēc tam S. Kokss [S. Cox], barrister, un H. Millers [H. Miller], solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji M. Vicendzats [M. Vitsentzatos] un M. Bišops [M. Bishop], pēc tam M. Bišops un E. Finegana [E. Finnegan], Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. van Solinge [A. van Solinge] un K. Brauns [C. Brown], pēc tam E. Pāsivirta [E. Paasivirta] un P. Ālto [P. Aalto])

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — sākotnēji Dž. Kolinss [J. Collins], pēc tam K. Gibsa [C. Gibbs], pēc tam Ī. O’Nīla [E. O’Neill] un visbeidzot — I. Rao [I. Rao], pārstāvji, kuriem sākotnēji palīdzēja S. Mūra [S. Moore], pēc tam M. Hoskinss [M. Hoskins], barristers)

      Priekšmets

   Prasība, kuras priekšmets sākotnēji bija, pirmkārt, Padomes 2001. gada 6. marta Regulas (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu un ar kuru atceļ Regulu (EK) Nr. 337/2000 (OV L 67, 1. lpp.), atcelšana un, otrkārt, Komisijas 2001. gada 19. oktobra Regulas (EK) Nr. 2062/2001, ar ko trešo reizi tiek grozīta Padomes Regula (EK) Nr. 467/2001 (OV L 277, 25. lpp.), atcelšana, un vēlāk –Padomes 2002. gada 27. maija Regulas (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 139, 9. lpp.), atcelšana tiktāl, ciktāl šie akti skar prasītāju.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               vairs nav pamata lemt par prasībām atcelt Padomes 2001. gada 6. marta Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu un ar kuru atceļ Regulu (EK) Nr. 337/2000, un Komisijas 2001. gada 19. oktobra Regulu (EK) Nr. 2062/2001, ar ko trešo reizi tiek grozīta Padomes Regula (EK) Nr. 467/2001;

               2)

               atcelt Padomes 2002. gada 27. maija Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ciktāl tā attiecas uz Omāru Muhamedu Otmanu;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Otmana izdevumus un summu, kas tika izmaksāta no Pirmās instances tiesas kases juridiskās palīdzības mērķiem;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesvedības izdevumus pašas.

      (1)  OV C 68, 16.03.2002.


title: Lieta C-10/08: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika (No citām dalībvalstīm ievestu lietotu transportlīdzekļu aplikšana ar nodokli Somijā — Valsts tiesiskā regulējuma atbilstība EKL 90. panta pirmajai daļai, Sestajai PVN direktīvai un Direktīvai 2006/112/EK)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-10/08) (1)

   (No citām dalībvalstīm ievestu lietotu transportlīdzekļu aplikšana ar nodokli Somijā - Valsts tiesiskā regulējuma atbilstība EKL 90. panta pirmajai daļai, Sestajai PVN direktīvai un Direktīvai 2006/112/EK)
   2009/C 113/17
   Tiesvedības valoda — somu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — I. Koskinen un D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāvis — J. Heliskoski)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 90. panta un Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 17. panta 1. un 2. punkta (jaunajā redakcijā — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 167. un 168. pants) pārkāpums — Valsts tiesību akti, kuros paredzēts pievienotās vērtības nodoklis, kas aprēķināts, pamatojoties uz transportlīdzekļu īpašnieku nodokli, un tiesības atskaitīt attiecīgo summu no atlikušā pievienotās vērtības nodokļa — Vienādas nodokļa bāzes piemērošana mazāk nekā trīs mēnešus veciem transportlīdzekļiem un jauniem transportlīdzekļiem — Vērtības samazināšanās likmes 0,8 % mēnesī piemērošana mazāk nekā sešus mēnešus veciem transportlīdzekļiem, ja valsts tirgū nav līdzīgu transportlīdzekļu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaujot 1994. gada 29. decembra Likuma Nr. 1482/1994 par transportlīdzekļu īpašnieku nodokli [Autoverolaki (1482/1994)] 5. pantā paredzēto nodokli atskaitīt no pievienotās vērtības nodokļa saskaņā ar 1993. gada 30. decembra Likuma Nr. 1501/1993 par pievienotās vērtības nodokli [Arvonlisäverolaki (1501/1993)] 102. panta pirmās daļas 4. punktu, Somijas Republika nav izpildījusi EKL 90. panta pirmajā daļā, kā arī Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 1. un 2. punktā, kas aizstāti ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 167. un 168. pantu, paredzētos pienākumus;

               2)

               transportlīdzekļu aplikšanā ar nodokli piemērojot transportlīdzekļiem, kas jaunāki par trim mēnešiem, tādu pašu nodokļa bāzi kā jauniem transportlīdzekļiem, Somijas Republika nav izpildījusi EKL 90. panta pirmajā daļā paredzētos pienākumus;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina trīs ceturtdaļas no Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               5)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus atlikušos tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 79, 29.3.2008.


title: Lieta C-132/09: Prasība, kas celta 2009. gada 6. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/21

         Prasība, kas celta 2009. gada 6. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (lieta C-132/09)
   2009/C 153/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Eggers un J.-P. Keppenne)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atsakoties segt Eiropas skolu kustamo mantu un didaktisko materiālu izmaksas, Beļģijas karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti atbilstoši 1962. gada nolīgumam par atrašanās vietu, skatītu kopā ar EKL 10. pantu;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka ir pārkāpts 1962. gada oktobrī noslēgtais nolīgums starp Eiropas skolu padomi un Beļģijas Karalisti, pēdējai atsakoties segt tās teritorijā esošo Eiropas skolu kustamo mantu un didaktisko materiālu izmaksas.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka no 1994. gada 21. jūnija Konvencijas, ar ko nosaka Eiropas skolu statūtus, (1) 6. panta otrās daļas izriet, ka ikvienai dalībvalstij ir jāattiecas pret Eiropas skolām kā pret izglītības iestādēm, ko reglamentē valsts publiskās tiesības. Līdz ar to Beļģijas valsts iestādēm ir jāfinansē Eiropas skolas un jāattiecas pret tām tāpat kā pret valsts publiskajām skolām gan attiecībā uz pirmo aprīkojumu, kas saistīts ar Eiropas skolas atvēršanu un paplašināšanu, gan attiecībā uz ikgadējām šo skolu apsaimniekošanas un darbības izmaksām. Izglītības Beļģijā iekļaušana Kopienu kompetencē nevar šajā sakarā attaisnot Beļģijas iestāžu atteikumu finansēt Eiropas skolu ikgadējās darbības izmaksas, jo no pastāvīgās judikatūras izriet, ka dalībvalsts nevar izvairīties no pienākumiem, kurus tā ir uzņēmusies, deleģējot šīs kompetences īstenošanu publiskām valstij pakļautām iestādēm.
   Atbildot uz Beļģijas iestāžu izteiktajiem iebildumiem, Komisija apgalvo, otrkārt, ka Eiropas skolu padomes sanāksmē Karslruē 1967. gada maijā nekādi netika apšaubīti finansēšanas pienākumi, kas ir saistoši šai valstij kā atrašanās vietas valstij.
   Vispirms Eiropas skolu padome Karlsrūē ir tikai izstrādājusi vadlīnijas tipveida nolīguma ar Eiropas skolu atrašanās vietas dalībvalstīm protokolam un katrā ziņā tai nebija kompetences, ievērojot normu hierarhiju, grozīt 1962. gada nolīgumu par atrašanās vietu.
   Turklāt šis Karlsrūes “lēmums” nekādā ziņā nav jāinterpretē kā “vēlāka vienošanās starp dalībniekiem” vai “līguma piemērošanas prakse” Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 31. panta 3. punkta a) un b) apakšpunkta izpratnē attiecībā uz to, kā jāinterpretē nolīgums par atrašanās vietu, jo nepastāv pastāvīgu aktu vai deklarāciju pēctecība, kas radītu šaubas par nolīgumā par atrašanās vietu paredzēto finansēšanas pienākumu. Daudzi dokumenti un finansējumi, ko Beļģija ir veikusi pēc 1967. gada, cita starpā apstiprina šo pienākumu segt kustamo mantu un didaktisko materiālu izmaksas tās teritorijā esošām Eiropas skolām.

      (1)  OV L 212, 3. lpp.


title: Tiesas spriedums (2016. gada 29. jūlijs) lietā E-25/15 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Valsts atbalsts – UTN 3. protokola II daļas 14. panta 3. punkts – Pienākuma atgūt nelikumīgi piešķirtu atbalstu neizpilde)

text:
               6.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/12

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2016. gada 29. jūlijs)
   lietā E-25/15
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (EBTA valsts saistību neizpilde – Valsts atbalsts – UTN 3. protokola II daļas 14. panta 3. punkts – Pienākuma atgūt nelikumīgi piešķirtu atbalstu neizpilde)
   (2017/C 108/10)
   Lietā E-25/15 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS pasludināt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no saņēmējiem atgūtu valsts atbalstu, kas ar 2., 3., 4. un 5. pantu EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 8. oktobra Lēmumā Nr. 404/14/COL par ieguldījumu veicināšanas shēmu Islandē atzīts par nesaderīgu ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu darbību; noteiktajā termiņā neatceļot neveiktos maksājumus, kuri norādīti minētā lēmuma 7. panta trešajā teikumā; un noteiktajā termiņā neiesniedzot EBTA Uzraudzības iestādei informāciju, kas norādīta minētā lēmuma 8. pantā, Islande nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 3. protokola II daļas 14. panta 3. punktu un EBTA Uzraudzības iestādes Lēmuma Nr. 404/14/COL 6., 7. un 8. pantu – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents), 2016. gada 29. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 3. protokola II daļas 14. panta 3. punktu un EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 8. oktobra Lēmuma Nr. 404/14/COL par ieguldījumu veicināšanas shēmu Islandē 6., 7. un 8. pantu, noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no saņēmējiem atgūtu valsts atbalstu, kas ar minētā lēmuma 3., 4. un 5. pantu atzīts par nesaderīgu ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu darbību, neatceļot neveiktos maksājumus, kuri norādīti minētā lēmuma 7. panta trešajā teikumā, un nesniedzot EBTA uzraudzības iestādei informāciju, kas norādīta minētā lēmuma 8. pantā;

               2.

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-288/11: Prasība, kas celta 2011. gada 1. jūnijā — Kieffer Omnitec /Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/34

         Prasība, kas celta 2011. gada 1. jūnijā — Kieffer Omnitec/Komisija
   (Lieta T-288/11)
   2011/C 252/79
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: A+P Kieffer Omnitec Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — A. Delvaux un V. Bertrand, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, ar kuru tā noraidīja prasītājas piedāvājumu un piešķīra līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam, par kuru prasītāja tika informēta ar 2011. gada 1. aprīļa vēstuli, kas saņemta 2011. gada 5. aprīlī;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī ir prasība atcelt Komisijas 2011. gada 1. aprīļa lēmumu, ar ko noraidīts piedāvājums, kuru prasītāja iesniedza konkursa procedūrā par HVAC iekārtu, sprinkleru un hidrosanitāro iekārtu uzturēšanas Joseph Bech ēkā Luksemburgā līgumu noslēgšanu, un piešķirtas līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam (OV 2010/S 241-367523).
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Finanšu regulas 89. panta 1. un 2. punkts un 92. pants, Īstenošanas regulas 135. panta 1. un 5. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1), 49. pants, kā arī pārskatāmības, vienlīdzības un samērīguma principi, jo Eiropas Komisija pieprasa, lai pretendents iesniegtu “spēkā esošu ISO sertifikātu attiecībā uz visu tā uzturēšanas darbību, ko būtu izsniegusi sertifikācijas organizācija”. Prasītāja pārmet Eiropas Komisijai, pirmkārt, ka tā nav skaidri un precīzi formulējusi atlases kritērijus, līguma dokumentos neprecizējot pieprasītā ISO sertifikāta numuru, otrkārt, ka tā ir pieprasījusi pretendentiem ISO sertifikātu “attiecībā uz visu tā uzturēšanas darbību”, nevis tikai par attiecīgo iepirkumu un, treškārt, ka tā nav ļāvusi pretendentiem pierādīt, ka to darbības kvalitāte ir līdzvērtīga ISO sertifikāta apliecinātai.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, kas izriet no LESD 296. panta, Finanšu regulas 100. panta 2. punkta, nav ievēroti līguma dokumenti un to pielikumi un ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Eiropas Komisija noraidīja sabiedrības A+P KIEFFER OMNITEC piedāvājumu tādēļ, ka prasītāja, neiesniedzot atbilstošos apliecinošos dokumentus, lai pierādītu, ka kandidātiem bija vajadzīgā kvalifikācija, neatbilda kritērijam Nr. 16. Prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka kritērijs Nr. 16 attiecās uz “paziņojumu, kurā norādīts vidējais gada darbinieku skaits, kuriem ir bijis vajadzīgais profils, pēdējos trīs gadus pie visiem iespējamās apvienības dalībniekiem”, un ka līguma dokumentu II pielikuma 27./37. lpp. bija atsauce tikai uz kandidātu valodu zināšanām un, otrkārt, ka prasītāja, iesniedzot apliecinošos dokumentus, ir iesniegusi pierādījumu, ka vienam no kandidātiem bija kvalifikācija, kas prasīta līguma dokumentu II pielikuma 28./38. lpp. Attiecībā uz otru kandidātu iepirkuma dokumentos neesot bijis prasīts, ka vietas pārvaldniekam būtu jābūt attiecīgajai kvalifikācijai.

      (1)  OV L 134, 2004, 114. lpp.


title: Lieta T-59/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī — Vācija/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/35

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī — Vācija/Komisija
   (Lieta T-59/09)
   2009/C 113/73
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un B. Klein)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 5. decembra lēmumu (SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067), ar ko, neraugoties uz Federālās valdības iebildumu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 2. panta 5. punktam, privātpersonām sniedz piekļuvi Vācijas iestāžu izdotiem dokumentiem lietā par valsts pienākumu neizpildi Nr. 2005/4569;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2008. gada 5. decembra lēmumu, ar ko, neraugoties uz Federālās valdības iebildumu, trešajām personām sniedz piekļuvi Vācijas iestāžu izdotiem dokumentiem lietā par valsts pienākumu neizpildi.
   Prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 5. punktu, saistībā ar lojālas sadarbības Kopienu un dalībvalstu starpā principu atbilstoši EKL 10. pantam.
   Ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punktu dalībvalstīm tiek sniegta iespēja bez tās iepriekšējas piekrišanas atteikt piekļuvi dokumentam, kas ir izdots minētajā dalībvalstī, un kurš atrodas Kopienu iestādēs. Komisijai nav tiesību pašai veikt aptverošu Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. līdz 3. punktā paredzēto atteikuma pamatu pārbaudi. Tiesas judikatūrā lietā C-64/05 P (2) esot noteikti izsmeļoši kritēriji, atbilstoši kuriem attiecīgā Kopienu iestāde šādu iebildi var apiet un pati veikt pārbaudi attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. līdz 3. punktā paredzēto atteikuma pamatu pastāvēšanu: iebildumam jābūt “nepamatotam”, vai arī “bez saistības” ar atteikuma pamatiem.
   No tā, aplūkojot kopā ar EKL 10. pantā paredzēto Kopienu iestāžu un dalībvalstu lojālās sadarbības principu, izriet, ka atteikuma pamata izvērtējums atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. līdz 3. punktam attiecīgajā gadījumā ir dalībvalsts kompetencē. Komisija piekrišanas atteikumu var neņemt vērā tikai izņēmuma gadījumos, ja dalībvalsts pamatojums pilnībā neatbilst šiem kritērijiem. Tā izriet arī no salīdzinājuma ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. punktu. Abos judikatūrā izvirzītajos kritērijos runa ir par būtiskām formas prasībām, kuriem jāatspoguļo EKL 253. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu. Atteikuma piekļūt dokumentiem atbilstība Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. līdz 3. punktam pārbaude ir Kopienu tiesas, nevis Komisijas kompetencē.
   Pakārtoti prasītāja norāda, ka pat tad, ja Tiesa judikatūru lietā C-64/05 P interpretētu tādējādi, ka dalībvalsts iebildums atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punktam Kopienu iestādei būtu saistošs tikai tad, ja tas atbilst šīs regulas 4. panta 1. līdz 3. punktam, tad jebkurā gadījumā Komisijai būtu jāveic dalībvalsts sniegtā pamatojuma pierādījumu pārbaude. Vācijas iebilduma pamatojums tomēr nekādā gadījumā nav uzskatāms par acīmredzami kļūdainu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001 gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 3. lpp.)

      (2)  Tiesas 2007. gada 18. decembra spriedums lietā C-64/05 P Zviedrija/Komisija u.c., Krājums I-113839. lpp.


title: Lieta C-26/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 19. janvāra rīkojumu – The Motor Insurers' Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 19. janvāra rīkojumu – The Motor Insurers' Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
   (Lieta C-26/09)
   2009/C 90/13
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: The Motor Insurers' Bureau

      Atbildētāji: Helphire (UK) Limited un Angel Assistance Limited

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               jautājums

                           a)

                           Ja dalībvalsts tiesību normās ir noteikts, ka izmaksas, kas radušās ceļu satiksmes negadījumā cietušajam sakarā ar aizvietošanas transportlīdzekļa nomu pēc šī negadījuma, ir atgūstamas no atbildīgās personas, vai Direktīvas (1) 1. panta 4. punkts ļauj MIB noraidīt jebkādas saistības sakarā ar šādām izmaksām, ja kompensācija beigu beigās tiks izmaksāta apdrošinātājam, kurš izsniedza pēcnegadījuma polisi, kas aptver nomas izmaksas, ja tās nav atgūstamas no atbildīgās personas?

                           b)

                           Ja atbilde uz 1 (a) jautājumu ir noliedzoša, vai atļauts MIB kompensācijas apmēru noteikt prēmijas, ja tāda vispār būtu, apmērā, kas būtu samaksājama apdrošinātājiem, kas bija seguši nomas izmaksas?

               2)

               jautājums
               Ja atbilde uz 1(a) jautājumu ir noliedzoša:
               Vai valsts tiesai Uninsured Drivers Agreement ir jāinterpretē tādējādi, lai nodrošinātu iedarbību Direktīvai saskaņā ar principiem, kurus Eiropas Kopienu Tiesa izklāstījusi 1990. gada 13. novembra spriedumā lietā C-106/89 Marleasing/La Comercial Internacional de Alimentacion, Recueil, I-4135. lpp. Citiem vārdiem sakot, vai “viss valsts tiesību normu kopums”, uz kuru norāda Eiropas Kopienu Tiesas 2004. gada 5. oktobra sprieduma apvienotajās lietās no C-397/01 līdz C-403/01 Pfeiffer/Deutches Rotes Kruz, Krājums, I-8835. lpp., 120. punkta trešais ievilkums, ietver tādu vienošanos kā Uninsured Drivers Agreement?

               3)

               jautājums
               Ja atbilde uz 1(a) jautājumu ir noliedzoša:
               Vai Direktīvas 1. panta 4. punktam ir tieša iedarbība?

               4.

               jautājums
               Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           Lai noteiktu, vai pret tādu iestādi kā MIB var izvirzīt direktīvas tiesību normas, kurām var būt tieša iedarbība:

                                       i)

                                       Vai kritēriji, kurus Eiropas Kopienu Tiesa ir identificējusi 1990. gada 12. jūlija spriedumā lietā C-188/89 Foster/British Gas, Recueil, I-3313. lpp., ir kritēriji, saistībā ar kuriem ir jāveic šāda noteikšana?

                                       ii)

                                       Ja šāda noteikšana ir jāveic saistībā ar dažiem (bet ne visiem) no šiem kritērijiem un/vai saistībā ar papildu kritērijiem, tad saistībā ar kuriem kritērijiem būtu jāveic šī noteikšana?

                           b)

                           Vai vienīgi valsts tiesas ziņā ir noteikt, vai iestāde atbilst attiecīgajiem kritērijiem?

                           c)

                           Vai iestāde, kura pēc rakstura ir tāda kā MIB, atbilst kritērijiem, lai pret to varētu izvirzīt direktīvas tiesību normas, kurām ir tieša iedarbība?

      (1)  Otrā Padomes 1983. gada 30. decembra Direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, OV L 8, 17. lpp.


title: Lieta C-159/15: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 16. jūnija spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — 2. panta 1. punkts un 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts — 6. panta 2. punkts — Diskriminācija vecuma dēļ — Bijušo ierēdņu pensiju tiesību noteikšana — Mācekļa laiks un nodarbinātības laikposmi — Šādu laikposmu neņemšana vērā, ja tie pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 16. jūnija spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

   (Lieta C-159/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - 2. panta 1. punkts un 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts - 6. panta 2. punkts - Diskriminācija vecuma dēļ - Bijušo ierēdņu pensiju tiesību noteikšana - Mācekļa laiks un nodarbinātības laikposmi - Šādu laikposmu neņemšana vērā, ja tie pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas)
   (2016/C 305/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Franz Lesar

      Atbildētāja: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums, kurā, nosakot tiesības uz pensiju un aprēķinot vecuma pensijas apmēru, netiek ņemts vērā ierēdņa mācekļa laiks un nodarbinātības laikposmi, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, ciktāl šā tiesiskā regulējuma mērķis ir nodrošināt, lai ierēdņu pensiju sistēmā tiktu noteikts vienots vecums dalībai šajā sistēmā, kā arī vienots vecums tiesībām minētajā sistēmā saņemt pensijas pabalstus.

      (1)  OV C 254, 3.8.2015.


title: Lieta T-313/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. jūnijā – Itālija/Komisija

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/35

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. jūnijā – Itālija/Komisija
   (Lieta T-313/15)
   (2015/C 262/47)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – P. Gentili, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par konkursu EPSO/AD/301/15 – Administratori (AD 5);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-17/15 Itālijas Republika/Komisija (2015. gada 9. marta OV C 81, 27. lpp.) jau izklāstītie.


title: Lieta C-285/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 6. decembra spriedums ( Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BONIK (EOOD)/Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (PVN — Direktīva 2006/112/EK — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Atteikums)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/10

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 6. decembra spriedums (Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BONIK (EOOD)/Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-285/11) (1)

   (PVN - Direktīva 2006/112/EK - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Atteikums)
   2013/C 26/17
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad — Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: BONIK (EOOD)

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad — Varna — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 14., 62., 63., 167. un 168. panta un 178. panta a) un b) punkta interpretācija — Dalībvalsts formalitātes PVN atskaitīšanas tiesību jomā — Pasākumi, kas tiek ņemti vērā, lai novērstu noteikta veida nodokļu krāpšanu vai nodokļu nemaksāšanu — PVN atskaitīšanas tiesību atteikums nodokļu maksātājam, kas saņem piegādes Kopienā ar pamatojumu, ka nav pierādījumi par piegāžu iepriekšējiem piegādātājiem faktisku norisi, neraugoties uz pierādījumu par piegādātāja tiešām piegādēm nodokļu maksātājam esamību

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2., 9., 14., 62., 63., 167., 168. un 178. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, atteikt nodokļu maksātājam tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli par preču piegādi tādēļ, ka, ņemot vērā krāpšanu vai nelikumības pirms vai pēc šīs piegādes, tā ir jāuzskata par faktiski nenotikušu, ja vien netiek pierādīts, ievērojot objektīvus pierādījumus, ka šis nodokļu maksātājs zināja vai viņam bija jāzina, ka darījums, kas ir norādīts, lai pamatotu tiesības uz atskaitīšanu, ir iesaistīts krāpšanā pievienotās vērtības nodokļa jomā, kura iepriekš vai vēlāk notikusi piegāžu ķēdē, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta C-88/12: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 14. septembra rīkojums ( Rechtbank Roermond (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Jibril Jaoo

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/20

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 14. septembra rīkojums (Rechtbank Roermond (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Jibril Jaoo

   (Lieta C-88/12) (1)

   2012/C 379/34
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 126, 28.04.2012.


title: Lieta C-185/10: Prasība, kas celta 2010. gada 13. aprīlī — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/11

         Prasība, kas celta 2010. gada 13. aprīlī — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-185/10)
   ()
   2010/C 209/16
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Simerdova un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pieņemot un paturot spēkā 2001. gada 6. septembraustawa“Prawo farmaceutyczne” (Zāļu likums) 4. pantu ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2007. gada 30. marta likumu (Dz. U. Nr. 75, Pozīcija 492), tiktāl, ciktāl šajā pantā tiek atļauts Polijas Republikā bez tur izdotas atļaujas laist tirgū no ārvalstīm ievestas zāles, kuras satur tādas pašas vielas, dozu un kuru forma ir tāda pati kā zālēm, kurām Polijā ir izdota atļauja laišanai tirgū, ja pirmo cena ir konkurētspējīga salīdzinājumā ar pēdējo cenām, Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (1), 6. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tas, ka Polijas Republikā ir izdots un tiek piemērots ustawa“Prawo farmaceutyczne” 4. panta 1. punkts un 3.a punkts, ļauj Polijas tirgū laist zāles, kurām šīs valsts kompetentā valsts pārvaldes iestāde nav izsniegusi atļauju, tādējādi pārkāpjot Direktīvas 2001/83 6. panta 1. punktu.
   Uz Polijas tiesību normu neattiecoties Direktīvas 2001/83 5. panta 1. punkts un 126.a pants, kuros ir paredzēts izņēmums no vispārējās prasības saņemt valsts iestāžu izdotu zāļu tirdzniecības atļauju.
   Vēl ustawa“Prawo farmaceutyczne” 4. panta 3.a punkts, saskaņā ar kuru kritērijs atļaujas izsniegšanai no ārvalstīm ievestām zālēm ir to cenas konkurētspēja salīdzinājumā ar jau iekšējā tirgū atļautu zāļu cenu, ir pamatots tikai ar ekonomisku kritēriju. Ar šādu kritēriju tomēr nevarot pamatot izņēmumu no Direktīvas 2001/83 6. panta 1. punkta. Turklāt Polijas tiesību norma attiecoties uz zālēm, kuru vielas, forma un doza ir tāda pati kā jau iekšējā tirgū atļautām zālēm, tāpēc nav iespējams tās uzskatīt par tādām, kas nav pieejamas iekšējā tirgū, kas būtu tāds gadījums, ar kuru varētu pamatot vajadzību mērķtiecīgi ievest zāles saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta pirmo daļu.

      (1)  OV L 311, 67. lpp.


title: Lieta C-498/14 PPU: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 9. janvāra spriedums (Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – (Informācija dzēsta vai aizstāta, ņemot vērā personas datu aizsardzību un/vai konfidencialitāti.) / (Informācija dzēsta vai aizstāta, ņemot vērā personas datu aizsardzību un/vai konfidencialitāti.) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību – Bērna nolaupīšana – Regula (EK) Nr. 2201/2003 – 11. panta 7. un 8. punkts)

text:
                  2.3.2015

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 73/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 9. janvāra spriedums (Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) –  RG (*1)
            / SF (*1)

         (Lieta C-498/14 PPU) (1)

         (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību - Bērna nolaupīšana - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - 11. panta 7. un 8. punkts)
         (2015/C 073/11)
         Tiesvedības valoda – franču

            Iesniedzējtiesa

            Cour d'appel de Bruxelles

            Pamatlietas puses

            Prasītājs:  RG (*1)

            Atbildētāja:  SF (*1)

            Rezolutīvā daļa:

         Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 11. panta 7. un 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka principā tie pieļauj dalībvalstij piešķirt specializētai tiesai jurisdikciju izskatīt jautājumus par bērna atpakaļatdošanu vai aizgādību pār bērnu šajās tiesību normās paredzētās procedūras ietvaros arī tad, ja tiesa lietu par vecāku atbildību pār bērnu turklāt jau ir izskatījusi pēc būtības.

            (*1)  Informācija dzēsta vai aizstāta, ņemot vērā personas datu aizsardzību un/vai konfidencialitāti.

            (1)  OV C 16, 19.1.2015.


title: Lieta C-370/04: Prasība pret Vācijas Federatīvo republiku, ko Eiropas Kopienu komisija iesniedza 2004. gada 26. augustā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/22

         Prasība pret Vācijas Federatīvo republiku, ko Eiropas Kopienu komisija iesniedza 2004. gada 26. augustā
   (Lieta C-370/04)
   (2004/C 262/38)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 26. augustā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Gerald Braun un Wouter Wils, Komisijas Juridiskā dienesta locekļi, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt, ka Vācijas Federatīvā republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK līgums un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. marta Direktīva 2001/16/EK (1) par Eiropas parasto dzelzceļu sistēmas savstarpēju izmantojamību, noteiktajā termiņā nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai transponētu šo direktīvu valsts tiesībās.

               2.

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2001/16/EK transponēšanas termiņš ir notecējis 2003. gada 20. aprīlī.

      (1)  OV L 110, 1. lpp.


title: Lieta C-263/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 14. maija spriedumu lietā T-165/06 Elio Fiorucci/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2009. gada 14. jūlijā iesniegusi Edwin Co. Ltd

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 14. maija spriedumu lietā T-165/06 Elio Fiorucci/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2009. gada 14. jūlijā iesniegusi Edwin Co. Ltd
   (Lieta C-263/09 P)
   2009/C 220/51
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Edwin Co. Ltd (pārstāvji — D. Rigatti, M. Bertani, S. Verea, K. P. Muraro, M. Balestriero, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               piespriest Fiorucci atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abu instanču tiesvedības vai gadījumā, ja apelācijas sūdzība netiktu apmierināta, tiesāšanās izdevumus sadalīt.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pārsūdzētais spriedums ir kļūdains it īpaši sakarā ar Kopienas preču zīmes Regulas (KPZR) (1) 52. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu vai attiecīgi sakarā ar šīs normas nepareizu piemērošanu. Relatīvais atteikuma pamatojums, kas saskaņā ar šo normu izraisa preču zīmes, kuru veido citas personas, nevis reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja vārds, reģistrācijas pieteikuma spēkā neesamību, ir tas, ka tam, kurš lūdza konstatēt spēkā neesamību saskaņā ar valsts tiesībām ir šī vārda ekskluzīvas izmantošanas tiesības. Tomēr Fiorucci saskaņā ar CPI
                   (2), 8. panta 3. punktu, uz kuru atsaucās pārējie lietas dalībnieki, nav šāda satura tiesību īpašnieks. CPI 8. panta 3. punkts tam drīzāk piešķir tikai tiesību reģistrēt apzīmējumu “Elio Fiorucci” garantiju, kuru tas tomēr nekad nevarētu izmantot, jo šādā veidā reģistrētā preču zīme nonāktu konfliktā ar Edwin vārdisko preču zīmi “Fiorucci”. Šādos apstākļos Pirmās instances tiesa Edwin preču zīmi “Elio Fiorucci” atzina par spēkā neesošu, balsoties uz atteikuma pamatojumu, kāds nepastāv un nekad nevarēšot pastāvēt. Tas ir KPZR 52. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums vai arī kļūdaina šīs normas piemērošana, kura, pareizi interpretējot, varētu tikt piemērota tikai tad, ja persona, kura lūdz spēkā neesamības atzīšanu, jau ir sava vārda kā preču zīmes izmantošanas ekskluzīvo tiesību īpašniece (vai vismaz tai ir iespēja šādas tiesības iegūt).

               2.

               Turklāt ar pārsūdzēto spriedumu ir pārkāpts vai kļūdaini piemērots CPI 8. panta 3. punkts. Pretēji Pirmās instances tiesas secinājumiem šī norma tiek piemērota tikai tādiem personu vārdiem, kuri ir kļuvuši plaši pazīstami nekomerciālajā jomā, un tādējādi nevar tikt piemērota tēvvārdam “Elio Fiorucci”, kas pamatojoties uz faktu konstatāciju, kuri šeit nevarētu tikt apstrīdēti, sākotnēji kļuva plaši pazīstams komerciālajā jomā.
               Šāda CPI 8. panta 3. punkta interpretācija atbilst tā redakcijai, kurā ir paredzēts, ka šajā normā paredzētai aizsardzībai skaidri ir jāattiecas tikai uz personu vārdiem, kuri ir kļuvuši plaši pazīstami “mākslas, literatūras, zinātniskajā, politiskajā vai sporta jomā”. Turklāt šis secinājums tiek apstiprināts ar Itālijas preču zīmju tiesību sistemātisku analīzi, no kuras izriet, ka komerciālā jomā iegūtā plašā pazīstamība tiek aizsargāta ar CPI 12. panta 1. punkta b) un f) apakšpunktu, turpretī CPI 8. panta 3. punkts ir spēkā tikai attiecībā uz sākotnēji nekomerciālā jomā radušos plašo pazīstamību. Nav iespējama arī abu normu vienlaicīga piemērošana vienam un tam pašam apzīmējumam, jo pretējā gadījumā rastos divas savstarpēji nesaderīgas ekskluzīvās preču zīmju tiesības. Fiorucci, reģistrējot savu uzvārdu kā preču zīmi (un vēlāk to nododot Edwin), ir izmantojis visus līdzekļus, lai savu plašo pazīstamību izmantotu komerciāliem nolūkiem. Tādējādi viņš, lai izvirzītu Edwin piederošās preču zīmes “Elio Fiorucci” spēkā neesamību, nevarot atsaukties uz CPI 8. panta 3. punktu.

                  Edwin ierosinātā CPI 8. panta 3. punkta interpretācija un no tās izrietošā tās nepiemērojamība šajā prāvā atbilst arī šīs normas jēgai, ar kuru ir jānovērš parazītiska izmatošana, kuru pielieto persona, kas iesniedz apzīmējuma, kurš plašo pazīstamību ir ieguvis ar citas personas palīdzību, reģistrācijas pieteikumu. Tomēr Edwin nevar pārmest parazītisku rīcību, jo tā, par būtisku summu iegādājoties preču zīmes “Fiorucci”, par augstu cenu ir nopirkusi tiesības izmantot ar Milānas modes mākslinieka vārdu saistīto plašo pazīstamību.
               Turklāt Pirmās instances tiesas argumenti, ka CPI 8. panta 3. punktā paredzētā aizsardzība ir plašāka nekā plašās pazīstamības aizsardzība, kura ir iegūta ar apzīmēšanu komerciālajā jomā, un nepārklājas ar to, nepārliecina. Saskaņā ar atbilstošo Itālijas doktrīnu apzīmējuma, kam ir nekomerciāla plaša pazīstamība, reģistrācijas tiesību garantija saskaņā ar CPI 8. panta 3. punktu nav absolūta. Bet it īpaši tā nav plašāka par CPI 12. panta 1. punkta b) un f) apakšpunktā paredzēto garantiju attiecībā uz apzīmējumiem ar komerciālu plašo pazīstamību/reputāciju. Šo abu normu piemērošanas jomas pārklāšanās vēlreiz apstiprina vajadzību piemērot tās alternatīvi.
               Pretēji Pirmās instances tiesas virspusējiem secinājumiem no uzmanīgas un rūpīgas Itālijas doktrīnas par CPI 8. panta 3. punktu (agrāk 21. panta 3. punkta m) apakšpunkts) analīzes izriet, ka šī norma atbilstoši valdošajam uzskatam ir piemērojama tikai apzīmējumiem, kuri plašo pazīstamību ir ieguvuši nekomerciālajā jomā. Tas ir apstiprināts ar nedaudzajiem līdz šim pasludinātajiem Itālijas tiesu spriedumiem par CPI 8. panta 3. punktu.
               Nav pārliecinoši arī Pirmās instances tiesas argumenti, saskaņā ar kuriem, tā kā Fiorucci ir ieguvis arī nekomerciālu plašu pazīstamību (konkrētāk — mākslas, kultūras, ekoloģijas un bērnu aprūpes jomās), viņš var atsaukties arī uz CPI 8. panta 3. punktā paredzēto aizsardzību. Drīzāk saskaņā ar atbilstošo Itālijas doktrīnu, ja jau citas personas reģistrēts un plaši pazīstams kļuvis tēvvārds iegūst nekomerciālu plašu pazīstamību, tā īpašnieks (šajā gadījumā — Elio Fiorucci) nevar atsaukties uz CPI 8. panta 3. punktu, jo īpašnieka (šajā gadījumā — Edwin) iepriekš reģistrētās plaši pazīstamās preču zīmes (šajā gadījumā — apzīmējums “Fiorucci”) aizsardzībai ir augstāks spēks.

               3.

               Turklāt pārsūdzētais spriedums ir prettiesisks pamatojuma neesamības dēļ, jo Pirmās instances tiesa nav pārbaudījusi argumentus un pierādījumus, ar kuriem Edwin pamatoja savus apgalvojumu, ka tā ir saņēmusi Elio Fiorucci piekrišanu tā tēvvārdu reģistrēt kā preču zīmi. Pakārtoti Edwin norāda, ka, ja Tiesa uzskatītu, ka nedz Tiesas, nedz Pirmās instances tiesas kompetencē nav izskatīt šo jautājumu, šī pārbaude ir skaidri jānodod ITSB Apelāciju padomei (vai citai instancei) (ko Pirmās instances tiesa nav izdarījusi), kā tas ir paredzēts KPZR 63. panta 6. punktā un Regulas (EK) Nr. 216/96 (3) 1.d pantā.

               4.

               Turklāt pārsūdzētais spriedums ir prettiesisks KPZR 63. panta pārkāpuma vai kļūdainas piemērošanas, kā arī atteikšanās izskatīt lietu dēļ, jo Pirmās instances tiesa kļūdaini nav pārbaudījusi Edwin argumentu, kas balstīts uz to, ka tā no sabiedrības Fiorucci s.p.a. ir iegādājusies faktisku tēvvārda “Elio Fiorucci” preču zīmi (vai katrā ziņā citas tiesības atsaukties uz plašo pazīstamību). Pakārtoti Edwin norāda, ka ka, ja Tiesa uzskatītu, ka nedz Tiesas, nedz Pirmās instances tiesas kompetencē nav izskatīt šo jautājumu, šī pārbaude ir skaidri jānodod ITSB Apelāciju padomei (vai citai instancei) (ko Pirmās instances tiesa nav izdarījusi), kā tas ir paredzēts KPZR 63. panta 6. punktā un Regulas (EK) Nr. 216/96 1.d pantā.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Codice della Proprietà industriale italiano (Itālijas rūpnieciskā īpašuma kodekss).

      (3)  Komisijas 1996. gada 5. februāra Regula (EK) Nr. 216/96 ar ko paredz Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas padomes procesuālos noteikumus (OV L 28, 11. lpp.).


title: Lieta C-155/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. aprīlī iesniedza Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Zviedrija) – George Karim/Migrationsverket

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. aprīlī iesniedza Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Zviedrija) – George Karim/Migrationsverket

   (Lieta C-155/15)
   (2015/C 198/31)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: George Karim

      Atbildētāja: Migrationsverket

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai jaunajos Regulas Nr. 604/2013 (1) (preambulas deviņpadsmitais apsvērums un 27. panta 1. un 5. punkts) noteikumos par efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem ir noteikts, ka patvēruma meklētājam ir iespēja pat apstrīdēt regulas III nodaļā minētos kritērijus viņa pārsūtīšanai uz citu dalībvalsti, kura ir piekritusi viņu uzņemt? Vai tomēr efektīvs tiesiskās aizsardzības līdzeklis aprobežojas vien ar to, ka ir tiesības pārbaudīt, vai dalībvalstī, uz kuru pieteicējs būtu jāpārsūta, pastāv sistēmiski trūkumi patvēruma piešķiršanas procesā un patvēruma meklētāju uzņemšanas apstākļos (atbilstoši spriedumam lietā C-394/12)?

               2)

               Ja Tiesa uzskata, ka pastāv iespēja apstrīdēt regulas III nodaļā paredzētos kritērijus, rodas nākamais jautājums: vai Regulas Nr. 604/2013 19. panta 2. punktā ir noteikts, ka regulu nepiemēro, ja patvēruma meklētājs norāda uz to, ka viņš ārpus dalībvalstu teritorijas ir uzturējies vismaz trīs mēnešus?

      (1)  2003. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 31. lpp.)


title: Lieta C-182/06: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā ( Cour administrative (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — État du grand-duché de Luxembourg / Hans Ulrich Lakebrink , Katrin Peters-Lakebrink (EKL 39. pants — Nerezidentu ienākuma nodoklis — Nodokļa likmes aprēķināšana — Nekustamais īpašums, kas atrodas citā dalībvalstī — Negatīvu īres ienākumu neņemšana vērā)

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/7

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā (Cour administrative (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — État du grand-duché de Luxembourg/Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink

   (Lieta C-182/06) (1)

   (EKL 39. pants - Nerezidentu ienākuma nodoklis - Nodokļa likmes aprēķināšana - Nekustamais īpašums, kas atrodas citā dalībvalstī - Negatīvu īres ienākumu neņemšana vērā)
   (2007/C 211/12)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour administrative
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: État du grand-duché de Luxembourg

      Atbildētāji: Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour administrative (Luksemburga) — EKL 39. panta interpretācija — Valsts ienākuma nodokļa sistēma attiecībā uz Kopienu pilsoņiem nerezidentiem — Atteikums nodokļa likmes aprēķināšanai ņemt vērā negatīvus īres ienākumus no nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī
   Rezolutīvā daļa
   EKL 39. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas iestājas pret tādu valsts tiesisko regulējumu, kas neļauj Kopienu pilsonim, kurš nav tās dalībvalsts rezidents, kurā tas gūst viņa ar nodokli apliekamo ienākumu galveno daļu, pieprasīt, lai, aprēķinot šiem ienākumiem piemērojamo nodokļa likmi, tiktu ņemti vērā negatīvie īres ienākumi no nekustamajiem īpašumiem, kuri atrodas citā dalībvalstī un kuros viņš pats nedzīvo, kamēr pirmās valsts rezidents var pieprasīt, lai šie negatīvie īres ienākumi tiktu ņemti vērā.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.


title: Lieta C-643/13 P: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 17. jūlija rīkojums – Melkveebedrijf Overenk BV  u.c./Eiropas Komisija Apelācija — Ārpuslīgumiskā atbildība — Regula (EK) Nr. °1468/2006 — Maksājums piena un piena produktu nozarē — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/30

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 17. jūlija rīkojums – Melkveebedrijf Overenk BV u.c./Eiropas Komisija
   (Lieta C-643/13 P) (1)

   (Apelācija - Ārpuslīgumiskā atbildība - Regula (EK) Nr.o1468/2006 - Maksājums piena un piena produktu nozarē - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 315/48
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel, Mathijs H. H. M. Moonen (pārstāvji – P. E. Mazel un A van Beelen, advocaten)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – H. Kranenborg un Z. Malůšková)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel un Mathijs Moonen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-168/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 18. septembra spriedums – Georgias  u.c./Padome un Komisija Kopējā ārpolitika un drošības politika — I erobežojoši pasākumi, kas veikti pret atsevišķām personām un vienībām saistībā ar situāciju Zimbabvē — Līdzekļu iesaldēšana — Ārpuslīgumiskā atbildība — Cēloņsakarība — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/10

         Vispārējās tiesas 2014. gada 18. septembra spriedums – Georgias u.c./Padome un Komisija
   (Lieta T-168/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - I erobežojoši pasākumi, kas veikti pret atsevišķām personām un vienībām saistībā ar situāciju Zimbabvē - Līdzekļu iesaldēšana - Ārpuslīgumiskā atbildība - Cēloņsakarība - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 388/10
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Aguy Clement Georgias (Harare, Zimbabve), Trinity Engineering (Private) Ltd (Harare) un Georgiadis Trucking (Private) Ltd (Harare) (pārstāvji – sākotnēji M. Robson, E. Goulder, solicitors, un H. Mercer, QC, vēlāk M. Robson, H. Mercer un I. Quirk, barrister)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen un G. Étienne) un Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Konstantinidis un S. Bartelt)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas esot nodarīti prasītājiem, pieņemot Komisijas 2007. gada 16. aprīļa Regulu (EK) Nr. 412/2007, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi (OV L 101, 6. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Aguy Clement Georgias, Trinity Engineering (Private) Ltd un Georgiadis Trucking (Private) Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Lieta T-328/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. februāra spriedums – Jannatian/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Ierobežojums ieceļošanas jomā — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Ārpuslīgumiskā atbildība — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums — Morālais kaitējums

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/21

         Vispārējās tiesas 2016. gada 18. februāra spriedums – Jannatian/Padome
   (Lieta T-328/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Ierobežojums ieceļošanas jomā - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Ārpuslīgumiskā atbildība - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Morālais kaitējums)
   (2016/C 111/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mahmoud Jannatian (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – I. Smith Monnerville un S. Monnerville, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Naert un M. Bishop)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.); Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 (OV L 281, 81. lpp.); Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.); Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), kā arī Padomes 2012. gada 23. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 350/2012, Padomes 2012. gada 2. augusta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 709/2012, Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012, Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, Padomes 2013. gada 26. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1203/2013 un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 397/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 (attiecīgi OV L 110, 17. lpp., OV L 208, 2. lpp., OV L 282, 16. lpp., OV L 356, 55. lpp., OV L 156, 3. lpp., OV L 316, 1. lpp. un OV L 119, 1. lpp.), ciktāl šie akti skar prasītāju, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus par apgalvoto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               vairs nav jālemj par prasību, ciktāl ar to tiek prasīts atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP; Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413; Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu, kā arī Padomes 2012. gada 23. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 350/2012, Padomes 2012. gada 2. augusta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 709/2012, Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012, Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, Padomes 2013. gada 26. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1203/2013 un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 397/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Mahmoud Jannatian un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta T-708/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Cham un Bena Properties/Padome

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/31

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Cham un Bena Properties/Padome
   (Lieta T-708/15)
   (2016/C 059/34)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Cham Holding Co. SA (Damaska, Sīrija) un Bena Properties Co. SA (Damaska) (pārstāvis – E. Ruchat, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasītāju prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to piespriest Eiropas Savienībai pilnībā atlīdzināt prasītājiem nodarīto kaitējumu apmērā, kādā to taisnīgi noteiks Vispārējā tiesa;

               —

               izdot rīkojumu par eksperta iecelšanu, lai noteiktu prasītājiem nodarītā kaitējuma kopējo apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs galvenos pamatus un vienu pakārtotu pamatu, kuri attiecas uz tiem nodarīto kaitējumu, par ko atbildīga esot Eiropas Savienības Padome.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz Padomes pieņemto tiesību aktu prettiesiskumu, jo šī iestāde, pamatojot savus lēmumus par prasītāju iekļaušanu sarakstā uz neskaidriem un neprecīziem iemesliem, neesot ievērojusi rūpības un uzmanības pienākumu, neraugoties uz judikatūru, saskaņā ar kuru tai esot precīzi jāpamato savi lēmumi, un, neievērojot pienākumu vispirms uzklausīt prasītājus pirms tie tiek paturēti sankciju sarakstā. Turklāt attiecībā uz prasītājiem pieņemtie ierobežojošie pasākumi esot nepamatoti un nesamērīgi un ar tiem esot pārkāptas prasītāju tiesības uz reputācijas aizsardzību un tiesības uz īpašumu.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz morālo kaitējumu, kas prasītājiem esot nodarīts, jo ar to iekļaušanu sankciju sarakstā esot aizskarta to reputācija.

               3.

               Trešais pamats attiecas uz mantiskajiem zaudējumiem, kas esot radušies to iekļaušanas personu un vienību, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, sarakstā dēļ, jo šī iemesla dēļ tie esot zaudējuši daudzus līgumus un ienākumu avotus.

               4.

               Ceturtais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, attiecas uz Eiropas Savienības atbildību bez vainas par prasītājiem nodarītajiem kaitējumiem, iekļaujot tos to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas pret Sīriju pieņemtās sankcijas.


title: Lieta T-201/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. aprīlī – Unicorn/ITSB – Mercilink Equipment Leasing (“UNICORN”)

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/44

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. aprīlī – Unicorn/ITSB – Mercilink Equipment Leasing (“UNICORN”)
   (Lieta T-201/15)
   (2015/C 198/61)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unicorn a.s. (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis – L. Lorenc, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Kipra)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgās preču zīmes reģistrācijas īpašniece: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “UNICORN” – Kopienas preču zīme Nr. 5 992 805

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 16. februāra lēmums lietā R 1699/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               ITSB neesot atbilstoši ņēmusi vērā prasītājas iesniegtos pierādījumus;

               —

               ITSB neesot ņēmusi vērā pierādījumus čehu valodā;

               —

               ITSB esot nepareizi uzskatījusi, ka agrākajām preču zīmēm ir reputācija.


title: Lieta T-231/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 5. februāra spriedumu lietā F-29/13 Drakeford /EZA 2014. gada 15. aprīlī iesniedza Eiropas Zāļu aģentūra

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 5. februāra spriedumu lietā F-29/13 Drakeford/EZA 2014. gada 15. aprīlī iesniedza Eiropas Zāļu aģentūra
   (Lieta T-231/14 P)
   2014/C 202/34
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Zāļu aģentūra (EZA) (pārstāvji – T. Jabłoński un N. Rampal Olmedo, piedaloties D. Waelbroeck un A. Duron, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: David Drakeford (Dublina, Īrija)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas spriedumu lietā F-29/13, jo ar to ir atzelts EZA lēmums nepagarināt atbildētāja apelācijas instancē līgumu;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus pirmajā instancē, proti, noraidīt prasību kā pilnībā nepamatotu;

               —

               piespriest atbildētājam apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē un tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Civildienesta tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta pirmo daļu, jo tā uzskatīja, ka frāze ‟jebkura nākamā pagarināšana” ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas uz jebkuru tālāku nodarbinātību, ar kuru pagaidu darbinieks Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punkta izpratnē kā tāds pēc līguma uz noteiktu laiku beigām turpina savas darba tiesiskās attiecības ar savu darba devēju, pat ja šī līguma pagarināšana notiek vienlaikus ar paaugstināšanu pakāpē vai ar veicamo pienākumu attīstību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, paziņojot par izņēmumu no Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta pirmās daļas interpretācijas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā izmantoja savu neierobežoto kompetenci.


title: Lieta C-290/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itālija) 2009. gada 27. jūlija rīkojumu — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itālija) 2009. gada 27. jūlija rīkojumu — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna

   (Lieta C-290/09)
   2009/C 233/16
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo per la Sardegna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Telecom Italia SpA

      Atbildētāja: Regione autonoma della Sardegna

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1), noteikumi, kā tie norādīti 10. punktā, ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj uzņēmumu pagaidu grupai, kuras sastāvā ietilpst arī valsts iestāde, tādā formā, kāda iepriekš minēta 12. punktā, piedalīties tādu pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūrā, kuri attiecas uz “Vienveidīgu ainavu vizuālo identitātes un kultūras institūtu sistēmu: Sardīnijas kultūras mantojums” uzskaiti, izplatīšanu un īstenošanu un kas ir Sardīnijas Reģiona izsludinātā konkursa priekšmets?

               2.

               Vai tādi Itālijas tiesiskajā regulējumā paredzēti tiesību noteikumi kā Codice dei contratti pubblici, kas ieviests ar Likumdošanas dekrētu Nr. 163/2006, 3. panta 22. un 19. punktā minētie (kuros ir noteikts, ka ““komersants” ietver būvuzņēmēju, piegādātāju vai pakalpojumu sniedzēju vai šo personu izveidotu grupu vai konsorciju”; un “termini “būvuzņēmējs”, “piegādātājs” vai “pakalpojumu sniedzējs” apzīmē jebkuru fizisku vai juridisku personu vai personu, kura nav juridiska persona, tostarp Eiropas Ekonomisko Interešu grupējumu (EEIG) (kas ir izveidots saskaņā ar 1991. gada 23. jūlija Likumdošanas dekrētu Nr. 240), kas “tirgū piedāvā” attiecīgi būvdarbu un/vai būves realizāciju, preces vai pakalpojumus”), un šī paša Codice dei contratti pubblici 34. pantā minētie (kurā ir uzskaitīti tiesību subjekti, kuriem ir atļauts piedalīties publisko iepirkumu līgumu piešķiršanas procedūrā) ir pretēji Direktīvā 2004/18/EK noteiktajam, interpretējot tos tādējādi, ka šajās darbībās var piedalīties profesionāli pakalpojumu sniedzēji un ka jau sākotnēji ir jāizslēdz tādu struktūru līdzdalība, kuru galvenais mērķis nav peļņas gūšana, bet, piemēram, mērķis veikt pētniecību?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-558/12 P: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 23. janvāra spriedums — Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)/ riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (agrāk — Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG ), Lidl Stiftung & Co. KG (Apelācija — Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “WESTERN GOLD” — Valsts, starptautisku un Kopienas vārdisku preču zīmju “WeserGold” , “Wesergold” un “WESERGOLD” īpašnieka iebildumi)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/9

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 23. janvāra spriedums — Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)/riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (agrāk — Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG

   (Lieta C-558/12 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “WESTERN GOLD” - Valsts, starptautisku un Kopienas vārdisku preču zīmju “WeserGold”, “Wesergold” un “WESERGOLD” īpašnieka iebildumi)
   2014/C 85/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — A. Pohlmann)

      Pārējās lietas dalībnieces: riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (agrāk — Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG (pārstāvis — T. Melchert, Rechtsanwalt), Lidl Stiftung & Co. KG (pārstāvis — M. Wolter un A. K. Marx, Rechtsanwälte)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 21. septembra spriedumu lietā T-278/10 Wesergold Getränkeindustrie/ITSB — Lidl Stiftung, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla ITSB Apelācijas pirmās padomes 2010. gada 24. marta lēmumu lietā R 770/2009-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG un Lidl Stiftung & Co. KG — Pieteikums reģistrēt vārdisku apzīmējumu “WESTERN GOLD” kā Kopienas preču zīmi — Sajaukšanas iespēja ar valsts, starptautiskām un Kopienas vārdiskām preču zīmēm “WeserGold”, “Wesergold” un “WESERGOLD” — Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 21. septembra spriedumu lietā T-278/10 Wesergold Getränkeindustrie/ITSB — Lidl Stiftung (“WESTERN GOLD”);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta T-652/14: Prasība, kas celta 2014. gada 8. septembrī – AF Steelcase /ITSB

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/21

         Prasība, kas celta 2014. gada 8. septembrī – AF Steelcase/ITSB
   (Lieta T-652/14)
   2014/C 380/28
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AF Steelcase, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis – S. Rodríguez Bajón, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB 2014. gada 8. jūlija lēmumu saistībā ar AF Steelcase izslēgšanu no attiecīgās uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūras;

               —

               atcelt visus pārējos saistītos ITSB lēmumus saistībā ar attiecīgo uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru, tostarp attiecīgā gadījumā lēmumus par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu attiecīgajā procedūrā, nosakot, ka uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra ir jāatjauno stadijā pirms AF Steelcase izslēgšanas tā, lai tās piedāvājums tiktu izvērtēts;

               —

               pakārtoti, ja procedūras atjaunošana nav iespējama, piespriest ITSB samaksāt prasītajai EUR 20  380 kā atlīdzību par zaudējumiem, kas AF Steelcase radušies izslēgšanas lēmuma dēļ; tāpat piespriest ITSB samaksāt prasītajai EUR 24  000 kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas nodarīts AF Steelcase ar izslēgšanas lēmumu, un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret lēmumu noraidīt piedāvājumu, ko prasītāja iesniegusi publiskā iepirkuma procedūrā, kas rīkota attiecībā uz mēbeļu un iekārtu (1. daļa) un signalizācijas aprīkojuma (2. daļa) piegādi un ierīkošanu ITSB ēkās (TED 214/S 023-035020, 2014. gada 1. februāris).
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā par AF Steelcase izslēgšanu no attiecīgās publiskā iepirkuma procedūras neesot sniegts pamatojums un esot veikta kritērija grozīšana.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka neatkarīgi no jautājuma par izslēgšanas lēmuma nepietiekamo pamatojumu esot jākonstatē, ka administrācija ir grozījusi kritēriju, kas esot būtiski aizskāris prasītājas tiesības uz aizstāvību, jo, ja no paša sākuma būtu norādīts, ka piedāvājums ir ticis noraidīts tāpēc, ka bija uzskatāms, ka grozījumi 20. ailē padara piedāvājumu nepilnīgu, tad, ņemot vērā šo pamatojumu, tiktu izvirzīti citi argumenti saistībā ar lūgumu veikt papildu izskatīšanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots par labas pārvaldības un samērīguma principu, kas jāievēro Eiropas administrācijas rīcībā, pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka aplūkojamajā gadījumā ITSB, tiklīdz tas bija konstatējis atšķirību 20. pielikuma formatējumā, esot bijis jāsazinās ar AF Steelcase, lai precizētu to, kas bija nepieciešams, ņemot vērā, ka ITSB var tikt prasīts rīkoties rūpīgi un piesardzīgi, izskatot un izvērtējot attiecīgo piedāvājumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots par Komisijas 2012. gada 29. oktobra Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem, pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka ITSB neesot lūdzis AF Steelcase sniegt nepieciešamos precizējumus saskaņā ar minētās regulas 158. panta 3. punktu, lai gan aplūkojamajā gadījumā tie nebūtu būtiski ietekmējuši piedāvājuma nosacījumus.