title: Lieta C-716/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 9. jūlija spriedums (Curtea de Apel Timişoara (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CT/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Caraş-Severin – Serviciul Inspecţie Persoane Fizice, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1 (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 288. panta pirmās daļas 4) punkts – Īpašs režīms mazajiem uzņēmumiem – Gada apgrozījuma aprēķināšanas metode, ko izmanto par pamatu īpaša režīma mazajiem uzņēmumiem piemērošanai – Jēdziens “gadījuma rakstura nekustamo īpašumu darījums” – Nekustamā īpašuma iznomāšana, ko īsteno fiziska persona, kura veic vairākas brīvo profesiju darbības)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/5

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 9. jūlija spriedums (Curtea de Apel Timişoara (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CT/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Caraş-Severin – Serviciul Inspecţie Persoane Fizice, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

      (Lieta C-716/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 288. panta pirmās daļas 4) punkts - Īpašs režīms mazajiem uzņēmumiem - Gada apgrozījuma aprēķināšanas metode, ko izmanto par pamatu īpaša režīma mazajiem uzņēmumiem piemērošanai - Jēdziens “gadījuma rakstura nekustamo īpašumu darījums” - Nekustamā īpašuma iznomāšana, ko īsteno fiziska persona, kura veic vairākas brīvo profesiju darbības)
      (2020/C 287/06)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Timişoara

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: CT

         Atbildētājas: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Caraş-Severin – Serviciul Inspecţie Persoane Fizice un Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2009/162/ES (2009. gada 22. decembris), 288. panta pirmās daļas 4) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, runājot par nodokļa maksātāju kā fizisku personu, kuras saimniecisko darbību veido vairāku brīvo profesiju darbību veikšana, kā arī nekustamā īpašuma iznomāšana, šāda iznomāšana nav “palīgdarījums” šīs tiesību normas izpratnē, ja šis darījums tiek veikts nodokļa maksātāja parastās profesionālās darbības ietvaros.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta C-257/19: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 9. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde – Principi negadījumu izmeklēšanai jūras transporta nozarē – Direktīva 2009/18/EK – 8. panta 1. punkts – Puses, kuru intereses varētu būt pretrunā izmeklēšanas struktūras uzdevumiem – Izmeklēšanas struktūras locekļi, kuri vienlaikus pilda citas funkcijas – Neatkarīgas izmeklēšanas struktūras neizveidošana)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/10

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 9. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Īrija
      (Lieta C-257/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Principi negadījumu izmeklēšanai jūras transporta nozarē - Direktīva 2009/18/EK - 8. panta 1. punkts - Puses, kuru intereses varētu būt pretrunā izmeklēšanas struktūras uzdevumiem - Izmeklēšanas struktūras locekļi, kuri vienlaikus pilda citas funkcijas - Neatkarīgas izmeklēšanas struktūras neizveidošana)
      (2020/C 287/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: S. L. Kalėda un N. Yerrell)

         Atbildētāja: Īrija (pārstāvji: M. Browne, G. Hodge un A. Joyce, pārstāvji, kam palīdz N. J. Travers, SC, un B. Doherty, BL)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Neizveidojot izmeklēšanas struktūru, kas organizācijas un lēmumu pieņemšanas ziņā būtu neatkarīga no jebkuras puses, kuras intereses varētu būt pretrunā tās uzdevumiem, Īrija nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/18/EK (2009. gada 23. aprīlis), ar ko nosaka pamatprincipus negadījumu izmeklēšanai jūras transporta nozarē un groza Padomes Direktīvu 1999/35/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/59/EK, 8. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta C-61/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 4. februārī Billa AG iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedumu lietā T-524/18 Billa AG/EUIPO

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 4. februārīBilla AG iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedumu lietā T-524/18 Billa AG/EUIPO

      (Lieta C-61/20 P)
      (2020/C 287/41)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Ar 2020. gada 28. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Billa AG pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-282/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. jūnijā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret ZX

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. jūnijā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret ZX
      (Lieta C-282/20)
      (2020/C 287/46)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      ZX

         Prejudiciālais jautājums

                  1)

                  Vai valsts tiesību norma, proti, Bulgārijas Republikas Nakazatelno protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodeksa) 248. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru pēc pirmās (sagatavošanas) tiesas sēdes kriminālprocesā nav paredzēta procesuālā kārtība, kas ļautu novērst apsūdzības raksta satura neprecizitāti un nepilnīgumu, kuru rezultātā tiek pārkāptas apsūdzētā tiesības tikt informētam par apsūdzību, ir saderīga ar Direktīvas 2012/13 (1) 6. panta 3. punktu un Hartas 47. pantu?

                  2)

                  Ja uz šo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai valsts tiesību normu par apsūdzības grozīšanu interpretācija, kas ļauj prokuroram tiesas sēdē novērst šo apsūdzības raksta satura neprecizitāti un nepilnīgumu tādējādi, ka faktiski un efektīvi tiek ņemtas vērā apsūdzētā tiesības tikt informētam par apsūdzību, ir saderīga ar iepriekš minētajām tiesību normām un Hartas 47. pantu, vai arī ar šīm iepriekš minētajām tiesību normām būtu saderīgi nepiemērot valsts aizliegumu izbeigt tiesvedību un nosūtīt lietu atpakaļ prokuroram jauna apsūdzības raksta sagatavošanai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.)


title: Lieta T-553/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 11. jūnija rīkojums – Perfect Bar/EUIPO (“PERFECT BAR”) (Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PERFECT BAR” reģistrācijas pieteikums – Absolūti atteikuma pamati – Atšķirtspējas neesamība – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts – Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas veiktās iepriekšējā lēmuma atcelšanas – Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/32

      Vispārējās tiesas 2020. gada 11. jūnija rīkojums – Perfect Bar/EUIPO (“PERFECT BAR”)
      (Lieta T-553/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PERFECT BAR” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas veiktās iepriekšējā lēmuma atcelšanas - Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2020/C 287/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Perfect Bar LLC (San Diego, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: F. Miazzetto, J. L. Gracia Albero, R. Seoane Lacayo un E. Cebollero González, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Capostagno)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 22. maija lēmumu lietā R 371/2019-5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “PERFECT BAR” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu.

                  2)

                  Perfect Bar LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 337, 7.10.2019.


title: Lieta T-456/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. jūlijā – LA/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/43

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. jūlijā – LA/Komisija
      (Lieta T-456/20)
      (2020/C 287/63)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LA (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt šādus pasākumus:

                  —

                  2019. gada 20. jūnija lēmumu, ar kuru prasītāja netika iekļauta to kandidātu sarakstā, kuri tiek pielaisti nākošajam konkursa EPSO/AD/371/19 atlases posmam Assessment Center;

                  —

                  2019. gada 24. septembra lēmumu, ar kuru tika noraidīts pārskatīšanas pieprasījums;

                  —

                  2020. gada 6. aprīļa lēmumu, ar kuru tika noraidīta administratīvā sūdzība, kas iesniegta atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam.

            Turklāt tā lūdz piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts uz paziņojuma par konkursu (Civildienesta noteikumu III pielikuma 5. panta 1. punkts) pārkāpumu, jo atlases komisija neesot ņēmusi vērā profesionālo kvalifikāciju, kas ir acīmredzamā pretrunā paziņojuma par konkursu prasībām un uzvarētājiem piešķirtajām funkcijām.

                  2.

                  Otrais pamats ir par vienlīdzības principa pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka atlases komisija Talent Screener posmā neesot ievērojusi novērtēšanas kritērijus, kas ir paredzēti paziņojumā par konkursu, un līdz ar to neesot nodrošinājusi vienlīdzīgu attieksmi pret kandidātiem.

                  3.

                  Trešais pamats ir par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi un par saistītā pušu procesuālās līdztiesības principa (Pamattiesību hartas 47. pants) pārkāpumu.

                              —

                              Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka apstrīdētie lēmumi neesot pietiekami pamatoti, kas attiecīgi ietekmējot viņas tiesības uz aizstāvību un pušu procesuālo līdztiesību.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir par to, ka konkursa paziņojums esot prettiesisks LESD 277. panta izpratnē.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka, pretēji Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta e) punktam, kurā tiesības noteikt pārbaudījumu raksturu, pārbaudījumu veidu un to novērtēšanas kārtību ir rezervētas iecēlējinstitūcijai, šajā procedūrā weighting factors [izvērtēšanas kritērijus] esot noteikusi atlases komisija, kaut gan tas bija iecēlējinstitūcijas kompetencē minētās normas izpratnē.


title: Lieta T-458/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“GEØGRAPHICAL NØRWAY”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“GEØGRAPHICAL NØRWAY”)
      (Lieta T-458/20)
      (2020/C 287/64)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Francija) (pārstāvji: T. de Haan un A. Sion, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: VF International Sagl (Stabio, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgās strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “GEØGRAPHICAL NØRWAY” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – reģistrācijas pieteikums Nr. 933 206
      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 6. aprīļa lēmums lietā R 1178/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas pirmajā padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kas izriet no kļūdaina vērtējuma par to, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība.


title: Lieta T-461/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“GEOGRAPHICAL NORWAY”)

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūlijā – SBG/EUIPO – VF International (“GEOGRAPHICAL NORWAY”)
      (Lieta T-461/20)
      (2020/C 287/67)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Francija) (pārstāvji: T. de Haan un A. Sion, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: VF International Sagl (Stabio, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgās strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GEOGRAPHICAL NORWAY” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 048 147

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 6. aprīļa lēmums lietā R 661/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas pirmajā padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kas izriet no kļūdaina vērtējuma par to, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība.


title: Lieta C-378/16 P: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Inclusion Alliance for Europe GEIE/Eiropas Komisija (Apelācija – Šķīrējklauzula – Septītajā pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumu pamatprogrammā (2007–2013), kā arī Konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammā (2007–2013) noslēgti dotācijas līgumi – Projekti MARE, Senior un ECRN – Komisijas lēmums atgūt nepamatoti izmaksātās summas – Savienības tiesas kompetence)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/2

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Inclusion Alliance for Europe GEIE/Eiropas Komisija
      (Lieta C-378/16 P) (1)

      (Apelācija - Šķīrējklauzula - Septītajā pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumu pamatprogrammā (2007–2013), kā arī Konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammā (2007–2013) noslēgti dotācijas līgumi - Projekti MARE, Senior un ECRN - Komisijas lēmums atgūt nepamatoti izmaksātās summas - Savienības tiesas kompetence)
      (2020/C 297/02)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Inclusion Alliance for Europe GEIE (pārstāvji: A. D'Amico un S. Famiani, avvocati)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Moro, S. Delaude un L. Di Paolo, vēlāk – F. Moro un S. Delaude, pārstāves, kurām palīdz D. Gullo, avvocato)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 21. aprīļa rīkojumu lietā Inclusion Alliance for Europe/Komisija (T-539/13, nav publicēts, EU:T:2016:235).

                  2)

                  Nodot lietu T-539/13 atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 326, 5.9.2016.


title: Lieta C-517/17: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Milkiyas Addis/Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Patvēruma politika – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32/ES – 14. un 34. pants – Pienākums starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam nodrošināt personisko interviju pirms lēmuma par nepieņemamību pieņemšanas – Pienākuma neizpilde procedūras pirmajā instancē – Sekas)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/2

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Milkiyas Addis/Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-517/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Patvēruma politika - Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai - Direktīva 2013/32/ES - 14. un 34. pants - Pienākums starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam nodrošināt personisko interviju pirms lēmuma par nepieņemamību pieņemšanas - Pienākuma neizpilde procedūras pirmajā instancē - Sekas)
      (2020/C 297/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Milkiyas Addis

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 14. un 34. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pienākuma nodrošināt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam personisko interviju pirms lēmuma par nepieņemamību pieņemšanas, pamatojoties uz šīs direktīvas 33. panta 2. punkta a) apakšpunktu, neievērošana neizraisa šā lēmuma atcelšanu un lietas nodošanu atpakaļ atbildīgajai iestādei, ja vien šis tiesiskais regulējums šajā posmā neļauj pieteikuma iesniedzējam šāda lēmuma pārsūdzības procesā personiski izklāstīt visus savus argumentus pret minēto lēmumu tādā tiesas sēdē, kurā būtu nodrošināti visi piemērojamie minētās direktīvas 15. pantā minētie pamatnosacījumi un garantijas, un ja šie argumenti neļauj mainīt šo pašu lēmumu.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lieta C-584/17 P: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – ADR Center SpA/Eiropas Komisija (Apelācija – Šķīrējklauzula – Īpašās programmas “Civiltiesības” laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam ietvaros noslēgti dotācijas līgumi – Revīzijas ziņojumi, kuros ir apšaubīta noteiktu izmaksu atbilstība – Eiropas Komisijas lēmums atgūt nepamatoti izmaksātās summas – LESD 299. pants – Komisijas pilnvaras pieņemt lēmumu, kas ir izpildes rīkojums, līgumattiecību ietvaros – Savienības tiesas kompetence – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/3

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – ADR Center SpA/Eiropas Komisija
      (Lieta C-584/17 P) (1)

      (Apelācija - Šķīrējklauzula - Īpašās programmas “Civiltiesības” laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam ietvaros noslēgti dotācijas līgumi - Revīzijas ziņojumi, kuros ir apšaubīta noteiktu izmaksu atbilstība - Eiropas Komisijas lēmums atgūt nepamatoti izmaksātās summas - LESD 299. pants - Komisijas pilnvaras pieņemt lēmumu, kas ir izpildes rīkojums, līgumattiecību ietvaros - Savienības tiesas kompetence - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)
      (2020/C 297/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ADR Center SpA (pārstāvji: A. Guillerme un T. Bontinck, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un A. Katsimerou)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  ADR Center SpA sedz divas trešdaļas savu, kā arī atlīdzina divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz vienu trešdaļu savu, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu ADR Center SpA tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 5, 8.1.2018.


title: Lieta C-549/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Rumānija (Valsts pienākumu neizpilde – LESD 258. pants – Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai vai terorisma finansēšanai novēršana – Direktīva (ES) 2015/849 – Netransponēšana un/vai transponēšanas pasākumu nepaziņošana – LESD 260. panta 3. punkts – Lūgums piespriest sodanaudu)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/5

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Rumānija
      (Lieta C-549/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 258. pants - Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai vai terorisma finansēšanai novēršana - Direktīva (ES) 2015/849 - Netransponēšana un/vai transponēšanas pasākumu nepaziņošana - LESD 260. panta 3. punkts - Lūgums piespriest sodanaudu)
      (2020/C 297/06)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Scharf, L. Flynn, G. von Rintelen, L. Nicolae un L. Radu Bouyon)

         Atbildētāja: Rumānija (pārstāvji: sākotnēji C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu un R. I. Haţieganu, vēlāk – pēdējie trīs)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji: C. Pochet, P. Cottin un J.-C. Halleux), Igaunijas Republika (pārstāvis: N. Grünberg), Francijas Republika (pārstāvji: A.-L. Desjonquères, B. Fodda un J.-L. Carré), Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Līdz 2017. gada 8. decembra argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nepieņemdama visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK, un līdz ar to nepaziņodama šos aktus Eiropas Komisijai, Rumānija nav izpildījusi Direktīvas 2015/849 67. pantā tai paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Rumānija maksā Eiropas Komisijai sodanaudu 3 000 000 EUR apmērā.

                  3)

                  Rumānija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Beļģijas Karaliste, Francijas Republika, Igaunijas Republika un Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

         (1)  OV C 381, 22.10.2018.


title: Lieta C-550/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde – LESD 258. pants – Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai vai terorisma finansēšanai novēršana – Direktīva (ES) 2015/849 – Netransponēšana un/vai transponēšanas pasākumu nepaziņošana – LESD 260. panta 3. punkts – Lūgums piespriest sodanaudu)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/6

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Īrija
      (Lieta C-550/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 258. pants - Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai vai terorisma finansēšanai novēršana - Direktīva (ES) 2015/849 - Netransponēšana un/vai transponēšanas pasākumu nepaziņošana - LESD 260. panta 3. punkts - Lūgums piespriest sodanaudu)
      (2020/C 297/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Scharf, L. Flynn un G. von Rintelen)

         Atbildētāja: Īrija (pārstāvji: G. Hodge, M. Browne un A. Joyce, pārstāvji, kam palīdz G. Gilmore, BL, un P. McGarry, SC)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Igaunijas Republika (pārstāvis: N. Grünberg) un Francijas Republika (pārstāvji: A.-L. Desjonquères, B. Fodda un J.-L. Carré)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Līdz 2018. gada 8. marta argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nepieņemdama visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. [648]/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK, un līdz ar to nepaziņodama šos aktus Eiropas Komisijai, Īrija nav izpildījusi Direktīvas 2015/849 67. pantā tai paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Īrija maksā Eiropas Komisijai sodanaudu 2 000 000 EUR apmērā.

                  3)

                  Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Francijas Republika un Igaunijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-686/18: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OC u.c., Adusbef, Federconsumatori, PB u.c., QA u.c./Banca d’Italia, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pieņemamība – LESD 63. un nākamie panti – Kapitāla brīva aprite – LESD 107. un nākamie panti – Valsts atbalsts – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pants – Darījumdarbības brīvība – Tiesības uz īpašumu – Regula (ES) Nr. 575/2013 – Prudenciālās prasības attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām – 29. pants – Regula (ES) Nr. 1024/2013 – 6. panta 4. punkts – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie īpašie uzdevumi – Deleģētā regula (ES) Nr. 241/2014 – Regulatīvie tehniskie standarti attiecībā uz iestādēm piemērojamām pašu kapitāla prasībām – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru kooperatīvajām bankām, kas ir izveidotas kā kooperatīvās sabiedrības, ir noteikts aktīvu slieksnis un atļauts ierobežot tiesības uz akciju dzēšanu dalībnieku izstāšanās gadījumā)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/9

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OC u.c., Adusbef, Federconsumatori, PB u.c., QA u.c./Banca d’Italia, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

      (Lieta C-686/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pieņemamība - LESD 63. un nākamie panti - Kapitāla brīva aprite - LESD 107. un nākamie panti - Valsts atbalsts - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pants - Darījumdarbības brīvība - Tiesības uz īpašumu - Regula (ES) Nr. 575/2013 - Prudenciālās prasības attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām - 29. pants - Regula (ES) Nr. 1024/2013 - 6. panta 4. punkts - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie īpašie uzdevumi - Deleģētā regula (ES) Nr. 241/2014 - Regulatīvie tehniskie standarti attiecībā uz iestādēm piemērojamām pašu kapitāla prasībām - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru kooperatīvajām bankām, kas ir izveidotas kā kooperatīvās sabiedrības, ir noteikts aktīvu slieksnis un atļauts ierobežot tiesības uz akciju dzēšanu dalībnieku izstāšanās gadījumā)
      (2020/C 297/11)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: OC u.c., Adusbef, Federconsumatori. PB u.c., QA u.c.

         Atbildētājas: Banca d'Italia, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         piedaloties: Banca Popolare di Sondrio ScpA, Veneto Banca ScpA, Banco Popolare – Società Cooperativa, Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons), Banco BPM SpA, Unione di Banche Italiane – Ubi Banca SpA, Banca Popolare di Milano, Amber Capital Italia SGR SpA, RZ u.c., Amber Capital UK LLP, Unione di Banche Italiane – Ubi Banca ScpA, Banca Popolare di Vicenza ScpA, Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio SC

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012, 29. pants, Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 241/2014 (2014. gada 7. janvāris), ar kuru Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 papildina saistībā ar regulatīvajiem tehniskajiem standartiem, kas attiecas uz iestāžu pašu kapitāla prasībām, 10. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru tajā reģistrētām kooperatīvajām bankām nav atļauts atteikt pašu kapitāla instrumentu dzēšanu, bet ar kuru minētajām bankām ir ļauts uz nenoteiktu laikposmu atlikt sabiedrības dalībnieka akciju dzēšanu izstāšanās gadījumā un pilnībā vai daļēji ierobežot šīs dzēšanas apmēru, ja vien šīs ierobežošanas rezultātā piemērotie dzēšanas ierobežojumi nepārsniedz to, kas, ņemot vērā minēto banku prudenciālo situāciju, ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka to emitētie kapitāla instrumenti tiktu uzskatīti par pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumentiem, it īpaši ņemot vērā Deleģētās regulas Nr. 241/2014 10. panta 3. punktā minētos elementus, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  LESD 63. un nākamie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā šajā dalībvalstī reģistrētām kooperatīvajām bankām, kas ir izveidotas kā kooperatīvās sabiedrības ar ierobežotu atbildību, banku darbības veikšanai ir noteikts aktīvu slieksnis, kuru pārsniedzot, šīm bankām ir pienākums pārveidoties par akciju sabiedrībām, samazināt savus aktīvus, nepārsniedzot minēto slieksni, vai likvidēties, ja vien šis regulējums ir piemērots tajā izvirzīto vispārējo interešu mērķu īstenošanai un nepārsniedz to sasniegšanai nepieciešamo; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 35, 28.1.2019.


title: Lieta C-771/18: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija (Valsts pienākumu neizpilde – Elektroenerģijas un dabasgāzes iekšējie tirgi – Elektroenerģijas un dabasgāzes pārvades sistēmas – Piekļuves nosacījumi – Regula (EK) Nr. 714/2009 – 14. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 715/2009 – 13. panta 1. punkts – Izmaksas – Maksu par piekļuvi sistēmām noteikšana – Direktīva 2009/72/EK – 37. panta 17. punkts – Direktīva 2009/73/EK – 41. panta 17. punkts – Iekšējās pārsūdzības procedūras – Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/10

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-771/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Elektroenerģijas un dabasgāzes iekšējie tirgi - Elektroenerģijas un dabasgāzes pārvades sistēmas - Piekļuves nosacījumi - Regula (EK) Nr. 714/2009 - 14. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 715/2009 - 13. panta 1. punkts - Izmaksas - Maksu par piekļuvi sistēmām noteikšana - Direktīva 2009/72/EK - 37. panta 17. punkts - Direktīva 2009/73/EK - 41. panta 17. punkts - Iekšējās pārsūdzības procedūras - Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips)
      (2020/C 297/13)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet un K. Talabér-Ritz)

         Atbildētāja: Ungārija (pārstāvji: sākotnēji M. Z. Fehér un Z. Wagner, vēlāk –M. Z. Fehér)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Nenodrošinot efektīvas tiesības celt prasību par valsts regulatīvās iestādes noteikumiem, ar kuriem ir noteiktas maksas par piekļuvi sistēmām, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar 37. panta 17. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu, kā arī 41. panta 17. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija un Ungārija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 139, 15.4.2019.


title: Lieta C-73/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Belgische Staat, ko pārstāv Minister van Werk, Economie en Consumenten, kas atbild par Buitenlandse handel, un Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, tagadējā Algemene Directie Economische Inspectie; Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, tagadējā Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – 1. panta 1. punkts – Piemērojamība – Jēdziens “civillietas un komerclietas” – Prasība par negodīgas komercprakses pārtraukšanu, ko ir cēlusi valsts iestāde, lai aizsargātu patērētāju intereses)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/11

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Belgische Staat, ko pārstāv Minister van Werk, Economie en Consumenten, kas atbild par Buitenlandse handel, un Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, tagadējā Algemene Directie Economische Inspectie; Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, tagadējā Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

      (Lieta C-73/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - 1. panta 1. punkts - Piemērojamība - Jēdziens “civillietas un komerclietas” - Prasība par negodīgas komercprakses pārtraukšanu, ko ir cēlusi valsts iestāde, lai aizsargātu patērētāju intereses)
      (2020/C 297/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Belgische Staat, ko pārstāv Minister van Werk, Economie en Consumenten, kas atbild par Buitenlandse handel, un Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, tagadējā Algemene Directie Economische Inspectie; Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, tagadējā Algemene Directie Economische Inspectie

         Atbildētājas: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā ietvertajā jēdzienā “civillietas un komerclietas” ietilpst strīds starp vienas dalībvalsts iestādēm un citā dalībvalstī reģistrētiem profesionāļiem, kurā šīs iestādes galvenokārt lūdz, lai tiktu konstatēta tādu pārkāpumu esamība, ko veido iespējami prettiesiska negodīga komercprakse, un tiktu uzdots no tās atturēties, kā arī pakārtoti – lai tiktu uzdots veikt publicēšanas pasākumus un par konstatētajiem pārkāpumiem tiktu piemērota kavējuma nauda.

         (1)  OV C 139, 15.4.2019.


title: Lieta C-129/19: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2004/80/EK – 12. panta 2. punkts – Tīšos vardarbīgos noziegumos cietušajiem maksājamās kompensācijas valsts sistēmas, kas garantē taisnīgu un samērīgu kompensāciju – Piemērošanas joma – Cietušais, kas dzīvo tās dalībvalsts teritorijā, kurā izdarīts tīšs vardarbīgs noziegums – Pienākums uz šo cietušo attiecināt valsts kompensācijas sistēmu – Jēdziens “taisnīga un samērīga kompensācija” – Dalībvalstu atbildība Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/13

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV
      (Lieta C-129/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/80/EK - 12. panta 2. punkts - Tīšos vardarbīgos noziegumos cietušajiem maksājamās kompensācijas valsts sistēmas, kas garantē taisnīgu un samērīgu kompensāciju - Piemērošanas joma - Cietušais, kas dzīvo tās dalībvalsts teritorijā, kurā izdarīts tīšs vardarbīgs noziegums - Pienākums uz šo cietušo attiecināt valsts kompensācijas sistēmu - Jēdziens “taisnīga un samērīga kompensācija” - Dalībvalstu atbildība Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā)
      (2020/C 297/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Atbildētājs: BV

         Piedaloties: Procura della Repubblica di Torino

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts ārpuslīgumiskās atbildības par kaitējumu, kas radies šo tiesību pārkāpuma dēļ, režīms ir piemērojams – pamatojoties uz to, ka šī dalībvalsts laikus nav transponējusi Padomes Direktīvas 2004/80/EK (2004. gada 29. aprīlis) par kompensāciju noziegumos cietušajiem 12. panta 2. punktu, – cietušajiem, kas dzīvo minētajā dalībvalstī, kuras teritorijā ir izdarīts tīšs vardarbīgs noziegums.

                  2)

                  Direktīvas 2004/80 12. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fiksētā kompensācija, kas atbilstoši tīšos vardarbīgos noziegumos cietušajiem maksājamās kompensācijas valsts sistēmai tiek piešķirta seksuāla rakstura uzbrukumos cietušajiem, nevar tikt atzīta par “taisnīgu un samērīgu” minētās tiesību normas izpratnē, ja tā tiek noteikta, neņemot vērā izdarītā nozieguma radīto seku smagumu attiecībā uz cietušajiem, un tātad neveido atbilstošo ieguldījumu nodarītā mantiskā un morālā kaitējuma atlīdzināšanā.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.


title: Apvienotās lietas C-133/19, C-136/19 un C-137/19: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B. M. M. (C-133-19 un C-136/19), B. S. (C-133/19), B. M. (C-136/19), B. M. O. (C-137/19)/État belge (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Imigrācijas politika – Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos – Direktīva 2003/86/EK – 4. panta 1. punkts – Jēdziens “nepilngadīgs bērns” – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 24. panta 2. punkts – Bērna interešu prioritāte – Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Apgādnieka bērni, kas sasnieguši pilngadību lēmuma pieņemšanas procesa vai tiesvedības sakarā ar lēmumu, ar kuru noraidīts pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos, laikā)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/14

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B. M. M. (C-133-19 un C-136/19), B. S. (C-133/19), B. M. (C-136/19), B. M. O. (C-137/19)/État belge

      (Apvienotās lietas C-133/19, C-136/19 un C-137/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Imigrācijas politika - Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos - Direktīva 2003/86/EK - 4. panta 1. punkts - Jēdziens “nepilngadīgs bērns” - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 24. panta 2. punkts - Bērna interešu prioritāte - Pamattiesību hartas 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Apgādnieka bērni, kas sasnieguši pilngadību lēmuma pieņemšanas procesa vai tiesvedības sakarā ar lēmumu, ar kuru noraidīts pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos, laikā)
      (2020/C 297/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: B. M. M. (C-133-19 un C-136/19), B. S. (C-133/19), B. M. (C-136/19), B. M. O. (C-137/19)

         Atbildētāja: État belge

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos 4. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka datums, uz kuru ir jāatsaucas, lai noteiktu, vai trešās valsts valstspiederīgais vai neprecējies bezvalstnieks ir nepilngadīgs bērns šīs tiesību normas izpratnē, ir datums, kurā ir iesniegts pieteikums par ieceļošanu un uzturēšanos ģimenes atkalapvienošanās nolūkā attiecībā uz nepilngadīgiem bērniem, un nav tas datums, kurā šīs dalībvalsts kompetentās iestādes ir pieņēmušas lēmumu par šo pieteikumu, attiecīgajā gadījumā – pēc prasības, kas vērsta pret lēmumu, ar kuru ir noraidīts šis pieteikums.

                  2)

                  Direktīvas 2003/86 18. pants, skatīts Hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka prasība par pieteikuma par ģimenes atkalapvienošanos attiecībā uz nepilngadīgu bērnu noraidīšanu tiek noraidīta kā nepieņemama tikai tādēļ, ka bērns tiesvedības laikā ir sasniedzis pilngadību.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-249/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Tribunalul Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – JE/KF (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 1259/2010 – Ciešāka sadarbība laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai piemērojamo tiesību aktu jomā – Vienveidīgi noteikumi – 10. pants – Tiesas valsts tiesību aktu piemērošana)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/16

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Tribunalul Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – JE/KF
      (Lieta C-249/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 1259/2010 - Ciešāka sadarbība laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai piemērojamo tiesību aktu jomā - Vienveidīgi noteikumi - 10. pants - Tiesas valsts tiesību aktu piemērošana)
      (2020/C 297/20)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: JE

         Atbildētājs: KF

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (ES) Nr. 1259/2010 (2010. gada 20. decembris), ar kuru īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz tiesību aktiem, kas piemērojami laulības šķiršanai un laulāto atšķiršanai, 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka frāze “ja saskaņā ar 5. vai 8. pantu piemērojamie tiesību akti neparedz laulības šķiršanu” attiecas tikai uz situācijām, kurās piemērojamie ārvalstu tiesību akti neparedz laulības šķiršanu nevienā formā.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta C-411/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – WWF Italia o.n.l.u.s. u.c./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 92/43/EEK – 6. pants – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Īpaši aizsargājamas dabas teritorijas – Ceļa posma izbūve – Šī projekta ietekmes uz attiecīgo īpaši aizsargājamo dabas teritoriju novērtējums – Atļauja – Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/17

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – WWF Italia o.n.l.u.s. u.c./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

      (Lieta C-411/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 92/43/EEK - 6. pants - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - Īpaši aizsargājamas dabas teritorijas - Ceļa posma izbūve - Šī projekta ietekmes uz attiecīgo īpaši aizsargājamo dabas teritoriju novērtējums - Atļauja - Sevišķi svarīgas sabiedrības intereses)
      (2020/C 297/22)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: WWF Italia o.n.l.u.s., Lega Italiana Protezione Uccelli o.n.l.u.s., Gruppo di Intervento Giuridico o.n.l.u.s., Italia Nostra o.n.l.u.s., Forum Ambientalista, FC u.c.

         Atbildētājas: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā ir atļauts turpināt tāda plāna vai projekta apstiprināšanas procedūru, kura ietekme uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju nevar tikt samazināta un par kuru kompetentā valsts iestāde jau ir sniegusi nelabvēlīgu atzinumu, ja vien nepastāv alternatīvs risinājums, kam ir mazāk trūkumu saistībā ar attiecīgās teritorijas viengabalainību, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Ja, piemērojot Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, plāna vai projekta ietekme uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju ir tikusi nelabvēlīgi novērtēta un ja attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar šī panta 4. punktu tomēr ir nolēmusi to īstenot sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, šīs direktīvas 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir atļauts pēc plāna vai projekta nelabvēlīga novērtējuma saskaņā ar šī panta 3. punktu un pirms tā galīgās pieņemšanas atbilstīgi minētā panta 4. punktam papildināt šo plānu vai projektu ar tā ietekmes uz šo teritoriju mazināšanas pasākumiem un turpināt minētās ietekmes novērtēšanu. Savukārt Direktīvas 92/43 6. pants šādā pašā gadījumā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir atļauts noteikt kompensācijas pasākumus tajā pašā lēmumā, ar nosacījumu, ka ir izpildīti arī pārējie šīs direktīvas 6. panta 4. punktā paredzētie īstenošanas nosacījumi.

                  3)

                  Direktīva 92/43 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka pieteikuma iesniedzējs veic pētījumu par attiecīgā plāna vai projekta ietekmi uz attiecīgo īpaši aizsargājamo dabas teritoriju, pamatojoties uz kuru kompetentā iestāde veic šīs ietekmes novērtējumu. Šī direktīva savukārt nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā pieteikuma iesniedzējam ir atļauts iekļaut galīgajā plānā vai projektā prasības, apsvērumus un ieteikumus saistībā ar ainavu un vidi pēc tam, kad kompetentā iestāde ir sniegusi negatīvu novērtējumu attiecībā uz plānu vai projektu, šai iestādei atkārtoti neizvērtējot šādi grozīto plānu vai projektu.

                  4)

                  Direktīva 92/43 ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai arī tajā dalībvalstīm ir ļauts noteikt kompetento iestādi, lai novērtētu plāna vai projekta ietekmi uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, ievērojot Tiesas judikatūrā noteiktos kritērijus, tā savukārt nepieļauj to, ka kāda iestāde, tiklīdz minētais novērtējums ir veikts, var turpināt vai papildināt šo novērtējumu.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Lieta C-424/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cabinet de avocat UR/Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2006/112/EK – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – 9. panta 1. punkts – Jēdziens “nodokļa maksātājs” – Persona, kura darbojas advokāta profesijā – Galīgs tiesas nolēmums – Res judicata princips – Šā principa tvērums gadījumā, ja šis nolēmums nav saderīgs ar Savienības tiesībām)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/18

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cabinet de avocat UR/Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK
      (Lieta C-424/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2006/112/EK - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - 9. panta 1. punkts - Jēdziens “nodokļa maksātājs” - Persona, kura darbojas advokāta profesijā - Galīgs tiesas nolēmums - Res judicata princips - Šā principa tvērums gadījumā, ja šis nolēmums nav saderīgs ar Savienības tiesībām)
      (2020/C 297/23)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Cabinet de avocat UR

         Atbildētāji: Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura darbojas brīvajā advokāta profesijā, ir uzskatāma par “nodokļa maksātāju” šīs tiesību normas izpratnē.

                  2)

                  Savienības tiesībām ir pretrunā tas, ka tiesvedībā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) jomā valsts tiesa piemēro res judicata principu, ja šī tiesvedība neattiecas uz to pašu taksācijas periodu, kas tika aplūkots tiesvedībā, kurā tikai pieņemts nolēmums, kam ir šāds spēks, un tai nav tas pats priekšmets, un šā principa piemērošana liegtu šai tiesai ņemt vērā Savienības tiesisko regulējumu PVN jomā.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-496/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Commissione tributaria regionale della Campania (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Kopienas Muitas kodekss – Regula (EEK) Nr. 2913/92 – Preču pārbaudes – Lūgums pārskatīt muitas deklarāciju – Pēcmuitošanas pārbaude)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/19

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Commissione tributaria regionale della Campania (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

      (Lieta C-496/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Kopienas Muitas kodekss - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - Preču pārbaudes - Lūgums pārskatīt muitas deklarāciju - Pēcmuitošanas pārbaude)
      (2020/C 297/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione tributaria regionale della Campania

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Antonio Capaldo SpA

         Atbildētājs: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/1992 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 78. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj uzsākt tajā paredzēto muitas deklarācijas pārskatīšanas procedūru, pat ja attiecīgā prece iepriekšējā importa laikā bez apstrīdēšanas ir bijusi pakļauta fiziskai pārbaudei, kas apstiprina tās tarifu klasifikāciju.

         (1)  OV C 257, 21.10.2019.


title: Lieta C-686/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SIA “Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Patēriņa kredītlīgumi – Direktīva 2008/48/EK – Jēdziens “kredīta kopējās izmaksas patērētājam” – Kredīta pagarināšanas izmaksas)

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/19

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 16. jūlija spriedums (Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SIA “Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Lieta C-686/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Patēriņa kredītlīgumi - Direktīva 2008/48/EK - Jēdziens “kredīta kopējās izmaksas patērētājam” - Kredīta pagarināšanas izmaksas)
      (2020/C 297/25)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SIA “Soho Group”

         Atbildētājs: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ [Padomes] Direktīvu 87/102/EEK, 3. panta g) punktā atrodamais jēdziens “kredīta kopējās izmaksas patērētājam” ir jāinterpretē tādējādi, ka šis jēdziens sevī ietver kredīta iespējamas pagarināšanas izmaksas gadījumā, ja, pirmkārt, konkrēti un precīzi noteikumi par kredīta iespējamu pagarināšanu, ieskaitot tā termiņu, ietilpst kredītlīguma noteikumos un nosacījumos, par kuriem vienojas kredīta devējs un kredīta ņēmējs, un, otrkārt, ja šīs izmaksas kredīta devējam ir zināmas.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta C-176/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

      (Lieta C-176/20)
      (2020/C 297/27)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Avio Lucos SRL

         Atbildētāji: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (1), nepieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu, ar ko ir paredzēts, ka darbību minimums, kas ir jāveic lauksaimniecības zemē, ko parasti uztur noganīšanai piemērotā stāvoklī, ir lauksaimnieka izmantoto dzīvnieku ganīšana?

                  2)

                  Ja iepriekš minētās [Eiropas Savienības] tiesības neaizliedz pirmajā jautājumā minēto valsts tiesisko regulējumu, vai Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris) 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkta un 9. panta 1. punkta tiesību normas var tikt interpretētas tādējādi, ka par “aktīvu lauksaimnieku” var uzskatīt juridisku personu, kas tādos apstākļos kā pamatlietā ir noslēgusi koncesijas līgumu un kas tur dzīvniekus, pamatojoties uz dažiem ar fiziskām personām noslēgtiem patapinājuma līgumiem, saskaņā ar kuriem norunātos laika posmos patapinātāji bez atlīdzības nodod patapinājuma ņēmējiem to īpašumā esošos dzīvniekus ganīšanai ganību platībās, kuras ir patapinājuma ņēmēju rīcībā?

                  3)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 (2) atcelšanu 60. panta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ar mākslīgi radītiem apstākļiem ir jāsaprot arī tāds koncesijas līgums un tādi patapinājuma līgumi kā pamatlietā?

         (1)  OV 2013, L 347, 608. lpp.

         (2)  OV 2013 L 347, 549. lpp.


title: Lieta C-179/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Fondul Proprietatea SA/Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, likvidācijas procesā, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Fondul Proprietatea SA/Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, likvidācijas procesā, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

      (Lieta C-179/20)
      (2020/C 297/28)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Fondul Proprietatea SA

         Atbildētājas: Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, likvidācijas procesā, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

         Persona, kas iestājusies lietā: Ministerul Economiei, Energiei și Mediului de Afaceri

         Prejudiciālie jautājumi

                  a)

                  Vai Rumānijas valsts pieņemtais tiesiskais regulējums, kas divām sabiedrībām, kurās kapitāla vairākums pieder valstij, paredz:

                              a.1.

                              prioritāras piekļuves piešķiršanu dispečervadībai un pārvades sistēmas operatora pienākumu iegādāties papildpakalpojumus no šīm sabiedrībām, un

                              a.2.

                              garantētas piekļuves elektrotīkliem piešķiršanu šo divu sabiedrību saražotajai elektroenerģijai, lai nodrošinātu šo sabiedrību nepārtrauktu darbību,
                              ir valsts atbalsts LESD 107. panta izpratnē, proti, vai tas ir pasākums, ko finansē valsts vai kas ir finansēts no valsts līdzekļiem, vai tam ir selektīvs raksturs un vai tas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm? Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai šāds valsts atbalsts ir jāpaziņo saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu?

                  b)

                  Vai tiesības garantēti piekļūt elektrotīkliem, kuras Rumānijas valsts ir piešķīrusi divām sabiedrībām, kurās kapitāla vairākums pieder valstij, lai nodrošinātu šo sabiedrību nepārtrauktu darbību, atbilst Direktīvas 2009/72/EK (1) 15. panta 4. punkta tiesību normām?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009 L 211, 55. lpp.).


title: Lieta C-182/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Suceava (Rumānija) – BE, DT/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Suceava (Rumānija) – BE, DT/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP
      (Lieta C-182/20)
      (2020/C 297/29)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Suceava

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: BE, DT

         Atbildētāji: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīva 2006/112/EK (1), kā arī nodokļu neitralitātes, tiesību uz PVN atskaitīšanu un nodokļu uzlikšanas noteiktības principi liedz, tādos apstākļos kā pamatlietā, tādu valsts tiesisku regulējumu, kas, uzsākot komersanta maksātnespējas procesu, automātiskā veidā un bez papildu pārbaudēm paredz PVN korekciju, izmantojot aizliegumu atskaitīt PVN par ar nodokli apliekamiem darījumiem pirms maksātnespējas pasludināšanas, kā arī liek komersantam samaksāt atskaitāmo PVN? Vai tādos apstākļos kā pamatlietā, ņemot vērā ekonomiskās sekas komersantam un šādas korekcijas galīgu raksturu, samērīguma princips nepieļauj iepriekš minētās valsts tiesību normas?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, l. lpp., īpašais izdevums[rumāņu valodā], Nodaļa 09 Sējums 3, 7. lpp.).


title: Lieta C-217/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. maijā iesniedza Rechtbank Overijssel (Nīderlande) – XXXX/Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. maijā iesniedza Rechtbank Overijssel (Nīderlande) – XXXX/Staatssecretaris van Financiën

      (Lieta C-217/20)
      (2020/C 297/30)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Overijssel

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XXXX

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādēļ, ka darba ņēmējs ir izmantojis savas tiesības uz ikgadējo atvaļinājumu, tas nezaudē savu darba samaksu vai tās daļu? Vai arī šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējs saglabā savu darba samaksu ikgadējā atvaļinājuma izmantošanas laikā neatkarīgi no iemesla, kura dēļ tas nestrādā atvaļinājuma laikā?

                  2)

                  Vai [..] Direktīvas 2003/88 [..] 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību normas un prakse, saskaņā ar kurām darba ņēmējs, kurš slimības dēļ ir darbnespējīgs, atvaļinājuma sākumā saglabā savu darba samaksu līdz darba samaksai tieši pirms sava atvaļinājuma sākuma, pat ja ilgās darbnespējas dēļ šī darba samaksa ir zemāka nekā darba samaksa pilnas darbspējas gadījumā?

                  3)

                  Vai katra darba ņēmēja tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, pamatojoties uz [..] Direktīvas 2003/88 [..] 7. pantu un Eiropas Savienības pastāvīgo judikatūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj darba samaksas samazināšanu atvaļinājuma laikā darbnespējas gadījumā?

         (1)  OV 2003, L 299, 9. lpp.


title: Lieta C-233/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – WD/job-medium GmbH, likvidācijas procesā

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – WD/job-medium GmbH, likvidācijas procesā
      (Lieta C-233/20)
      (2020/C 297/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs un revīzijas sūdzības iesniedzējs: WD

         Atbildētāja un atbildētāja revīzijas tiesvedībā: job-medium GmbH, likvidācijas procesā

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktu un Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. pantu ir saderīga valsts tiesību norma, atbilstoši kurai atlīdzība par neizmantoto ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu par pašreizējo (pagājušo) darba gadu nepienākas, ja darba ņēmējs vienpusēji bez svarīga iemesla un pirms termiņa izbeidz darba tiesiskās attiecības (“darba ņēmēja uzteikums”)?

                  2)

                  Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

                              2.1.

                              Vai šādā gadījumā ir papildus jāpārbauda, vai darba ņēmējam atvaļinājuma izmantošana bija neiespējama?

                              2.2.

                              Pēc kādiem kritērijiem ir jāveic šī pārbaude?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-245/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. maijā iesniedza Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) – X, Z/Autoriteit Persoonsgegevens

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. maijā iesniedza Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) – X, Z/Autoriteit Persoonsgegevens

      (Lieta C-245/20)
      (2020/C 297/36)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Midden-Nederland

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: X, Z

         Atbildētāja: Autoriteit Persoonsgegevens

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai VDAR (1) 55. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar formulējumu “apstrādes darbības, ko veic tiesa, pildot savus uzdevumus,” var tikt saprasta tiesu iestādes veikta piekļuves piešķiršana procesuālajiem dokumentiem, kas ietver personas datus, turklāt šī piekļuve tiek piešķirta, nododot žurnālista rīcībā šo procesuālo dokumentu kopijas, kā tas ir norādīts lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu?

                              a)

                              Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nozīme tam, vai valsts uzraudzības iestādes veiktā šāda veida datu apstrādes uzraudzība ietekmē neatkarīgu tiesas spriešanu atsevišķās lietās?

                              b)

                              Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nozīme tam, ka saskaņā ar tiesu iestādes norādīto, datu apstrādes veids un mērķis ir informēt žurnālistu un tādējādi dot viņam iespēju labāk ziņot par atklātu tiesas sēdi tiesvedības ietvaros, kas ir nepieciešams atklātības un tiesvedības pārskatāmības principa ievērošanai?

                              c)

                              Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nozīme tam, vai datu apstrāde ir balstīta uz skaidru juridisko pamatu valsts tiesiskajā regulējumā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-246/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 3. jūnijā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Beļģija) – Openbaar Ministerie/EA

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 3. jūnijā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Beļģija) – Openbaar Ministerie/EA
      (Lieta C-246/20)
      (2020/C 297/37)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Openbaar Ministerie

         Atbildētājs: EA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2006/126/EK (1) 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm vadītāja apliecība ir bez papildu prasībām jāatzīst arī tad, ja šī dokumenta izsniegšana balstās uz tādas vadītāja apliecības apmaiņu, kas izsniedzējvalstī ir tikusi reģistrēta kā pazaudēta un vairs nav derīga?

                  2)

                  Vai dalībvalsts drīkst atteikties atzīt apmainīto vadītāja apliecību saskaņā ar Direktīvas 2006/126 11. panta 4. punkta otro daļu, ja apmaiņa ir notikusi brīdī, kad dalībvalsts, kas ir izsniegusi sākotnējo vadītāja apliecību, ir atņēmusi vadītāja apliecību līdz atkārtotu pārbaužu pabeigšanai?

                  3)

                  Vai dalībvalsts drīkst atteikties atzīt apmainīto vadītāja apliecības dokumentu katrā ziņā tad, ja dalībvalsts, kuras teritorijā rodas jautājums par vadītāja apliecības dokumenta atzīšanu, pamatojoties uz konkrētām un drošām ziņām, var konstatēt, ka vadīšanas tiesības vadītāja apliecības apmaiņas brīdī vairs nepastāvēja?

                  4)

                  Vai dalībvalsts drīkst atteikties atzīt apmainīto vadītāja apliecību katrā ziņā tad, ja jautājums par atzīšanu attiecas uz tādas dalībvalsts piederīgo, kurā rodas jautājums par atzīšanu, un šī dalībvalsts, pamatojoties uz konkrētām un drošām ziņām, konstatē, ka attiecīgā persona apmaiņas un/vai atzīšanas lūguma brīdī neizpildīja šajā dalībvalstī vadītāja apliecības izsniegšanai izvirzītās minimālās prasības?

                  5)

                  Vai Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas rada nevienlīdzību starp dalībvalsts piederīgo, kuram vadīšanas tiesības no jauna tiek piešķirtas tikai tad, kad viņš ir pabeidzis atkārtotās pārbaudes, un valstspiederīgo, kuram tāpat tika noteikts pienākums veikt atkārtotās pārbaudes, taču kurš pa to laiku iegūst ārvalsts vadītāja apliecību – attiecīgā gadījumā neievērojot dzīvesvietas prasību vai panākot apmaiņu uz tādas vadītāja apliecības pamata, kura izsniedzējdalībvalstī vairs nav derīga?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/126/EK (2006. gada 20. decembris) par vadītāju apliecībām (OV 2006, L 403, 18. lpp.).


title: Lieta C-251/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Gtflix Tv/DR

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Gtflix Tv/DR
      (Lieta C-251/20)
      (2020/C 297/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gtflix Tv

         Atbildētājs: DR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) 7. panta 2. punkta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas uzskata, ka ir tikušas aizskartas tās tiesības ar nomelnojošu izteikumu izplatīšanu tīmeklī, un ceļ prasību gan ar mērķi izlabot informāciju un dzēst saturu, gan lai saņemtu atlīdzību par no tā izrietošo morālo kaitējumu un saimnieciskajiem zaudējumiem, var prasīt katras dalībvalsts tiesās, kuru teritorijā šāds saturs ir bijis izvietots, vai ir bijis pieejams tiešsaistē, atlīdzināt nodarītos zaudējumus, kas ir nodarīti šīs dalībvalsts teritorijā atbilstoši spriedumam eDate Advertising (51. un 52. punkts) [Tiesas spriedums, 2011. gada 25. oktobris, apvienotās lietas C-509/09 un C-161/10], vai turpretī atbilstoši spriedumam Svensk Handel (48. punkts) [Tiesas spriedums, 2017. Gada 17. oktobris, lieta C-194/16] šādai personai prasība par zaudējumu atlīdzību ir jāceļ tajā tiesā, kuras jurisdikcijā ir izdot rīkojumu par informācijas labošanu un nomelnojošo komentāru dzēšanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-253/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūnijā iesniedza Hof van beroep te Brussel (Beļģija) – Impexeco N.V./Novartis AG

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūnijā iesniedza Hof van beroep te Brussel (Beļģija) – Impexeco N.V./Novartis AG

      (Lieta C-253/20)
      (2020/C 297/39)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep te Brussel (Beļģija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja apelācijas instancē: Impexeco N.V.

         Atbildētāja apelācijas instancē: Novartis AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 34.–36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja oriģinālās zāles ar preču zīmi (atsauces zāles) un ģenēriskas zāles EEZ tirgū ir laiduši ekonomiski savstarpēji saistīti uzņēmumi, preču zīmes īpašnieka rīcība, kura vērsta pret ģenērisko zāļu turpmāku izplatīšanu importētājvalstī, ko veic paralēlais importētājs, kurš tās ir pārsaiņojis, pievienojot oriģinālo zāļu (atsauces zāļu) preču zīmi, var izraisīt mākslīgu tirgu sadalīšanu dalībvalstu starpā?

                  2)

                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai preču zīmes īpašnieka rīcība, kas vērsta pret šo pārmarķēšanu tad ir jāpārbauda, ņemot vērā [Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedumā lietā Bristol-Myers Squibb u.c. (C-427/93, C-429/93 un C-436/93, EU:C:1996:282) izklāstītos, tā sauktos] BMS kritērijus?

                  3)

                  Vai, lai atbildētu uz šiem jautājumiem, nozīme ir tam, ka ģenēriskās zāles un oriģinālās zāles ar preču zīmi (atsauces zāles) ir identiskas vai arī tām ir tāda pati terapeitiskā iedarbība Karaļa 2001. gada 19. aprīļa dekrēta par paralēlo importu 3. panta 2. punkta izpratnē?


title: Lieta C-254/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūnijā iesniedza Hof van beroep te Brussel (Beļģija) – PI Pharma NV/Novartis AG, Novartis Pharma NV

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūnijā iesniedza Hof van beroep te Brussel (Beļģija) – PI Pharma NV/Novartis AG, Novartis Pharma NV

      (Lieta C-254/20)
      (2020/C 297/40)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep te Brussel

         Pamatlietas puses

         Prasītāja apelācijas instancē: PI Pharma NV

         Atbildētājas apelācijas instancē: Novartis AG, Novartis Pharma NV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 34.–36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja orģinālās zāles ar preču zīmi (atsauces zāles) un ģenēriskas zāles EEZ tirgū ir laiduši ekonomiski savstarpēji saistīti uzņēmumi, preču zīmes īpašnieka rīcība, kura vērsta pret ģenērisko zāļu turpmāku izplatīšanu importētājvalstī, ko veic paralēlais importētājs, kurš tās ir pārsaiņojis, pievienojot oriģinālo zāļu (atsauces zāļu) preču zīmi, var izraisīt mākslīgu tirgu sadalīšanu dalībvalstu starpā?

                  2)

                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai preču zīmes īpašnieka rīcība, kas vērsta pret šo pārmarķēšanu tad ir jāpārbauda, ņemot vērā [Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedumā lietā Bristol-Myers Squibb u.c. (C-427/93, C-429/93 un C-436/93, EU:C:1996:282) izklāstītos, tā sauktos] BMS kritērijus?

                  3)

                  Vai, lai atbildētu uz šiem jautājumiem, nozīme ir tam, ka ģenēriskās zāles un oriģinālās zāles ar preču zīmi (atsauces zāles) ir identiskas vai arī tām ir tāda pati terapeitiskā iedarbība Karaļa 2001. gada 19. aprīļa dekrēta par paralēlo importu 3. panta 2. punkta izpratnē?


title: Lieta C-269/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. jūnijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt T/S

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 18. jūnijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt T/S
      (Lieta C-269/20)
      (2020/C 297/41)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Finanzamt T

         Atbildētājs: S

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (1), 4. panta 4. punkta otrajā daļā dalībvalstīm paredzētā atļauja par atsevišķiem nodokļa maksātājiem [vienu nodokļa maksātāju] uzskatīt personas, kas reģistrētas attiecīgās valsts teritorijā un kas, juridiski būdamas patstāvīgas, ir cieši saistītas cita ar citu finansiālām, saimnieciskām un organizatoriskām saitēm, ir jāizmanto tādējādi,

                              a)

                              ka par vienu nodokļa maksātāju uzskata vienu no šīm personām, kas ir nodokļa maksātāja par visiem šo personu darījumiem, vai tādējādi,

                              b)

                              ka uzskatīšana par vienu nodokļa maksātāju neizbēgami – un līdz ar to arī apzinoties būtiskus nodokļu zaudējumus – radīs PVN maksātāju grupu, kas ir nošķirta no savstarpēji cieši saistītām personām un ir īpaši PVN mērķiem izveidota fiktīva vienība?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, vai no Eiropas Savienības Tiesas judikatūras par citiem mērķiem, nevis uzņēmējdarbības vajadzībām, Sestās direktīvas 6. panta 2. punkta izpratnē (Eiropas Savienības Tiesas spriedums, 2009. gada 12. februāris, VNLTO, C-515/07, EU:C:2009:88) izriet, ka nodokļa maksātājam,

                              a)

                              kurš, pirmkārt, veic saimniecisku darbību un tādējādi sniedz pakalpojumus par atlīdzību šīs direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē un

                              b)

                              kurš, otrkārt, vienlaikus veic darbību, kas tam jāveic kā valsts iestādei (valsts pārvaldes darbība) un attiecībā uz kuru tas netiek uzskatīts par nodokļa maksātāju minētās direktīvas 4. panta 5. punkta izpratnē,

                        pakalpojuma sniegšana bez atlīdzības, ja tas sniedz šo pakalpojumu, veicot savu saimniecisko darbību, bet saņem šo pakalpojumu, veicot savu valsts pārvaldes darbību, nav jāapliek ar nodokli Sestās direktīvas 77/388/EEK 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

         (1)  OV 1977, L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-274/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 19. jūnijā iesniedza Giudice di pace di Massa (Itālija) – GN, WX/Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 19. jūnijā iesniedza Giudice di pace di Massa (Itālija) – GN, WX/Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

      (Lieta C-274/20)
      (2020/C 297/42)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Giudice di pace di Massa

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: GN un WY

         Atbildētājs: Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai jēdziens “diskriminācijas pilsonības dēļ” aizliegums LESD 18. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm ir aizliegts izdot tiesību aktus, kas kaut vai netieši, slēptā un/vai būtiskā veidā var radīt grūtības citu dalībvalstu pilsoņiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Codice della strada [Ceļu satiksmes kodeksa] 93. panta 1-bis punkts par aizliegumu pārvietoties ar ārvalstu transportlīdzekļa numura zīmēm (lai uz kādas personas vārda tās būtu reģistrētas) pēc sešdesmit Itālijā nodzīvotām dienām var radīt grūtības citu dalībvalstu pilsoņiem (ar ārvalstu numura zīmi reģistrēta transportlīdzekļa īpašniekiem) un attiecīgi būt diskriminējošs pilsonības dēļ?

                  3)

                  Vai jēdzieni:

                              a.

                              “tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstīs”, kas paredzēts LESD 21. pantā;

                              b.

                              “iekšējais tirgus”, kas “aptver telpu bez iekšējām robežām, kurā saskaņā ar Līgumiem ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite” un ir paredzēts LESD 26. pantā;

                              c.

                              “Savienībā nodrošina darba ņēmēju pārvietošanās brīvību”, kas paredzēts LESD 45. pantā;

                              d.

                              “aizliedz ierobežojumus kādas dalībvalsts pilsoņu brīvībai veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī”, kas paredzēts LESD 49.-55. pantā;

                              e.

                              “Savienībā aizliedz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus to dalībvalstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai”, kas paredzēts LESD 56.-62. pantā,

                        ir jāinterpretē tādējādi, ka ir aizliegti arī valsts tiesību akti, kas kaut vai netieši, slēptā un/vai būtiskā veidā var ierobežot vai apgrūtināt Eiropas pilsoņu iespēju īstenot tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, iespēju īstenot tiesības uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienības teritorijā, brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību vai jebkādā veidā ietekmēt šīs tiesības?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai Ceļu satiksmes kodeksa 93. panta 1-bis punkts par aizliegumu pārvietoties ar ārvalstu transportlīdzekļu numura zīmēm (lai uz kādas personas vārda tās būtu reģistrētas) pēc sešdesmit Itālijā nodzīvotām dienām var ierobežot, apgrūtināt vai jebkādā veidā ietekmēt iespēju īstenot tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, iespēju īstenot tiesības attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienības teritorijā, brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību?


title: Lieta C-288/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūnijā iesniedza Tribunal judiciaire – Bobigny (Francija) – BNP Paribas Personal Finance SA/ZD

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūnijā iesniedza Tribunal judiciaire – Bobigny (Francija) – BNP Paribas Personal Finance SA/ZD
      (Lieta C-288/20)
      (2020/C 297/44)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judiciaire – Bobigny

         Pamatlietas dalībnieki

         Prasītāja: BNP Paribas Personal Finance SA

         Atbildētājs: ZD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem tostarp ir noteikts, ka Šveices franks ir norēķinu valūta un euro ir maksājuma valūta, kā rezultātā valūtas maiņas kursa risks gulstas uz aizņēmēju, ietilpst līguma galvenajā priekšmetā Direktīvas 93/13 (1) 4. panta 2. punkta izpratnē, ja valūtas maiņas izdevumu apmērs netiek apstrīdēts un, ja pastāv noteikumi, ar kuriem aizņēmējam ir paredzēta iespēja noteiktos datumos izmantot iespēju veikt konvertēšanu euro valūtā saskaņā ar iepriekš noteiktu formulu?

                  2)

                  Vai ar Direktīvas 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, jo:

                              —

                              pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē?

                              —

                              piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas;

                              —

                              piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru?

                              —

                              punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids;

                        lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?

                  3)

                  Gadījumā, ja uz otro jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, ja [otrajā] jautājumā norādītos elementus papildina tikai simulācija, saskaņā ar kuru līguma, kura sākotnējais termiņš ir 20 gadi, maksājuma valūtas vērtība attiecībā pret norēķinu valūtu samazinās par 5,27 %, un kurā nav minēti tādi vārdi kā “risks” vai “grūtības”?

                  4)

                  Vai pienākums pierādīt noteikuma “vienkāršo un skaidri saprotamo” raksturu Direktīvas 93/13 izpratnē, tostarp attiecībā uz līguma noslēgšanas apstākļiem, gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju vai uz patērētāju?

                  5)

                  Ja pienākums pierādīt noteikuma vienkāršo un skaidri saprotamo raksturu gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju, vai ar Direktīvu 93/13 netiek pieļauta tāda valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, ja pastāv dokumenti, kas attiecas uz pārdošanas paņēmieniem, tiek uzskatīts, ka aizņēmējiem ir jāpierāda, pirmkārt, ka viņi ir bijuši šajos dokumentos ietvertās informācijas saņēmēji un, otrkārt, ka viņiem tos ir adresējusi tieši banka, vai, gluži pretēji, ar [šo direktīvu] tiek prasīts, ka šie elementi rada prezumpciju, ka šajos dokumentos ietvertā informācija ir nodota aizņēmējiem, tostarp mutiski, proti, vienkāršu prezumpciju, kas pārdevējam vai piegādātājam, kuram ir jāatbild par informāciju, ko snieguši tā izvēlētie starpnieki, ir jāatspēko?

                  6)

                  Vai ievērojama nelīdzsvarotība var pastāvēt tādā līgumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā abas puses ir pakļautas valūtas maiņas kursa riskam, ja, pirmkārt, pārdevēja vai piegādātāja rīcībā esošie līdzekļi pārsniedz tos, kas ir patērētāja rīcībā, lai paredzētu valūtas maiņas kursa risku, un, otrkārt, risks, kam pakļauts pārdevējs vai piegādātājs, ir ierobežots, bet patērētājs ir pakļauts neierobežotam riskam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-289/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūnijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – IB/FA

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūnijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – IB/FA
      (Lieta C-289/20)
      (2020/C 297/45)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d'appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IB

         Atbildētāja: FA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tādā gadījumā kā šis, kad no lietas faktiem izriet, ka viens no laulātajiem vienlaicīgi dzīvo divās dažādās dalībvalstīs, var uzskatīt Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (1) 3. panta izpratnē un tā piemērošanas nolūkā, ka viņa pastāvīgā dzīvesvieta ir abās dalībvalstīs, kas nozīmē, ka tad, ja šajā pantā uzskaitītie nosacījumi ir izpildīti abās dalībvalstīs, šo abu valstu tiesām ir vienāda jurisdikcija lemt par laulības šķiršanu?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.).


title: Lieta C-290/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūnijā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) – AS “Latvijas Gāze”/Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

text:
               7.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. jūnijā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) – AS “Latvijas Gāze”/Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
      (Lieta C-290/20)
      (2020/C 297/46)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Satversmes tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteikuma iesniedzēja: AS “Latvijas Gāze”

         Pārējās lietas dalībnieces: Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2009/73/EK (1) 23. pants un 32. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalstīm jāpieņem tāds tiesiskais regulējums, kas paredzētu, pirmkārt, to, ka ikviens tiešais lietotājs var izvēlēties, kura veida sistēmai – pārvades vai sadales sistēmai – tas pieslēgsies, un, otrkārt, to, ka sistēmas operatoram ir pienākums tam atļaut pieslēgties attiecīgajai sistēmai?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2009/73/EK 23. pants ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalstīm ir noteikts pienākums pieņemt tādu tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram dabasgāzes pārvades sistēmai drīkst pieslēgties tikai tas tiešais lietotājs, kas nav mājsaimniecības lietotājs (proti, tikai rūpnieciskais lietotājs)?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2009/73/EK 23. pants un jo īpaši jēdziens “jauns rūpnieciskais lietotājs” ir interpretējami tādējādi, ka šajā pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums pieņemt tādu tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram dabasgāzes pārvades sistēmai drīkst pieslēgties tikai tas tiešais lietotājs, kas nav mājsaimniecības lietotājs (proti, tikai rūpnieciskais lietotājs) un kas iepriekš nav bijis pieslēgts sadales sistēmai?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2009/73/EK 2. panta 3. punkts un 23. pants ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram dabasgāzes pārvade ietver dabasgāzes transportēšanu tieši uz tiešā lietotāja dabasgāzes apgādes sistēmu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.)