title: Lieta C-375/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums ( Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA/État belge (Telekomunikāciju pakalpojumi — Direktīva 2002/20/EK — 3. un 12.–14. pants — Radio frekvenču izmantošanas tiesības — Maksas par radio frekvenču izmantošanas tiesībām — Vienreizējas maksas par radio frekvenču izmantošanas tiesību piešķiršanu un atjaunošanu — Aprēķina metode — Esošo tiesību grozījumi)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 21. marta spriedums (Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA/État belge

   (Lieta C-375/11) (1)

   (Telekomunikāciju pakalpojumi - Direktīva 2002/20/EK - 3. un 12.–14. pants - Radio frekvenču izmantošanas tiesības - Maksas par radio frekvenču izmantošanas tiesībām - Vienreizējas maksas par radio frekvenču izmantošanas tiesību piešķiršanu un atjaunošanu - Aprēķina metode - Esošo tiesību grozījumi)
   2013/C 156/09
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Belgacom SA, Mobistar SA un KPN Group Belgium SA

      Atbildētāja: État belge

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour constitutionnelle (Beļģija) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp) 3., 12., 13. panta un 14. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā operatoriem, kuriem piemīt individuālās tiesības izmantot mobilās telefonijas frekvences, nosaka vienreizēju maksājumu, kas jāveic par atļauju izsniegšanu mobilās telefonijas tīkla izveidei un izmantošanai to teritorijā piecpadsmit gadu laikposmā — Operatoru individuālo tiesību atjaunošana — To operatoru, kuri vēlas iegūt jaunas tiesības, pienākums papildus ikgadējiem maksājumiem veikt vienreizēju maksājumu, kura apmērs tiek noteikts izsoles veidā — Pieļaujamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 12. un 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz dalībvalstij noteikt mobilās telefonijas operatoriem, kuriem ir tiesības izmantot radio frekvences, vienreizēju maksu, kas jāmaksā gan par radio frekvenču izmantošanas tiesību jaunu iegūšanu, gan par šo tiesību atjaunošanu un kas jāmaksā papildus ne tikai ikgadējai maksai par frekvenču nodošanu lietošanā, kuras mērķis ir veicināt resursu optimālu izmantošanu, bet kas jāmaksā papildus arī maksai, ar ko tiek segtas atļaujas pārvaldības izmaksas, ar noteikumu, ka šo maksu mērķis tiešām ir nodrošināt resursa, kādas ir šīs radio frekvences, optimālu izmantošanu ka tās ir objektīvi pamatotas, pārskatāmas, nediskriminējošas un samērīgas attiecībā uz to paredzēto mērķi, un ka tajās tiek ņemti vērā mērķi, kuri izvirzīti 8. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva); tas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
               Ar tādu pašu noteikumu apmēra noteikšana vienreizējai maksai par radio frekvenču izmantošanas tiesībām, vai nu atsaucoties uz agrāko vienreizējo piešķiršanas nodevu, kas tiek aprēķināta, pamatojoties uz frekvenču skaitu un mēnešu skaitu, uz kuriem frekvenču izmantošana attiecas, vai arī pamatojoties uz summām, kuras iegūtas izsolēs, var būt piemērota metode, ar kuru noteikt radio frekvenču vērtības;

               2)

               Direktīvas 2002/20 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz dalībvalstij noteikt mobilās telefonijas operatoram tādu maksu, kāda ir aplūkota pamatlietā, ar noteikumu, ka šis grozījums ir objektīvi pamatots, ka tas ir izdarīts samērīgā veidā un ka tas ir iepriekš paziņots visām ieinteresētajām personām, sniedzot tām atbilstīgu iespēju izteikt savu viedokli; tas jāpārbauda iesniedzējtiesai, ņemot vērā pamatlietas apstākļus;

               3)

               Direktīvas 2002/20 14. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz dalībvalstij noteikt mobilās telefonijas operatoram tādu maksu, kāda aplūkota pamatlietā.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta C-414/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-372/10 Bolloré /Komisija 2012. gada 13. septembrī iesniedza Bolloré

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-372/10 Bolloré/Komisija 2012. gada 13. septembrī iesniedza Bolloré

   (Lieta C-414/12 P)
   2012/C 355/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bolloré (pārstāvji — P. Gassenbach, C. Lemaire un O. de Juvigny, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, jo Vispārējā tiesa ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, neparedzot nekādas sekas faktam, ka sabiedrība Bolloré tika sodīta kā mātes sabiedrība atšķirībā no Stora, kas atradās līdzvērtīgā situācijā;

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, jo Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Pamattiesību hartas 41. pantu un ECPAK 6. pantu, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un pienākumu nesagrozīt pierādījumus, ir pārkāpusi Bolloré tiesības uz aizstāvību, Lēmuma 2004/337/EK (1) atcelšanas sekas, res judicata spēku un Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punktu, nospriežot, ka Bolloré tika notiesāta saprātīgā termiņā un ka tā varēja sevi aizstāvēt saistībā ar paziņotajiem iebildumiem;

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, jo Vispārējā tiesa ir pārkāpusi samērīguma principu un taisnīguma principu, atsakoties samazināt naudas soda summu, kurš uzlikts sakarā ar šīs tiesvedības faktisko un procesuālo kontekstu;

               —

               pieņemt galīgo nolēmumu lietā T-372/10 saskaņā ar Tiesas Statūtu 61. pantu un atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Bolloré, vai katrā ziņā, izmantojot visu savu kompetenci, samazināt naudas sodu, ko Komisija uzlikusi Bolloré un ko apstiprinājusi Vispārējā tiesa;

               —

               ja Tiesa nepieņems galīgo nolēmumu šajā lietā, lēmumu par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt un nosūtīt lietu Vispārējai tiesai pārskatīšanai saskaņā ar Tiesas spriedumu;

               —

               visbeidzot, saskaņā ar Reglamenta 69. pantu piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus gan Vispārējā tiesā, gan Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu, kuram ir divas daļas, prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, neparedzot nekādas sekas faktam, ka sabiedrība Bolloré esot tikusi sodīta kā mātes sabiedrība atšķirībā no Stora, kas atradās līdzvērtīgā situācijā.
   Ar otro pamatu, kuram ir četras daļas, tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Pamattiesību hartas 41. pantu un ECPAK 6. pantu, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un pienākumu nesagrozīt pierādījumus, ir pārkāpusi Bolloré tiesības uz aizstāvību, Lēmuma 2004/337/EK atcelšanas sekas, res judicata spēku un Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punktu, jo Vispārējā tiesa neesot noteikusi sodu par apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību tikt notiesātai saprātīgā termiņā pārkāpumu.
   Ar savu trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza samērīguma principa un taisnīguma principa pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā šīs tiesvedības faktisko un procesuālo kontekstu, atsakoties samazināt naudas soda summu.

      (1)  Komisijas 2001. gada 20. decembra Lēmums par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru — Lieta COMP/E-1/36.212 — paškopējošais papīrs [paziņots ar numuru C(2001) 4573], OV L 115, 1. lpp.


title: Lieta C-209/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. maijā iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Sportingbet PLC/Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. maijā iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Sportingbet PLC/Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

   (Lieta C-209/11)
   2011/C 194/15
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sportingbet PLC

      Atbildētāji: Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar EK līguma 43. un 49. pantu ir saderīgs valsts tiesību akts, kas nolūkā ierobežot azartspēļu piedāvājumu ekskluzīvas tiesības saistībā ar azartspēļu norises nodrošināšanu, pārvaldību, organizēšanu un rīkošanu piešķir tikai vienam uzņēmumam, kas izveidots akciju sabiedrības formā un kotēts biržā, ja minētais uzņēmums turklāt arī reklamē sevis organizētās azartspēles, paplašina savu darbību un veic to citās valstīs, spēlētāju dalība ir brīva, un derību un laimesta maksimāli pieļaujamā summa tiek noteikta katrai biļetei, nevis katram spēlētājam?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai ar EK līguma 43. un 49. pantu ir saderīgs valsts tiesību akts, kurš nolūkā cīnīties pret noziedzību, īstenojot kontroli pār attiecīgajā jomā aktīvo uzņēmumu darbību, lai nodrošinātu, ka minētā darbība norisinās tikai kontrolētā veidā, ekskluzīvas tiesības saistībā ar azartspēļu norises nodrošināšanu, pārvaldību, organizēšanu un rīkošanu piešķir tikai vienam uzņēmumam, arī tad, ja minētā piešķīruma rezultātā attiecīgais piedāvājums paplašinās neierobežoti? Vai katrā ziņā, lai minēto ierobežojumu varētu uzskatīt par piemērotu noziedzības apkarošanas mērķa sasniegšanai, ir noderīgi piedāvājuma paplašināšanos tomēr kontrolēt, proti, lai tas nepārsniedz to, kas vajadzīgs minētā mērķa sasniegšanai? Ja minētā paplašināšanās tomēr ir jākontrolē, vai no tāda viedokļa to var uzskatīt par kontrolētu, ja minētajā nozarē tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības struktūrai, kurai piemīt pirmajā prejudiciālajā jautājumā uzskaitītās īpašības? Visbeidzot, ja uzskata, ka konkrēto ekskluzīvo tiesību piešķiršana izraisa azartspēļu piedāvājuma kontrolētu paplašināšanos, vai piešķīrums tikai vienam uzņēmumam pārsniedz to, kas vajadzīgs, tajā ziņā, ka to pašu mērķi var pienācīgi sasniegt, minētās tiesības piešķirot arī vairākiem uzņēmumiem?

               3)

               Ja, atsaucoties uz iepriekšējiem diviem prejudiciālajiem jautājumiem, tiktu uzskatīts, ka ekskluzīvu tiesību piešķiršana ar konkrētajiem valsts noteikumiem saistībā ar azartspēļu norises nodrošināšanu, pārvaldību, organizēšanu un rīkošanu nav saderīga ar EK līguma 43. un 49. pantu: a) vai saskaņā ar minētajiem Līguma noteikumiem ir pieļaujams, ka valsts iestādes pārejas periodā, kas vajadzīgs, lai pieņemtu ar EK līgumu saderīgus noteikumus, pārstāj izskatīt lūgumus par minētās darbības uzsākšanu, kurus iesnieguši citās dalībvalstīs reģistrēti subjekti, b) ja atbilde ir apstiprinoša, pamatojoties uz kādiem kritērijiem nosaka šāda pārejas perioda ilgumu, c) ja pārejas periods netiek atļauts, pamatojoties uz kādiem kritērijiem valsts iestādēm ir jāvērtē attiecīgie lūgumi?


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 310, 16.12.2006 .

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/89

         (2006/C 326/179)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 310, 16.12.2006.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 294, 2.12.2006.

      OV C 281, 18.11.2006.

      OV C 261, 28.10.2006.

      OV C 249, 14.10.2006.

      OV C 237, 30.9.2006.

      OV C 224, 16.9.2006.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex:http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-336/16: Prasība, kas celta 2016. gada 15. jūnijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/27

         Prasība, kas celta 2016. gada 15. jūnijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-336/16)
   (2016/C 343/39)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Hermann un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (1) 13. panta 1. punktā, apvienojumā ar XI pielikumu, 23. panta 1. punkta otrajā daļā un 22. panta 3. punktā apvienojumā ar XI pielikumu paredzētos pienākumus, jo:

                           —

                           kopš 2007. gada vismaz līdz 2013. gadam 35 gaisa kvalitātes zonās bija pārsniegti PM10 dienas robežlielumi un 9 gaisa kvalitātes zonās bija pārsniegti PM10 gada robežlielumi un nav tikusi sniegta nekāda informācija, no kuras izrietētu, ka šī situācija ir uzlabojusies;

                           —

                           gaisa kvalitātes programmās nav tikuši iekļauti nekādi piemēroti pasākumi, lai nodrošinātu, ka laiks, kurā gaisā tiek pārsniegti PM10 robežlielumi, ir pēc iespējas īsāks;

                           —

                           dienas robežlielumi, kā arī pielaides robeža, laikā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 10. jūnijam ir tikuši pārsniegti 14.17 zonā – Radom pilsēta –, 14.18 zonā – Pruszków-Żyrardów – un 16.15 zonā – Kędzierzyn-Koźle –, kā arī laikā no 2011. gada 10. janvāra līdz 2011. gada 10. jūnijam – 30.3 zonā – Ostrów-Kępno, un

                           —

                           nav tikusi pareizi transponēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 23. panta 1. punkta otrā daļa;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Kopš 2007. gada PM10 dienas un gada robežlielumi ir tikuši pārsniegti attiecīgi 35 un 9 zonās. Neraugoties uz šo Direktīvas 2008/50/EK 13. panta 1. punkta apvienojumā ar XI pielikumu pārkāpumu, Polijas Republika pretrunā Direktīvas 2008/50/EK 23. panta 1. punkta otrajai daļai nav iekļāvusi gaisa kvalitātes uzlabošanas plānos efektīvus pasākumus, lai nodrošinātu, ka pārsnieguma laiks ir pēc iespējas īsāks.
   Attiecīgo pasākumu neefektivitātes pamatā tostarp ir laikposms, kurā tiek pārsniegti robežlielumi, kā arī tādu tiesību normu neesamība, kurās būtu noteikti emisijas līmeņi kurināmajam individuālās siltumapgādes jomā un emisijas līmeņi individuālajām apkures ierīcēm.

      (1)  OV L 152, 1. lpp.


title: Lieta C-200/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 22. aprīlī iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Silvia Georgiana Câmpean / Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș , Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 22. aprīlī iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Silvia Georgiana Câmpean/Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu

   (Lieta C-200/14)
   2014/C 235/06
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Sibiu

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Silvia Georgiana Câmpean

      Atbildētājas: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Līguma par Eiropas Savienību 6. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. un 20. pants, 21. panta 1. punkts un 47. pants, princips par Eiropas Savienības tiesībās aizliegtu nodokļu atmaksāšanu atbilstoši Tiesas judikatūrai, Eiropas Padomes Ministru komitejas Rekomendācija Nr. 16/2003 un Eiropas Padomes Parlamentārās Asamblejas Rezolūcija Nr. 1787/2922 jāinterpretē tādejādi, ka tie nepieļauj tādu tiesību normu kā Valdības steidzamības kārtībā pieņemtā rīkojuma Nr. 8/2014 XV pants?


title: Lieta C-136/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 22. janvāra rīkojumu lietā T-218/00 Cooperativa Mare Azzurro /Komisija 2013. gada 18. martā iesniedza Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl , iepriekš Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl un Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 22. janvāra rīkojumu lietā T-218/00 Cooperativa Mare Azzurro/Komisija 2013. gada 18. martā iesniedza Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, iepriekš Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl un Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl

   (Lieta C-136/13 P)
   2013/C 147/25
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, iepriekš Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl un Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl (pārstāvji — A. Vianello, A. Bortoluzzi un A. Veronese, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C. un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt un/vai grozīt apstrīdēto Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 22. janvāra rīkojumu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem tika paziņots 2013. gada 23. janvārī, lietā T-218/00, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl u.c. pret Komisiju celto prasību atcelt Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par tādiem atbalsta pasākumiem Venēcijas un Kjodžas uzņēmumiem, kas paredzēti Likumos Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995 par atbrīvojumiem no sociālā nodrošinājuma maksājumiem (OV 2000, L 150, 50. lpp.);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz kļūdām tiesību piemērošanā, kuras pieļautas, piemērojot Tiesas noteiktos principus spriedumā lietā “Comitato Venezia vuole vivere”, pirmkārt, saistībā ar pienākumu Komisijas lēmumos par valsts atbalstu norādīt pamatojumu un, otrkārt, attiecībā uz pierādīšanas pienākuma sadali saistībā ar LESD 107. panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem.
   Ar šo apelācijas sūdzību apstrīdētajā rīkojumā Vispārējā tiesa nav ievērojusi Tiesas 2011. gada 9. jūnija nolēmumu lietā “Comitato Venezia vuole vivere”, kurā noteikts, ka Komisijas lēmumā “ir jābūt visiem būtiskajiem elementiem, lai valsts iestādes to varētu izpildītu”. Lai arī lēmumā nebija visi būtiskie elementi, lai valsts iestādes to varētu izpildīt, Vispārējā tiesa nebija konstatējusi nekādus trūkumus Komisijas izmantotajā metodē, lai pieņemtu apstrīdēto lēmumu, tādējādi pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā.
   Pamatojoties uz spriedumā lietā “Comitato Venezia vuole vivere” Tiesas noteiktajiem principiem saistībā ar atgūšanu dalībvalstij — nevis atbalsta saņēmējam — katrā atsevišķā gadījumā ir jāpierāda, ka ir izpildīti LESD 107. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi. Tomēr šajā lietā Komisija apstrīdētajā lēmumā nav precizējusi šādas pārbaudes “kārtību”; līdz ar to Itālijas Republika, kuras rīcībā nav bijuši būtiskie elementi, lai saistībā ar atgūšanu pierādītu, ka saņēmējiem piešķirtās priekšrocības ir uzskatāmas par valsts atbalstu, ar 2012. gada 24. decembra Likumu Nr. 228 (1. panta 351. un nākamie punkti) nolēma mainīt pierādīšanas pienākumu pretēji tam, kas ir noteikts Kopienas judikatūrā.
   Kā norādījis Itālijas likumdevējs, nevis it īpaši valstij, bet gan katram uzņēmumam, kurš ir saņēmis piešķirto atbalstu atbrīvojuma no sociālā nodrošinājuma maksājumiem formā, ir jāpierāda, ka attiecīgās priekšrocības nerada konkurences izkropļojumus, kā arī neiespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm; ja tas netiek pierādīts, tiek pieņemts, ka piešķirtā priekšrocība izkropļo konkurenci un iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tas viss acīmredzami ir pretrunā spriedumā lietā “Comitato Venezia vuole vivere” noteiktajiem principiem.


title: Lieta C-375/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 28. janvāra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Harald Kolassa/Barclays Bank plc Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Regula (EK) Nr. 44/2001 – Jurisdikcija civillietās un komerclietās – Patērētāju līgumi – Patērētājs ar domicilu dalībvalstī, kurš ir iegādājies vērtspapīrus, kurus ir emitējusi citā dalībvalstī dibināta banka, no trešā dalībvalstī dibināta starpnieka – Jurisdikcija izskatīt prasības, kas vērstas pret šo vērtspapīru emitenti banku

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 28. janvāra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Harald Kolassa/Barclays Bank plc

      (Lieta C-375/13) (1)

      (Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Jurisdikcija civillietās un komerclietās - Patērētāju līgumi - Patērētājs ar domicilu dalībvalstī, kurš ir iegādājies vērtspapīrus, kurus ir emitējusi citā dalībvalstī dibināta banka, no trešā dalībvalstī dibināta starpnieka - Jurisdikcija izskatīt prasības, kas vērstas pret šo vērtspapīru emitenti banku)
      (2015/C 107/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Handelsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Harald Kolassa

         Atbildētāja: Barclays Bank plc

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā prasītājs, kurš kā patērētājs no trešās personas, kas darbojas profesionāli, ir iegādājies uzrādītāja obligāciju, nenoslēgdams līgumu ar šīs obligācijas emitentu – par ko jāpārliecinās iesniedzējtiesai –, nevar atsaukties uz šajā tiesību normā paredzēto jurisdikciju saistībā ar prasību, kas celta pret šīs obligācijas emitenti un kuras pamatā ir aizdevuma nosacījumi, informācijas un uzraudzības pienākumu pārkāpums, kā arī atbildība, ko uzliek prospekts;

                  2)

                  Regulas Nr. 44/2001 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā prasītājs, kurš uzrādītāja obligāciju iegādājies no trešās personas, šīs obligācijas emitentam brīvprātīgi neuzņemoties juridisku saistību pret šo prasītāju – par ko jāpārliecinās iesniedzējtiesai –, nevar atsaukties uz šajā tiesību normā paredzēto jurisdikciju saistībā ar prasību, kas celta pret šo emitentu un kuras pamatā ir aizdevuma nosacījumi, informācijas un uzraudzības pienākumu pārkāpums, kā arī atbildība, ko uzliek prospekts;

                  3)

                  Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams prasībai par apliecības emitenta atbildību saistībā ar prospektu, kas attiecas uz šo apliecību, kā arī par citu šim emitentam ar likumu uzlikto informācijas pienākumu pārkāpumu, ciktāl šī atbildība nav saistīta ar lietu, kas attiecas uz līgumiem, minētās regulas 5. panta 1. punkta izpratnē. Atbilstoši šīs pašas regulas 5. panta 3. punktam prasītāja domicila vietas tiesām ir jurisdikcija izskatīt šādu prasību, pamatojoties uz kaitējuma materializēšanās vietu, it īpaši tad, ja šis kaitējums rodas tieši prasītāja bankas kontā tādā bankā, kas reģistrēta šo tiesu darbības teritorijā;

                  4)

                  jurisdikcijas pārbaudē saskaņā ar Regulu Nr. 44/2001 nav jāveic plašs pierādījumu iegūšanas process par strīdīgajiem faktiem, kas ir svarīgi gan jautājumā par jurisdikciju, gan attiecībā uz izvirzītā prasījuma esamību. Tomēr tiesa, kurā celta prasība, var pārbaudīt savu starptautisko jurisdikciju, ņemot vērā visu tās rīcībā esošo informāciju, tostarp vajadzības gadījumā – atbildētāja izteiktos iebildumus.

         (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta T-339/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. jūnijā – Polski Koncern Naftowy Orlen/ITSB (Degvielas uzpildes stacijas forma)

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/46

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. jūnijā – Polski Koncern Naftowy Orlen/ITSB (Degvielas uzpildes stacijas forma)
   (Lieta T-339/15)
   (2015/C 279/57)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polski Koncern Naftowy Orlen SA (Płock, Polija) (pārstāvis: M. Siciarek, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas trīsdimensiju preču zīme (Degvielas uzpildes stacijas forma) – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 411 071

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 2. aprīļa lēmums lietā R 2245/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai ir radušies procesā ITSB Apelācijas padomē un Vispārējā tiesā.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 7. panta 2. punkta un 75. panta pārkāpums.


title: Lieta C-345/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 27. augustā iesniedza College van Beroep (Nīderlande) — J.A. van Delft e.a./College van zorgverzekeringen

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 27. augustā iesniedza College van Beroep (Nīderlande) — J.A. van Delft e.a./College van zorgverzekeringen

   (Lieta C-345/09)
   2010/C 11/21
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji:
      J.A. van Delft e.a.

      Atbildētāja:
      College van zorgverzekeringen [Veselības aprūpes apdrošināšanas padome]

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 1408/71 (1) 28., 28.a un 33. pants, Regulas Nr. 1408/71 VI pielikuma R daļas Nr.1 a) un b) apakšpunkts, kā arī Regulas Nr. 574/72 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību norma līdzīgi kā ZVW 69. pants ar to ir nesaderīga tādā mērā, ka pensionāra, kurš vispārīgi var pamatot savas tiesības ar Regulas Nr. 1408/71 28. un 28.a pantu, pienākums saskaņā ar valsts tiesību normu ir reģistrēties Cvz, un no šī pensionāra pensijas ir jāveic iemaksu atskaitījumi arī tad, ja viņš nav reģistrējies Regulas Nr. 574/72 (2) 29. panta nozīmē?

               2)

               Vai EKL 39. un EKL 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību norma līdzīgi kā ZVW 69. pants ar to ir nesaderīga tādā mēra, ka Eiropas Savienības pilsoņa, kurš vispārīgi var pamatot savas tiesības ar Regulas Nr. 1408/71 28. un 28.a pantu, pienākums saskaņā ar valsts tiesību normu ir reģistrēties Cvz, un no šī pensionāra pensijas ir jāveic iemaksu atskaitījumi arī tad, ja viņš nav reģistrējies Regulas Nr. 574/72 29. panta nozīmē?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.)

      (2)  Padomes 1972. gada 21. marta Regula (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 74, 1. lpp.)


title: Lieta C-593/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-25/06 Alliance One International, Inc. /Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza Alliance One International, Inc.

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/41

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-25/06 Alliance One International, Inc./Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza Alliance One International, Inc.

      (Lieta C-593/11 P)
      (2012/C 25/78)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alliance One International, Inc. (pārstāvji — C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, avvocati)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-25/06 Alliance One/Komisija un, ja tiesvedības stāvoklis to ļauj,

                  —

                  atcelt apstrīdēta lēmuma 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz SCC, Dimon un Alliance One, un attiecīgi

                  —

                  samazināt Transcatab un Dimon Italia (Mindo) uzliktos naudas sodus tā, lai tie nepārsniegtu 10 % no šo sabiedrību apgrozījuma iepriekšējā finanšu gadā, un

                  —

                  samazināt Transcatab un Dimon Italia (Mindo) uzliktos naudas sodus, jo reizināšanas koeficients vairs nav piemērojams, jo tas bija balstīts uz grupas apmēru;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus, tostarp tos, kas Alliance One ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

         Alliance One lūdz: (i) pilnā apmērā atcelt pārsūdzēto spriedumu un turklāt (ii) atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra lēmuma lietā COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Standard Commercial Corp. (“
            SCC
         ”), Dimon Inc. (“
            Dimon
         ”) un Alliance One, un attiecīgi (iii) samazināt Transcatab S.p.A. (“
            Transcatab
         ”) un Dimon Italia S.r.l. (“
            Dimon Italia
         ”, tagad — Mindo) uzliktos naudas sodus tā, lai naudas sodi nepārsniegtu 10 % no to apgrozījuma iepriekšējā finanšu gadā, vai arī — alternatīvi — (iv) samazināt Trancatab un Dimon Italia (tagad — Mindo) uzliktos naudas sodus, jo reizināšanas koeficients vairs nav piemērojams; katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus, tostarp tos, kas Alliance One ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Alliance One norāda, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams šādu iemeslu dēļ:

                  —

                  pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 296. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. un 49. pantu. Atbilstošo pierādījumu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja bija iesniegusi, lai atspēkotu izšķirošas ietekmes prezumpciju, konkrētas un pilnīgas analīzes neveikšana un attiecīgi savu apsvērumu šo pierādījumu noraidīšanai adekvāta pamatojuma nesniegšana esot padarījusi kontroles esamības prezumpciju neatspēkojamu, kas esot izraisījis nevainīguma prezumpcijas, tiesiskuma un individuālas atbildības principu pārkāpumu.

                  —

                  Otrkārt, noraidot Alliance One iesniegtos pierādījumus, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi vispārējos principus attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un procesuālās tiesību normas attiecībā uz pierādīšanu un katrā ziņā esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta T-394/10: Prasība, kas celta 2010. gada 13. septembrī — Grebenshikova /ITSB — Volvo Trademark ( “SOLVO” )

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/50

         Prasība, kas celta 2010. gada 13. septembrī — Grebenshikova/ITSB — Volvo Trademark (“SOLVO”)
   (Lieta T-394/10)
   ()
   2010/C 301/79
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elena Grebenshikova (Sanktpēterburga, Krievijas Federācija) (pārstāvis– M. Björkenfeldt, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Volvo Trademark Holding AB (Gēteborga, Zviedrija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 9. jūnija lēmumu lietā R 861/2010-1; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “SOLVO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Apvienotās Karalistes preču zīmju reģistrācija Nr. 747361 grafiskai preču zīmei “VOLVO” attiecībā uz plašu preču un pakalpojumu klāstu; Apvienotās Karalistes preču zīmju reģistrācijas Nr. 1552528, Nr. 1102971, Nr. 1552529 un Nr. 747362 vārdiskai preču zīmei “VOLVO” attiecībā uz plašu preču un pakalpojumu klāstu; Kopienas preču zīmes reģistrācijas Nr. 2361087 un Nr. 2347193 vārdiskai preču zīmei “VOLVO” cita starpā attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 12. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus pilnībā noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot nepareizi piemērojusi šī panta noteikumus; Apelāciju padome esot pārkāpusi ES vispārējo tiesību principu par vienlīdzīgu attieksmi un Līguma par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām (TRIPs) 1. pantu, kā arī Parīzes konvencijas par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību 2. pantu


title: Lieta C-71/14: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (First-tier Tribunal (Information Rights) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – East Sussex County Council/Information Commissioner Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Orhūsas konvencija — Direktīva 2003/4/EK — 5. un 6. pants — Vides informācijas pieejamība sabiedrībai — Maksa par vides informācijas sniegšanu — Jēdziens “samērīgs” — Datu bāzes uzturēšanas izmaksas un vispārējās izmaksas — Iespēja vērsties tiesā — Lēmuma, ar ko piemēro maksu, apstrīdēšana administratīvā procesā un pārsūdzēšana tiesā

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/6

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (First-tier Tribunal (Information Rights) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – East Sussex County Council/Information Commissioner

   (Lieta C-71/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Orhūsas konvencija - Direktīva 2003/4/EK - 5. un 6. pants - Vides informācijas pieejamība sabiedrībai - Maksa par vides informācijas sniegšanu - Jēdziens “samērīgs” - Datu bāzes uzturēšanas izmaksas un vispārējās izmaksas - Iespēja vērsties tiesā - Lēmuma, ar ko piemēro maksu, apstrīdēšana administratīvā procesā un pārsūdzēšana tiesā)
   (2015/C 389/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Information Rights)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: East Sussex County Council

      Atbildētājs: Information Commissioner

   piedaloties: Property Search Group, Local Government Association

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu 5. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka maksa par konkrēta veida vides informācijas sniegšanu nevar ietvert nekādas izmaksas, kas saistītas ar tādas datu bāzes uzturēšanu kā pamatlietā aplūkotā, kuru šim nolūkam izmanto publiska iestāde, taču šajā maksā atbilstošā apmērā var tikt ietvertas vispārējās izmaksas saistībā ar laiku, kuru šīs iestādes darbinieki ir veltījuši, lai atbildētu uz individuālajiem informācijas pieprasījumiem, taču tikai tādā apmērā, lai šī maksa būtu samērīga;

               2)

               Direktīvas 2003/4 6. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram maksas, kas maksājama par noteikta veida vides informācijas sniegšanu, samērīgums, kā tas paredzēts Anglijas tiesiskajā regulējumā, var tikt apstrīdēts administratīvā kārtībā un pārsūdzēts tiesā tikai ierobežoti, ja šī pārbaude tiek veikta, pamatojoties uz objektīviem elementiem, un saskaņā ar līdzvērtīguma un efektivitātes principiem tiek pārbaudīts, vai publiskā iestāde, kas piemērojusi šo maksu, ir ievērojusi šīs direktīvas 5. panta 2. punktā paredzētos nosacījumus; bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lieta F-6/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. janvārī – ZZ u.c./EĀDD

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/38

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. janvārī – ZZ u.c./EĀDD
   (Lieta F-6/16)
   (2016/C 145/46)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji – N. de Montigny un J.-N. Louis, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt prasītāju atalgojuma lapas par 2015. gada martu, kā arī tās, kuras ir izdotas vēlāk, jo tajās tiek piemērots EĀDD lēmums samazināt pabalstu par dzīves apstākļiem no 15 % uz 10 %.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt par prasītajiem nepiemērojamu EĀDD administratīvā ģenerāldirektora 2015. gada 23. februāra lēmumu;

               —

               līdz ar to atcelt atalgojuma lapas par 2015. gada martu, kā arī tās, kuras ir izdotas vēlāk, jo tajās tiek piemērots pabalsts par dzīves apstākļiem 10 % apmērā;

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-170/16: Prasība, kas celta 2016. gada 19. aprīlī – Guardian Glass España, Central Vidriera/Komisija

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/35

         Prasība, kas celta 2016. gada 19. aprīlī – Guardian Glass España, Central Vidriera/Komisija
   (Lieta T-170/16)
   (2016/C 243/38)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Guardian Glass España, Central Vidriera, S.L. (Llodio, Spānija) (pārstāvji – M. Araujo Boyd, D. Armesto Macías, A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasības un tajā izvirzīto atcelšanas pamatu pieņemamību;

               —

               atzīt par pamatotiem prasībā izvirzītos atcelšanas pamatus un līdz ar to atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               uzdot sākt formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, lai prasītāja varētu īstenot savas procesuālas tiesības un Komisija varētu formāli un tiesiski kliedēt savas šaubas par attiecīga atbalsta saderīgumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Eiropas Komisijas lēmumu, kurā tā atteikusies atzīt par saderīgu kādu Guardian saņemto atbalstu un kurš Spānijas iestādēm paziņots ar Komisijas 2015. gada 15. jūlija vēstuli “Par nodokļu lietām Basku zemē (Alava) – Neformāls paziņojums par papildu argumentiem jautājumā par saderīgumu ar 1998. gada Reģionālā atbalsta pamatnostādnēm”, un kuru Spānijas iestādes prasītājai paziņojušas 2016. gada 19. februārī.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats.
               Prasītāja galvenokārt apgalvo, ka lēmumu, ar kuru individuālais atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, Komisija pieņēmusi, pārkāpjot LESD 250. pantu un koleģialitātes principu, jo lēmumu nebija pieņēmusi komisāru kolēģija, un pārkāpjot gan LESD 108. panta 2. punktu, gan Regulas Nr. 659/1999 (1) 4. un 13. pantu, jo pirms lēmuma pieņemšanas tā nebija uzsākusi formālu procedūru.

               2.

               Otrais pamats.
               Ar otro atcelšanas pamatu prasītāja pakārtoti apgalvo, ka esot pārkāpts LESD 107. panta 3. punkts, jo atbalsta saderīgums ar iekšējo tirgu Komisijas lēmumā esot novērtēts kļūdaini.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: lieta T-380/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Ioannis Terezakis iesniedza 2004. gada 22. septembrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/46

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Ioannis Terezakis iesniedza 2004. gada 22. septembrī
   (lieta T-380/04)
   (2004/C 300/90)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko cēla Ioannis Terezakis, Brisele (Beļģija), kuru pārstāv L. Delfalque, juriste.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 12. jūlija vēstules formā pieņemto lēmumu, ko prasītājs saņēma 2004. gada 16. jūlijā un kas tam liedz piekļuvi pamatlīgumam, apakšlīgumiem, būvmateriālu izmaksām, rēķiniem un gala ziņojumam attiecībā uz Spata lidostas būvniecību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt šī procesa izdevumus un šī procesa radītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Attiecībā uz to, ka Komisija viņam liegusi pieeju pamatlīgumam, prasītājs vispirms atsaucas uz acīmredzamu kļūdu gan no juridiskā, gan faktu viedokļa, jo Komisija nav izskaidrojusi, vai dokumenta autors, Atēnu Starptautiskā lidosta, ir trešā persona bez dalībvalsts, vai arī tā ir Grieķijas valsts iestāde, un sekojoši, vai būtu piemērojams Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 4. punkts vai šī paša panta 5. punkts. Tāpat prasītājs norāda, ka Komisija nav sniegusi pierādījumus tam, ka tā piekļuves nodrošināšanas jautājumu izvērtējusi, nekonsultējoties ar trešo personu. Bez tam viņš uzskata, ka, izvēloties plašu komerciālo interešu aizsargāšanas jēdziena interpretāciju, Komisija ir pārkāpusi iespējami plašākas piekļuves principu, kas paredzēts Regulas Nr. 1049/2001 1. panta a) apakšpunktā.
   Saistībā ar to pašu dokumentu, prasītājs arī norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. punktu, un Lēmuma 2001/937 (2) 5. panta 3. un 4. punktu, neizvērtējot pamatojumu, ar kādu trešā persona liedz savu piekrišanu piekļuvei, un neizpaužot prasītāja ieguldījumu šajā novērtējumā. Tāpat prasītājs norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr.1049/2001 4. panta 6. punktu, neapsverot iespēju atļaut daļēju piekļuvi, un ka, visbeidzot, tā ir pārkāpusi savu pienākumu sniegt lēmuma pieņemšanas pamatojumu.
   Tāpat ar apstrīdēto lēmumu Komisija ir atteikusies atļaut piekļuvi rēķiniem un gala ziņojumam par lidostas pabeigšanu, pamatojot ar to, ka tie tiek pārbaudīti Reģionālās politikas direktoriāta pasūtītā un vēl nepabeigtā audita ietvaros. Attiecībā uz šo Komisijas lēmuma daļu, prasītājs norāda, ka Komisija ir nepareizi interpretējusi Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu, un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu attiecībā uz faktiem, uzskatot, ka šis pants attiecas uz minēto auditu. Tāpat prasītājs atsaucas uz to, ka, iespējams, nav ievērots iespējami plašākas piekļuves princips un Komisijas lēmuma piešķirt palīdzību no Kohēzijas fonda V pielikums, kas paredz, ka iesaistītajām dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt atklātu un vienkāršu piekļuvi attiecīgai sabiedrības pieprasītajai informācijai. Tāpat prasītājs norāda, ka Komisija nav apsvērusi daļējas piekļuves iespēju.
   Kas attiecas uz Komisijas lēmumu liegt piekļuvi būvmateriālu izmaksām, prasītājs norāda, ka Komisija ir kļūdainā kārtā pieņēmusi, ka šis pieteikums nav uzskatāms par pieteikumu piekļuvei dokumentiem, un tādējādi ir pārkāpusi Regulas Nr. 1049/2001 7. un 8. pantus.
   Visbeidzot, prasītājs atsaucas uz acīmredzamu labas ticības trūkumu un labas pārvaldes principa pārkāpumu no Komisijas puses, kura apstrīdētajā lēmumā nav norādījusi, kad ir sagaidāms, ka tās rīcībā būs apakšlīgumi.

      (1)  OV L 145, 31.5.2001., 43.-48. lpp.

      (2)  OV L 345, 29.12.2001., 94.-98. lpp.


title: Lieta C-66/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. februārī — Eiropas Savienības Padome/Eiropas Komisija

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/14

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. februārī — Eiropas Savienības Padome/Eiropas Komisija
   (Lieta C-66/12)
   2012/C 118/23
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un J. Herrmann)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               primāri, atbilstoši LED 263. pantam atcelt Komisijas 2011. gada 24. novembra paziņojumu COM(2011) 829, galīgā redakcija, tiktāl, ciktāl ar to galīgi noraidīts iesniegt atbilstošus priekšlikumus Eiropas Parlamentā un Padomē, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu, un atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas priekšlikumu Padomes regulai, ar ko no 2011. gada 1. jūlija koriģē Eiropas Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojumu un pensijas, kā arī korekcijas koeficientus, kurus piemēro šim atalgojumam un pensijām, un

               —

               pakārtoti, saskaņā ar LESD 265. pantu atzīt, līgumu pārkāpumu tādēļ, ka atbildētāja ir atturējusies iesniegt atbilstošus priekšlikumus Eiropas Parlamentam un Padomei, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pirmā prasījuma par Komisijas 2011. gada 24. novembra paziņojuma atcelšanu atbalstam Padome min vienu vienīgu pamatu, kas saistīts ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. panta, to lasot kopā ar LES 13. panta 2. punkta otro teikumu un LESD 241. pantu, pārkāpumu. Padome uzskata, ka Komisijas secinājums, saskaņā ar kuru Savienībā nav būtiskas un pēkšņas ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanās, ir kļūdains vairāku iemeslu dēļ: Komisija neesot ņēmusi vērā visu objektīvo rīcībā esošo un nozīmīgo informāciju un kļūdaini esot kvalificējusi dažus datus, pamatojoties uz kuriem tā balstījusi savu analīzi. Tā kā saskaņā ar Tiesas 2010. gada 24. novembra spriedumu lietā C-40/10 (79. punkts) “ar [XI pielikuma 10. pantu] Komisijai piešķirto pilnvaru īstenošana iesniegt atbilstošus priekšlikumus nav tikai iespēja, kas atvēlēta šai iestādei”, tad šīs kļūdas faktu juridiskajā kvalifikācijā, kas ir acīmredzamas kļūdas novērtējumā, ir pieļautas Komisijas nelikumīgajā atteikumā iesniegt atbilstošus priekšlikumus uz šī pamata. Šādi atteikdamās, Komisija arī esot pārkāpusi savu lojālas sadarbības pienākumu (LES 13. panta 2. punkts).
   Prasības otrais prasījums ir atcelt priekšlikumu regulai, ar ko koriģē ierēdņu atalgojumu un pensijas, sekojot “parastajai metodei”, kas pieļauta Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. pantā. Padome uzskata, ka šis priekšlikums ir akts ar tiesiskām sekām, jo saskaņā ar iepriekš minētā sprieduma lietā C-40/10 71. punktu “Padome minētā 3. panta kontekstā nevar atsaukties uz rīcības brīvību, kas pārsniedz šajā pēdējā pantā noteiktos kritērijus”. Izvēlēdamās iesniegt priekšlikumu, pamatojoties uz “parastās metodes” piemērošanu, nevis priekšlikumu, pamatojoties uz XI pielikuma 10. pantā minēto izņēmuma klauzulu, Komisija ir liegusi Eiropas Parlamentam un Padomei iespēju īstenot savu rīcības brīvību attiecībā uz šī izņēmuma klauzulas kritērijiem. Šādai izvēlei ir tās pašas kļūdas, kas Komisijas secinājumam 2011. gada 24. novembra paziņojumā, saskaņā ar kuru Savienībā nav būtiskas un pēkšņas ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanās. Tāpat Padome apgalvo, ka, iesniegdama priekšlikumu par atalgojuma koriģēšanu, sekojot “parastajai metodei”, Komisija ir arī pārkāpusi savu lojālas sadarbības pienākumu (LES 13. panta 2. punkts).
   Visbeidzot, Padome pakārtoti apgalvo, ka, ja Tiesa neuzskatīs Komisijas 2011. gada 24. novembra paziņojumu par Komisijas paustu nostāju LESD 265. panta otrās daļas izpratnē, tad Komisija ir pārkāpusi savu no LESD 241. panta, to lasot kopā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu, izrietošo pienākumu uz šī pamata iesniegt priekšlikumu — kā to Tiesa interpretējusi savā spriedumā lietā C-40/10 (79. punkts).


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 3. martā lietā C-472/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Staatssecretaris van Financiën pret Arthur Andersen & Co. Accountants c.s. (Sestā PVN direktīva — 13. panta B daļas a) punkts — Tādu ar apdrošināšanu saistītu pakalpojumu atbrīvojums, ko veic apdrošināšanas mākleri un apdrošināšanas aģenti — Dzīvības apdrošināšana — “Back office” darbības)

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 3. martā
   lietā C-472/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Staatssecretaris van Financiën pret Arthur Andersen & Co. Accountants c.s.
       (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta B daļas a) punkts - Tādu ar apdrošināšanu saistītu pakalpojumu atbrīvojums, ko veic apdrošināšanas mākleri un apdrošināšanas aģenti - Dzīvības apdrošināšana - “Back office” darbības)
   (2005/C 115/11)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-472/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden (Augstākā tiesa, Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 7. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 12. novembrī, tiesvedībā Staatssecretaris van Financiën pret Arthur Andersen & Co. Accountants c.s., Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts] (referents), N. Kolnerika [N. Colneric], K. Šīmans [K. Schiemann] un E. Juhāss [E. Juhász], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretāre M.-F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 3. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   13. panta B daļas a) punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir interpretējams tā, ka “back office” darbības, kas izpaužas, par samaksu sniedzot pakalpojumus apdrošināšanas uzņēmumam, nav ar apdrošināšanas darījumiem saistīti pakalpojumi, ko veic apdrošināšanas mākleris vai apdrošināšanas aģents minētās normas nozīmē.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-417/04 P: Tiesas (virspalāta) spriedums  2006. gada 2. maijā  —  Regione Siciliana  pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) — Finanšu atbalsta slēgšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Reģionāla vai pašvaldības vienība — Akti, kas šo vienību skar tieši un individuāli — Skart tieši)

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/12

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 2. maijā — Regione Siciliana pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-417/04 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) - Finanšu atbalsta slēgšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Reģionāla vai pašvaldības vienība - Akti, kas šo vienību skar tieši un individuāli - Skart tieši)
   (2006/C 143/22)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Regione Siciliana (pārstāvji — A. Čingolo [A. Cingolo] un Dž. Aijello [G. Aiello], avvocati)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. di Maršs [E. de March] un L. Flinns [L. Flynn])
   Priekšmets
   Apelācija, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-341/02 Regione Siciliana/Komisija, ar kuru par nepieņemamu atzīta prasība atcelt Komisijas 2002. gada 5. septembra lēmumu D(2002)810439 par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finanšu atbalsta slēgšanu par lielo projektu “Autostrada Messina-Palermo”
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Regione Siciliana atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 300, 04.12.2004.


title: Lieta T-558/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — Eni SpA /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/61

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — Eni SpA/Komisija
   (Lieta T-558/08)
   (2009/C 44/104)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eni SpA, Roma (Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa, D. Durante, G. C. Rizza, S. Valentino, L. Bellia, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt lēmumu, ar visām tā sekām uz naudas soda paaugstināšanu;

               —

               pakārtoti, atcelt vai samazināt naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmums šajā lietā ir tas pats, kas lietā T-540/08 Esso u.c./Komisija.
   Savu prasījumu pamatojumā prasītāja norāda uz šādiem argumentiem:

               —

               pārkāpts un nepareizi piemērots EKL 81. pants tiktāl, ciktāl Lēmuma 1. punktā tika noteikts, ka Eni esot vienas un ilgstošas vienošanās dalībniece un/vai piedaloties saskaņotās darbībās, jo Di Serio piedalījās tehniskajā sanāksmē, kas notika 30. — 31. oktobrī Hamburgā. It īpaši Eni apgalvo, ka ir pieļautas kļūdas faktos un līdz ar to kļūdaini piemērotas tiesības, jo Komisija: i) apgalvoja, ka Eni savas aizstāvības laikā, kas notika administratīvā procesa ietvaros, neapgalvoja, ka Di Serio“atklāti norobežojās” no attiecīgās sanāksmes satura; un ii) kļūdaini saistībā ar Eni norādīja uz apgalvojumiem par cenu paaugstinājumu neatbilstību kas bija redzama no Sasol un MOL iegūtajiem dokumentiem. Papildus šīm kļūdām prasītāja apgalvo, ka Komisija, uzskatot, ka Eni ir vienas un ilgstošas vienošanās dalībniece un/vai piedalās saskaņotās darbībās, ir pieļāvusi kļūdu tiesībās, jo Eni nepiedalījās “vispārējā plānā” un neveica šajā lietā apgalvotos pārkāpumus;

               —

               pārkāpts un nepareizi piemērots EKL 81. pants tiktāl, ciktāl Lēmuma 1. punktā tika noteikts, ka Eni esot vienas un ilgstošas vienošanās dalībniece un/vai laika periodā no 2002. gada 21. februāra līdz 2005. gada 28. aprīlim piedalījās saskaņotās darbībās. It īpaši Eni apstrīd savas piedalīšanās novērtēšanu kā pret konkurenci vērstu rīcību, jo nepastāv elementi, kas veido saskaņoto darbību vienošanās cenu noteikšanas un ierobežotas pieejamības komercinformācijas apmaiņas nolūkā;

               —

               pārkāpts un nepareizi piemērots EKL 81. pants, Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. pants un pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka Komisija:

                           —

                           noteica nesaprātīgu un vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principam pretēju soda pamatsummu un papildsummu. Komisija, uzskatot, ka Eni ir atbildīga par cenu noteikšanu un informācijas apmaiņu, faktiski noteica soda pamatsummu (un papildsummu) 17 % apmērā no pārdošanas apjoma, bet piemēroja pārējiem uzņēmumiem karteļa līdzdalībniekiem, kas sadalīja tirgu un/vai klientus, pilnīgi identisku koeficentu (18 % apmērā);

                           —

                           neņēma vērā tiesiskās drošības principu, kad Komisija, neskatoties uz to, ka pārkāpumi, kurus 1980. gadā veica Eni kontrolētās sabiedrības, attiecīgo lēmumu pieņemšanas brīdī netika attiecināti uz Eni, piemēroja lielāku sodu atkārtotības dēļ. Turklāt, ņemot vērā laiku, kas ir pagājis starp iepriekšējiem pārkāpumiem un Lēmumā konstatētajiem pārkāpumiem, [lielāka] soda piemērošana atkārtotības dēļ ir netaisnīga;

                           —

                           nepiemēroja mīkstinošos apstākļus saistībā ar prasītājas nenozīmīgo līdzdalību vienošanās un ka viņa neīstenoja tehniskajās sanāksmēs pieņemtos lēmumus. Prasītāja piebilst, ka tā iesniedza pierādījumus saistībā ar Monti apgalvojumiem, ka viņš bija pārliecināts piedalīties šajās likumīgajās, jo tās tika organizētas EFW ietvaros, un ka Eni katrā ziņā nebija nodoma veikt pārkāpumu; informācija, kuru tā saņēma no savām filiālēm, nedeva iespēju izvērtēt attiecīgo sanāksmju pret konkurenci vērsto raksturu.


title: Lieta C-438/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) 2009. gada 9. novembra rīkojumu — Bogusław Juliusz Dankowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) 2009. gada 9. novembra rīkojumu — Bogusław Juliusz Dankowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

   (Lieta C-438/09)
   2010/C 37/02
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Bogusław Juliusz Dankowski

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Kopienu pievienotās vērtības nodokļa sistēmas pamatprincipiem, it īpaši Sestās direktīvas par pievienotās vērtības nodokli (Direktīva 77/388/EEK) (1) 17. panta 6. punktam, ir pretrunā dalībvalsts tiesību normas, saskaņā ar kurām nodokļu maksātājam nav tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli, ko apliecina pievienotās vērtības nodokļa rēķins, kuru ir izdevusi persona, kas nav reģistrēta kā pievienotās vērtības nodokļa maksātājs?

               2.

               Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, nozīme ir tam, ka

                           a)

                           nav šaubu par to, ka pievienotās vērtības nodokļa rēķinā norādītajiem darījumiem ir uzliekams pievienotās vērtības nodoklis un tie ir faktiski notikuši,

                           b)

                           rēķins saturēja visas Kopienu tiesībās prasītās ziņas,

                           c)

                           nodokļu maksātāja tiesību atskaitīt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli, ko apliecina rēķins, ko ir izdevusi persona, kas nav reģistrēta, ierobežojums bija spēkā valsts tiesībās jau pirms Polijas Republika pievienošanās Kopienai dienas?

               3.

               Vai atbilde uz pirmo jautājumu ir atkarīga no papildu kritēriju izpildes (piemēram, no pierādījuma, ka nodokļu maksātājs ir rīkojies labticīgi)?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta F-101/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 22. maija rīkojums — Cova /Komisija (Procesa jautājumi — Iebilde par nepieņemamību)

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/31

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 22. maija rīkojums — Cova/Komisija
   (Lieta F-101/07) (1)

   (Procesa jautājumi - Iebilde par nepieņemamību)
   (2008/C 183/61)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Philippe Cova, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — S. A. Pappas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)
   Priekšmets
   Prasība atcelt lēmumu samazināt līdz vienam gadam periodu, kurā prasītājs, ierēdnis, kas uzaicināts īslaicīgi ieņemt nodaļas valdītāja amatu, var saņemt diferencētu piemaksu, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 7. panta 2. punktā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007., 73. lpp.


title: Lieta T-103/14 R: Vispārējās tiesas 2014. gada 6. maija rīkojums – Frucona Košice /Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Alkohols un spirtotie dzērieni — Nodokļu parāda norakstīšana saistībā ar kolektīvās maksātnespējas procedūru — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt atbalstu — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība — Fumus boni juris neesamība

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/23

         Vispārējās tiesas 2014. gada 6. maija rīkojums – Frucona Košice/Komisija
   (Lieta T-103/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Alkohols un spirtotie dzērieni - Nodokļu parāda norakstīšana saistībā ar kolektīvās maksātnespējas procedūru - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt atbalstu - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība - Fumus boni juris neesamība)
   2014/C 202/29
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Frucona Košice a.s. (Košice, Slovākija) (pārstāvji – K. Lasok, QC, B. Hartnett, Barrister, J. Holmes, Barristers, un O. Geiss, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Walkerová un L. Armati)

      Priekšmets

   Prasība apturēt Komisijas 2013. gada 16. oktobra Lēmuma C(2013) 6261, galīgā redakcija, par valsts atbalstu SA.18211 (C 25/2005, ex NN 21/2005), ko Slovākijas Republika piešķīrusi Frucona Košice a.s., ciktāl ar to Slovākijas Republikai uzdots atgūt atbalstu, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-532/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sofia Zoo/Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzība – Regula (EK) Nr. 338/97 – 11. pants – Importa atļaujas nederīgums, kas attiecas tikai uz tiem dzīvnieku īpatņiem, uz kuriem faktiski attiecas nederīguma pamats

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/20

      Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sofia Zoo/Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség

      (Lieta C-532/13) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzība - Regula (EK) Nr. 338/97 - 11. pants - Importa atļaujas nederīgums, kas attiecas tikai uz tiem dzīvnieku īpatņiem, uz kuriem faktiski attiecas nederīguma pamats)
      (2014/C 395/25)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Sofia Zoo

         Atbildētāja: Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség

         Rezolutīvā daļa:

      Padomes 1996. gada 9. decembra Regulas (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, 11. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka importa atļauja, kas neatbilst šīs regulas nosacījumiem, ir jāuzskata par nederīgu tikai tiktāl, ciktāl tā attiecas uz dzīvnieku īpatņiem, uz kuriem faktiski attiecas šīs importa atļaujas nederīguma pamats, un tādējādi šie īpatņi ir vienīgie, kas tās dalībvalsts kompetentajai iestādei, kurā tie atrodas, ir jāaiztur un, iespējams, jākonfiscē.

         (1)  OV C 15, 18.1.2014.


title: Lieta T-703/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. decembrī — Liberbank /Komisija

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/47

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. decembrī — Liberbank/Komisija
   (Lieta T-703/13)
   2014/C 52/90
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Liberbank, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma, tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico — AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt,

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-498/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. maija rīkojums — Koinopraxia Touristiki Loutrakiou /Komisija

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/29

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. maija rīkojums — Koinopraxia Touristiki Loutrakiou/Komisija
   (Lieta T-498/12) (1)

   2013/C 189/61
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta T-337/08: Prasība, kas celta 2008. gada 18. augustā — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli /ITSB ( šokolādes ziemeļbrieža attēls )

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/17

         Prasība, kas celta 2008. gada 18. augustā — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/ITSB (“šokolādes ziemeļbrieža attēls”)
   (Lieta T-337/08)
   (2008/C 260/32)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG, Kilchberg (Šveice) (pārstāvji — R. Lange, E. Schalast un G. Hild, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 12. jūnija lēmumu (apelācijas lieta R 780/2005-4);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kas attēlo šokolādes ziemeļbriedi, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 098 489)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot vajadzīgā atšķirtspēja un nepastāvot vajadzība preču zīmi paturēt brīvai lietošanai

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-511/09 P: Apelācijas sūdzība, ko 2009. gada 4. decembrī iesniedzis Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-296/06 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd /Eiropas Savienības Padome

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/24

         Apelācijas sūdzība, ko 2009. gada 4. decembrī iesniedzis Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-296/06 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-511/09 P)
   2010/C 37/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd (pārstāvis — P. Bentley, QC)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, IML Industria Meccanica Lombarda Srl

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-296/06 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg., Co., Ltd/Eiropas Savienības Padome, ar ko tiek noraidīts prasītāja prasības pirmajā instancē pirmais pamats;

               —

               atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 1136/2006 (1) tiktāl, ciktāl ar to tiek noteikts lielāks antidempinga maksājums par LAM, ko ražo prasītājs, nekā tas, kurš būtu jāmaksā, ja apstrīdētais eksporta cenas korekcija netiktu veikta; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, ieskaitot tiesvedību pirmajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētajā spriedumā nav sniegts pareizs juridisks interpretējums normālās vērtības jēdzienam, kurš ir definēts grozītās Padomes Regulas (EEK) Nr. 384/96 (2) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā. Tā rezultātā apstrīdētajā spriedumā ir izdarīts kļūdains secinājums, ka analogā normālā vērtība, kas tiek noteikta saskaņā ar šo normu, noteikti atbilst brīdim, kad attiecīgā prece atstāj ražotni Ķīnā, lai gan pašā apstrīdētajā spriedumā ir konstatēts, ka tirdzniecības, vispārējos un administratīvos [SG&A] izdevumus gan par vietējo, gan eksporta pārdošanu sedz nevis uzņēmums Ķīnā, bet attiecīgie uzņēmumi tirgus ekonomikas valstī, Honkongā. Šis kļūdainais secinājums ir pamatā tam, ka apstrīdētais spriedums pārkāpj grozītās Padomes Regulas (EEK) Nr. 384/96 2. panta 10. punktu, jo ar to tiek apstiprināta iestādes veiktā eksporta cenas korekcija, atskaitot attiecīgo Honkongas uzņēmumu tirdzniecības, vispārējos un administratīvos izdevumus un ienākumus.

      (1)  Padomes 2006. gada 24. jūlija Regula (EK) Nr. 1136/2006, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes piespiešanas mehānismu importam (OV L 205, 1. lpp.).

      (2)  OV L 56, 1. lpp.


title: Lieta T-230/07: Prasība, kas celta 2007. gada 2. jūlijā — Laboratorios Del Dr. Esteve /ITSB — Ester C ( ESTER-E )

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/43

         Prasība, kas celta 2007. gada 2. jūlijā — Laboratorios Del Dr. Esteve/ITSB — Ester C (“ESTER-E”)
   (Lieta T-230/07)
   (2007/C 199/82)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratorios Del Dr. Esteve, SA Barselona (Spānija) (pārstāvis — K. Manhaeve, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Ester C Company, Prescott (Amerikas Savienotās Valstis)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 17. aprīļa lēmumu R 737/2006–2;

               —

               piespriest atbildētājam un, ja ir nepieciešams, Ester C Company atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus (solidāri un atsevišķi).

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Ester C Company

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas preču zīme “ESTER–E”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3. un 5. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 163 946

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Laboratorios Del Dr. Esteve SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme “ESTEVE”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 1., 5. un 42. klasē, un valsts grafiskas preču zīmes “ESTEVE” un “ESTEVE–LABORATORIO DEL DR. ESTEVE S.A.”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-195/11 P: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/ Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd , Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd un Eiropas Savienības Padome

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/27

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd un Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-195/11 P) (1)

   2012/C 366/51
   Tiesvedības valoda — angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 179, 18.06.2011.


title: Lieta T-510/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. septembrī — Itālija/Komisija

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/28

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. septembrī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-510/13)
   2013/C 336/60
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2013. gada 11. jūlija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī Nr. C 199 A publicēto paziņojumu par atklātajiem konkursiem EPSO/AD/260/13, 261/13. 262/13, 263/13, 264/13, 265/13, 266/13, lai izveidotu rezerves sarakstus tulkotāju, kuru galvenā valoda ir attiecīgi dāņu, angļu, franču, itāļu, maltiešu, nīderlandiešu [holandiešu] vai slovēņu valoda, pieņemšanai darbā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-275/13 Itālija/Komisija izklāstītie.


title: Lieta F-52/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums — Cortivo /Parlaments (Civildienests — Ierēdņi — Pensijas — Korekcijas koeficients — Dzīvesvietas dalībvalsts — Jēdziens — Pamata dzīvesvieta — Dzīvesvieta divās dalībvalstīs — Apliecinoši dokumenti — Tiesiskā paļāvība)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/32

      Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums — Cortivo/Parlaments
      (Lieta F-52/12) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pensijas - Korekcijas koeficients - Dzīvesvietas dalībvalsts - Jēdziens - Pamata dzīvesvieta - Dzīvesvieta divās dalībvalstīs - Apliecinoši dokumenti - Tiesiskā paļāvība)
      (2014/C 71/62)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Maria Luisa Cortivo (Sagone, Francija) (pārstāvis — A. Salerno, avocat)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāves — M. Ecker un S. Alves)

         Priekšmets

      Prasība atcelt, pirmkārt, lēmumu, ar kuru prasītājas pamata dzīvesvieta ir noteikta Luksemburgā, un, otrkārt, lēmumu, kurā ir ietverts atzinums par prasītājas pensijas tiesību koriģēšanu un ar kuru no 2010. gada 1. janvāra ir atcelts korekcijas koeficients attiecībā uz Franciju

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  M. L. Cortivo sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 200, 7.7.2012, 22. lpp.


title: Lieta T-61/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 6. oktobra spriedums – Monster Energy/ITSB – Balaguer (“icexpresso + energy coffee”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “icexpresso + energy coffee” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “X–PRESSO MONSTER”, “HAMMER M X–PRESSO MONSTER ESPRESSO + ENERGY” un “MIDNIGHT M X–PRESSO MONSTER ESPRESSO + ENERGY” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/42

         Vispārējās tiesas 2015. gada 6. oktobra spriedums – Monster Energy/ITSB – Balaguer (“icexpresso + energy coffee”)
   (Lieta T-61/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “icexpresso + energy coffee” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “X–PRESSO MONSTER”, “HAMMER M X–PRESSO MONSTER ESPRESSO + ENERGY” un “MIDNIGHT M X–PRESSO MONSTER ESPRESSO + ENERGY” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 398/52)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monster Energy Company (Corona, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – P. Brownlow, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Rajh)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks: Luis Yus Balaguer (Movera, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2013. gada 15. novembra lēmumu lietā R 821/2013-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Monster Energy Company un Luis Yus Balaguer

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Monster Energy Company sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 28.4.2014.


title: Pieprasījums sniegt EBTA Tiesas Padomdevēja atzinumu lietā KLM Royal Dutch Airlines v Staten v/Finansdepartementet , pieprasījumu ar 2006. gada 9. oktobra lēmumu iesniegusi Borgarting Lagmannsrett (Lieta E-4/06)

text:
               15.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 33/6

         Pieprasījums sniegt EBTA Tiesas Padomdevēja atzinumu lietā KLM Royal Dutch Airlines v Staten v/Finansdepartementet, pieprasījumu ar 2006. gada 9. oktobra lēmumu iesniegusi Borgarting Lagmannsrett

   (Lieta E-4/06)
   (2007/C 33/04)

      Borgarting Lagmannsrett (Borgarting apelācijas tiesa) ar 2006. gada 9. oktobra lēmumu ir iesniegusi pieprasījumu EBTA Tiesai, kas saņemts Tiesas kancelejā 2006. gada 16. oktobrī, pieprasījumā lūgts padomdevēja atzinums lietā KLM Royal Dutch Airlines v Staten v/Finansdepartementet (Norvēģijas valsts, ko pārstāv Finanšu ministrija) par šādu jautājumu:

               1.

               Kāds ir juridiskais pamats un priekšnosacījumi prasībai par nodokļu atmaksāšanu, kurus dalībvalsts ir iekasējusi pretrunā ar EEZ līguma noteikumiem?


title: Lieta C-463/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 18. aprīļa spriedums ( Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L/M (Direktīva 2001/42/EK — Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums — 3. panta 4. un 5. punkts — Plānu veida, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, noteikšana — Atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam no ietekmes uz vidi novērtējuma atbrīvoti “iekšējās attīstības” apbūves plāni — Kvalitatīvā “iekšējās attīstības” nosacījuma kļūdaina novērtēšana, kas neietekmē apbūves plāna spēkā esamību — Ietekmes uz apbūves plānu neesamība — Direktīvas lietderīgās iedarbības apdraudēšana)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 18. aprīļa spriedums (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L/M

   (Lieta C-463/11) (1)

   (Direktīva 2001/42/EK - Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums - 3. panta 4. un 5. punkts - Plānu veida, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, noteikšana - Atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam no ietekmes uz vidi novērtējuma atbrīvoti “iekšējās attīstības” apbūves plāni - Kvalitatīvā “iekšējās attīstības” nosacījuma kļūdaina novērtēšana, kas neietekmē apbūves plāna spēkā esamību - Ietekmes uz apbūves plānu neesamība - Direktīvas lietderīgās iedarbības apdraudēšana)
   2013/C 164/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: L

      Atbildētāja: M

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.) 3. panta 4. un 5. punkta interpretācija — Piemērošanas joma — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta paātrināta procedūra, kas, vietējā līmenī pieņemot apbūves plānus nelielām teritorijām, kuras atbilst noteiktiem kvantitatīviem un kvalitatīviem kritērijiem, neietver ietekmes uz vidi novērtējuma veikšanu — Kvalitatīvo kritēriju nepareizs novērtējums

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 5. punkts, skatīts kopā ar tās 3. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru kvalitatīva nosacījuma, kas noteikts šīs direktīvas transpozīcijas normā, saskaņā ar kuru īpaša veida apbūves plāna pieņemšana ir atbrīvota no ietekmes uz vidi novērtējuma atbilstoši minētajai direktīvai, pārkāpums neietekmē šī plāna spēkā esamību.

      (1)  OV C 355, 3.12.2011.


title: Lieta C-141/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. martā — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/19

      Prasība, kas celta 2010. gada 16. martā — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
      (Lieta C-141/10)
      (2010/C 161/28)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz un M. van Beek)

         Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atzīt, ka, nenosakot pasākumus, kas vajadzīgi, lai atceltu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru atsevišķi sociālā nodrošinājuma pabalsti netiek maksāti citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, kas tiek nodarbināti uz urbšanas platformām Nīderlandē, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 3. panta 1. punktā un LESD 45.–48. pantā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                  Eiropas Parlaments nesen atkārtoti lūdza Komisijai informāciju par Portugāles pilsoņiem, kuri strādā uz urbšanas platformām Nīderlandes kontinentālajā šelfā un dzīvo Portugālē, bet nebauda tādus pašus darba un sociālā nodrošinājuma apstākļus kā Nīderlandē dzīvojošie darbinieki.

                  2)

                  Tā rezultātā saskaņā ar EKL 226. pantu (tagad — LESD 258. pants) Komisija nosūtīja Nīderlandei oficiālo brīdinājuma vēstuli un argumentētu atzinumu. Tajā Komisija norāda, ka, tāsprāt, Nīderlandes sociālā nodrošinājuma tiesiskais regulējums ir jāpiemēro arī citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, kuri strādā uz urbšanas platformām Nīderlandē, un tas, ka Nīderlandes iestādes liedz šīm personām tām pienākošos sociālā nodrošinājuma pabalstus, ir pretrunā Regulas (EEK) Nr. 1408/71 II sadaļai un it īpaši 13. panta 2. punkta a) apakšpunktam un 3. panta 1. punktam un EKL 39.–42. pantam (tagad — LESD 45.–48. pants).

                  3)

                  Nīderlande uz šo brīdi nav vēl noteikusi visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atceltu valsts tiesisko regulējumu, kurš nosaka, ka atsevišķi sociālā nodrošinājuma pabalsti netiek piešķirti citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, kuri tiek nodarbināti uz urbšanas platformām Nīderlandē.

                  4)

                  Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisijai ir jāsecina, ka, atsakoties maksāt citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, kuri tiek nodarbināti uz urbšanas platformām Nīderlandē, atsevišķus nodarbinātības pabalstus, Nīderlande nav izpildījusi Regulas (EEK) Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 3. panta 1. punktā un LESD 45.–48. pantā paredzētos pienākumus.

         (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 1971, L 149, 2. lpp.).


title: Lieta T-266/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. maijā — El Gazaerly /Padome

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/20

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. maijā — El Gazaerly/Padome
   (Lieta T-266/11)
   2011/C 219/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Naglaa Abdallah El Gazaerly (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — D. Pannick, QC (Queen's Counsel), R. Lööf, barrister, un M. O'Kane, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 21. marta Lēmumu 2011/172/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 63. lpp.), tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 21. marta Regulu (ES) Nr. 270/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 4. lpp.), ar ko īsteno Padomes Lēmumu 2011/172/KĀDP, tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus EUR 10 000 apmērā un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka LES 29. pants esot nepareizs un/vai nepietiekams juridiskais pamats Padomes Lēmumam 2011/172/KĀDP, jo

                           —

                           minētais lēmums neesot paredzēts ārpolitikas mērķa sasniegšanai;

                           —

                           šāda lēmuma (un Padomes Regulas (ES) Nr. 270/2011) pieņemšana esot pilnvaru ļaunprātīga izmantošana;

                           —

                           prasītājas iekļaušana Padomes Lēmuma 2011/172/KĀDP (un atbilstošās Regulas) pielikumā esot bijusi nesaprātīga.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, iekļaujot prasītāju Padomes Lēmuma 2011/172/KĀDP un Padomes Regulas (ES) Nr. 270/2011 piemērošanas jomā, esot pārkāptas viņas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, iekļaujot prasītāju Padomes Lēmuma 2011/172/KĀDP un Padomes Regulas (ES) Nr. 270/2011 piemērošanas jomā, esot pārkāpts samērīguma princips.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja esot cietusi zaudējumus, kas esot tiešs Padomes Lēmuma 2011/172/KĀDP un Padomes Regulas (ES) Nr. 270/2011 pieņemšanas rezultāts, un Savienībai tie esot jāatlīdzina.


title: Lieta C-47/05: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 18. janvāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/26

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 18. janvāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-47/05) (1)

   (2007/C 82/50)

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 82, 2.4.2005.


title: Lieta T-458/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. oktobrī — Wilfer /ITSB (ģitāras grifa galva)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. oktobrī — Wilfer/ITSB (ģitāras grifa galva)
   (Lieta T-458/08)
   (2009/C 6/71)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hans-Peter Wilfer, Markneukirchen (Vācija) (pārstāvis — A. Kockläuner, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnā apmērā atcelt atbildētāja Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 25. jūlija lēmumu apelācijas lietā R 78/2007-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas attēlo ģitāras grifa galvu, izmantojot sudraba, pelēku un brūnu krāsu, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 15. klasē (Nr. 2 369 821)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

               —

               pārbaudes pēc savas iniciatīvas principa, ieskaitot pierādīšanas pienākuma noteikumu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 1. punktam, pārkāpums

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu Regulas (EK) Nr. 40/94 73. panta pirmā teikuma izpratnē neievērošana

               —

               vienlīdzīgās attieksmes principa pārkāpums.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-263/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. februāra spriedums — Bopp /ITSB (Zaļa astoņstūra rāmja attēls) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes, kurā attēlots zaļš astoņstūra rāmis, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspēja — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Pierādījumu piedāvājums, kas pirmoreiz izteikts replikas rakstā — Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 1. punkts — Dokumenta nosūtīšana ITSB pa faksu — Piemērojamās tiesību normas)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/15

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. februāra spriedums — Bopp/ITSB (Zaļa astoņstūra rāmja attēls)
   (Lieta T-263/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes, kurā attēlots zaļš astoņstūra rāmis, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspēja - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Pierādījumu piedāvājums, kas pirmoreiz izteikts replikas rakstā - Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 1. punkts - Dokumenta nosūtīšana ITSB pa faksu - Piemērojamās tiesību normas)
   2013/C 79/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Carsten Bopp (Glashütten, Vācija) (pārstāvis — C. Russ, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji K. Klüpfel un D. Walicka, vēlāk — K. Klüpfel un A. Pohlmann)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 11. marta lēmumu lietā R 605/2010-4 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu, kurā attēlots zaļš astoņstūra rāmis, reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 11. marta lēmumu lietā R 605/2010-4;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 238, 13.8.2011.


title: Lieta T-67/17: Prasība, kas celta 2017. gada 1. februārī – Italytrade/EUIPO – Tpresso (“tèespresso”)

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/57

         Prasība, kas celta 2017. gada 1. februārī – Italytrade/EUIPO – Tpresso (“tèespresso”)
   (Lieta T-67/17)
   (2017/C 104/79)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Italytrade Srl (Bari, Itālija) (pārstāvis – N. Clemente, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Tpresso SA (Cīrihe, Šveice)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “tèespresso” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 543 517

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 29. novembra lēmums lietā R 959/2016–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punktā paredzētajam un līdz ar to atbilstoši spēkā esošajām tiesību normām;

               —

               atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantam piespriest EUIPO un attiecīgā gadījumā personām, kas iestājušās lietā, atlīdzināt izdevumus, kas Italytrade srl radušies šajā tiesvedībā;

               —

               grozīt spriedumu atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam arī saistībā ar izdevumu atlīdzināšanu un piespriest EUIPO un attiecīgā gadījumā personām, kas iestājušās lietā, kam spriedums ir nelabvēlīgs, atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē un Iebildumu nodaļā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-261/13 P: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 9. decembra spriedums – Peter Schönberger /Eiropas Parlaments Apelācija — Eiropas Parlamentam adresēts lūgumraksts — Lēmums izbeigt lūgumraksta izskatīšanu — Prasība atcelt tiesību aktu — “Apstrīdama tiesību akta” jēdziens

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/8

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 9. decembra spriedums – Peter Schönberger/Eiropas Parlaments
   (Lieta C-261/13 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Parlamentam adresēts lūgumraksts - Lēmums izbeigt lūgumraksta izskatīšanu - Prasība atcelt tiesību aktu - “Apstrīdama tiesību akta” jēdziens)
   (2015/C 046/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Peter Schönberger (pārstāvis – O. Mader, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji – U. Rösslein un E. Waldherr)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Peter Schönberger atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.