title: Lieta T-687/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (“Cremcaffé by Julius Meinl”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cremcaffé by Julius Meinl” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “café crem” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (“Cremcaffé by Julius Meinl”)
   (Lieta T-687/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cremcaffé by Julius Meinl” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “café crem” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts)
   (2017/C 078/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spānija) (pārstāvji – E. Manresa Medina un J. Manresa Medina, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Šveice) (pārstāvis – D. Majer, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 29. septembra lēmumu lietā R 2757/2014–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Marcas Costa Brava un Excellent Brands JMI

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Marcas Costa Brava, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 48, 8.2.2016.


title: Lieta T-39/06: Prasība, kas celta  2006. gada 3. februārī  —  Transcatab S.p.A ., kas atrodas likvidācijas procesā, pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 3. februārī — Transcatab S.p.A., kas atrodas likvidācijas procesā, pret Komisiju
   (Lieta T-39/06)
   (2006/C 86/72)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Transcatab S.p.A., kas atrodas likvidācijas procesā (Caserta, Itālija) (pārstāvji — Cristoforo Osti un Alessandra Prastaro]

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmuma K(2005) 4012 galīgajā redakcijā 1. panta pirmo daļu, jo Komisija uzskatīja, ka Standard Commercial Corporation (SCC) (un tātad Alliance One) ir jāatzīst par solidāri atbildīgām par EKL 81. panta pārkāpumiem, ko ir izdarījusi Transcatab;

               —

               tā rezultātā samazināt Transcatab uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp Transcatab tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lēmums, par kuru ir runa šajā lietā, ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-11/06 Tabacchi pret Komisiju. Attiecībā uz prasītāju minētajā lēmumā ir atzīts, ka sabiedrība Alliance One International ir solidāri atbildīga kā pēdējais uzņēmums, kas kontrolēja Transcatab.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja norāda, ka Komisija:

               —

               ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka Alliance One International ir atbildīga par Transcatab rīcību. Atbildētāja nav ievērojusi ar pierādīšanas pienākumu saistītos principus, nav pierādījusi Alliance One International radīto ietekmi un tādējādi ir pārsniegusi robežu, kas ir noteikta 10 % apmērā no apgrozījuma;

               —

               attiecīgo pārkāpumu nepamatoti ir atzinusi par sevišķi smagu, nevis smagu, jo īpaši ņemot vērā to, ka līgumam nebija gandrīz nekādas ietekmes ne uz attiecīgo tirgu, ne pakārtoto tirgu, ne arī uz patērētājiem, kā arī ņemot vērā attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus nelielos apmērus;

               —

               ir pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu, nosakot naudas soda pamatapmēru 10 miljonu EUR apmērā;

               —

               nav nošķīrusi rīcību laika posmā no 1995. līdz 1998. gadam no tās, kas tika veikta vēlāk, un nav atzinusi, ka Transcatab bija atbildīga tikai par rīcību pirmajā laika posmā. Uzskatot, ka prasītāja bija atbildīga arī par rīcību laika posmā no 1999. līdz 2002. gadam, Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo attiecībā uz apvienībām tā saskaņā ar neskaidru tiesisko regulējumu ir ņēmusi vērā atbildību mīkstinošu apstākli, bet nav to ņēmusi vērā attiecībā uz pārstrādātājiem;

               —

               ir pārkāpusi non bis in idem principu, jo ir uzlikusi sodu Transcatab un pārējiem pārstrādātājiem vienreiz kā Associazione professionale Transformatori Tabacchi Italiani dalībniekiem un otrreiz kā pārstrādātājiem;

               —

               nepamatoti uzskatīja, ka neviens no prasītājas norādītajiem atbildību mīkstinošajiem apstākļiem, proti, tās sadarbība, līgumu nepiemērošana, to pārtraukšana vai pamatotu šaubu esamība attiecībā uz konkrētās rīcības prettiesiskumu, nebija ņemami vērā.


title: Lieta C-219/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/15

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-219/08)
   (2008/C 183/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un J.-P. Keppenne)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka saistībā ar darba ņēmēju, kas ir trešo valstu pilsoņi, norīkošanu darbā, ko pakalpojumu sniegšanas ietvaros veic Kopienu uzņēmumi, paredzot prasību:

                           a)

                           pirms saimnieciskās darbības uzsākšanas saņemt attiecīgu atļauju;

                           b)

                           ka darba devēja reģistrācijas valstī izsniegtajai uzturēšanās atļaujai jābūt derīgai vēl trīs mēnešus pēc pakalpojuma sniegšanas beigu datuma;

                           c)

                           ka darba ņēmējam vismaz sešus mēnešus jābūt nodarbinātam pie tā paša darba devēja, kas ir pakalpojuma sniedzējs;

                     Beļģijas Karaliste nav izpildījusi EKL 49. pantā paredzētos pienākumus.

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija būtībā norāda, ka atbildētājas paredzētās prasības saistībā ar darba ņēmēju, kas ir trešo valstu pilsoņi, norīkošanu darbā, ko veic citā dalībvalstī nevis Beļģijā reģistrēti pakalpojumu sniedzēji, ierobežo pakalpojumu sniegšanas brīvību, tai pat laikā arī diskriminējot šos pakalpojumu sniedzējus salīdzinājumā ar to konkurentiem, kas reģistrēti Beļģijas teritorijā.
   Savā pirmajā iebildumā Komisija apgalvo, ka iepriekšējas atļaujas saņemšanas pirms saimnieciskās darbības uzsākšanas sistēma ir nesamērīgs pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus. Šo ierobežojumu, pēc Komisijas domām, nav iespējams pamatot nedz ar vispārējo interešu apsvērumiem, nedz arī ar atsaukšanos uz Šengenas acquis noteikumiem.
   Ar savu otro iebildumu prasītāja nepiekrīt tam, ka prasība, saskaņā ar kuru darba devēja reģistrācijas valstī izsniegtajai uzturēšanās atļaujai jābūt derīgai vēl trīs mēnešus pēc pakalpojuma sniegšanas beigu datuma, ir nesamērīga.
   Savā trešajā izvirzītajā iebildumā Komisija uzsver, ka, neraugoties uz pozitīvajām atbildētājas veiktajām normatīvajām izmaiņām, nosacījums, saskaņā ar kuru darba ņēmējam vismaz sešus mēnešus jābūt nodarbinātam pie tā paša darba devēja, kas ir pakalpojumu sniedzējs, ir uzskatāms par nepamatotu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu.


title: Lieta C-325/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. jūlijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Doux Geflügel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. jūlijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Doux Geflügel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-325/10)
   ()
   2010/C 274/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Doux Geflügel GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prejudiciālais jautājums

   Vai mājputniem, kas ietilpst kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 0207 12 10 (1), ir jābūt pilnībā noplūktiem vai arī mājputna liemenim pēc mehāniskās noplūkšanas drīkst būt nelielas kontūrspalvas, spalvas, spalvu gali un matiņi?

      (1)  OV L 338, 30.12.1999., 1. lpp.


title: Lieta C-422/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 23. maija rīkojumu lietā T-226/10 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej /Komisija 2011. gada 10. augustā iesniedza Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 23. maija rīkojumu lietā T-226/10 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisija 2011. gada 10. augustā iesniedza Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

   (Lieta C-422/11 P)
   2011/C 311/37
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (pārstāvji — D. Dziedzic-Chojnacka, D. Pawłowska)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Eiropas Savienības Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamats prasības noraidīšanai bija Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej [Elektroniskās komunikācijas iestādes prezidentu] pārstāvošo juriskonsultu (radcowi prawni) darba attiecības ar šo iestādi, kas pēc Vispārējās tiesas uzskata liedz tiem pārstāvēt prasītāju tiesā.

      Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej par apstrīdēto rīkojumu izvirza šādus iebildumus:

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Tiesas Statūtu 19. panta trešo un ceturto daļu, skatītu kopā ar 53. panta pirmo daļu, kā arī LESD 254. panta sesto daļu un Vispārējās tiesas Reglamenta (turpmāk tekstā — “Reglamenta”) 113. pantu, interpretējot pirmo minēto tiesību normu kļūdaini un uzskatot, ka tā neattiecas uz juriskonsultiem, kas darbojas, pamatojoties uz ar vienu no lietas dalībniekiem tiesā noslēgtu darba līgumu.

               Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 67. panta 1. punktu, skatītu kopā ar Reglamenta 113. pantu, jo tā neesot ievērojusi dalībvalsts atšķirīgo tiesību sistēmu un tradīcijas un noraidījusi prasību, pamatojoties uz pieņēmumu, ka juriskonsultu, kas darbojas saskaņā ar darba attiecībām, neatkarības pakāpe ir mazāka nekā juriskonsultiem, kas strādā no pārstāvētajām personām neatkarīgos birojos.

               Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi ESL 5. panta 1. un 2. punktu, skatītu kopā ar ESL 4. panta 1. punktu, kā arī kopā ar Reglamenta 113. pantu, pieņemot, ka Līgumu normas atļauj nošķirt juriskonsultu pilnvaru apmēru pārstāvības tiesā jomā, lai gan Kopienu tiesībās šajā ziņā nav paredzēta nošķiršana un Līgumos Savienībai nav nodota kompetence šajā jomā.

               Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi ESL 5. panta 4. punktu, skatītu kopā ar Reglamenta 113. pantu, pieņemot, ka Līguma mērķu sasniegšanai ir vajadzīgs, lai juriskonsulti, kas darbojas saskaņā ar darba attiecībām, netiktu pielaisti lietas dalībnieku pārstāvēšanai Vispārējā tiesā.

               Piektkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi procesuālu kļūdu, jo tā neesot pietiekami pamatojusi apstrīdēto rīkojumu.


title: Lieta F-72/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. septembra spriedums – Anagnostu u.c./Komisija Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2010. un 2011. gada paaugstināšana amatā — Standarta reizināšanas likmes — Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkts — Pārejas pasākumi laikposmā no 2004. gada 1. maija līdz 2011. gada 30. aprīlim — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 9. pants — Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgie īstenošanas noteikumi — Paaugstināšanas amatā sliekšņu noteikšana — Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā — Interese celt prasību

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/46

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. septembra spriedums – Anagnostu u.c./Komisija
   (Lieta F-72/11) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2010. un 2011. gada paaugstināšana amatā - Standarta reizināšanas likmes - Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkts - Pārejas pasākumi laikposmā no 2004. gada 1. maija līdz 2011. gada 30. aprīlim - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 9. pants - Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgie īstenošanas noteikumi - Paaugstināšanas amatā sliekšņu noteikšana - Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā - Interese celt prasību)
   (2015/C 363/54)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Anastasios Anagnostu (Woluwe–Saint–Pierre, Beļģija) un 24 pārējie prasītāji (pārstāvji – L. Levi un A. Blot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – J. Currall)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt lēmumus, ar kuriem 2010. un 2011. gada paaugstināšanas amatā ietvaros noteikti paaugstināšanas amatā sliekšņi AD 13 un AD 14 pakāpei, un otrkārt, atcelt to ierēdņu sarakstu, kas 2010. gada paaugstināšanas amatā ietvaros paaugstināti amatā AD 13 un AD 14 pakāpē, kā arī atcelt Komisijas netiešo lēmumu, ar ko ir atteikts paaugstināt amatā AD 12 un AD 13 pakāpē lielāku skaitu citu ierēdņu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 26. novembra lēmumus nepaaugstināt amatā Antoulas k–gu, Bruni k–dzi, Nicolaidou–Kallergis k–dzi un Xanthopoulos k–gu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz četras divdesmit piektās daļas no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī atlīdzina četras divdesmit piektās daļas no prasītāju tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               pārējie prasītāji, izņemot Antoulas k–gu, Bruni k–dzi, Nicolaidou–Kallergis k–dzi un Xanthopoulos k–gu sedz divdesmit vienu divdesmit piekto daļu no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī atlīdzina divdesmit vienu divdesmit piekto daļu no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 290, 1.10.2011., 20. lpp.


title: Lieta T-209/06: Prasība, kas celta 2006. gada 10. augustā — European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/11

         Prasība, kas celta 2006. gada 10. augustā — European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-209/06)
   (2006/C 249/28)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals, Vereniging van Im- en Exporteurs van Vogels en Hobbydieren, Willem Plomp, kas veic komercdarbību ar nosaukumu Plomps Vogelhandel un Marinus Borgstein (pārstāvis — J. Wouters, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2006. gada 25. jūlija Lēmumu 2006/522/EK;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji ir, pirmkārt, apvienības, kas aizstāv putnu un dzīvnieku importētāju un eksportētāju intereses, un, otrkārt, importētāji un eksportētāji, tostarp arī putnu. Tie apstrīd Komisijas Lēmumu 2006/522/EK (1).
   Prasītāji uzskata, ka apstrīdētais lēmums nav nepieciešams, jo esošie karantīnas noteikumi sniedz atbilstošu aizsardzību.
   Prasītāji arī norāda, ka lēmums ir pretrunā ar piesardzības principu, jo Komisija to nav pamatojusi uz vispilnīgāko zinātnisko novērtējumu.
   Ievešanas aizliegums pilnībā arī ir nesamērīgs atbilstoši lēmuma faktiskajam pamatam, proti, putnu inficēšanās Taivānā ar putnu gripu.
   Prasītāji arī norāda, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras un ka patiesais iemesls aizsardzības pasākumu paplašināšanai ir Komisijas vēlme sagaidīt Eiropas Pārtikas nekaitīguma aģentūras Dzīvnieku veselības un labturības ekspertu grupas ziņojumu.
   Turklāt pasākumi ir nesamērīgi, jo no to piemērošanas jomas ir izslēgti mājputni.

      (1)  2006/522/EK: Komisijas 2006. gada 25. jūlija Lēmums, ar ko groza Lēmumu 2005/759/EK un 2005/760/EK attiecībā uz dažiem aizsardzības pasākumiem saistībā ar ļoti patogēno putnu gripu un ar atsevišķu dzīvo putnu ievešanu Kopienā (izziņots ar dokumenta numuru K(2006) 3303) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 205, 28. lpp.)


title: Lieta T-350/07 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. decembra rīkojums — FMC Chemical u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums — Direktīva 91/414/EEK — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Pieņemamība — Steidzamības neesamība)

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/23

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. decembra rīkojums — FMC Chemical u.c./Komisija
   (Lieta T-350/07 R)
   (Pagaidu noregulējums - Direktīva 91/414/EEK - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Pieņemamība - Steidzamības neesamība)
   (2008/C 37/36)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: FMC Chemical, Brisele (Beļģija); Arysta Lifescience SAS, Nogēra (Francija); Belchim Crop Protection NV, Londerzēla (Beļģija); FMC Foret SA, Santkugata de Vallesa (Spānija); F&N Agro Slovensko spol. s.r.o., Bratislava (Slovākija); F&N Agro Ceská republika spol. s.r.o., Prāga (Čehijas Republika); F&N Agro Polska sp. z o.o., Varšava (Polija); un FMC Corp., Filadelfija, Pensilvānija (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Parpala un B. Doherty)
   Priekšmets
   Prasība apturēt Komisijas 2007. gada 13. jūnija Lēmuma 2007/416/EK par karbosulfāna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir šī viela (OV L 156, 30. lpp.), piemērošanu līdz sprieduma pasludināšanai pamata lietā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.


title: Lieta T-550/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. oktobrī — Assaad /Padome

text:
               17.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 370/27

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. oktobrī — Assaad/Padome
   (Lieta T-550/11)
   2011/C 370/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nizar Assaad (Damaska, Sīrija) (pārstāvji — G. Martin, Solicitor, M. Lester un A. Sutton, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 23. augusta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 843/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 218, 1. lpp.) un Padomes 2011. gada 23. augusta Īstenošanas lēmumu 2011/515/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, tiktāl, ciktāl prasītāja vārds ir iekļauts Padomes 2011. gada 9. maija Lēmuma 2011/273/KĀDP (1) pielikumā un Padomes 2011. gada 9. maija Regulas (ES) Nr. 442/2011 (2) II pielikumā;

               —

               pakārtoti, neietekmējot iepriekšējo prasījumu, dzēst vārdus “finansē Shabiha [kaujiniekus] Latika reģionā”, kas iekļauti Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 843/2011 un Padomes Īstenošanas lēmuma 2011/515/KĀDP pielikumā; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, jo:

                           —

                           prasītājs netika iepriekš informēts par to, ka viņa vārds tiks iekļauts apstrīdētajās tiesību normās, un viņš netika informēts pat tad, kad apstrīdētās tiesību normas tika pasludinātas;

                           —

                           prasītājam nebija zināms par pret viņu vērstajiem pieņēmumiem vai par to, ka ir ierosināts iekļaut viņa vārdu šajās tiesību normās, un viņam nebija tiesību tikt uzklausītam procesā, kurā par viņa izteiktos pieņēmumus varētu atbilstoši izklāstīt, uz tiem varētu atbildēt un tos varētu stingri pārbaudīt; un

                           —

                           apstrīdētajās tiesību normās nav paredzēta procedūra, lai prasītājam darītu zināmus pierādījumus, uz kuriem tika balstīts lēmums par aktīvu iesaldēšanu, vai lai sniegtu viņam iespēju sniegt pilnvērtīgus komentārus par attiecīgajiem pierādījumiem tribunālā vai tiesā, kas spētu novērtēt un pārbaudīt viņa sniegtos komentārus un pret viņu vērstos pierādījumus.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav norādījusi prasītajam pietiekamu pamatojumu viņa iekļaušanai, jo:

                           —

                           prasītajam pirms apstrīdēto normu publicēšanas netika sniegts nekāds pamatojums;

                           —

                           “iekļaušanas pamatojums” nenodrošina prasītajam pietiekamu informāciju, lai viņam būtu skaidrs, kāpēc atbildētāja uzskata, ka prasītājs ir jāiekļauj; un

                           —

                           nav nekādas norādes attiecībā uz to, kādā veidā prasītājs ir atbildīgs par Sīrijā notikušo civiliedzīvotāju apspiešanu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nepamatoti un nesamērīgi ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības, jo īpaši viņa tiesības uz īpašumu, tiesības nodarboties ar uzņēmējdarbību, [tiesības] uz reputāciju un privātās un ģimenes dzīves neaizskaramības tiesības, jo:

                           —

                           apstrīdētās tiesību normas ievērojami un ilgstoši ietekmē viņa pamattiesības; un

                           —

                           apstrīdētās tiesību normas prasītājam ir piemērotas nepamatoti, un atbildētāja nav parādījusi, ka pilnīga aktīvu iesaldēšana un ceļošanas aizliegums būtu vismazāk apgrūtinošie pasākumi, lai sasniegtu jebkādu tiesisko mērķi, nedz arī to, ka prasītajam un viņa ģimenei nodarītais kaitējums būtu pamatots un samērīgs.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja pieļāva būtisku kļūdu vērtējumā, nolemjot piemērot šos ierobežojošos pasākumus prasītājam, jo:

                           —

                           acīmredzot atbildētāja nav veikusi nekādu izvērtēšanu attiecībā uz prasītāju par to, vai tiešām var apgalvot, ka viņš ir “atbildīgs” par Sīrijā notikušo civiliedzīvotāju nežēlīgo apspiešanu;

                           —

                           pakārtoti, ja šāds izvērtējums ir veikts, ciktāl prasītājs vispār var to komentēt, atbildētāja ir kļūdījusies, secinot, ka prasītājs pamatoti iekļauts ierobežojošajos tiesību aktos.

      (1)  Padomes 2011. gada 9. maija Lēmums 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 121, 11. lpp).

      (2)  Padomes 2011. gada 9. maija Regula (ES) Nr. 442/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 121, 1. lpp).


title: Lieta T-21/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Vācija/Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/42

         Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Vācija/Komisija
   (Lieta T-21/10)
   2010/C 100/65
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — J. Möller un C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 13. novembra Lēmumu C(2009) 9049, kas prasītājai tika paziņots ar 2009. gada 16. novembra vēstuli, par, pamatojoties uz Komisijas 1997. gada 7. maija Lēmumu C(97) 1123 un 1999. gada 28. decembra Lēmumu C(1999) 4928, piešķirtās Eiropas reģionālās attīstības fonda (ERAF) naudas summas Vienotajam programmas plānošanas dokumentam (EPPD) 2. mērķa reģionā Zārlande [Saarland] (1997–1999) Vācijas Federatīvajā Republikā samazināšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija samazināja naudas summas, kas no ERAF tika piešķirtas Vienotajam programmas plānošanas dokumentam (1997–1999) Zārlandes 2. mērķa reģionam Vācijas Federatīvajā Republikā.
   Pamatojot savu prasību, prasītāja ir norādījusi piecus prasības pamatus.
   Prasītāja, pirmkārt, norāda, ka finanšu korekciju atbalsta laikposmā no 1994. līdz 1999. gadam, kura piemērošanas jomā ietilpst Vienotais programmas plānošanas dokuments, vispārināšanai un ekstrapolācijai neesot tiesiskā pamata.
   Otrkārt, prasītāja norāda, ka esot pārkāpts Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punkts, jo nepastāvot samazināšanas priekšnosacījumi. Šajā sakarā tā it īpaši norāda, ka Komisija esot nepareizi izpratusi jēdzienu “nelikumība”. Turklāt, lai gan Komisija esot izdarījusi pieņēmumu par sistemātiskām kļūdām, tā neesot konstatējusi, ka struktūrfondus pārvaldošās valsts iestādes būtu pārkāpušas savus no Regulas Nr. 4253/88 23. panta izrietošos pienākumus. Prasītāja uzskata, ka pieņēmumi par pārvaldes un kontroles sistemātiskajām kļūdām turklāt esot pamatoti ar nepareiziem faktu konstatējumiem. Bez tam tā norāda, ka svarīgi lietas apstākļu elementi esot tikuši neatbilstoši konstatēti un novērtēti.
   Kā trešo prasības pamatu prasītāja pakārtoti norāda, ka apstrīdētajos lēmumos veiktā samazināšana esot nesamērīga. Šajā sakarā tiek norādīts, ka Komisija neesot izmantojusi tai Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punktā piešķirto rīcības brīvību. Turklāt izmantotās vispārīgās korekcijas pārsniedzot (potenciālo) kaitējumu Kopienu budžetam. Bez tam prasītāja pauž nostāju, ka veiktā kļūdu ekstrapolācija esot nesamērīga, jo specifiskas kļūdas nevarot tikt pārnestas uz neviendabīgu veselumu.
   Kā ceturto prasības pamatu prasītāja norāda, ka esot pārkāptas būtiskas formas prasības. Šajā sakarā tiek iebilsts pret nepietiekamu apstrīdētā lēmuma pamatojumu un atbildētājas rīcību atbalsta laikposma noslēgšanas procesā. Prasītāja norāda, ka no apstrīdētā lēmuma nevarot secināt piemērotās vispārināšanas apmēra izcelsmi un pamatojumu. Turklāt Komisija esot grozījusi norīkoto pārbaudītāju pārbaudes uz vietas konstatējumus, neveicot jaunu pārbaudi, un neesot ņēmusi vērā vai esot tikai nepietiekami ņēmusi vērā Vācijas iestāžu sniegtās norādes par lietas apstākļiem.
   Visbeidzot, kā piekto prasības pamatu prasītāja norāda, ka atbildētāja esot pārkāpusi partnerības principu, jo pārvaldes un kontroles sistēmas funkcionēšanas spēju tā sākotnēji esot apstiprinājusi, taču apstrīdēto lēmumu esot balstījusi uz sistemātiskiem pārvaldes un kontroles sistēmas trūkumiem.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88 par Regulas (EEK) Nr. 2052/88 īstenošanu attiecībā uz dažādu struktūrfondu intervenču, no vienas puses, un to un Eiropas Investīciju bankas intervenču un citiem pieejamo finanšu instrumentu, no otras puses, koordinēšanu (OV L 374, 1. lpp.).


title: Lieta T-413/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā  – Grigoriadis  u.c./Eiropas Parlaments u.c.

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/29

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā – Grigoriadis u.c./Eiropas Parlaments u.c.
   (Lieta T-413/14)
   (2014/C 439/39)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Grigoris Grigoriadis (Atēnas, Grieķija), Faidra Grigoriadou (Atēnas), Ioannis Tsolias (Tessalonicco, Grieķija), Dimitrios Alexopoulos (Tessalonicco), Nikolaos Papageorgiou (Atēnas) un Ioannis Marinopoulos (Atēnas) (pārstāvis – Ch. Papadimitriou, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropadome, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eurogrupa

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt, ka atbildētāji nav veikuši leģislatīvus pasākumus, kas vajadzīgi, lai prasītāju iegādātie vērtspapīri tiktu tieši izslēgti no P. S. I. paredzētās Grieķijas tiesībās reglamentēto Grieķijas valsts vērtspapīru turētāju piespiedu dalības (valsts parāda segšanā);

               —

               ar tiešas iedarbības Savienības tiesību aktu – direktīvu, regulu vai citu Savienības normatīvu aktu – piešķirt prasītājiem iespēju atgūt pilnu to vērtspapīru vērtību, kas bez apspriešanās ar tiem un piekrišanas no tiem saņemšanas tika iekļauti P. S. I. programmā, un

               —

               ar tiešas iedarbības Savienības tiesību aktu – direktīvu, regulu vai citu Savienības normatīvu aktu – piespriest samaksāt katram prasītājam EUR 5 00  000 kā kompensāciju par tiem radītajiem traucējumiem, uztraukumiem un pamattiesību rupjo pārkāpumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: leģislatīvie un cita veida pasākumi, kuru dēļ Grieķijas tiesībās reglamentēto Grieķijas valsts izdoto vērtspapīru turētājiem Grieķijā obligāti nācās piedalīties P. S. I., patiesībā ir Savienības tiesību akti.

               2.

               Otrais pamats: pasākumus, ko Grieķijas valdība bija veikusi Grieķijas valsts parāda novēršanai, patiesībā bija noteikušas Eiropas Savienības iestādes, it īpaši Eiropas Centrālā banka un Eiropas Komisija.

               3.

               Trešais pamats: atbildētāji nav veikuši leģislatīvus pasākumus, kas vajadzīgi, lai ar Ministru padomes tiesību aktiem, kuros paredzēti P. S. I. piemērošanas nosacījumi Grieķijā, tieši izslēgtu prasītājiem piederošos Grieķijas valsts vērtspapīrus.

               4.

               Ceturtais pamats: tieša neizslēgšana no dalības P. S. I. ir radījusi prasītājiem tiešus, personiskus un būtiskus zaudējumus, un liegusi tiem to pamattiesību izmantošanu.

               5.

               Piektais pamats: visi Grieķijas valdības veiktie leģislatīvie pasākumi tika veikti atbilstoši norādēm vai precīzāk – atbilstoši Eurogrupas, ECOFIN, Eiropas Centrālās bankas un Eiropas Komisijas lēmumam.


title: Lieta C-335/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. jūnijā iesniedza Scottish Land Court (Apvienotā Karaliste) — Robin John Feakins / The Scottish Ministers

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. jūnijā iesniedza Scottish Land Court (Apvienotā Karaliste) — Robin John Feakins/The Scottish Ministers

   (Lieta C-335/13)
   2013/C 260/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Scottish Land Court

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Robin John Feakins

      Atbildētājs: The Scottish Ministers

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 795/2004 (1) 18. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir piemērojams:

                           a)

                           ja lauksaimnieks atbilst nosacījumiem, lai piemērotu jebkurus divus vai vairākus no šādiem pantiem: minētās regulas 19. pants, 20. pants, 21. pants, 22. pants, 23. pants, 23.a pants, kā arī Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (2) 37. panta 2. punkts, 40. pants, 42. panta 3. punkts un 42. panta 5. punkts, vai arī vienīgi tad,

                           b)

                           ja lauksaimnieks atbilst nosacījumiem, lai piemērotu divas vai vairākas no šādām normām: Komisijas Regulas (EK) Nr. 795/2004 19. pants, 20. pants, 21. pants, 22. pants, 23. pants un 23.a pants […] vai atsevišķi divas vai vairākas no šādām Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 normām: 37. panta 2. punkts, 40. pants, 42. panta 3. punkts un 42. panta 5. punkts?

               2)

               Ja 18. panta 2. punkts tiek interpretēts tā, kā izklāstīts iepriekš 1. punkta a) apakšpunktā, tad vai 18. panta 2. punkts nav spēkā pilnībā vai daļēji viena vai abu šādu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīto pamatu dēļ:

                           a)

                           pamatojoties uz to, ka Komisija, pieņemot Regulu (EK) Nr. 795/2004, nebija pilnvarota pieņemt 18. panta 2. punktu šādā redakcijā vai

                           b)

                           pamatojoties uz to, ka Komisija, pieņemot Komisijas Regulu (EK) Nr. 795/2004, nenorādīja 18. panta 2. punkta pieņemšanas iemeslus.

               3)

               Ja 18. panta 2. punkts tiek interpretēts tā, kā minēts iepriekš 1. punkta a) apakšpunktā, un uz otro jautājumu ir jāatbild noraidoši, tad vai 18. panta 2. punkts ir piemērojams situācijā, kad lauksaimnieks 2005. gadā ir saņēmis pagaidu apstiprinājumu par maksājuma piešķiršanu par saimniecību no valsts rezerves saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 795/2004 22. pantu, taču šis maksājums nav deklarēts IAKS [integrētās administrācijas un kontroles sistēmas] veidlapā līdz 2007. gadam, kad lauksaimnieks pārņēma šo saimniecību?

      (1)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 795/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienreizējo maksājumu shēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 1. lpp.)

      (2)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.)


title: lieta T-306/05: Prasība, kas celta 2005. gada 10. augustā — Scippacercola un Terezakis/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/20

         Prasība, kas celta 2005. gada 10. augustā — Scippacercola un Terezakis/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-306/05)
   (2005/C 271/41)
   (Tiesvedības valoda — angļu)
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Izabella Šipačekola [Isabella Scippacercola] un Joanis Terezaks [Ioannis Terezakis] (Brisele, Beļģija) [Pārstāvis: A. Kristalidis [A. Krystallidis], advokāts];

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija.
   Prasītāju prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 5. maija Lēmumu, ko prasītāji saņēma 2005. gada 31. maijā, ar ko ir atteikts uzsākt AIA SA izdevumu un ienākumu detalizētu izmeklēšanu, kuri attiecas uz pasažieru drošības pakalpojumu sniegšanu, pasažieru termināla un automašīnu novietošanas stāvvietā pakalpojumiem, lai noteiktu, vai nodevas, ko tiem uzlika Athens International Airport SA, ir uzskatāmas par ļaunprātīgu dominējošā stāvokļa izmantošanu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji ir individuāli Atēnu Starptautiskās lidostas Spatā lietotāji. Tie apstrīd Komisijas galīgo lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 (1) 7. panta 2. punktam neuzsākt detalizētu izmeklēšanu par, iespējams, pārmērīgajām nodevām, ko Atēnu Starptautiskā lidosta uzliek par pasažieru drošību, pasažieru termināla un automašīnu novietošanas stāvvietā pakalpojumiem.
   Prasītāji atsaucas uz kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, ciktāl Komisija uzskata, ka pasažieru drošības kontrole nav uzskatāma par tirdzniecību EKL 82. panta izpratnē un ka automašīnu novietošanas stāvvietā pakalpojumi neveido konkrēto tirgu.
   Tāpat prasītāji uzskata, ka Komisija nav veikusi pienācīgu Atēnu Starptautiskās lidostas Spatā izmaksu un ienākumu salīdzinājumu attiecībā uz pasažieru drošību, pasažieru termināla un automašīnu novietošanas stāvvietā pakalpojumiem, tāpat kā tā nav izvērtējusi Atēnu Starptautiskās lidostas Spatā iesniegtās informācijas precizitāti un saturu.
   Turklāt prasītāji apgalvo, ka Komisija pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, neidentificējot, pirmkārt, dažādu likmju pielietošanu pasažieru termināla nodevām starptautiskajiem un vietējiem lidojumiem un, otrkārt, termināla nodevu un drošības nodevu uzlikšanu regulārajiem lidojumiem, kas nav uzlikti čarterreisiem.
   Visbeidzot, prasītājs atsaucas uz EKL 253. pantu, jo Komisija nav norādījusi Atēnu Starptautiskās lidostas Spatā izmaksu un ienākumu summu, uz ko tā balstīja savu secinājumu, ka Atēnu Starptautiskā lidosta Spatā neuzliek pārmērīgas cenas.

      (1)  Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV L 123, 27.04.2004., 18. lpp.).


title: Lieta F-70/15: Prasība, kas celta 2015. gada 28. aprīlī – ZZ/Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/49

         Prasība, kas celta 2015. gada 28. aprīlī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-70/15)
   (2015/C 245/61)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt galīgo lēmumu par prasītājas pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju shēmu, ar ko piemēro Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta jaunos 2011. gada 3. marta Vispārējos īstenošanas noteikumus (VĪN).

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par prettiesisku Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējo īstenošanas noteikumu 9. pantu;

               —

               atcelt 2014. gada 28. jūlija lēmumu, ar ko apstiprina prasītājas pirms stāšanās darbā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanu, piemērojot Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta 2011. gada 3. marta Vispārējos īstenošanas noteikumus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-190/10: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 22. marta spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)/Boys Toys SA un Administración del Estado (Kopienas preču zīme — Definīcija un iegūšana — Agrāka preču zīme — Pieteikuma iesniegšanas kārtība — Pieteikuma iesniegšana elektroniski — Līdzeklis, kas ļauj precīzi noteikt pieteikuma iesniegšanas datumu, stundu un minūti)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 22. marta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)/Boys Toys SA un Administración del Estado

   (Lieta C-190/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Definīcija un iegūšana - Agrāka preču zīme - Pieteikuma iesniegšanas kārtība - Pieteikuma iesniegšana elektroniski - Līdzeklis, kas ļauj precīzi noteikt pieteikuma iesniegšanas datumu, stundu un minūti)
   2012/C 133/06
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)

      Atbildētājas: Boys Toys SA un Administración del Estado

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 27. panta interpretācija — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Prioritātes tiesības — Pieteikuma iesniegšanas kārtība — Līdzeklis (elektroniskais pasts), kas ļauj precīzi noteikt pieteikuma iesniegšanas datumu, stundu un minūti

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1992/2003, 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj papildus dienai ņemt vērā arī stundu un minūti, kad Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) ir iesniegts Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums, lai noteiktu, vai šī preču zīme ir agrāka nekā valsts preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikums ir iesniegts tajā pašā dienā, lai gan saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas reglamentē valsts preču zīmes reģistrāciju, iesniegšanas stundai un minūtei šajā ziņā ir nozīme.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta F-71/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. maijā – ZZ/ECDC

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/50

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. maijā – ZZ/ECDC

   (Lieta F-71/15)
   (2015/C 245/62)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt apelācijas novērtētāja lēmumu par galīgu prasītāja novērtējuma ziņojumu par 2013. gadu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apelācijas novērtētāja lēmumu par galīgu prasītāja novērtējuma ziņojumu par 2013. gadu;

               —

               piespriest ECDC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-15/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 8. maija spriedums ( Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Technische Universität Hamburg-Harburg , Hochschul-Informations-System GmbH / Datenlotsen Informationssysteme GmbH Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/18/EK — Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, neuzsākot uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru — Tā sauktā “in house” piešķiršana — Līgumslēdzējs, kas ir juridiski nošķirts no līgumslēdzējas iestādes — “Līdzīgas kontroles” nosacījums — Līgumslēdzēja iestāde un līgumslēdzējs, kuru starpā nav kontroles saiknes — Trešā persona – valsts iestāde, kas pār līgumslēdzēju iestādi īsteno daļēju kontroli un pār līgumslēdzēju īsteno kontroli, kuru varētu atzīt par “līdzīgu”  — “Horizontāls iekšējs darījums”

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/7

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 8. maija spriedums (Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH/Datenlotsen Informationssysteme GmbH

   (Lieta C-15/13) (1)

   (Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/18/EK - Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, neuzsākot uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru - Tā sauktā “in house” piešķiršana - Līgumslēdzējs, kas ir juridiski nošķirts no līgumslēdzējas iestādes - “Līdzīgas kontroles” nosacījums - Līgumslēdzēja iestāde un līgumslēdzējs, kuru starpā nav kontroles saiknes - Trešā persona – valsts iestāde, kas pār līgumslēdzēju iestādi īsteno daļēju kontroli un pār līgumslēdzēju īsteno kontroli, kuru varētu atzīt par “līdzīgu” - “Horizontāls iekšējs darījums”)
   2014/C 202/08
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Technische Universität Hamburg-Harburg un Hochschul-Informations-System GmbH

      Atbildētāja: Datenlotsen Informationssysteme GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā ietvertā jēdziena “publiskā iepirkuma līgums” interpretācija – Līguma starp sabiedrību un universitāti, kas ir pakļautas vienas un tās pašas publisko tiesību iestādes, kas ir līgumslēdzēja iestāde direktīvas nozīmē, kontrolei (horizontales In-House-Geschäft), iespējama iekļaušana – Šīs publisko tiesību iestādes kontroles apmērs

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru, 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka līgums par preču piegādi, kas ir noslēgts starp, pirmkārt, universitāti, kura ir līgumslēdzēja iestāde un kuru preču un pakalpojumu iegādes jomā kontrolē kāda pilsēta, un, otrkārt, privāto tiesību uzņēmumu, kas pieder valstij un vietējām pašvaldībām, kuru skaitā ir minētā pilsēta, ir publiskā iepirkuma līgums šīs tiesību normas izpratnē un tādējādi tam ir jāpiemēro šajā direktīvā paredzētās tiesību normas par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu.

      (1)  OV C 114, 20.4.2013.


title: Lieta C-444/07: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums ( Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — maksātnespējas procedūrā, kas sākta pret MG Probud Gdynia sp. z.o.o. (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 1346/2000 — Maksātnespējas procedūras — Dalībvalsts atteikums atzīt citas dalībvalsts kompetentās tiesas pieņemtu lēmumu par maksātnespējas procedūras uzsākšanu, kā arī lēmumus par šīs maksātnespējas procedūras norisi un izbeigšanu)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums (Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — maksātnespējas procedūrā, kas sākta pret MG Probud Gdynia sp. z.o.o.

   (Lieta C-444/07) (1)

   (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 1346/2000 - Maksātnespējas procedūras - Dalībvalsts atteikums atzīt citas dalībvalsts kompetentās tiesas pieņemtu lēmumu par maksātnespējas procedūras uzsākšanu, kā arī lēmumus par šīs maksātnespējas procedūras norisi un izbeigšanu)
   2010/C 63/02
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: MG Probud Gdynia sp. z.o.o.

      Atbildētājs: Główny Urząd Celny w Saarbrücken

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sąd Rejonowy Gdańsk-Pólnoc w Gdańsku — Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (OV L 160, 1. lpp.) 3., 4., 16., 17. un 25. panta interpretācija — Sabiedrības finansiālo līdzekļu bankas kontā apķīlāšana pēc maksātnespējas uzsākšanas pret šo sabiedrību citā dalībvalstī nevis tajā, kuras iestādes veikušas minēto apķīlāšanu, neņemot vērā sākšanas valsts tiesību normas — Dalībvalsts atteikums atzīt maksātnespējas procedūru, ko uzsāka citas dalībvalsts tiesa, jo attiecīgajā valstī netika uzsākta sekundāra maksātnespējas procedūra

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām, it īpaši tās 3., 4., 16., 17. un 25. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā gadījumā, kāds ir pamata lietā, pēc galvenās maksātnespējas procedūras sākšanas vienā dalībvalstī citas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā nav sākta sekundārā maksātnespējas procedūra, ir pienākums, ja vien nav piemērojams kāds no Regulas 25. panta 3. punktā un 26. pantā minētajiem neatzīšanas iemesliem, atzīt un izpildīt visus saistībā ar šo galveno maksātnespējas procedūru pieņemtos nolēmumus un tādējādi tām nav tiesību, atsaucoties uz šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem, uzdot veikt izpildes pasākumus attiecībā uz šīs citas dalībvalsts teritorijā esošajiem par maksātnespējīgu atzītā parādnieka aktīviem, ja to nepieļauj procedūras sākšanas valsts tiesību akti un ja nav izpildīti nosacījumi, kuri ir jāievēro, lai piemērotu minētās regulas 5. un 10. pantu.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta C-16/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. janvārī — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. janvārī — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-16/11)
   2011/C 63/43
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un E. Randvere)

      Atbildētāja: Igaunijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 14. marta Direktīvu 2007/2/EK (1) (ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā), vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Igaunijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Igaunijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesību sistēmā beidzās 2009. gada 15. maijā.

      (1)  OV L 108, 1. lpp.


title: Lieta F-22/08: Civildienesta tiesas 2008. gada 27. novembra rīkojums — Miguelez Herreras /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/78

         Civildienesta tiesas 2008. gada 27. novembra rīkojums — Miguelez Herreras/Komisija
   (Lieta F-22/08) (1)

   (2009/C 44/142)

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 116, 9.5.2008., 33. lpp.


title: Tiesas spriedums ( 2008. gada 19. decembris ), apvienotajās lietās E-11/07 un E-1/08 Olga Rindal (Lieta E-11/07); Therese Slinning , ko pārstāv likumīgais aizbildnis Olav Slinning (Lieta E-1/08) un Norvēģijas valsts, ko pārstāv atbrīvojumu piešķiršanas un apelācijas padome saistībā ar ārstēšanos ārzemēs; (Sociālais nodrošinājums – pakalpojumu sniegšanas brīvība – valstu veselības apdrošināšanas sistēmas – stacionārās ārstēšanās izdevumi, kas radušies citā EEZ valstī – eksperimentāla vai izmēģinājuma ārstēšana)

text:
               4.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 124/17

      TIESAS SPRIEDUMS

   (2008. gada 19. decembris),
   apvienotajās lietās E-11/07 un E-1/08 Olga Rindal (Lieta E-11/07); Therese Slinning, ko pārstāv likumīgais aizbildnis Olav Slinning (Lieta E-1/08) un Norvēģijas valsts, ko pārstāv atbrīvojumu piešķiršanas un apelācijas padome saistībā ar ārstēšanos ārzemēs;

      (Sociālais nodrošinājums – pakalpojumu sniegšanas brīvība – valstu veselības apdrošināšanas sistēmas – stacionārās ārstēšanās izdevumi, kas radušies citā EEZ valstī – eksperimentāla vai izmēģinājuma ārstēšana)

   2009/C 124/07
   Apvienotajās lietās E-11/07 un E-1/08 starp Olga Rindal (Lieta E-11/07) un Therese Slinning (Lieta E-1/08), un Norvēģijas valsti, ko pārstāv atbrīvojumu piešķiršanas un apelācijas padome saistībā ar ārstēšanos ārzemēs, pēc Borgarting lagmannsrett (Borgarting apelācijas tiesa) un Oslo Tingrett (Oslo rajona tiesa) LŪGUMA Tiesai sniegt noteikumu interpretāciju par tiesībām veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus Eiropas ekonomikas zonā un jo īpaši EEZ līguma 36. un 37. panta interpretāciju, kā arī interpretāciju 22. pantam Padomes Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un pašnodarbinātām personām, kā arī viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kā pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs un tiesnesis referents Carl Baudenbacher un tiesneši Henrik Bull un Thorgeir Örlygsson, 2008. gada 19. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Atteikums segt izdevumus par ārstēšanos ārzemēs, kas saskaņā ar starptautiskās medicīnas standartiem ir uzskatāma par eksperimentālu vai izmēģinājuma ārstēšanu, var būt saderīgs ar EEZ līguma 36. un 37. pantu, ja mītnes valstī nav tiesību saņemt šādu ārstēšanās pakalpojumu. Pirmkārt, tas attiecas uz gadījumiem, ja ārzemēs ārstētās personas saskaņā ar izdevumu atmaksas sistēmu par ārstēšanos ārzemēs netiek vairāk apgrūtinātas par pacientiem, kas tiek ārstēti slimnīcās, kas mītnes valstī ir iekļautas sociālā nodrošinājuma sistēmā. Otrkārt, tas attiecas uz gadījumiem, ja šāds lielāks apgrūtinājums rodas tikai rezultātā, kad vajadzīgie un atbilstīgie līdzekļi, kas tiek izmantoti mērķa sasniegšanai, likumīgi attaisno ierobežojums slimnīcu pakalpojumu brīvai apritei.

               2.

               Nav būtiski, vai attiecīgā ārstēšanās metode ir starptautiski atzīta un dokumentēta citām medicīniskajām indikācijām nekā tām, kas ir attiecīgajam pacientam.
               Lai atbildētu uz pirmo jautājumu, nav būtiski, vai attiecīgā ārstēšanās metode, ko pielieto tikai pētniecības projektu ietvaros vai tikai atsevišķos izņēmuma gadījumos, mītnes valstī tiek uzskatīta par ieviestu. Tāpat nav būtiski, vai mītnes valstī tiek apsvērta iespēja to nākotnē ieviest.

               3.

               Atteikums segt ārzemēs saņemtas stacionārās ārstēšanas izdevumus var būt saderīgs ar EEZ līguma 36. un 37. pantu, ja attiecīgais pacients mītnes valstī medicīniski pieņemamā laika posmā var saskaņā ar atzītām starptautiskām novērtēšanas metodēm saņemt atbilstīgu medicīnisko aprūpi.
               Lai atbildētu uz trešo jautājumu, nav būtiski, vai pacientam, kurš ir nolēmis ārstēties ārzemēs nevis saņemt atbilstīgu ārstēšanās pakalpojumu mītnes valstī, nesedz izdevumus, kas rodas ārstējoties ārzemēs, tādā pašā apmērā kā ārstēšanās izdevumus, kas būtu radušies mītnes valstī.

               4.

               Lai atbildētu uz pirmo jautājumu un trešā jautājuma pirmo punktu, nav būtiski, ka:

                           —

                           mītnes valsts faktiski nepiedāvā ārzemēs saņemto ārstēšanās pakalpojumu;

                           —

                           pacientam mītnes valstī faktiski nepiedāvāja attiecīgo ārstēšanās pakalpojumu, jo šāds ārstēšanās pakalpojums pacientam netika noteikts, lai gan šāds pakalpojums tur bija pieejams;

                           —

                           pacientu mītnes valstī izmeklēja, bet viņam nepiedāvāja turpmāku ķirurģisku ārstēšanu, jo neuzskatīja, ka attiecīgajam pacientam ārstēšanās sniegtu redzamu labumu;

                           —

                           ārzemēs saņemtā ārstēšana ir faktiski uzlabojusi attiecīgā pacienta veselības stāvokli.

                     Tomēr, atbildot uz trešā jautājuma pirmo punktu var būt nozīme tam, ka attiecīgajam pacientam medicīniski pieņemamā laika posmā mītnes valstī faktiski netika piedāvāts atbilstīgs ārstēšanās pakalpojums. Tas attiecas uz tādiem gadījumiem, kad mītnes valsts atsakās segt izdevumus par ārstēšanos ārzemēs, lai gan tā nav varējusi medicīniski pieņemamā laika posmā pildīt savu pienākumu sniegt pacientam ārstēšanās pakalpojumus savās slimnīcās atbilstīgi saviem sociālā nodrošinājuma tiesību aktiem.


title: Lieta C-411/07: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X B.V. / Staatssecretaris van Financiën (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Pozīcijas 8541, 8542 un 8543 — Optoelektroniskie savienotāji)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/11

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X B.V./Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-411/07) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Pozīcijas 8541, 8542 un 8543 - Optoelektroniskie savienotāji)
   (2008/C 301/21)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden Den Haag
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: X B.V.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulas (EK) Nr. 1832/2002, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 290, 1. lpp.), interpretācija — Optiski-elektronisks komutators, kas ir neatņemama mašīnas detaļa un kas ir pārklāts ar plastmasu un ietver gaismas vadāmās diodes (LED), vairākkārtīgu foliju, fotodetektoru un pastiprinošu komutatoru, ko paredzēts iebūvēt komunikācijas ierīču un datora aparatūrā, izklaides industrijas elektroierīcēs un rūpniecībā izmantojamās mašīnās — KN 8541., 8542. un 8543. pozīcija
   Rezolutīvā daļa:
   Kombinētā nomenklatūra, kas iekļauta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, ko groza Komisijas 2002. gada 1. augusta Regula (EK) Nr. 1832/2002, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka optoelektroniskais savienotājs neatkarīgi no tā, vai tas ir aprīkots ar pastiprinošu komutatoru, ietilpst pozīcijā 8541.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta T-478/13: Prasība, kas celta 2013. gada 3. septembrī — NumberFour /ITSB — Inaer Helicópteros ( “ENFORE” )

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/58

         Prasība, kas celta 2013. gada 3. septembrī — NumberFour/ITSB — Inaer Helicópteros (“ENFORE”)
   (Lieta T-478/13)
   2013/C 344/106
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NumberFour AG (Berlīne, Vācija) (pārstāvis — C. Götz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Inaer Helicópteros, SA (Mutxamel, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2013. gada 23. maija lēmumu lietā R 1000/2012-5;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ENFORE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35., 36., 42. un 45. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 059 624

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “EINFOREX” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 42. un 45. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 6 530 927

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Kopienas preču zīmes regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-706/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/35

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-706/15) (1)

   (2016/C 410/59)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta T-57/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. jūlija spriedums – Chanel/EUIPO – Jing Zhou un Golden Rose 999 (“Ornaments”) Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots ornaments — Agrāks dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāla rakstura neesamība — Attiecīgais ražojums — Autora brīvības pakāpe — Atšķirīga kopējā iespaida neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/37

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. jūlija spriedums – Chanel/EUIPO – Jing Zhou un Golden Rose 999 (“Ornaments”)
   (Lieta T-57/16) (1)

   (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots ornaments - Agrāks dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Attiecīgais ražojums - Autora brīvības pakāpe - Atšķirīga kopējā iespaida neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 283/56)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chanel SAS (Neijī pie Sēnas [Neuilly-sur-Seine], Francija) (pārstāve – C. Sueiras Villalobos, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāve – E. Zaera Cuadrado)

      Pārējās procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Li Jing Zhou (Fuenlabradā [Fuenlabrada], Spānija) un Golden Rose 999 Srl (Roma, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2015. gada 18. novembra lēmumu lietā R 2346/2014–3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Chanel, no vienas puses, un Li Jing Zhou un Golden Rose 999, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas trešās padomes 2015. gada 18. novembra lēmumu lietā R 2346/2014–3;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 4.4.2016.


title: Lieta C-477/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 4. jūlija rīkojumu lietā T-275/09 Sepracor Pharmaceuticals (Īrija) Ltd /Eiropas Komisija 2011. gada 19. septembrī iesniedza Sepracor Pharmaceuticals (Īrija) Ltd

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 4. jūlija rīkojumu lietā T-275/09 Sepracor Pharmaceuticals (Īrija) Ltd/Eiropas Komisija 2011. gada 19. septembrī iesniedza Sepracor Pharmaceuticals (Īrija) Ltd

   (Lieta C-477/11 P)
   2011/C 347/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sepracor Pharmaceuticals (Īrija) Ltd (pārstāvji — I. Dodds-Smith, Solicitor, D. Anderson QC, J. Stratford, Barrister)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu;

               —

               atzīt par pieņemamu Sepracor prasību par tiesību akta atcelšanu un pasludināt spriedumu par labu Sepracor (jautājumā par būtiskiem procesuāliem pārkāpumiem) un/vai atdot to atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā prasību par tiesību akta atcelšanu varētu izskatīt pēc būtības;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Sepracor tiesāšanās izdevumus, kas radušies šīs tiesvedības laikā, kā arī tos, kas radušies pirmajā instancē, izskatot iebildi par nepieņemamību, un

               —

               atlikt lēmuma par pārējiem tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētais rīkojums, ar kuru noraida apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību kā nepieņemamu, ir jāatceļ, balstoties uz šādiem diviem pamatiem:

               a)

               apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību vērsties tiesā un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums;

               b)

               būtiskas procesuālas prasības, kas balstās uz paļaušanos uz trešo pušu apsvērumiem, pārkāpums, šis lūgums tika iesniegts Vispārējā tiesā, bet tā to nav izskatījusi.

      Tiesību vērsties tiesā un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja 2007. gada jūlijā iesniedza pieteikumu, lai saņemtu centralizētu tirdzniecības atļauju savam produktam Lunivia, attiecībā uz kuru bija veikti plaši un dārgi pētījumi, balstoties uz to, ka attiecībā uz Lunivia kā jaunu aktīvu vielu (turpmāk tekstā — “JAV”) var veikt centralizētu izvērtējumu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 726/2004 (1) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam. Pastāvēja vismaz būtiski iemesli, lai apgalvotu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas produkts Lunivia bija jauna aktīva viela (“JAV”), un tāpēc EMA to pieņēma, lai veiktu centralizētu izvērtējumu.
   Apstrīdētais lēmums lika Komisijai pieņemt galīgo lēmumu, ka Lunivia netiks uzskatīta par JAV (un tādējādi šis lēmums faktiski bija vienlīdzīgs lēmumam par neatbilstību). Šāds lēmums radīja tiesiskas sekas, proti, tika likvidēta aizsardzība pret to, ka otrreizējie ģenērisko zāļu pieteikumu iesniedzēji varētu nekavējoties izmantot savstarpējas norādes, un [aizsardzība] pret to, ka varētu tikt sniegtas atļaujas radīt tādu pašu produktu kopumā 10 gadu garumā.
   Šādos apstākļos apelācijas sūdzības iesniedzējai nebija citas izvēles kā atsaukt savu pieteikumu. Ja tiktu piešķirta centralizētā tirdzniecības atļauja, nesaņemot aizsardzību attiecībā uz izpētes dokumentāciju, kas izriet no JAV statusa piešķiršanas, tad visiem ģenērisko zāļu pieteikumu iesniedzējiem Eiropas Savienībā būtu tūlītējas iespējas balstīties uz visu vērtīgo pirmsklīnisko un klīnisko informāciju, kas atradās apelācijas pieteikuma iesniedzēja dokumentācijā. Neviens novatorisks farmācijas uzņēmums nepieļautu iespēju, ka tas var notikt. Prasības atcelt tiesību aktu un pagaidu pasākumu īstenošana kā “aizsardzības līdzekļi” būtu neefektīvi, jo ar tiem nebūtu iespējams padarīt par nebijušām šīs neatgriezeniskās sekas.
   Tādējādi vienīgā iespēja saņemt praktisku un efektīvu aizsardzību (pretstatā teorētiskajai un šķietamajai) ir ļaut apstrīdēt attiecīgo lēmumu.
   Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja inter alia balstās uz:

               a)

               tiesībām vērsties tiesā un tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību, kas ietverta Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 13. pantā un ES Pamattiesību hartas 47. pantā;

               b)

               prasību, ka procesuālie noteikumi, kas attiecas uz Savienības tiesās celtajām prasībām, ir jāinterpretē atbilstoši minētajiem principiem;

               c)

               Eiropas Cilvēktiesību tiesas un valstu tiesu judikatūru;

               d)

               politikas apsvērumiem attiecībā uz savstarpējo saistību starp centralizēto procedūru un valstu procedūrām;

               e)

               Tiesas judikatūru par:

                           1)

                           varas dalījumu;

                           2)

                           prasību par tādu nobeiguma aktu apstrīdēšanas, kas ir īpašas vai atsevišķas procedūras sastāvdaļa, pieņemamību;

                           3)

                           atbilstošas tiesiskās aizsardzības esamību;

                           4)

                           konfidenciālas informācijas izpaušanu;

      Būtisks procesuāls pārkāpums

   Vispārējā tiesa pat neesot vērtējusi Sepracor iesniegumu par būtiskas procesuālas prasības, kas balstās uz paļaušanos uz trešo pušu apsvērumiem, pārkāpumu. Tas, ka Sepracor līdz brīdim, kad tika pieņemts lēmums, netika informēts par apsvērumiem, kas bija saņemti un tika ņemti vērā, radīja tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, kas ir ES tiesību pamatprincips.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.).


title: Lieta T-327/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. maijā  – Compagnie des fromages & Richesmonts /ITSB – Grupo Lactalis Iberia  (sarkanās un baltās krāsas šaha galdiņa attēls)

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. maijā – Compagnie des fromages & Richesmonts/ITSB – Grupo Lactalis Iberia (sarkanās un baltās krāsas šaha galdiņa attēls)
   (Lieta T-327/14)
   2014/C 235/38
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Compagnie des fromages & Richesmonts (Puteaux, Francija) (pārstāvji – T. Mollet-Vieville un T. Cuche, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Grupo Lactalis Iberia, SA (Madride, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Kopienas preču zīme Nr. 6 0 59  687 ir spēkā attiecībā uz sieriem;

               —

               līdz ar to pilnībā atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 3. marta lēmumu, ciktāl ar to Kopienas preču zīme Nr. 6 0 59  687 ir atzīta par spēkā neesošu;

               —

               pakārtoti, pilnībā atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 3. marta lēmumu, ciktāl ar to Kopienas preču zīme Nr. 6 0 59  687 ir atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz sieriem;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme, ko veido sarkanās un baltās krāsas šaha galdiņa attēls, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29. klasē – Kopienas preču zīme Nr. 6 0 59  687

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Grupo Lactalis Iberia, SA

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: absolūti pamati, kas paredzēti Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktā, to aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu un atzīt attiecīgo preču zīmi par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdas faktos un tiesību piemērošanā (Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums; Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums)


title: Lieta T-227/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vesselina Ranguelova iesniedza 2005. gada 13. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/29

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vesselina Ranguelova iesniedza 2005. gada 13. jūnijā
   (Lieta T-227/05)
   (2005/C 205/52)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 13. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Veselina Rangvelova [Vesselina Ranguelova], ar dzīvesvietu Berhenā [Bergen] (Nīderlande), kuru pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu par viņas ieskaitīšanu A*6 pakāpē;

               2)

               piespriest atbildētājai segt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja bija pieņemta darbā Komisijā kā pagaidu darbiniece tādā amatā, kura atbildības līmenis paziņojumā par vakanci bija noteikts no A*7 līdz A*4 pakāpei, kas saskaņā ar jauno pakāpju sistēmu atbilst A*8 līdz A*12 pakāpei. Tomēr, pieņemot darbā, viņa tika ieskaitīta A*6 pakāpē.
   Prasītāja šo lēmumu apstrīd un izvirza tādus pašus [prasības] pamatus, kā prasītājs lietā T-196/05.


title: Lieta T-309/10: Prasība, kas celta 2011. gada 15. septembrī — Klein /Komisija

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/35

         Prasība, kas celta 2011. gada 15. septembrī — Klein/Komisija
   (Lieta T-309/10)
   2011/C 347/65
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Christoph Klein (Großgmain, Austrija) (pārstāvis — D. Schneider-Addae-Mensah, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka ar savu bezdarbību kopš 1997. gada uzsāktajā drošības procedūrā attiecībā uz inhalatoru Broncho Air® un effecto®, kā arī neuzsākot drošības procedūru saskaņā ar Direktīvas 93/42/EEK 8. pantu pēc Vācijas lēmuma par aizlieguma procedūras izsludināšanu attiecībā uz effecto® izplatīšanu, Eiropas Savienība, ko pārstāv Komisija, ir pārkāpusi pienākumus, kuri tai ir paredzēti saskaņā ar Direktīvu 93/42/EEK un vispārējiem Kopienu tiesību principiem, un tādējādi ir tieši radījusi prasītājam zaudējumus;

               —

               prasītājam atlīdzināt vēl neaprēķinātos zaudējumus, kurus ir radījusi Eiropas Savienība, ko pārstāv Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Komisija, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un prasītāja izmaksas.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs pieprasa atlīdzināt zaudējumus, ko viņam ir radījusi Komisijas bezdarbība saistībā ar drošības procedūru saskaņā ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (1) 8. pantu. Prasītājs esot attīstījis inhalācijas ierīci astmatiķiem un personām, kas slimo ar hronisku obstruktīvu plaušu slimību (HOPS), kura pēc Vācijas iestāžu ieskata neatbilstot Direktīvas 93/42/EEK pamatprasībām, jo prasītājs it īpaši neesot savlaicīgi iesniedzis pietiekamus klīniskos datus attiecībā uz inhalatora drošumu. Prasītājs apgalvo, ka pēc tam, kad šā jautājuma noskaidrošanai Komisija attiecībā uz inhalatoru bija noteikusi pirmreizējo aizliegumu, 1997. gadā uzsāktā drošības procedūra saskaņā ar Direktīvas 93/42/EEK 8. pantu nekad neesot tikusi pabeigta. Komisija pēc otrā aizlieguma 2005. gadā, atsaucoties uz to, ka tiekot aplūkots Direktīvas 93/42/EEK 18. pantā paredzētais piemērošanas gadījums, neesot uzsākusi vēl vienu drošības procedūru.
   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek norādīts uz Komisijas bezdarbību, nepabeidzot 1997. gadā uzsākto drošības procedūru attiecībā uz inhalatoru Broncho Air®, kā arī neuzsākot drošības procedūru pēc effecto® aizlieguma 2005. gadā.
               Neskaidrās tiesiskās situācijas dēļ, ko radīja Komisijas lēmuma neesamība, prasītājam un sabiedrībai atmed AG, kuras valdes priekšsēdētājs ir prasītājs, bija jāizdara nevajadzīgi ieguldījumi saistībā ar procedūras izdevumiem un patentiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot pozitīva drošības procedūras noslēguma, kas noteikts ar Komisijas lēmumu, ar kuru Vācijas iestāžu aizliegumi tiktu kvalificēti kā nepamatoti.
               Inhalators Broncho Air® un effecto® neesot bīstami, turklāt dalībvalstij esot pierādīšanas pienākums attiecībā uz ražojuma bīstamību, pamatojoties uz pieņēmuma par attiecīgā medicīnas produkta, kuram ir CE-marķējums, atbilstību. Turklāt inhalatora Broncho Air® un effecto® lietderība esot pierādīta, iesniedzot pietiekamus klīniskos datus, kam ir augsts ticamības līmenis. Pozitīva Komisijas lēmuma trūkuma dēļ sabiedrībai atmed AG un līdz ar to arī prasītājam esot bijuši ievērojami ieņēmumu zudumi, kas esot noveduši pie maksātnespējas, kā arī pie patentu [darbības] un ekskluzīvu izplatīšanas tiesību izbeigšanās.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājam neesot pietiekamas informācijas par vajadzīgajiem dokumentiem, kuri esot jāiesniedz, jo paziņojamie klīniskie dati nekad neesot bijuši viennozīmīgi norādīti.

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV L 169, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu Nr. 1882/2003 (OV L 284, 1. lpp.).


title: Lieta T-235/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – ArcelorMittal Hamburg u.c./Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/58

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – ArcelorMittal Hamburg u.c./Komisija
   (Lieta T-235/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 294/70)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: ArcelorMittal Hamburg GmbH (Hamburga, Vācija); ArcelorMittal Bremen GmbH, kas ir Bregal Bremer Galvanisierungs GmbH tiesību pārņēmēja (Brēmene, Vācija); ArcelorMittal Hochfeld GmbH (Duisburga, Vācija); un ArcelorMittal Ruhrort GmbH (Duisburga) (pārstāvji – H. Janssen un G.-R. Engel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kam palīdz A. Luke un C. Maurer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               nelemt par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā;

               3)

               ArcelorMittal Hamburg GmbH, ArcelorMittal Bremen GmbH, ArcelorMittal Hochfeld GmbH un ArcelorMittal Ruhrort GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta C-280/05: Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 6. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Nesaderīgums ar kopējo tirgu — Atgūšanas pienākums — Neizpilde)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/2

         Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 6. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-280/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Nesaderīgums ar kopējo tirgu - Atgūšanas pienākums - Neizpilde)
   (2008/C 22/03)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Righini)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia un D. Del Gaizo, avocat)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Komisijas 2004. gada 30. marta Lēmuma 2004/800/EK, ar ko tiek atzīta par ar kopējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta shēma, ko ievieš Itālija saistībā ar steidzamiem noteikumiem nodarbinātības jomā attiecībā uz finansiālās grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, kas atrodas maksātnespējas procesā un kuros strādā vairāk nekā 1 000 personu (valsts atbalsts Nr. CR 62/2003, ex NN 7/2003 — Itālija) (OV L 352, 10. lpp.) 2., 3. un 4. panta pārkāpums — Noteiktajā terminā nav veikti vajadzīgie pasākumi, lai atgūtu atbalstus, kas atzīti par nesaderīgiem ar kopējo tirgu
   Rezolutīvā daļa

               1)

               noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no saņēmējiem atgūtu valsts atbalstus, kas par nelikumīgiem un nesaderīgiem ar kopējo tirgu atzīti ar Komisijas 2004. gada 30. marta Lēmumu 2004/800/EK par valsts atbalsta shēmu, ko ievieš Itālija saistībā ar steidzamiem noteikumiem nodarbinātības jomā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī lēmuma 2. un 3. pants;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 229, 17.9.2005.


title: Lieta C-358/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) 2007. gada 2. augusta rīkojumu —  Kulpa Automatenservice Asperg GmbH / Land Baden-Württemberg

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) 2007. gada 2. augusta rīkojumu — Kulpa Automatenservice Asperg GmbH/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-358/07)
   (2007/C 269/38)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Stuttgart [Štutgartes Administratīvā tiesa]
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Kulpa Automatenservice Asperg GmbH

      Atbildētāja: Land Baden-Württemberg [Bādenes-Virtembergas federālā zeme]
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 43. un 49. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie aizliedz noteiktu azartspēļu, piemēram, sporta pasākumu derības un loteriju, valsts monopolu, ja attiecīgajā dalībvalstī principā netiek īstenota saskanīga un sistemātiska azartspēļu ierobežošanas politika, tādēļ, ka valsts licencēti spēļu organizatori aicina piedalīties citās azartspēlēs — piemēram, valsts derībās sporta pasākumos un loterijās, — un tās reklamē, un privāti pakalpojumu sniedzēji drīkst organizēt citas spēles ar tikpat augstu vai pat augstāku atkarībā nonākšanas potenciālu, kā, piemēram, sporta pasākumu derības (zirgu skriešanas sacīkstes), spēles spēļu automātos un spēļu bankās?

               2)

               Vai EKL 43. un 49. pants turpretim ir jāinterpretē tādējādi, ka atļaujas, ko dalībvalstu kompetentās iestādes izsniedz sporta pasākumu derību organizēšanai un kas nav spēkā tikai attiecīgajā valsts teritorijā, dod atļaujas īpašniekiem un to pilnvarotām trešajām personām tiesības piedāvāt slēgt un pildīt šādus līgumus arī citu dalībvalstu teritorijās, iepriekš nesaņemot arī vietējo atļauju?


title: Lieta T-407/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Zhejiang Aokang Shoes pret Padomi

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/38

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Zhejiang Aokang Shoes pret Padomi
   (Lieta T-407/06)
   (2007/C 42/67)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd, Oubei (Ķīna) (pārstāvji — I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC un K. Beal, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto regulu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas ir Ķīnas izcelsmes ādas apavu ražotāja un eksportētāja, prasa atcelt Padomes 2006. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (1).
   Prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz deviņiem pamatiem, no kuriem pirmie pieci ir par kompetences trūkumu, būtisku procesuālu noteikumu pārkāpumiem, kas noteikti Pamatregulā (2), un tiesiskās paļāvības, tiesību uz aizstāvību un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka tai ir piemērots kļūdains un diskriminējošs dempinga starpības aprēķins un ka apstrīdētā regula nav spēkā sakarā ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz kaitējuma apmēru un ilgumu, uz kuru ir norādīts, pamatojot būtiskā kaitējuma noteikšanu un maksājumu uzlikšanu prasītājai.
   Turklāt prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Pamatregulas 20. pantu, pienācīgi nepaziņojot prasītājai par galīgo pasākumu būtiskajiem grozījumiem, ko Komisija bija ierosinājusi laika posmā no 2006. gada 7. jūlija līdz 28. jūlijam.
   Visbeidzot, prasītāja iebilst, ka apstrīdētā regula ir pretrunā ar Pamatregulas 2. panta 10. punktu saistībā ar nepieciešamību veikt “taisnīgu salīdzinājumu” starp eksporta cenu un normālo [parasto] vērtību, novērtējot dempinga starpību.

      (1)  OV L 275, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.).


title: Lieta T-60/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. janvārī — BMV Mineralöl Versorgungsgesellschaft /ITSB — Delek Europe ( “GO” )

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 27. janvārī — BMV Mineralöl Versorgungsgesellschaft/ITSB — Delek Europe (“GO”)
   (Lieta T-60/14)
   2014/C 93/48
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BMV Mineralöl Versorgungsgesellschaft mbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji — M. Von Fuchs un I. Czernik, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Delek Europe BV (Breda, Nīderlande)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 22. novembra lēmumu lietā R 382/2013-4;

               —

               piespriest personai, kas iestājas lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies apelācijas procesā;

               —

               pakārtoti, ja persona, kas iestājas lietā, nepaziņo par savu piedalīšanos procesā, piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies apelācijas procesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Delek Europe BV

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “GO”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35. un 36. klasē (Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 995 201)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “GO”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 4., 19., 35., 39. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-392/06: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 21. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/15/EK — Darba laika organizēšana personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi — Netransponēšana paredzētajā termiņā)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/15

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 21. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-392/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/15/EK - Darba laika organizēšana personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi - Netransponēšana paredzētajā termiņā)
   (2007/C 183/25)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un R. Vidal Puig, pārstāvji)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. A. Sampol Pucurull, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību normu netransponēšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgas, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīva 2002/15/EK par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi (OV L 80, 35. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/15/EK par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006.


title: Lieta T-134/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. aprīlī — Schräder /KAŠB — Hansson ( Lemon Symphony )

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/32

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. aprīlī — Schräder/KAŠB — Hansson (“Lemon Symphony”)
   (Lieta T-134/08)
   (2008/C 142/58)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ralf Schräder, Lüdinghausen (Vācija) (pārstāvji — T. Leidereiter un W.-A. Schmidt, Rechtsanwälte)
   Atbildētājs: Kopienas augu šķirņu birojs

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Jørn Hansson, Søndersø (Dānija)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja Apelāciju padomes 2007. gada 4. decembra rīkojumu (lieta A 006/2007);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā aizsargātā Kopienas augu šķirne: “Lemon Symphony”;

      Aizsargātās Kopienas augu šķirnes īpašnieks: Jørn Hansson;

      Apelāciju padomē apstrīdētais Kopienas augu šķirņu biroja lēmums: neatcelt Kopienas augu šķirnes “Lemon Symphony” aizsardzību saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2100/94 (1) 21. pantu;

      Apelāciju sūdzības iesniedzējs Apelāciju padomē: prasītājs;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas (EK) Nr.1239/95 (2) 59. panta 2. punkta pārkāpums, jo prasītājs nav attiecīgi ticis uzaicināts piedalīties procesa mutiskajā daļā;

               —

               Regulas (EK) Nr. 2100/94 71. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 21., 67. un 68. pantu, pārkāpums, jo apelācijas sūdzības pamatotība nav vai, attiecīgi, nav pilnībā pārbaudīta;

               —

               Regulas (EK) Nr. 2100/94 73. panta un EKL 230. panta pārkāpums, jo ir pārkāptas prasītāja tiesības uz iestāžu rīcības pārbaudi tiesā;

               —

               Regulas (EK) Nr. 2100/94 48. panta pārkāpums sakarā ar iespējamo Apelāciju padomes locekļa neobjektivitāti.

      (1)  Padomes 1994. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 31. maija Regula (EK) Nr. 1239/95 par noteikumiem, kas jāievēro, piemērojot Padomes Regulu (EK) Nr. 2100/94 attiecībā uz lietu izskatīšanas procesiem Kopienas Augu šķirņu birojā (OV L 121, 37. lpp.).


title: Lieta C-570/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Spānija) 2007. gada 24. decembra rīkojumu — José Manuel Blanco Pérez un María del Pilar Chao Gómez / Consejería de Salud y Servicios Sanitarios del Principado de Asturias, Federación Empresarial de Farmacéuticos Españoles un Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Spānija) 2007. gada 24. decembra rīkojumu — José Manuel Blanco Pérez un María del Pilar Chao Gómez/Consejería de Salud y Servicios Sanitarios del Principado de Asturias, Federación Empresarial de Farmacéuticos Españoles un Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias

   (Lieta C-570/07)
   (2008/C 79/23)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Astūrijas Augstākā tiesa)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: José Manuel Blanco Pérez un María del Pilar Chao Gómez

      Atbildētājas: Consejería de Salud y Servicios Sanitarios del Principado de Asturias (Astūrijas Veselības aprūpes ministrija), Federación Empresarial de Farmaceuticos Españoles (Spānijas Farmācijas uzņēmumu apvienība) un Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias (Apvienība aptieku atvēršanas ierobežojumu atcelšanai)
   Prejudiciālais jautājums
   Vai Astūrijas firstistes 2001. gada 19. jūlija Dekrēta Nr. 72/2001 par aptieku darbību (Decreto 72/2001, regulador de las Oficinas de Farmacia y Botiquines) 2., 3. un 4. pantā, kā arī minētā dekrēta pielikuma 4., 6. un 7. punktā noteiktais ir pretrunā Līguma 43. pantam?


title: Lieta C-679/11 P: Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums — Alliance One International, Inc. /Eiropas Komisija (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Spānijas jēltabakas iegādes un pirmapstrādes tirgus — Cenu noteikšana un tirgus sadale — EKL 81. panta pārkāpums — Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmuma pārkāpjošā rīcībā — Pienākums norādīt pamatojumu — Pamattiesības — Preventīva iedarbība — Vienlīdzīga attieksme — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība — Neierobežota kompetence — Ne ultra petita — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/18

         Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums — Alliance One International, Inc./Eiropas Komisija
   (Lieta C-679/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Spānijas jēltabakas iegādes un pirmapstrādes tirgus - Cenu noteikšana un tirgus sadale - EKL 81. panta pārkāpums - Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmuma pārkāpjošā rīcībā - Pienākums norādīt pamatojumu - Pamattiesības - Preventīva iedarbība - Vienlīdzīga attieksme - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība - Neierobežota kompetence - Ne ultra petita - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu)
   2013/C 344/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alliance One International, Inc. (pārstāvji — M. Odriozola un A. Vide, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier, J. Bourke un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 12. oktobra spriedumu lietā T-41/05 Alliance One International/Komisija, ar kuru tika samazināta daļa no Agroexpansión uzliktā naudas soda apmēra, par kura samaksu Alliance One International, Inc. tika atzīta par solidāri atbildīgu ar Agroexpansión, un pārējā daļā noraidīta prasība daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu C(2004) 4030 saistībā ar EK līguma 81. panta 1. punktā izklāstīto procesu (Lieta COMP/C.38.238/B.2 — Spānija — Jēltabaka) sakarā aizliegtu vienošanos par ražotāju cenu un no tiem iepērkamā [preču] daudzuma noteikšanu Spānijas jēltabakas tirgū

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pamata apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Alliance One International Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saitīti ar pamata apelācijas sūdzību;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar pretapelācijas sūdzību.

      (1)  OV C 73, 10.03.2012.