title: Lieta C-148/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 19. februārī BTB Holding Investments SA un Duferco Participations Holding SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 11. decembra spriedumu lietā T-100/17 BTB Holding Investments SA un Duferco Participations Holding SA/Komisija

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/18

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 19. februārī BTB Holding Investments SA un Duferco Participations Holding SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 11. decembra spriedumu lietā T-100/17 BTB Holding Investments SA un Duferco Participations Holding SA/Komisija
      (Lieta C-148/19 P)
      (2019/C 182/22)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA (pārstāvji: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart, Q. Declève, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Foreign Strategic Investments Holding (FSIH)

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 11. decembra spriedumu BTB Holding Investments un Duferco Participations Holding/Komisija (T-100/17);

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē, kā arī tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzībā par spriedumu T-100/17 tās iesniedzējas norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, apgalvojot, ka, “lai pierādītu, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu [sarežģītā ekonomiskā] vērtējumā, kas pamatotu apstrīdētā lēmuma atcelšanu, prasītājas iesniegtajiem pierādījumiem ir jābūt pietiekamiem, lai atspēkotu attiecīgajā lēmumā veiktā faktu vērtējuma ticamību”. Konkretizējot, prasītājas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi principus saistībā ar pierādīšanas pienākumu un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu.


title: Lieta C-153/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Amtsgericht Köln (Vācija) — FZ/DER Touristik GmbH

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. februārī iesniedza Amtsgericht Köln (Vācija) — FZ/DER Touristik GmbH
      (Lieta C-153/19)
      (2019/C 182/23)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FZ

         Atbildētāja: DER Touristik GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai prasījumi par ceļojuma cenas samazinājumu, kas ceļotājam rodas pret ceļojuma organizatoru pamatojoties uz ceļojuma līgumu sakarā ar neatbilstošu lidojumu tā kavēšanās dēļ, rada tiesības uz turpmāku kompensāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 12. pantu un vai, attiecīgi piemērojot regulas 7. pantu, piešķirtā kompensācija par lidojuma kavēšanos var tikt atskaitīta no regulas 12. pantā noteiktās kompensācijas?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-181/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. februārī iesniedza Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Vācija) — Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle/JD

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. februārī iesniedza Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Vācija) — Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle/JD
      (Lieta C-181/19)
      (2019/C 182/24)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle

         Atbildētājs: JD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības pilsoņu, kuriem ir uzturēšanās tiesības saskaņā ar Regulas Nr. 492/2011 (1) 10. pantu, izslēgšana no sociālās palīdzības pabalstu saņemšanas Direktīvas 2004/38 (2) 24. panta 2. punkta izpratnē ir saderīga ar LESD 18. pantā noteikto nediskriminācijas principu, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 492/2011 10. un 7. pantu?

                              a)

                              Vai sociālās palīdzības pabalsts Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punkta nozīmē ir sociāla priekšrocība Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punkta izpratnē?

                              b)

                              Vai Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punktā paredzētais ierobežojums attiecas uz nediskriminācijas principu, kas noteikts LESD 18. pantā, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 492/2011 10. pantu un 7. pantu?

                  2)

                  Vai Savienības pilsoņu izslēgšana no īpašu no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu saņemšanas Regulas Nr. 883/2004 (3) 3. panta 3. punkta, 70. panta 2. punkta izpratnē ir saderīga ar nediskriminācijas principu, kas noteikts LESD 18. pantā, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 883/2004 4. pantu, ja viņiem ir uzturēšanās tiesības saskaņā ar Regulas Nr. 492/2011 10. pantu un viņi ir iekļauti sociālā nodrošinājuma vai ģimenes pabalstu sistēmā Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV 2011, L 141, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-189/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Spenner GmbH & Co. KG/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Spenner GmbH & Co. KG/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-189/19)
      (2019/C 182/25)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēja: Spenner GmbH & Co. KG

         Atbildētāja revīzijas tiesvedībā: Vācijas Federatīvā Republika (Umweltbundesamt, Deutsche Emissionshandelsstelle)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (1), 9. panta 9. punktā ir paredzēts priekšnoteikums par to, ka ievērojama esošās iekārtas jaudas palielināšana ir notikusi bāzes periodā, kuru saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 9. panta 1. punktu ir noteikusi dalībvalsts?

                  2)

                  Vai Lēmuma 2011/278/ES 9. panta 9. punkta pirmā daļa, skatīta kopā ar tā 1. punktu, ievērojamas jaudas palielināšanas gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot bāzes perioda no 2009. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. decembrim vēsturiskos darbības līmeņus, ir jāatskaita papildu jaudas vēsturiskais darbības līmenis, (pat) ja ievērojamā jaudas palielināšana ir notikusi bāzes periodā no 2005. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 31. decembrim?

                  3)

                              a)

                              Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši:
                              Vai Lēmuma 2011/278/ES 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts kompetentai iestādei bāzes periods no 2005. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 31. decembrim vai no 2009. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. decembrim ir jānosaka pašai vai arī dalībvalsts var dot operatoram tiesības izvēlēties bāzes periodu?

                              b)

                              Ja dalībvalsts drīkst piešķirt operatoram izvēles tiesības:
                              Vai dalībvalstij ir jāpamatojas uz bāzes periodu, no kura izriet augstāks vēsturiskais darbības līmenis, arī ja operators saskaņā ar dalībvalsts tiesībām var brīvi izvēlēties starp bāzes periodiem un izvēlas bāzes periodu ar zemāku vēsturisko darbības līmeni?

                  4)

                  Vai Komisijas Lēmums (ES) 2017/126 (2017. gada 24. janvāris), ar ko groza Lēmumu 2013/448/ES attiecībā uz vienota starpnozaru korekcijas koeficienta noteikšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2) 10.a pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka starpnozaru korekcijas koeficients pirms 2017. gada 1. marta piešķirtajām kvotām ir jāpiemēro Lēmuma 2013/448/ES attiecībā uz 2013.–2020. gadu 4. panta un II pielikuma sākotnējā redakcijā un papildu kvotu gadījumā, par kuru piešķiršanu ir lēmusi tiesa pēc 2017. gada 28. februāra, ir jāpiemēro visām papildu kvotām par 2013.–2020. gadu vai tikai papildu kvotām par 2018.–2020. gadu?

         (1)  OV 2011, L 130, 1. lpp.

         (2)  OV 2017, L 19, 93. lpp.


title: Lieta C-210/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. martā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — TN/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. martā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — TN/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Lieta C-210/19)
      (2019/C 182/26)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TN

         Atbildētāja: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/3[2]/ES (1) (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā arī tad, ja tās tiesas nevar grozīt patvēruma procedūrās pieņemtos lēmumus, bet tikai var tos atcelt vai likt uzsākt jaunu procedūru?

                  2)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/3[2]/ES (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, tāpat ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar [ar minēto tiesisko regulējumu] ir saderīgi valsts tiesību akti, ar kuriem tiesvedībai patvēruma lietās ir noteikts viens obligāts kopējais sešdesmit dienu termiņš — neatkarīgi no jebkādiem individuālajiem apstākļiem un neņemot vērā lietas īpatnības, nedz arī iespējamās grūtības sniegt pierādījumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-218/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. martā iesniedza Cour de cassation (Francija) — XR/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. martā iesniedza Cour de cassation (Francija) — XR/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris
      (Lieta C-218/19)
      (2019/C 182/27)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XR

         Atbildētāji: Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai principam, saskaņā ar kuru ar Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, kas pēc grozījumiem ir kļuvis par Līgumu par Eiropas Savienības darbību, ir radīta patstāvīga tiesību sistēma, kura ir integrēta dalībvalstu tiesību sistēmās un kura to tiesām ir jāpiemēro, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka atbrīvojumu no apmācības un diploma, kas principā ir paredzēti, lai iegūtu tiesības strādāt advokāta profesijā, nosacījumu izpildes var piešķirt, ja persona, kas iesniedz pieteikumu par atbrīvojumu, izpilda prasību par Francijas izcelsmes tiesību pietiekamu pārzināšanu, tādējādi neņemot vērā, ka persona līdzvērtīgā mērā pārzina tikai Eiropas Savienības tiesības?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. un 49. pantam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka tiesības izmantot atbrīvojumu no nosacījumiem par apmācību un diplomu, kas principā ir paredzēti, lai iegūtu tiesības strādāt advokāta profesijā, ir atsevišķiem tās pašas dalībvalsts civildienesta ierēdņiem, kuri ir strādājuši tiesību jomā šajā statusā Francijā valsts iestādē, sabiedrisko pakalpojumu iestādē vai starptautiskā organizācijā, liedzot tiesības izmantot šo atbrīvojumu Eiropas civildienesta esošiem vai bijušiem ierēdņiem, kuri ir strādājuši šajā statusā tiesību jomā vienā vai vairākās Eiropas Savienības tiesību nozarēs Eiropas Komisijā?


title: lieta C-243/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Augstākā tiesa (Senāts), (Latvija) — A/Veselības ministrija

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Augstākā tiesa (Senāts), (Latvija) — A/Veselības ministrija
      (lieta C-243/19)
      (2019/C 182/28)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

      Pieteicēja: A

         Atbildētāja: Veselības ministrija

         Prejudiciālais jautājums

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 20. panta 2. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punktu ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalsts drīkst atteikt regulas 20. panta 1. punktā minēto atļauju, ja personas dzīvesvietas valstī ir pieejama stacionārā ārstēšana, par kuras medicīnisko efektivitāti nav šaubu, taču izmantotā ārstēšanas metode neatbilst personas reliģiskajai pārliecībai?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 9. marta Direktīvas 2011/24/ES (2) par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē 8. panta 5. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punktu ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalsts drīkst atteikt direktīvas 8. panta 1. punktā minēto atļauju, ja personas piederības valstī ir pieejama stacionārā ārstēšana, par kuras medicīnisko efektivitāti nav šaubu, taču izmantotā ārstēšanas metode neatbilst personas reliģiskajai pārliecībai?

         (1)  ESOV 2004, L 166, 1. lpp.

         (2)  ESOV 2011, L 88, 45. lpp.


title: Lieta C-244/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. martā iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — GB/Decker KFZ-Handels u. –Reparatur GmbH und Volkswagen AG

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. martā iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — GB/Decker KFZ-Handels u. –Reparatur GmbH und Volkswagen AG
      (Lieta C-244/19)
      (2019/C 182/29)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: GB

         Atbildētāja: Decker KFZ-Handels u. -Reparatur GmbH und Volkswagen AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (1) 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav pieļaujams tāds transportlīdzekļa aprīkojums Regulas Nr. 715/2007 1. panta 1. punkta izpratnē, atbilstoši kuram izplūdes gāzu recirkulācijas vārsts, tātad daļa, kas varētu radīt emisiju, ir konstruēts tā, ka atgāzes recirkulācijas daudzums, tātad atgāzes daudzums, kas tiek recirkulēts, tiek noregulēts tādējādi, ka izplūdes gāzu recirkulācijas vārsts zema piesārņojuma režīmu nodrošina tikai temperatūras robežās no 15 līdz 33 grādiem pēc Celsija un tikai augstumā, kas nepārsniedz 1000 metrus virs jūras līmeņa, un ārpus šīm temperatūras robežām ik pa 10 grādiem pēc Celsija un ik pa 250 metriem augstumā, kas pārsniedz 1000 metrus virs jūras līmeņa, lineāri samazina līdz nullei, tādējādi radot NOx-emisiju palielinājumu, kas pārsniedz Regulā Nr. 715/2007 noteikto skaitlisko standartu?

                  2)

                  Vai, vērtējot pirmo jautājumu, ir nozīme tam, vai pirmajā jautājumā minētais transportlīdzekļa aprīkojums ir vajadzīgs, lai aizsargātu dzinēju no bojājumiem?

                  3)

                  Vai, vērtējot otro jautājumu, nozīme vēl ir arī tam, vai dzinēja sastāvdaļa, kas jāaizsargā pret bojājumiem, ir izplūdes gāzu recirkulācijas vārsts?

                  4)

                  Vai, vērtējot pirmo jautājumu, ir nozīme tam, vai pirmajā jautājumā minētais transportlīdzekļa aprīkojums tika iebūvēts jau transportlīdzekļa ražošanas laikā, vai arī tam, vai pirmajā jautājumā raksturotā izplūdes gāzu recirkulācijas vārsta regulēšana ir jāveic kā transportlīdzekļa labošana Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/44/EK (1999. gada 25. maijs) par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām (2) 3. panta 2. punkta izpratnē?

                  5)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/44/EK (1999. gada 25. maijs) par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām 3. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nav nenozīmīga neatbilstība, ja ir noslēgts pirkuma līgums par transportlīdzekļa iegādi, balstoties uz kuru pārdevējam ir jānodod pircējam normatīvo aktu (Savienības tiesību) noteikumiem atbilstošs transportlīdzeklis un transportlīdzeklī ir izmantota pārslēgšanas loģika, tātad sistēma, atbilstoši kurai brīdī, kad transportlīdzekli iedarbina, tas atrodas pirmajā režīmā un, ja programmatūra atpazīst pārbaudes situāciju, tātad transportlīdzekļa darbināšanu Eiropas Jaunajā braukšanas ciklā, transportlīdzeklis turpina darboties pirmajā režīmā (Eiropas Jaunais braukšanas cikls), tomēr, ja programmatūra atpazīst, ka transportlīdzekli darbina ārpus Eiropas Jaunā braukšanas cikla pielaides sliekšņiem (atkāpes no ātruma profila +/- 2 km/h vai attiecīgi +/- 1s), transportlīdzeklis pāriet uz nulles režīmu (braukšanas režīms), kurā izplūdes gāzu recirkulācijas vārsts ir noregulēts tādējādi, ka Regulā Nr. 715/2007 noteiktais skaitliskais standarts vairs nevar tikt ievērots, turklāt šis stāvoklis iestājas tik ātri, ka galarezultātā transportlīdzeklis tiek darbināts gandrīz tikai nulles režīmā?

         (1)  OV 2007, L 171, 1. lpp.

         (2)  OV 1999, L 171, 12. lpp.


title: Lieta C-250/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. martā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. O. L./État belge

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. martā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. O. L./État belge
      (Lieta C-250/19)
      (2019/C 182/30)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: B. O. L.

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, lai nodrošinātu Eiropas Savienības tiesību efektivitāti un neliegtu iespēju izmantot tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos, kas prasītājas ieskatā tai ir piešķirtas ar Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) 4. pantu, šī norma ir jāinterpretē tādējādi, ka apgādnieka bērns var izmantot tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos, ja bērns ir sasniedzis pilngadību, kamēr notiek tiesvedība par lēmumu, ar ko bērnam ir atteiktas šīs tiesības, un kas ir pieņemts laikā, kad bērns vēl bija nepilngadīgs?”

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Direktīvas 2003/86/EK 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir atzīt par nepieņemamu prasību par lēmuma atcelšanu, kas ir celta par ģimenes atkalapvienošanās tiesību atteikumu nepilngadīgam bērnam, pamatojot ar to, ka bērns ir sasniedzis pilngadību tiesvedības laikā, tādējādi liedzot tam prasības par šī lēmuma apstrīdēšanu izskatīšanu un pārkāpjot viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību?

         (1)  OV 2003, L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-251/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. martā Comprojecto-Projetos e Construções, Lda u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 14. februāra spriedumu lietā T-768/17 Comprojecto-Projetos e Construções, Lda u.c./Eiropas Centrālā banka (ECB)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. martā Comprojecto-Projetos e Construções, Lda u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 14. februāra spriedumu lietā T-768/17 Comprojecto-Projetos e Construções, Lda u.c./Eiropas Centrālā banka (ECB)
      (Lieta C-251/19 P)
      (2019/C 182/31)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Comprojecto-Projetos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo un Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (pārstāvis: M. Ribeiro, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību atzīt par pieņemamu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai lietas izskatīšanai pēc būtības;

                  —

                  saskaņā ar Tiesas statūtu 61. pantu atcelt lēmumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un lemt par tiesāšanās izdevumu taisnīgu sadali atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. pantam.


title: Lieta C-273/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 31. martā Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-166/17 EKETA/Eirpas Komisija

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 31. martā Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-166/17 EKETA/Eirpas Komisija
      (Lieta C-273/19 P)
      (2019/C 182/32)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (pārstāvji: Vasileios Christianos, Dimitrios Karagounis, dikigori)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 22. janvāra sprieduma lietā T-166/17 (1) rezolutīvās daļas 2) un 3) punktu un ar tiem saistīto motīvu daļu;

                  2.

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā no jauna;

                  3.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja nepārsūdz nedz pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, nedz ar to saistītos minētā sprieduma motīvu daļas 142., 143., 145., 171., 173., 187.–189. un 191.–193. punktu.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2) un 3) punkts un ar to saistītā motīvu daļa ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

                  —

                     Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa neesot spriedusi atbilstoši tiesībām un neesot izvērtējusi visus EKETA sniegtos pierādījumus. Tā esot arī sagrozījusi no minētajiem pierādījumiem izrietošos faktus, pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā jautājumā par pierādīšanas pienākuma noteikšanu un neesot izpildījusi pienākumu pamatot savu nolēmumu (apelācijas sūdzības 5. un nākamie punkti).

                  —

                     Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo kļūdaini interpretējusi interešu konflikta riska esamību (apelācijas sūdzības 78. un nākamie punkti).

                  —

                     Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo šajā kontekstā kļūdaini interpretējusi, ka Komisijas pienākums veikt pārbaudi ir jāveic saskaņā ar starptautiskajiem revīzijas standartiem (apelācijas sūdzības 94. un nākamie punkti).

                  —

                     Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo kļūdaini interpretējusi tās pārkāpto samērīguma principu (apelācijas sūdzības 103. un nākamie punkti).

         (1)  ECLI:EU:T:2019:26.


title: Lieta C-274/19: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 31. martā Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-198/17 EKETA/Eirpas Komisija

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 31. martā Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-198/17 EKETA/Eirpas Komisija
      (Lieta C-274/19)
      (2019/C 182/33)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (pārstāvji: Vasileios Christianos, Dimitrios Karagounis, dikigori)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija t

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-198/17 (1);

                  2.

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā no jauna;

                  3.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

                  —

                     Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa neesot spriedusi atbilstoši tiesībām un neesot izvērtējusi visus EKETA izklāstītos argumentus un sniegtos pierādījumus. Tā esot arī sagrozījusi no šiem pierādījumiem izrietošos faktus, pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā jautājumā par pierādīšanas pienākuma noteikšanu un neesot izpildījusi pienākumu pamatot savu nolēmumu.

                  —

                     Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo kļūdaini interpretējusi interešu konflikta riska esamību.

                  —

                     Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo kļūdaini interpretējusi un piemērojusi tās pārkāpto samērīguma principu.

         (1)  ECLI:EU:T:2019:27.


title: Lieta C-280/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 2. aprīlī Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūra (ERCEA) iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedumu lietā T-348/16 OP Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 2. aprīlī Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūra (ERCEA) iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedumu lietā T-348/16 OP Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA
      (Lieta C-280/19 P)
      (2019/C 182/34)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūra (ERCEA) (pārstāvji: Francesca Sgritta un Miguel Pesquera Alonso, pārstāvji, un Evangelos Kourakis, dikigoros)

         Otra lietas dalībniece: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (APT)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību atzīt par pamatotu un pieņemamu un tādējādi atcelt spriedumu daļā, kurā ir noteikts: 1) ka summa 184 157,00 EUR apmērā kā personāla izmaksas ietilpst atbilstīgajos izdevumos un 2) ka atbilstīgas ir netiešās izmaksas, kas ir saistītas ar minētajām personāla izmaksām un ko veido summa 36 831,40 EUR apmērā;

                  —

                  atkārtoti izskatīt lietu T-348/16 OP (1) pēc būtības un noraidīt APT prasību, kas iesniegta lietā T-348/16 saistībā ar prasīto summu 184 157,00 EUR + 36 831,40 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest APT segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt ERCEA tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies saistībā ar šo tiesvedību, kā arī tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šīs prasības pamatojumam, kas attiecas uz lūgumu atcelt spriedumu, ERCEA izvirza četrus galvenos pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi šādas kļūdas:

                              i.

                              ir pārkāpusi Savienības tiesību normas par sabiedrības interesēm un it īpaši normas, kas attiecas uz Septīto pētniecības pamatprogrammu, tiesību aktus, kuri reglamentē šo programmu (piemēram, Regulu [EK] Nr. 1906/2006), un Finanšu regulu (turpmāk tekstā — “regulas”);

                              ii.

                              ir pārkāpusi interpretācijas noteikumus, sniedzot kļūdainu un nepieņemamu Dotāciju nolīguma Nr. 211166 (turpmāk tekstā — “DN”) interpretāciju, kas turklāt nav saderīga ar regulām un šī iemesla dēļ ir pretrunā likumam;

                              iii.

                              pakārtoti, ir sagrozījusi atbilstošo DN noteikumu nozīmi un līdz ar to ir sagrozījusi iesniegtos pierādījumus.

                              iv.

                              nav varējusi pamatot: 1) kāpēc uzraudzība nenotiek teledarba gadījumā; kā arī 2) kāpēc visu veidu teledarbs pēc definīcijas atbilst prasībām par uzraudzību, proti, neveicot papildu pasākumus (pieļaujot, ka uzraudzība ir veicama arī attiecībā uz teledarbu).

                  2.

                  Ar otro atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa — kaut gan tiesību aktu prasības priekšlikuma pieļaujamībai tā ir noteikusi pareizi — ir atzinusi, ka attiecīgais priekšlikums ir likumīgs, lai gan bija izpildīts tikai viens no nosacījumiem (proti, nosacījums par faktiskajām darba laika stundām), jo (pēc Vispārējās tiesas uzskatiem) ERCEA to nebija apstrīdējusi. Tādējādi Vispārējā tiesa prettiesiski ir pārkāpusi:

                              i.

                              regulas;

                              ii.

                              tiesību normas par nolīgumiem;

                              iii.

                              prasību par pietiekama pamatojuma norādīšanu spriedumā, ja tiek atzīts, ka tā ir novērtējusi citus nosacījumus (un ka ir veikusi to apzināti);

                              iv.

                              katrā ziņā — ņemot vērā, ka tā ir novērtējusi citus nosacījumus un faktiski tos skaidri ir vērtējusi — ir pārkāpusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu.

                  3.

                  Ar trešo atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka uzņēmuma līgumā starp APT un pētniekiem bija pieļauts teledarbs, tādējādi Vispārējā tiesa ir pieļāvusi šādas kļūdas:

                              i.

                              ir pārkāpusi noteikumus par nolīgumu interpretāciju, veicot acīmredzami kļūdainu un nepieņemamu uzņēmumu līgumu interpretāciju;

                              ii.

                              ir sagrozījusi attiecīgos pierādījumus;

                              iii.

                              ir taisījusi spriedumu, sniedzot nepietiekamu un pretrunīgu pamatojumu saistībā ar būtiskiem jautājumiem lietā.

                  4.

                  Ar ceturto atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi šādas kļūdas:

                              i.

                              nav novērtējusi APT parasto praksi saistībā ar teledarbu un vērtējuma priekšmetu (proti, attiecīgo uzņēmuma līgumu) ir izmantojusi kā atsauces pamatu nolēmuma pieņemšanai. Tādējādi tās sniegtais pamatojums nav pietiekams, jo tas ir acīmredzami nepamatots.

                              ii.

                              pakārtoti, ir pārkāpusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu un par pamatojuma norādīšanu spriedumā, jo pilnībā nav izvērtējusi, kāda ir APT parastā prakse saistībā ar tās darbinieku teledarbu, un nav sniegusi nekādu informāciju šajā jautājumā.

         (1)  EU:T:2019:14.


title: Lieta T-61/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — Rodriguez Prieto/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — “Eurostat” lieta — Kriminālprocess valstī — Lietas izbeigšana — Lūgums sniegt palīdzību — Trauksmes cēlējs Nevainīguma prezumpcija — Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/31

      Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — Rodriguez Prieto/Komisija
      (Lieta T-61/18) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - “Eurostat” lieta - Kriminālprocess valstī - Lietas izbeigšana - Lūgums sniegt palīdzību - Trauksmes cēlējs Nevainīguma prezumpcija - Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus)
      (2019/C 182/35)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Amador Rodriguez Prieto (Steinsel, Luksemburga) (pārstāvji: S. Orlandi, T. Martin un R. Garcia-Valdecasas y Fernandez, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un R. Striani)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts galvenokārt atlīdzināt prasītājam nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu un, pakārtoti, atcelt Komisijas 2017. gada 28. marta lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums sniegt palīdzību.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīt.

                  2)

                     Atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 28. marta lēmumu, ar kuru ir noraidīts Amador Rodriguez Prieto lūgums sniegt palīdzību.

                  3)

                     Komisija sedz savus un atlīdzina Amador Rodriguez Prieto tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta T-373/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — ABB/EUIPO (“FLEXLOADER”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “FLEXLOADER” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstoša rakstura neesamība — Atšķirtspēja — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Neoloģisms — Nepietiekami tieša un konkrēta saistība ar dažām no preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — ABB/EUIPO (“FLEXLOADER”)
      (Lieta T-373/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “FLEXLOADER” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstoša rakstura neesamība - Atšķirtspēja - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Neoloģisms - Nepietiekami tieša un konkrēta saistība ar dažām no preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm)
      (2019/C 182/36)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ABB AB (Västerås, Zviedrija) (pārstāvji: M. Hartmann un S. Fröhlich, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Hanf un W. Schramek)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 29. marta lēmumu lietā R 93/2018-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “FLEXLOADER” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 29. marta lēmumu lietā R 93/2018–1, ciktāl ar to tika atteikta vārdiska apzīmējuma “FLEXLOADER” reģistrācija attiecībā uz:

                              —

                                 “mehāniskām iekārtām mitrinošu, saistošu, eļļojošu, smērējošu vai krāsojošu materiālu uzklāšanai”, kas ietilpst 7. klasē atbilstoši Nīcas 1957. gada 15. jūnija Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, un

                              —

                                 “aparātiem telpisku datu elektroniskai apkopošanai un apstrādei, mikroprocesoriem, elektriskām ieejas un izejas vienībām, kompaktdiskiem, disketēm, magnētiskām lentēm un pusvadītāju ierīcēm tehnisku datu uzglabāšanai”, kas ietilpst 9. klasē Nicas nolīguma izpratnē.

                  2)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                     ABB AB un EUIPO katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.


title: Lieta T-128/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. februārī — Hemp Foods Australia/EUIPO — Cabrejos (“Sativa”)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/33

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. februārī — Hemp Foods Australia/EUIPO — Cabrejos (“Sativa”)
      (Lieta T-128/19)
      (2019/C 182/37)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hemp Foods Australia Pty Ltd (Sidneja, Austrālija) (pārstāvji: M. Holah un P. Brownlow, Solicitors)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrais procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: César Raúl Dávila Cabrejos (Lima, Peru)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “Sativa” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 259 974

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 16. novembra lēmums lietā R 1041/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-172/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. martā — Cognac Ferrand/EUIPO (Pinuma forma uz pudeles)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/34

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. martā — Cognac Ferrand/EUIPO (Pinuma forma uz pudeles)
      (Lieta T-172/19)
      (2019/C 182/38)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Cognac Ferrand (Parīze, Francija) (pārstāvis: D. Régnier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes (Pinuma forma uz pudeles) reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 387 564

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 7. janvāra lēmums lietā R 1640/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-178/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. martā — Kalai/Padome

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/34

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. martā — Kalai/Padome
      (Lieta T-178/19)
      (2019/C 182/39)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nader Kalai (Halifax, Kanāda) (pārstāvis: G. Karouni, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt šādus aktus, ciktāl tie attiecas uz prasītāju:

                              —

                              Padomes Īstenošanas lēmums (KĀDP) 2019/87 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

                              —

                              Padomes Īstenošanas regula (ES) 2019/85 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

                  —

                  piespriest Padomei samaksāt 2 000 000,00 euro kā zaudējumu atlīdzību par visu nodarīto kaitējumu;

                  —

                  piespriest Padomei segt pašai savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītāja norādītos tiesāšanās izdevumus, ko viņš apņemas pamatot tiesvedības laikā, atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantam, saskaņā ar ko lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu. Šajā ziņā prasītājs, pamatojoties uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 47. pantu, Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 13. pantu, kā arī uz Tiesas judikatūru, apgalvo, ka viņš bija jāuzklausa, pirms Padome pieņēma ierobežojošos pasākumus attiecībā pret viņu, un ka līdz ar to netika ievērotas prasītāja tiesības uz aizstāvību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts LESD 296. panta otrajā daļā minētais pienākums norādīt pamatojumu. Prasītājs pārmet Padomei, ka tā ir norādījusi tikai nekonkrētus, vispārīgus apsvērumus bez pietiekami konkrētām norādēm par to, kādēļ tā, izmantojot savas diskrecionārās novērtējuma pilnvaras, uzskata, ka attiecībā uz prasītāju ir jāpiemēro aplūkotie ierobežojošie pasākumi. Tādējādi nav norādīts neviens konkrēts un objektīvs apstāklis, ko varētu pārmest prasītājam un kas varētu attaisnot aplūkojamos pasākumus.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Padome savā ierobežojošā pasākuma pamatojumā esot izmantojusi elementus, kas acīmredzami nav balstīti uz faktiem. Tātad norādītajiem faktiem neesot nopietna avota.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, aizskarot pamattiesības, ir pārkāpts samērīguma princips. Tādēļ prasītājs uzskata, ka strīdīgais pasākums ir jāatzīst par spēkā neesošu, ciktāl tas ir nesamērīgs attiecībā pret izvirzīto mērķi, un ir uzskatāms par pārmērīgu iejaukšanos darījumdarbības brīvībā un tiesībās uz īpašumu, kas nostiprinātas attiecīgi Hartas 16. un 17. pantā. Nesamērīgums izrietot no tā, ka pasākums attiecas uz jebkādu nozīmīgu saimniecisko darbību — bez norādēm uz citiem kritērijiem.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz īpašumu. Prasītājs, pamatojoties uz Hartas 17. un 52. pantu, apgalvo, ka līdzekļu iesaldēšanas pasākums neapstrīdami nozīmē tiesību uz īpašumu ierobežojumu un ka šajā gadījumā no prasītāja darbības iegūto līdzekļu iesaldēšana nenovēršami rada aizskārumu, kas ir nesamērīgs ar Padomes izvirzīto mērķi.


title: Lieta T-183/19: Prasība, kas celta 2019. gada 29. martā — Jalkh/Parlaments

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 29. martā — Jalkh/Parlaments
      (Lieta T-183/19)
      (2019/C 182/40)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francija) (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2019. gada 31. janvāra lēmumu, ar ko grozīts Parlamenta reglaments;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības Pamattiesību hartas pārkāpums, jo ar strīdīgajiem grozījumiem esot radīta diskriminācija valodas dēļ, kas ir pretrunā valodu daudzveidībai un kā rezultātā Eiropas Parlamenta Francijas deputāts nevar izmantot savu dzimto valodu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 14. panta pārkāpums, jo ar jauno Parlamenta reglamentu esot radīta diskriminācija par sliktu prasītājam, kurš ir franciski runājošais.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības Līguma pārkāpums. Šajā ziņā prasītājs norāda, ka, radot diskrimināciju par sliktu franču valodai, ar jauno Parlamenta reglamentu tiekot apdraudēta kultūru un valodu daudzveidība šajā iestādē.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. panta, kurā nodrošināta daudzvalodības ievērošana un tātad franču valodas lietošana, pārkāpums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots Padomes Regulas Nr. 1 (1958. gada 15. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 1958, 17, 385. lpp.), pārkāpums.


title: Lieta T-202/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (“CaraTour”)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (“CaraTour”)
      (Lieta T-202/19)
      (2019/C 182/41)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Vācija) (pārstāve: N. Maenz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CaraTour” — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 366 313

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 14. janvāra lēmums lietā R 506/2018-5

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pilnībā noraidīt Carado GmbH2016. gada 27. jūlija iebildumus, kas balstīti uz Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 4 935 334 un Vācijas preču zīmi Nr. 30 611 776 (iebildumu lieta Nr. B 2 742 784);

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: sLieta T-203/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (“CaraTwo”)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (“CaraTwo”)
      s(Lieta T-203/19)
      (2019/C 182/42)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Vācija) (pārstāve: N. Maenz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CaraTwo” — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 170 145

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 14. janvāra lēmums lietā R 851/2018-5

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pilnībā noraidīt Carado GmbH2016. gada 27. jūlija iebildumus attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 4 935 334 un Vācijas preču zīmi Nr. 30 611 776 (Iebildumu lieta Nr. B 2 742 768).

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-209/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Armani/EUIPO — Invicta Watch Company of America (“GLYCINE”)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Armani/EUIPO — Invicta Watch Company of America (“GLYCINE”)
      (Lieta T-209/19)
      (2019/C 182/43)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Giorgio Armani SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji: J. Rether un M. Kinkeldey, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Invicta Watch Company of America, Inc. (Holivuda, Florida, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes melnā un baltā krāsā reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 910 301

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 4. februāra lēmums lietā R 578/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-212/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Apple/EUIPO (“Styluses”)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Apple/EUIPO (“Styluses”)
      (Lieta T-212/19)
      (2019/C 182/44)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: H. Hartwig un A. von Mühlendahl, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: reģistrācijas pieteikums Nr. 3012 707-0004

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 7. janvāra lēmums lietā R 2533/2017-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Komisijas Regulas (EK) Nr. 2245/2002 11. panta 2. punkta, aplūkojot kopsakarā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. pantu, pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Regulas (EK) Nr. 2245/2002 12. panta 2. punkta, aplūkojot kopsakarā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 5. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-214/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Fleximed/EUIPO — docPrice (“Fleximed”)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/40

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Fleximed/EUIPO — docPrice (“Fleximed”)
      (Lieta T-214/19)
      (2019/C 182/45)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fleximed AG (Triesen, Lihtenšteina) (pārstāvis: M. Gail, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: docPrice GmbH (Koblenca, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Fleximed” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 025 771

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 6. februāra lēmums lietā R 1121/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-405/16 P: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums — Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Atbalsts, kas piešķirts ar noteiktām grozītā Vācijas likuma par atjaunojamiem energoresursiem (2012. gada EEG) tiesību normām — Atbalsts EEG elektroenerģijas ražotājiem un EEG piemaksas samazinājums energoietilpīgajiem lietotājiem — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Jēdziens “valsts atbalsts” — Priekšrocība — Valsts līdzekļi — Valsts kontrole pār līdzekļiem — Elektroenerģijas patēriņa nodevai pielīdzināms pasākums)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/3

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums — Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija
      (Lieta C-405/16 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts, kas piešķirts ar noteiktām grozītā Vācijas likuma par atjaunojamiem energoresursiem (2012. gada EEG) tiesību normām - Atbalsts EEG elektroenerģijas ražotājiem un EEG piemaksas samazinājums energoietilpīgajiem lietotājiem - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Jēdziens “valsts atbalsts” - Priekšrocība - Valsts līdzekļi - Valsts kontrole pār līdzekļiem - Elektroenerģijas patēriņa nodevai pielīdzināms pasākums)
      (2019/C 187/03)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un R. Kanitz, pārstāvji, kam palīdz T. Lübbig, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un T. Maxian Rusche)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 10. maija spriedumu lietā Vācija/Komisija (T-47/15, EU:T:2014:281).

                  2)

                  Atcelt Komisijas 2014. gada 25. novembra Lēmumu (ES) 2015/1585 par atbalsta shēmu SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) (ko Vācija īstenojusi atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas un energoietilpīgu lietotāju atbalstam).

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz gan apelācijas tiesvedībā, gan pirmās instances tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 326, 5.9.2016.


title: Apvienotās lietas C-487/17 līdz C-489/17: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocesi pret Alfonso Verlezza u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 2008/98/EK un Lēmums 2000/532/EK — Atkritumi — Atkritumu klasificēšana par bīstamiem — Atkritumi, kurus var klasificēt gan ar bīstamo atkritumu kodiem, gan ar nebīstamo atkritumu kodiem)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/17

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocesi pret Alfonso Verlezza u.c.
      (Apvienotās lietas C-487/17 līdz C-489/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2008/98/EK un Lēmums 2000/532/EK - Atkritumi - Atkritumu klasificēšana par bīstamiem - Atkritumi, kurus var klasificēt gan ar bīstamo atkritumu kodiem, gan ar nebīstamo atkritumu kodiem)
      (2019/C 187/19)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamata kriminālprocesu dalībnieki

         Alfonso Verlezza, Riccardo Traversa, Irene Cocco, Francesco Rando, Carmelina Scaglione, Francesco Rizzi, Antonio Giuliano, Enrico Giuliano, Refecta Srl, E. Giovi Srl, Vetreco Srl, SE.IN Srl

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  III pielikums Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu, kas grozīta ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 1357/2014 (2014. gada 18. decembris), kā arī pielikums Komisijas Lēmumam 2000/532/EK (2000. gada 3. maijs), ar ko aizstāj Lēmumu 94/3/EK, ar kuru izveidots atkritumu saraksts saskaņā ar 1. panta a) punktu Padomes Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, un Padomes Lēmumu 94/904/EK, ar kuru izveidots bīstamo atkritumu saraksts saskaņā ar 1. panta 4. punktu Padomes Direktīvā 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem, kas ir grozīts ar Lēmumu 2014/955/ES (2014. gada 18. decembris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu atkritumu īpašniekam, kurus var klasificēt gan ar bīstamo atkritumu kodiem, gan ar nebīstamo atkritumu kodiem, bet kuru sastāvs nav uzreiz zināms, šīs klasifikācijas nolūkā ir jānosaka minētais sastāvs un jāpārbauda bīstamās vielas, kas var tikt saprātīgi uzskatītas par klātesošām šajos atkritumos, un šajā nolūkā tas var izmantot Komisijas Regulā (EK) Nr. 440/2008 (2008. gada 30. maijs) par testēšanas metožu noteikšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), paredzēto paraugu ņemšanu, ķīmisku analizēšanu un testēšanu, vai jebkuru citu paraugu ņemšanu, ķīmisku analizēšanu un testēšanu, kas ir starptautiski atzīta.

                  2)

                  Piesardzības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja pēc riska novērtējuma, kas ir pēc iespējas pilnīgāks, ņemot vērā konkrētos lietas apstākļus, tādu atkritumu īpašniekam, kurus var klasificēt gan ar bīstamo atkritumu kodiem, gan ar nebīstamo atkritumu kodiem, praktiski nav iespējams noteikt bīstamo vielu klātesamību vai novērtēt, kādas ir šo atkritumu bīstamās īpašības, tam ir jāklasificē šie atkritumi kā bīstami.

         (1)  OV C 374, 6.11.2017.


title: Lieta C-275/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD
      (Lieta C-275/19)
      (2019/C 206/39)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tāpēc, ka Portugāles valsts nav informējusi Eiropas Komisiju par 1989. gada 2. decembra Dekrētlikumā Nr. 442/89 iekļautajiem tehniskajiem noteikumiem, attiecīgās tiesību normas, proti, [..] 3. pants [norādītajās redakcijās] un 9. pants ir nepiemērojami un tādējādi privātpersonas var atsaukties uz šo nepiemērojamību?

                  2)

                  Vai tāpēc, ka Portugāles valsts nav informējusi Eiropas Komisiju par 2003. gada 8. novembra Dekrētlikumā Nr. 282/2003 iekļautajiem tehniskajiem noteikumiem, attiecīgās tiesību normas, proti, [..] 2. un 3. pants nav jāpiemēro attiecībā uz pakalpojumu sniedzējiem Portugālē?


title: Lieta C-282/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. aprīlī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — YT u.c./Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. aprīlī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — YT u.c./Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania
      (Lieta C-282/19)
      (2019/C 206/41)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: YT u.c.

         Atbildētāji: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca un Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai atšķirīga attieksme tikai pret katoļu reliģijas pasniedzējiem, kādi ir prasītāji, ir diskriminācija reliģijas dēļ Nicas hartas 21. panta un Direktīvas 2000/78/EK (1) izpratnē, vai tomēr apstāklis, ka darba ņēmēja rīcībā jau esošo profesionālās piemērotības atzinumu var atsaukt, ir atbilstošs attaisnojošs iemesls, lai attieksme tikai pret katoļu reliģijas pasniedzējiem, kādi ir prasītāji, atšķirtos no tās, kāda pastāv pret pārējiem mācībspēkiem, nedodot viņiem iespēju izmantot nevienu ierobežojošu pasākumu, kas paredzēts 5. klauzulā 1999. gada 18. martā noslēgtajā pamatnolīgumā par darbu uz noteiktu laiku, kas pievienots pielikumā Padomes Direktīvai 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (2)?

                  2)

                  Vai gadījumā, ja uzskata, ka pastāv tieša diskriminācija reliģijas dēļ Direktīvas 2000/78/EK 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē (1. pants), kā arī Nicas hartas izpratnē, ir jāuzdod Tiesai jautājums par instrumentiem, kurus šī tiesa var izmantot, lai novērstu diskriminācijas sekas, ņemot vērā, ka visiem pasniedzējiem, kuri nav katoļu reliģijas pasniedzēji, tika piemērots Likumā Nr. 107/15 minētais darbā pieņemšanas ārkārtas plāns, un viņi tika pieņemti pastāvīgā darbā, attiecīgi noslēdzot nenoteikta laika darba līgumu, un, tātad, vai šai tiesai ir jādibina ar valsts pārvaldes iestādi darba attiecības uz nenoteiktu laiku?

                  3)

                  Vai Direktīvā 1999/70/EK minētā pamatnolīguma 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā aplūkojamais, atbilstoši kuram vispārējas tiesību normas, kas regulē darba attiecības un kuru mērķis ir sodīt secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu ļaunprātīgu izmantošanu, uz noteiktu laiku noslēgtus līgumu automātiski pārveidojot par nenoteikta laika līgumu, ja darba attiecības turpinās pēc noteikta datuma, nav piemērojamas skolu nozarei, ar īpašu atsauci uz katoļu reliģijas pasniedzējiem, tādējādi, ka secīgi uz noteiktu laiku noslēgti līgumi tiek pieļauti nenoteiktu laikposmu; it īpaši, vai pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē objektīvs iemesls var būt nepieciešamība panākt vienošanos ar diecēzes ordināriju, vai, gluži pretēji, tā ir jāuzskata par diskrimināciju, kas aizliegta saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantu?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pants, Direktīvā 1999/70/EK minētā pamatnolīguma 4. klauzula un/vai Direktīvas 2000/78/EK 1. pants ļauj pārtraukt piemērot tiesību normas, kuras liedz uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu automātiski pārveidot par nenoteikta laika līgumu, ja darba attiecības turpinās pēc noteikta datuma?

         (1)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).

         (2)  OV 1999, L 175, 43. lpp.


title: Lieta C-768/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. decembrī Michal Harvilik — HYDRA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. septembra rīkojumu lietā T-365/18 Michal Harvilik — HYDRA/Čehijas Republika un Eiropas Cilvēktiesību tiesa

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. decembrī Michal Harvilik — HYDRA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. septembra rīkojumu lietā T-365/18 Michal Harvilik — HYDRA/Čehijas Republika un Eiropas Cilvēktiesību tiesa
      (Lieta C-768/18 P)
      (2019/C 213/02)
      Tiesvedības valoda — slovāku

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Michal Harvilik — HYDRA (pārstāvis: A. Wagner, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Čehijas Republika un Eiropas Cilvēktiesību tiesa
      Ar 2019. gada 19. marta rīkojumu Tiesa (septītā palāta) apelācijas sūdzību atzina par nepieņemamu.


title: Lieta C-190/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) — MG, NH/Germanwings GmbH

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) — MG, NH/Germanwings GmbH
      (Lieta C-190/19)
      (2019/C 213/05)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: MG, NH

         Atbildētāja: Germanwings GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tiesības saņemt kompensāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pantu var būt arī tad, ja pasažieris relatīvi neliela ierašanās novēlojuma dēļ nepagūst uz tieši savienoto reisu, kā rezultātā ierašanās galamērķī notiek ar trīs vai vairāk stundu kavēšanos, bet abiem lidojumiem ir bijis katram savs gaisa pārvadātājs, un rezervācijas apstiprinājums ir saņemts no tūrisma aģentūras, kas klientam ir sakombinējusi lidojumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.)


title: Lieta C-220/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) — Promociones Oliva Park S.L./Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) — Promociones Oliva Park S.L./Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana
      (Lieta C-220/19)
      (2019/C 213/06)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Promociones Oliva Park S.L.

         Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2008/118/EK (1) 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds formāli tiešs nodoklis kā IVPEE, kas īstenībā, ņemot vērā tā patieso raksturu, ir netiešais nodoklis, kuram nav īpaša nolūka un kura vienīgais mērķis ir nodokļu ieņēmumu palielināšana, un tā kvalifikācijai valsts tiesībās nevar tikt dota priekšroka pār ES tiesību interpretāciju, ko nosaka pašas ES tiesību sistēmas mērķi, ņemot vērā attiecīgā nodokļa objektīvās īpašības?

                  2)

                  Vai, neraugoties uz IVPEE kā vides nodokļa kvalifikāciju, ar apstākli, ka šī nodokļa galvenais mērķis ir nodokļu ieņēmumu palielināšana, jo darbības, kas ietver elektroenerģijas ražošanu un tās iekļaušanu elektroenerģijas sistēmā, tiek apliktas ar nodokli vienādi — neatkarīgi no to intensitātes un ietekmes uz vidi —, tiek pārkāpts Direktīvas 2009/28/EK (2) 1. pants, 3. panta 1. un 2. punkts, kā arī 3. panta 3. punkta a) apakšpunkts, to aplūkojot kopsakarā ar 2. panta k) punktu?

                  3)

                  Vai brīvas konkurences princips un atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanas princips ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā IVPEE, jo tas paredz vienādu nodokļu režīmu gan enerģijai no neatjaunojamiem energoresursiem, gan enerģijai no atjaunojamajiem energoresursiem, diskriminējot pēdējo minēto un pārkāpjot atbalsta sistēmu, kas ir paredzēta Direktīvas 2009/28/EK 2. panta k) punktā un ar to saistītajos noteikumos?

                  4)

                  Visbeidzot, vai minētajam brīvas konkurences principam un Direktīvas 2009/72/EK (3) 32., 33. un 34. pantam (VIII NODAĻA “SISTĒMAS PIEKĻUVES ORGANIZĀCIJA”) ir pretrunā IVPEE, jo tas atļauj pozitīvu diskrimināciju par labu ārvalstu elektroenerģijas ražotājiem un par sliktu Spānijas ražotājiem, izkropļojot elektroenerģijas iekšējo tirgu un piekļuvi sistēmai?”

         (1)  Padomes Direktīva 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV 2009, L 9, 12. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta C-227/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DX

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DX
      (Lieta C-227/19)
      (2019/C 213/07)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: DX

         Atbildētājs: Grācas pilsētas mērs

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka šis tiesiskais regulējums nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja atbilde jau uz pirmo jautājumu nav apstiprinoša:
                  Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71/EK un Direktīva 2014/67/ES ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

         (1)  OV 1997 L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, OV 2014, L 159, 11. lpp.


title: Lieta C-245/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — État du Grand-duché de Luxembourg/B

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — État du Grand-duché de Luxembourg/B
      (Lieta C-245/19)
      (2019/C 213/08)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour administrative

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: État du Grand-duché de Luxembourg

         Atbildētāja: B

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pants un 52. panta 1. punkts, attiecīgā gadījumā tos interpretējot kopā ar minētās Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, atbilstoši kuriem saistībā ar procedūru informācijas apmaiņas pēc pieprasījuma jomā, kas tostarp ir paredzēta, lai ieviestu Padomes Direktīvu 2011/16/ES (2011. gada 15. februāris) par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK (1), ir izslēgta jebkāda veida pārsūdzība tostarp tiesā, ko var izmantot trešā persona, kas ir informācijas turētāja, par lēmumu, ar kuru šīs dalībvalsts kompetentā iestāde tai nosaka pienākumu sniegt informāciju, lai reaģētu uz informācijas apmaiņas pieprasījumu, ko ir iesniegusi cita dalībvalsts?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, — vai Direktīvas 2011/16 1. panta 1. punkts un 5. pants ir interpretējami tādējādi, ka attiecīgā gadījumā ņemot vērā ESAO nodokļu paraugkonvencijas 26. panta interpretācijas tālākās attīstības raksturu tajā ziņā, ka informācijas apmaiņas pieprasījums, kuru apmierina ar pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes lēmumu par rīkojuma izdošanu, atbilst kritērijam par to, ka nav acīmredzama prognozējamā svarīguma trūkuma, ja pieprasījuma izdevēja dalībvalsts norāda attiecīgā nodokļu maksātāja identitāti, laikposmu, uz ko attiecas izmeklēšana pieprasījuma izdevējā dalībvalstī, un pieprasītās informācijas turētāja identitāti, vienlaikus papildus prasot informāciju par līgumiem, rēķiniem un ar tiem saistītajiem maksājumiem, kas nav precizēti, bet ir aprobežoti ar tādiem kritērijiem kā, pirmkārt, faktu, ka tos esot noslēdzis identificēts informācijas turētājs, otrkārt, to piemērojamību taksācijas gados, uz kuriem attiecas izmeklēšana, ko veic pieprasījuma izdevējas dalībvalsts iestādes, un, treškārt, to saikni ar identificēto nodokļu maksātāju?

         (1)  OV 2011, L 64, 1. lpp.


title: Lieta C-246/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — État du Grand-duché de Luxembourg/B, C, D, F.C.

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) — État du Grand-duché de Luxembourg/B, C, D, F.C.
      (Lieta C-246/19)
      (2019/C 213/09)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour administrative

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: État du Grand-duché de Luxembourg

         Atbildētāji: B, C, D, F.C.

         Otra puse: A

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pants un 52. panta 1. punkts, attiecīgā gadījumā tos interpretējot kopā ar minētās Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, atbilstoši kuriem saistībā ar procedūru informācijas apmaiņas pēc pieprasījuma jomā, kas tostarp ir paredzēta, lai ieviestu Padomes Direktīvu 2011/16/ES (2011. gada 15. februāris) par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK (1), ir izslēgta jebkāda veida pārsūdzība tostarp tiesā, ko var izmantot trešā persona, kas ir informācijas turētāja, par lēmumu, ar kuru šīs dalībvalsts kompetentā iestāde tai nosaka pienākumu sniegt informāciju, lai reaģētu uz informācijas apmaiņas pieprasījumu, ko ir iesniegusi cita dalībvalsts?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, — vai Direktīvas 2011/16 1. panta 1. punkts un 5. pants ir interpretējami tādējādi, ka attiecīgā gadījumā ņemot vērā ESAO nodokļu paraugkonvencijas 26. panta interpretācijas tālākās attīstības raksturu tajā ziņā, ka informācijas apmaiņas pieprasījums, kuru apmierina ar pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes lēmumu par rīkojuma izdošanu, atbilst kritērijam par to, ka nav acīmredzama prognozējamā svarīguma trūkuma, ja pieprasījuma izdevēja dalībvalsts norāda attiecīgā nodokļu maksātāja identitāti, laikposmu, uz ko attiecas izmeklēšana pieprasījuma izdevējā dalībvalstī, un pieprasītās informācijas turētāja identitāti, vienlaikus papildus prasot informāciju par bankas kontiem un finanšu aktīviem, kas nav precizēti, bet ir aprobežoti ar tādiem kritērijiem kā, pirmkārt, faktu, ka tie piederot identificētam informācijas turētājam, otrkārt, to piemērojamību taksācijas gados, uz kuriem attiecas izmeklēšana, ko veic pieprasījuma izdevējas valsts iestādes, un, treškārt, to saikni ar identificēto nodokļu maksātāju?

         (1)  OV 2011, L 64, 1. lpp.


title: Lieta C-248/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. martā — Eiropas Komisija/Kipras Republika

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/10

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. martā — Eiropas Komisija/Kipras Republika
      (Lieta C-248/19)
      (2019/C 213/10)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un E. Manhaeve)

         Atbildētāja: Kipras Republika

         Prasītājas prasījumi

                  —

                  Prasītāja lūdz Tiesu konstatēt, ka:

                              —

                              nenodrošinot kanalizācijas tīklu izveidi 31 aglomerācijā (Aradippou, Ipsonas, Dali, Varoklini, Deryneia, Sotira, Xylofagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou un Pyrgos), kā tas ir paredzēts Direktīvas [91/271/EEK] 3. pantā un I pielikuma A punktā, un

                              —

                              nenodrošinot, ka komunālajiem notekūdeņiem, kas šajās aglomerācijās plūst kanalizācijas tīklos, pirms to novadīšanas tiek veikta otrreizējā attīrīšana vai līdzvērtīga attīrīšana, kā tas ir paredzēts Direktīvas [91/271/EEK] 4., 10. un 15. pantā, kā arī I pielikuma B un D punktā,
                              Kipras Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Direktīvas 91/271/EEK (1) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3., 4., 10. un 15. panta un I pielikuma;
                              un

                              —

                              piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Neizveidojot integrētu un funkcionālu kanalizācijas tīklu, Kipras Republika nav ievērojusi galīgo termiņu, t.i., 2012. gada 31. decembri, kas ir noteikts Direktīvā 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (kuras darbības joma ir paplašināta ar Līgumu par Kipras Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai) saistībā ar notekūdeņu savākšanu (3. pants) un līdz ar to otrreizējo attīrīšanu (4. pants), kā arī infrastruktūrām un šādas attīrīšanas uzraudzību (10. un 15. pants) 4 aglomerācijās, kurās cilvēka ekvivalents pārsniedz 10 000.

                  2.

                  Neizveidojot integrētu un funkcionālu kanalizācijas tīklu, Kipras Republika nav ievērojusi galīgo termiņu, t.i., 2012. gada 31. decembri, kas ir noteikts Direktīvā 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (kuras darbības joma ir paplašināta ar Līgumu par Kipras Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai) saistībā ar notekūdeņu savākšanu (3. pants) un līdz ar to otrreizējo attīrīšanu (4. pants), kā arī infrastruktūrām un šādas attīrīšanas uzraudzību (10. un 15. pants) 27 aglomerācijās, kurās cilvēka ekvivalents ir no 2 000 līdz 10 000.

         (1)  Padomes Direktīva 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV 1991, L 135, 40. lpp.).


title: Lieta C-256/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) — S.A.D. Maler und Anstreicher OG

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) — S.A.D. Maler und Anstreicher OG
      (Lieta C-256/19)
      (2019/C 213/11)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: S.A.D. Maler und Anstreicher OG

         Atbildētājs: Magistrat der Stadt Wien

         Piedaloties: Bauarbeiter Urlaubs- und Abfertigungskasse

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kas tiesu neatkarības un objektivitātes nodrošināšanas nolūkā savā konstitūcijā nosaka pamattiesības tiesnešiem piešķirt lietas saskaņā ar vispārējos noteikumos iepriekš paredzētu stingru lietu sadales kārtību, interpretējami tādējādi, ka likumdevējam jānodrošina, ka šī pamattiesībās noteiktā garantija ir efektīva un nevis vienīgi teorētiska?

                              1a)

                              Papildjautājums. Ja atbilde uz jautājumu 1) ir noliedzoša:
                              Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips valsts tiesību sistēmā, kuras konstitūcijā ir nostiprinātas pamattiesības uz stingru lietu sadales kārtību, likumdevējam uzliek kādas garantijas saistības, un ja tā, tad kādas?

                              1b)

                              Papildjautājumi. Ja atbilde uz jautājumu 1) ir apstiprinoša:

                                          1b- 1)

                                          Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kuras konstitūcijā ir nostiprinātas pamattiesības uz stingru lietu sadales kārtību, pieprasa, ka netiek ņemti vērā tādi ar lietas materiālu piešķiršanu tiesnesim saistīti rīkojumi, vai attiecīgi darbības, kuras veikusi institūcija, kas saskaņā ar likumu nav kompetenta sniegt šādus rīkojumus, resp., veikt šādas darbības?

                                          1b- 2)

                                          Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kuras konstitūcijā ir nostiprinātas pamattiesības uz stingru lietu sadales kārtību, pieprasa, ka tiesas iekšējās kārtības reglaments institūcijai, kas nodarbojas ar lietas materiālu sadali, drīkst paredzēt, ja vispār, tad tikai jau iepriekš definētu ierobežotu rīcības brīvību saistībā ar lēmumu par lietu piešķiršanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kas tiesu neatkarības un objektivitātes nodrošināšanas nolūkā savā konstitūcijā nosaka pamattiesības tiesnešiem piešķirt lietas saskaņā ar vispārējos noteikumos iepriekš paredzētu stingru lietu sadales kārtību, interpretējami tādējādi, ka tiesnesim, kuram ir šaubas 1) par tiesas iekšējās lietu sadales kārtības likumību vai attiecīgi 2) par tiesas iekšējo lietu sadali nosakoša šī tiesneša darbību tieši skaroša iekšēja tiesas lēmuma (it īpaši lēmuma par tiesā izskatāmo lietu piešķiršanu) likumību, šādu šaubu gadījumā ir jānodrošina iespēja iesniegt (it īpaši, šim tiesnesim neradot finansiālus izdevumus) apelāciju citā tiesā, kurai ir visaptveroša kompetence pārbaudīt par prettiesisku atzīta tiesību akta likumību?
                  Ja atbilde ir noliedzoša: Vai pastāv jebkādas citas prasības, kas jānodrošina likumdevējam, kas garantē, ka tiesnesim tiek dota iespēja, ka tiek ievērots tiesiskums uz viņu attiecināmu likuma prasību izpildē par likumā noteikto prasību (it īpaši tiesas iekšējo normatīvu) izpildi attiecībā uz lietu piešķiršanu?

                  3)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kas tiesu neatkarības un objektivitātes nodrošināšanas nolūkā savā konstitūcijā nosaka pamattiesības tiesnešiem piešķirt lietas saskaņā ar vispārējos noteikumos iepriekš paredzētu stingru lietu sadales kārtību, interpretējami tādējādi, ka tiesvedības dalībniekam, kuram ir šaubas 1) par tiesas procesa iztiesāšanai prejudiciāli nozīmīga noteikuma par iekšējo lietu sadali tiesiskumu vai attiecīgi 2) par šīs tiesvedības piešķīruma konkrētajam tiesnesim likumību, vēl pirms tiesas nolēmuma pieņemšanas šo šaubu sakarā (šim [tiesvedības] dalībniekam neradot pārmērīgus finansiālus izdevumus), ir jānodrošina iespēja iesniegt apelāciju citā tiesā, kurai ir visaptveroša kompetence pārbaudīt par prettiesisku atzīta tiesību akta likumību?
                  Ja atbilde ir noliedzoša: Vai pastāv jebkādas citas prasības, kas jānodrošina likumdevējam, kas garantē, ka [tiesvedības] dalībniekam vēl pirms tiesas nolēmuma pieņemšanas tiek dota iespēja, ka tiek panākta viņa pamattiesību uz “likumā paredzētu tiesnesi” likumības ievērošana?

                  4)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kas tiesu neatkarības un objektivitātes nodrošināšanas nolūkā savā konstitūcijā nosaka pamattiesības tiesnešiem piešķirt lietas saskaņā ar vispārējos noteikumos iepriekš paredzētu stingru lietu sadales kārtību, interpretējami tādējādi, ka tiesas iekšējā lietu sadale un tiesas iekšējā dokumentu aprite ir organizēta tik pārskatāmi un saprotami, ka tiesnesim vai attiecīgi [tiesvedības] dalībniekam tiek dota iespēja, neradot viņiem lieku apgrūtinājumu, pārbaudīt konkrētas lietas materiālu iedalīšanas tiesnesim vai attiecīgi noteiktam tiesnešu senātam atbilstību iekšējās lietu sadales kārtības prasībām?
                  Ja atbilde ir noliedzoša: Vai pastāv jebkādas citas prasības, kas jānodrošina likumdevējam, kas garantē, ka tiesnesim vai attiecīgi [tiesvedības] dalībniekam, tiek dota iespēja noskaidrot noteiktas tiesā izskatāmo lietu sadales tiesiskumu?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, kā arī efektivitātes princips vismaz tādā valsts tiesību sistēmā, kas tiesu neatkarības un objektivitātes nodrošināšanas nolūkā savā konstitūcijā nosaka pamattiesības tiesnešiem piešķirt lietas saskaņā ar vispārējos noteikumos iepriekš paredzētu stingru lietu sadales kārtību, interpretējami tādējādi, ka tiesvedības dalībniekiem un tiesvedības tiesnesim, neprasot papildus rīcību no viņu puses, ir jādod iespēja izprast lietu sadales kārtības noteikumu saturu, kā arī, ka tiesvedības dalībniekiem un tiesnesim šādā veidā ir jābūt iespējai pārbaudīt, vai lieta tiesnesim vai attiecīgi noteiktam tiesas senātam iedalīta likumīgi?
                  Ja atbilde ir noliedzoša: Vai pastāv jebkādas citas prasības, kas jānodrošina likumdevējam, kas garantē, ka tiesnesim vai attiecīgi [tiesvedības] dalībniekam, tiek dota iespēja noskaidrot noteiktas tiesā izskatāmo lietu sadales tiesiskumu?

                  6)

                  Kādi pienākumi rīkoties ir tiesnesim, kuram saskaņā ar (tiesas iekšējo vai ārpustiesas) tiesību aktu, kuru viņš nav tiesīgs apstrīdēt, ir jārīkojas, pārkāpjot Savienības tiesības un [tiesvedības] dalībnieka tiesības, ņemot vērā viņa Savienības tiesībās noteiktās saistības ievērot Savienības tiesībās paredzētās procesuālās prasības?


title: lieta C-284/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. aprīlī Andrew Clarke iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 25. marta rīkojumu lietā T-731/18 Clarke/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. aprīlī Andrew Clarke iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 25. marta rīkojumu lietā T-731/18 Clarke/Komisija
      (lieta C-284/19 P)
      (2019/C 213/12)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Andrew Clarke (pārstāvis: E. Lock, Solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai, ņemot vērā Tiesas secinājumus;

                  —

                  uzdot, ka ne vēlāk kā līdz 2019. gada 12. aprīlim (vai citam datumam, līdz kuram varētu tikt pagarināts atbilstoši LESD 50. pantam noteiktais termiņš)

                              a)

                              Vispārējā tiesa izskata prasības pieteikumu saskaņā ar grafiku un tādā veidā, lai tā attiecīgi var pieņemt galīgo nolēmumu;

                              b)

                              Komisijai kā pagaidu noregulējumu sniegt Apvienotajai Karalistei pamatotu atzinumu, kurā izklāstīta tās nostāja jautājumā par Savienības tiesību pārkāpumiem, ko var secināt no tās 2018. gada 25. oktobra vēstules apelācijas sūdzības iesniedzējam;

                  —

                  piespriest, ka lietas dalībniekiem ir tiesības pienācīgā kārtā vērsties Vispārējā tiesā, lai gūtu turpmākas norādes;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu pamatu:
      Vispārējā tiesa savā 2019. gada 25. marta rīkojumā esot kļūdaini interpretējusi, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdza savā prasības pieteikumā, tā esot kļūdaini noteikusi, ka viņam nav prasības celšanai vajadzīgā statusa un ka lūgtā nolēmuma pieņemšana neesot tās kompetencē.
      Apelācijas sūdzības iesniedzējs nav lūdzis, lai Komisija uzsāk procedūru sakarā ar valsts pienākumu neizpildi pret Apvienoto Karalisti. Tika lūgta divu Komisijas lēmumu atcelšana, vienu no kuriem Vispārējā tiesa ir identificējusi kļūdaini. Ņemot vērā iepriekš minēto, judikatūra, uz kuru balstījusies Vispārējā tiesa, vai nu nepamanto tās nostāju, kuras saistībā tā tiek norādīta, vai arī tā ir neatbilstoša. Apelācijas sūdzības iesniedzējam ir pamats lūgt šo lēmumu atcelšanu, ciktāl tie attiecas uz viņu un/vai viņu skar tieši un individuāli. Turklāt kā alternatīva apelācijas sūdzības iesniedzējam ir tiesības celt prasību saskaņā ar LESD 265. pantu ar pamatojumu, ka Komisija nav sniegusi pamatotu atzinumu Apvienotajai Karalistei saskaņā ar LESD 258. panta pirmajā daļā ietverto obligāto prasību to sniegt, ņemot vērā, ka otrajā no šiem lēmumiem tā ir netieši atzinusi, ka atbilstoši LESD 258. panta otrajai daļai tā var konstatēt, ka Apvienotā Karaliste bija pārkāpusi Savienības tiesības. Balstoties uz minēto, pamatotajam atzinumam arī būtu jābūt adresētam apelācijas sūdzības iesniedzējam un/vai viņu skartu tieši un individuāli. Apelācijas sūdzības iesniedzējam turklāt ir tiesības lūgt piemērot pagaidu noregulējumu vai pagaidu pasākumus attiecībā uz viņa saskaņā ar LESD 265. pantu iesniegto prasības pieteikumu.


title: Lieta C-290/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Krajský súd Trnava (Slovēnija) — RN/Home Credit Slovakia a.s.

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Krajský súd Trnava (Slovēnija) — RN/Home Credit Slovakia a.s.
      (Lieta C-290/19)
      (2019/C 213/13)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Iesniedzējtiesa

         Krajský súd Trnava

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: RN

         Atbildētāja apelācijas instancē: Home Credit Slovakia a.s.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 10. panta 1. punkta g) apakšpunkts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/48/EK (1) (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka patēriņa kredītlīgums atbilst minētajā tiesību normā paredzētajai prasībai gadījumā, kad faktiskā gada procentu likme tajā ir norādīta nevis kā precīza procentuālā daļa, bet kā intervāls starp divām šādām daļām (no — līdz)?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.