title: Lieta T-353/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – KTM Fahrrad/EUIPO – KTM (“R2R”)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/52

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – KTM Fahrrad/EUIPO – KTM (“R2R”)
      (Lieta T-353/21)
      (2021/C 320/58)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KTM Fahrrad GmbH (Mattighofena, Austrija) (pārstāve: V. Hoene, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: KTM AG (Mattighofena, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “R2R” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 17 886 364

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 261/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Anulēšanas nodaļas 2019. gada 4. decembra lēmumu Nr. 22964C par spēkā neesamības atzīšanu, kā arī Apelācijas piektās padomes 2021. gada 20. aprīļa lēmumu, ar kuru apstiprināts Anulēšanas nodaļas lēmums, tostarp attiecībā uz procesuālo izdevumu atlīdzināšanu, un noraidīt otras procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu;

                  —

                  pakārtoti – atcelt Anulēšanas nodaļas 2019. gada 4. decembra lēmumu Nr. 22964C par spēkā neesamības atzīšanu, kā arī Apelācijas piektās padomes 2021. gada 20. aprīļa lēmumu, ar kuru apstiprināts Anulēšanas nodaļas lēmums, tostarp attiecībā uz procesuālo izdevumu atlīdzināšanu, un noraidīt otras procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu daļā attiecībā uz transportlīdzekļiem un transportlīdzekļu rezerves daļām, ciktāl tie ir iekļauti 12. klasē, proti, attiecībā uz lauksaimniecības transportlīdzekļiem un to rezerves daļām;

                  —

                  vēl pakārtotāk – atcelt Anulēšanas nodaļas 2019. gada 4. decembra lēmumu Nr. 22964C par spēkā neesamības atzīšanu, kā arī Apelācijas piektās padomes 2021. gada 20. aprīļa lēmumu, ar kuru apstiprināts Anulēšanas nodaļas lēmums, tostarp attiecībā uz procesuālo izdevumu atlīdzināšanu, un noraidīt otras procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu daļā attiecībā uz transportlīdzekļiem un transportlīdzekļu rezerves daļām, ciktāl tie ir iekļauti 12. klasē, proti, attiecībā uz velosipēdiem un divriteņu transportlīdzekļiem, kā arī to rezerves daļām.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-360/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – Portigon/SRB

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/53

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – Portigon/SRB

      (Lieta T-360/21)
      (2021/C 320/59)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Portigon AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: D. Bliesener, V. Jungkind un F. Geber, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2021. gada 14. aprīļa lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2021. gadu (Lieta: SRB/ES/2021/22), ciktāl lēmums attiecas uz prasītāju;

                  —

                  apturēt tiesvedību saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 69. panta c) un d) punktu tik ilgi, kamēr tiesvedībās lietās T-413/18 (1), T-481/19 (2), T-339/20 (3) un T-424/20 (4) un C-664/20 (5) stājas spēkā nolēmums vai tās tiek citādi izbeigtas;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (6), Padomes Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 (7) un LESD pārkāpums, piesaistot prasītāju iemaksām fondos.

                              —

                              Atbildētāja nepamatoti esot noteikusi prasītājai iemaksu pienākumu, jo Regulā Nr. 806/2014 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/59/ES (8) neesot paredzēts iemaksu pienākums iestādēm, kas atrodas likvidācijā.

                              —

                              Tā kā nav saistības ar iekšējo tirgu, likumdevējs neesot bijis tiesīgs iemaksu pienākumu balstīt uz LESD 114. pantu. Savienības līmenī harmonizēti iemaksu noteikumi neatvieglojot pamatbrīvību īstenošanu un arī nenovēršot ievērojamos konkurences izkropļojumus attiecībā uz iestādēm, kas pamet tirgu.

                              —

                              Atbildētāja nepamatoti esot noteikusi prasītājai pienākumu veikt iemaksas, jo iestāde neesot pakļauta riskam, likvidācija atbilstoši Regulai Nr. 806/2014 esot izslēgta un iestādei neesot nozīmes attiecībā uz finanšu sistēmas stabilitāti.

                              —

                              Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (9) esot pretrunā LESD 114. pantam, kā arī Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktam kā būtisku iemaksu aprēķinu regulējumam (LESD 290. panta 1. punkta otrais teikums).

                  2.

                  Otrais prasības pamats: Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 47. panta pārkāpums, jo aprēķināšanas process neatļaujot pilnīgu iemaksas aprēķina pamatojumu. Deleģētā regula (ES) 2015/63 daļēji esot neefektīva.

                  3.

                  Trešais prasības pamats: Hartas 16. un 20. panta pārkāpums, jo, pamatojoties uz prasītājas īpašo situāciju, apstrīdētajā lēmumā neesot ievērots vispārējais vienlīdzības princips un darījumdarbības brīvība.

                  4.

                  Ceturtais pamats: būtisku formas noteikumu un, iespējams, Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 5. panta 1. punkta pārkāpums, jo neesot droši, vai VNV lēmums ir ticis pieņemts. Atbildētāja neesot pietiekami izskaidrojusi faktiskos apstākļus, neesot uzklausījusi prasītāju pirms VNV lēmuma pieņemšanas un savu lēmumu neesot pietiekami pamatojusi.

                  5.

                  Piektais prasības pamats (pakārtoti): Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punkta pārkāpums pārmērīgi augsti noteikta mērķapjoma dēļ, jo atbildētāja mērķapjomu esot drīkstējusi noteikt ne lielāku par 55 000 000 000 EUR.

                  6.

                  Sestais prasības pamats (pakārtoti): Regulas Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta, skatīta kopā ar Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu, pārkāpums, jo atbildētājai, aprēķinot iemaksu lielumu, no attiecīgajām saistībām esot bijis jāizslēdz saistības, kas nerada risku.

                  7.

                  Septītais prasības pamats (pakārtoti): Regulas Nr. 806/2014 70. panta 6. punkta, skatīta kopā ar Deleģētās regulas 2015/63 5. panta 3. un 4. punktu, pārkāpums, jo atbildētāja prasītājas iemaksas nepamatoti esot aprēķinājusi, pamatojoties uz bruto pieeju atvasināto instrumentu līgumiem.

                  8.

                  Astotais prasības pamats (pakārtoti): Regulas Nr. 806/2014 70. panta 6. punkta, skatīta kopā ar Deleģētās regulas 2015/63 6. panta 8. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums, jo atbildētāja nepamatoti esot uzskatījusi prasītāju par iestādi, kas tiek reorganizēta.

         (1)  OV 2018, C 294, 41. lpp.

         (2)  OV 2019, C 305, 60. lpp.

         (3)  OV 2020, C 240, 34. lpp.

         (4)  OV 2020, C 279, 70. lpp.

         (5)  OV 2021, C 44, 35. lpp.

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).

         (7)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2015/81 (2014. gada 19. decembris), ar ko nosaka vienādus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas nosacījumus attiecībā uz ex ante iemaksām vienotajā noregulējuma fondā (OV 2015, L 15, 1. lpp.).

         (8)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

         (9)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).


title: Lieta T-364/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – Essity Hygiene and Health/EUIPO (Lapas attēls)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/54

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. jūnijā – Essity Hygiene and Health/EUIPO (Lapas attēls)
      (Lieta T-364/21)
      (2021/C 320/60)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Essity Hygiene and Health AB (Gēteborga, Zviedrija) (pārstāvis: U. Wennermark, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kuru veido lapas attēls, reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 709 305

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 31. marta lēmums lietā R 2196/2017-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai galvenokārt ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīts tās pieteikums;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, apmierinot apelācijas sūdzību par pārbaudītāja lēmumu neapmierināt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz 16. klasē ietilpstošajām precēm; un

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan tiesvedībā Vispārējā tiesā, gan procesā EUIPO.

            Pakārtoti, prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas (ES) 2017/1001 165. panta 5. punkta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 36. panta 1. punkta g) apakšpunkta un 36. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Tiesas spriedums (2021. gada 21. aprīlis) lietā E-2/20 Norvēģijas valdība, ko pārstāv Imigrācijas lietu apelācijas pārvalde (Utlendingsnemnda — UNE), pret L (Direktīva 2004/38/EK — Pārvietošanās un uzturēšanās brīvība — Izraidīšana — Aizsardzība pret izraidīšanu — Faktiski, attiecīgajā brīdī esoši un pietiekami nopietni draudi — Nopietni valsts drošības apsvērumi — Izbraukšanas rīkojumi — Pieteikumi par izbraukšanas rīkojumu atcelšanu — Būtiska apstākļu maiņa — Nepieciešamība — Proporcionalitāte — Pamattiesības — Tiesības uz ģimenes dzīvi) 2021/C 324/11

text:
               12.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 324/29

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 21. aprīlis)
      lietā E-2/20
      Norvēģijas valdība, ko pārstāv Imigrācijas lietu apelācijas pārvalde (Utlendingsnemnda — UNE), pret L

            (Direktīva 2004/38/EK — Pārvietošanās un uzturēšanās brīvība — Izraidīšana — Aizsardzība pret izraidīšanu — Faktiski, attiecīgajā brīdī esoši un pietiekami nopietni draudi — Nopietni valsts drošības apsvērumi — Izbraukšanas rīkojumi — Pieteikumi par izbraukšanas rīkojumu atcelšanu — Būtiska apstākļu maiņa — Nepieciešamība — Proporcionalitāte — Pamattiesības — Tiesības uz ģimenes dzīvi)

      (2021/C 324/11)
      Lietā E-2/20, Norvēģijas valdība, ko pārstāv Imigrācijas lietu apelācijas pārvalde (Utlendingsnemnda — UNE), pret L attiecībā uz Borgarting apelācijas tiesas (Borgarting lagmannsrett) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar pielāgojumiem Līgumam par Eiropas Ekonomikas zonu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson, tiesnesis Per Christiansen un tiesnesis-referents Bernd Hammermann, 2021. gada 21. aprīlī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Pastāvīgie izbraukšanas rīkojumi principā nav pretrunā EEZ tiesību aktiem, ja tie atbilst nosacījumiem, kas izklāstīti 27. un 28. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, un tos var atcelt saskaņā ar minētās direktīvas 32. pantu. Lēmuma par izraidīšanu pamatā jābūt individuālai pārbaudei. Attiecībā uz EEZ valstspiederīgajiem, kuri ir likumīgi uzturējušies uzņēmējvalstī ilgāk nekā 10 gadus, lēmumu par izraidīšanu saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK 27. pantu un 28. panta 3. punktu var pieņemt tikai, pamatojoties uz nopietniem valsts drošības apsvērumiem, apstākļos, kad attiecīgā indivīda personiskā darbība rada ārkārtīgi nopietnus draudus un izraidīšanas pasākums ir nepieciešams, lai aizsargātu kādu no sabiedrības pamatinteresēm. Tas ir ar nosacījumu, ka šādu aizsardzību nevar panākt ar mazāk stingriem līdzekļiem, ņemot vērā EEZ valstspiederīgā uzturēšanās ilgumu uzņēmējvalstī un jo īpaši nopietnās negatīvās sekas, kādas šāds lēmums var radīt EEZ valstspiederīgajam un viņa(-as) ģimenes locekļiem, kuri ir faktiski integrējušies uzņēmējvalstī. Jebkuram turpmākam lēmumam par izraidīšanu ir jāaprobežojas ar to, kas ir nepieciešams, lai aizsargātu pamatintereses, kuras ar izraidīšanu ir paredzēts aizsargāt. Lēmumā par izraidīšanu ir jāievēro proporcionalitātes princips.

                  2.

                  EEZ pilsoņa sociālā rehabilitācija valstī, kurā viņš(-ņa) ir faktiski integrējies(-usies), ir sabiedrības interesēs kopumā. Attiecīgā indivīda laba uzvedība brīvības atņemšanas laikā un pēc tam probācijas laikā līdz ar citiem pierādījumiem par reintegrāciju sabiedrībā mazina apdraudējumu valsts drošībai. Personas ģimene un bērni, tostarp pabērni, ir svarīgs apsvērums, izvērtējot, vai ir nepieciešams ierobežojošs pasākums saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK VI nodaļu, ņemot vērā proporcionalitātes principu, bērna intereses un pamattiesības. Izvērtējot izraidīšanas nepieciešamību, izraidīšanas iespējamo alternatīvu izskatīšanai ir jābūt daļai no vispārējā izvērtējuma.

                  3.

                  Būtiska apstākļu maiņa Direktīvas 2004/38/EK 32. panta izpratnē ir tāda, kas atceļ pamatojumu sākotnējam lēmumam saskaņā ar direktīvas VI nodaļu ierobežot pārvietošanās brīvību, pamatojoties uz indivīda darbību. Nevar pieņemt, ka indivīda darbība būtiski nemainīsies, un katrs pieteikums ir jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi. Ir jāņem vērā visi faktori, kas varētu liecināt par indivīda darbības būtiskām izmaiņām. Tas būs atkarīgs no indivīda darbības rakstura un draudiem sabiedrībai, ko tā rada. Ir jāņem vērā visi pierādījumi, kas liecina, ka indivīds ir rīkojies pozitīvi un likumīgi tā, ka ir maz ticams, ka viņš(-a) atkal sāks veikt tādas darbības, kuru rezultātā viņš(-a) tika izraidīts(-a). Šādi faktori cita starpā (bet ne tikai) varētu būt pierādījumi, ka persona ir atturējusies no turpmākas iesaistīšanās noziedzīgos nodarījumos, pierādījumi par reintegrāciju uzņēmējvalsts sabiedrībā, stabilas saimnieciskās darbības uzsākšana un uzturēšana, psiholoģisko novērtējumu rezultāti, ticamas nožēlas izpausmes, pierādījumi par pozitīvu un konstruktīvu iesaistīšanos sabiedrībā un jo īpaši EEZ valstspiederīgā sociālo rehabilitāciju valstī, kurā tas ir faktiski integrējies.


title: Tiesas spriedums (2021. gada 5. maijs) lietā E-8/20 Kriminālprocess pret N (Brīvība saņemt pakalpojumus — Darba ņēmēju pārvietošanās brīvība — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Regula (EK) Nr. 883/2004 — Sociālā nodrošinājuma pabalstu saglabāšana citā EEZ valstī — Slimības pabalsts — Uzturēšanās — Pamatbrīvības ierobežojums — Pamatojums) 2021/C 324/12

text:
               12.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 324/31

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 5. maijs)
      lietā E-8/20
      Kriminālprocess pret N

            (Brīvība saņemt pakalpojumus — Darba ņēmēju pārvietošanās brīvība — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Regula (EK) Nr. 883/2004 — Sociālā nodrošinājuma pabalstu saglabāšana citā EEZ valstī — Slimības pabalsts — Uzturēšanās — Pamatbrīvības ierobežojums — Pamatojums)

      (2021/C 324/12)
      Lietā E-8/20 Kriminālprocess pret N — attiecībā uz Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, jo īpaši 28. un 36. pantu, Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs (tiesnesis-referents) Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann, 2021. gada 5. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

                  1.

                  Atbilde uz pirmo un divpadsmito jautājumu ir, ka tāds pabalsts kā pamatlietā aplūkotais darba novērtējuma pabalsts ir slimības pabalsts Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

                  2.

                  Atbilde uz otro, trešo un ceturto jautājumu ir, ka tāda situācija kā pamatlietā aplūkotā neietilpst Regulas (EEK) Nr. 1408/71 19. vai 22. panta piemērošanas jomā. Tomēr šā konstatējuma rezultātā no EEZ līguma pamatdaļas noteikumu vai cita EEZ līgumā iekļauta tiesību akta piemērošanas jomas netiek izslēgtas tādas valsts tiesību normas kā pamatlietā aplūkotās.

                  3.

                  Atbilde uz piekto, sesto, septīto un astoto jautājumu ir, ka EEZ līguma 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu EEZ valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā apdrošināto personu tiesības saglabāt slimības pabalstus skaidrā naudā Regulas (EEK) Nr. 1408/71 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē gadījumā, ja persona uzturas citā EEZ valstī, ir padarītas atkarīgas no:

                              —

                              prasības, ka slimības pabalstu saņēmējs drīkst uzturēties ārvalstīs tikai ierobežotu laikposmu, kas parasti nedrīkst pārsniegt četras nedēļas gadā, un

                              —

                              iepriekšējas atļaujas sistēmas, kas paredz šādas atļaujas atteikšanu, ja vien nevar pierādīt, ka uzturēšanās citā EEZ valstī ir saderīga ar tādu pienākumu izpildi, kas saistīti ar noteiktu darbību, un nekavē kompetentās iestādes turpmākos pasākumus un kontroli.

                  4.

                  Ņemot vērā uz piekto, sesto, septīto un astoto jautājumu sniegto atbildi, uz devīto, desmito un vienpadsmito jautājumu nav jāatbild.

                  5.

                  Atbilde uz trīspadsmito jautājumu ir, ka Regulas (EK) Nr. 883/2004 21. panta 1. punktā ietvertais jēdziens “uzturas” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver īstermiņa uzturēšanos citā EEZ valstī, kas nav “dzīvesvieta” minētās regulas 1. panta j) punkta izpratnē, kā pamatlietā aplūkotā.

                  6.

                  Atbilde uz četrpadsmito jautājumu ir, ka Regulas (EK) Nr. 883/2004 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz situācijām, kad medicīniska diagnoze ir noteikta, uzturoties EEZ valstī, kas nav kompetentā EEZ valsts, kā arī uz situācijām, kad, kā tas ir pamatlietā, kompetentā iestāde pirms personas aizbraukšanas ir atzinusi diagnozi.

                  7.

                  Atbilde uz piecpadsmito jautājumu ir, ka Regulas (EK) Nr. 883/2004 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, piemēram, šādus nosacījumus:

                              i)

                              pabalstu var piešķirt ne vairāk kā uz četrām nedēļām gadā ārpus Norvēģijas;

                              ii)

                              ir jāpierāda, ka uzturēšanās ārvalstīs ir saderīga ar darbības pienākumu izpildi un netraucē kompetentajai iestādei veikt turpmākus pasākumus un kontroli, un

                              iii)

                              attiecīgajai personai jāsaņem atļauja un jāizpilda paziņošanas pienākums, izmantojot paziņojuma veidlapu.

                        Līdz ar to šādu nosacījumu turpmāka izvērtēšana saskaņā ar citām EEZ tiesību normām nav nepieciešama.

                  8.

                  Ņemot vērā atbildi, kas sniegta uz piecpadsmito jautājumu, kā arī piekto, sesto, septīto un astoto jautājumu, uz sešpadsmito jautājumu nav jāatbild.


title: Lieta C-521/19: Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 1. jūlija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – Nodokļu revīzija – Pakalpojumu sniegšana mākslinieciska aģenta darbības ietvaros – Ar PVN apliekamie pakalpojumi – Nodokļu administrācijai nedeklarēti darījumi, par kuriem nav sagatavots rēķins – Krāpšana – Ienākuma nodokļa bāzes atjaunošana – PVN neitralitātes princips – PVN iekļaušana atjaunotajā nodokļa bāzē)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/2

      Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 1. jūlija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

      (Lieta C-521/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Nodokļu revīzija - Pakalpojumu sniegšana mākslinieciska aģenta darbības ietvaros - Ar PVN apliekamie pakalpojumi - Nodokļu administrācijai nedeklarēti darījumi, par kuriem nav sagatavots rēķins - Krāpšana - Ienākuma nodokļa bāzes atjaunošana - PVN neitralitātes princips - PVN iekļaušana atjaunotajā nodokļa bāzē)
      (2021/C 329/02)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CB

         Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, it īpaši tās 73. un 78. pants, lasot tos kopā ar pievienotās vērtības nodokļa (PVN) neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja PVN maksātāji krāpjoties deklarācijā par tiešajiem nodokļiem nav nedz norādījuši nodokļu administrācijai darījuma esamību, nedz izrakstījuši rēķinu, nedz arī norādījuši ieņēmumus, kas gūti saistībā ar šo darījumu, šādas deklarācijas pārbaudes ietvaros attiecīgās nodokļu administrācijas atjaunotās ienākumu summas, kuras konkrētajā darījumā ir izmaksātas un saņemtas, ir jāuzskata par cenu ar PVN, ja vien atbilstoši valsts tiesībām nodokļa maksātājiem nav bijusi iespēja veikt konkrētā PVN vēlāku pārnešanu un atskaitīšanu, neraugoties uz krāpšanu.

         (1)  OV C 363, 28.10.2019.


title: Lieta C-718/19: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – LESD 20. un 21. pants – Direktīva 2004/38/EK – Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā – Lēmums izbeigt attiecīgās personas uzturēšanos sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ – Preventīvi pasākumi, lai novērstu jebkādu attiecīgās personas bēgšanas iespējamību laikposmā, kas viņai noteikts uzņemošās dalībvalsts teritorijas atstāšanai – Valsts tiesību normas, kas ir līdzīgas tām, kuras piemēro trešo valstu valstspiederīgajiem saskaņā ar Direktīvas 2008/115/EK 7. panta 3. punktu – Maksimālais aizturēšanas izraidīšanas nolūkā laikposms – Valsts tiesību norma, kas ir identiska tai, kuru piemēro trešo valstu valstspiederīgajiem)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/3

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 22. jūnija spriedums (Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres

      (Lieta C-718/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - LESD 20. un 21. pants - Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā - Lēmums izbeigt attiecīgās personas uzturēšanos sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ - Preventīvi pasākumi, lai novērstu jebkādu attiecīgās personas bēgšanas iespējamību laikposmā, kas viņai noteikts uzņemošās dalībvalsts teritorijas atstāšanai - Valsts tiesību normas, kas ir līdzīgas tām, kuras piemēro trešo valstu valstspiederīgajiem saskaņā ar Direktīvas 2008/115/EK 7. panta 3. punktu - Maksimālais aizturēšanas izraidīšanas nolūkā laikposms - Valsts tiesību norma, kas ir identiska tai, kuru piemēro trešo valstu valstspiederīgajiem)
      (2021/C 329/03)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour constitutionnelle

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

         Atbildētāja: Conseil des ministres

         Rezolutīvā daļa

      LESD 20. un 21. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem laikposmā, kas viņiem ir noteikts uzņemošās dalībvalsts teritorijas atstāšanai pēc lēmuma par izraidīšanu, kurš attiecībā uz viņiem ir pieņemts sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, vai šī laikposma pagarinājumā, tiek piemērotas tiesību normas, kuru mērķis ir novērst viņu bēgšanas iespējamību un kuras ir līdzīgas tām, kas, runājot par trešo valstu valstspiederīgajiem, ir paredzētas, lai transponētu valsts tiesībās Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 7. panta 3. punktu, ar nosacījumu, ka šajās pirmajās minētajās tiesību normās tiek ievēroti Direktīvas 2004/38 27. pantā noteiktie vispārējie principi un ka tās nav nelabvēlīgākas par otrajām minētajām tiesību normām;

                  —

                  tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri pēc noteiktā laikposma vai pēc šī laikposma pagarinājuma beigām nav izpildījuši lēmumu par izraidīšanu, kurš attiecībā uz viņiem ir pieņemts sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumu dēļ, tiek piemērota aizturēšana izraidīšanas nolūkā uz maksimālo astoņu mēnešu laikposmu, un šis laikposms ir identisks tam, kāds valsts tiesībās tiek piemērots attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri nav izpildījuši šādu iemeslu dēļ pieņemtu atgriešanas lēmumu saskaņā ar Direktīvas 2008/115 6. panta 1. punktu.

         (1)  OV C 413, 9.12.2019.


title: Lieta C-301/20: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 1. jūlija spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 650/2012 – Eiropas mantošanas apliecība – Tādas apliecības apliecinātas kopijas derīgums, kurā nav norādīts derīguma termiņa beigu datums – 65. panta 1. punkts – 69. pants – Apliecības spēks attiecībā uz personām, kas tajā minētas, bet kas nav pieprasījušas tās izdošanu – 70. panta 3. punkts – Kopijas derīguma izvērtēšanai vērā ņemamais datums – Kopijas sekas pierādījumu jomā)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/4

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 1. jūlija spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG

      (Lieta C-301/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 650/2012 - Eiropas mantošanas apliecība - Tādas apliecības apliecinātas kopijas derīgums, kurā nav norādīts derīguma termiņa beigu datums - 65. panta 1. punkts - 69. pants - Apliecības spēks attiecībā uz personām, kas tajā minētas, bet kas nav pieprasījušas tās izdošanu - 70. panta 3. punkts - Kopijas derīguma izvērtēšanai vērā ņemamais datums - Kopijas sekas pierādījumu jomā)
      (2021/C 329/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: UE, HC

         Atbildētāja: Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG

         Piedaloties: Succession de VJ

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi 70. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas mantošanas apliecības apliecināta kopija, kurā ietverta norāde “uz nenoteiktu laiku”, ir derīga sešus mēnešus no tās izsniegšanas dienas un ir spēkā šīs regulas 69. panta izpratnē bez ierobežojuma laikā, ja minētā kopija bija derīga tās sākotnējās iesniegšanas kompetentajā iestādē laikā.

                  2)

                  Regulas Nr. 650/2012 65. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 69. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas mantošanas apliecība ir spēkā attiecībā uz visām personām, kuras tajā ir minētas, pat ja tās nav lūgušas šīs apliecības izsniegšanu.

         (1)  OV C 313, 21.9.2020.


title: Lieta C-717/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 28. decembrī Marina Karpeta-Kovalyova iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-249/19 Karpeta-Kovalyova/Komisija

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/4

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 28. decembrīMarina Karpeta-Kovalyova iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-249/19 Karpeta-Kovalyova/Komisija
      (Lieta C-717/20 P)
      (2021/C 329/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Marina Karpeta-Kovalyova (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Tiesa (astotā palāta) ar 2021. gada 6. jūlija rīkojumu nolēma, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida kā acīmredzami nepamatota, un izdeva rīkojumu apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: Lieta C-21/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 13. janvārī Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-416/20 REC Comprojecto-Projectos e Construções u.c./Eiropas Savienības Tiesa u.c.

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 13. janvārīComprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2020. gada 16. decembra rīkojumu lietā T-416/20 REC Comprojecto-Projectos e Construções u.c./Eiropas Savienības Tiesa u.c.
      (Lieta C-21/21 P)
      (2021/C 329/06)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (pārstāvis: M. A. Ribeiro, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Savienības Vispārējā tiesa, Eiropas Centrālā banka
      Eiropas Savienības Tiesa (sestā palāta) ar 2021. gada 30. jūnija rīkojumu atzina apelācijas sūdzību par acīmredzami nepieņemamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējiem segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.


title: Lieta C-150/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. martā iesniedza Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polija) – kriminālprocess pret D. B.

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. martā iesniedza Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polija) – kriminālprocess pret D. B.
      (Lieta C-150/21)
      (2021/C 329/07)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Pamata kriminālprocesa dalībniece

      D. B.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai lēmums, ar kuru tiek piemērots naudas sods un kuru ir pieņēmusi Nīderlandes centrālā administratīvā iestāde, kas izraudzīta atbilstoši Pamatlēmuma 2005/214/TI (2005. gada 24. februāris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām (1) 2. pantam, un kurš ir pārsūdzams prokuratūrai, kas organizatoriski atrodas Tieslietu ministrijas pakļautībā, atbilst “lēmuma, kuru var pārsūdzēt tiesā, kam ir jurisdikcija krimināllietās” kritērijiem pamatlēmuma 1. panta a) punkta ii) apakšpunkta izpratnē?

                  2)

                  Vai kritēriju, ka lēmumu, ar ko tiek piemērots naudas sods, būtu pārsūdzams “tiesā, kam ir jurisdikcija krimināllietās”, var uzskatīt par izpildītu situācijā, kad pārsūdzību rajona tiesā ir iespējams iesniegt tikai vēlākā procedūras stadijā, proti, pēc tam, kad prokurors to ir noraidījis, un turklāt noteiktos gadījumos tas nozīmē, ka ir jāmaksā nodeva, kuras apmērs ir vienāds ar piemēroto naudas sodu?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2005/214/TI (2005. gada 24. februāris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām (OV 2005, L 76, 16. lpp.).


title: Lieta C-255/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

      (Lieta C-255/21)
      (2021/C 329/08)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)

         Atbildētāja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesiskā regulējuma jomā par maksimālā reklāmām paredzētā raidlaika pārsniegšanas aizliegumu, ņemot vērā [Eiropas Savienības] tiesībās grupas vai atsevišķas saimnieciskas vienības jēdzienam piešķirto vispārējo nozīmi, kas izriet no dažādiem konkurences tiesību avotiem (it īpaši, ciktāl tas attiecas uz šo lietu, no Direktīvas 2018/1808/ES (1) 43. apsvēruma un no Direktīvas 2010/13/[ES] (2) 23. panta jaunās redakcijas), neskarot Itālijas valsts tiesību aktos pastāvošo atšķirību starp atļaujām, kuras paredzētas televīzijas un radio raidorganizācijām atbilstoši Likumdošanas dekrēta 177/[2005] 5. panta 1. punkta b) apakšpunktam, par [ES tiesībām] atbilstošu var uzskatīt tādu valsts tiesību normu par radio un televīziju interpretāciju, atbilstoši kurai no šī paša Likumdošanas dekrēta 177/[2005] 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta, kurš pašreiz spēkā esošajā versijā ir grozīts no 2010. gada 30. marta (transponējot Direktīvu 2007/65/EK (3)), izriet, ka konverģences process starp dažādiem saziņas veidiem (elektroniskā saziņa, publicēšana – ieskaitot elektronisko, un internets jebkurā tā izmantošanas veidā) ir spēkā attiecībā uz televīzijas un radio plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējiem, it īpaši, ja tie ir jau integrēti savstarpēji saistītu uzņēmumu grupās, un ka [šis process] vispārīgā veidā ir obligāts, ar no tā izrietošajām sekām minētā [Likumdošanas dekrēta] 38. panta 6. punkta interpretācijas jomā, līdz ar to raidorganizācija var būt arī grupa, ko uzskata par vienu saimniecisku vienību, vai tieši pretēji – ņemot vērā atgādinātos [ES] tiesību principus,– tādēļ, ka maksimālā reklāmas raidlaika pārsniegšanas aizliegums ir autonoms attiecībā uz vispārējām konkurences tiesībām, grupām un iepriekš minētajam konverģences procesam, kā arī tā saucamajai starpmediju darbībai pirms 2018. gada nebija iespējams piešķirt nozīmi, līdz ar to nolūkā aprēķināt maksimālo reklāmas raidlaiku, ir jāaplūko tikai viena raidorganizācija atsevišķi, pat ja tā pieder grupai (šis aspekts tiek norādīts tikai Direktīvas 2010/13/[ES] 23. panta konsolidētajā tekstā, kas stājās spēkā pēc Direktīvas 2018/1808/ES pieņemšanas)?

                  2)

                  Vai, ņemot vērā iepriekš minētos ES tiesību aktu principus jautājumā par grupām un uzņēmumiem kā vienotu saimniecisko vienību – nolūkā aizliegt maksimālā reklāmas raidlaika pārsniegšanu un iepriekš minētā 23. panta teksta pēctecības nolūkā – neskarot iepriekš minēto atšķirību starp atļaujām, it īpaši no [Integrētās komunikāciju sistēmas] pret konkurenci vērstajiem tiesību aktiem, kas ir minēti Likumdošanas dekrēta 177/[2005] 43. pantā, var arī secināt, ka grupas “mēdiju pakalpojumu sniedzēja” (vai saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēja leksiku: “grupas izdevniecības uzņēmuma”) jēdzienam ir nozīme, lai starpmediju reklāmas paziņojumus vienas un tās pašas grupas ietvaros izslēgtu no maksimālā reklāmas raidlaika Likumdošanas dekrēta Nr. 177/[2005] 38. panta 6. punkta izpratnē vai, tieši pretēji, šāda nozīme ir jāizslēdz pirms 2018. gada, jo konkurences tiesības televīzijas jomā ir autonomas salīdzinājumā ar tiesisko regulējumu par maksimālo reklāmas raidlaiku?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2010/13/ES 23. panta 2. punkta a) apakšpunkta jaunajā formulējumā tiek atzīts iepriekš konkurences tiesībās jau pastāvošs princips par grupu vispārēju nozīmi, vai tas ir jauninājums, un vai tādējādi pirmajā gadījumā runa ir par jau pastāvošu tiesisko realitāti Savienības tiesībās – kas var attiekties arī uz šo lietu, kuras apstākļi norisinājās pirms minētā jaunā formulējuma spēkā stāšanās, un noteikt [valsts pārvaldes iestādes] sniegto interpretāciju, tai prasot katrā ziņā atzīt grupas “mediju pakalpojumu sniedzēja” jēdzienu – vai arī, otrajā gadījumā, šis jauninājums neļauj atzīt sabiedrību grupu nozīmi lietās, kas sāktas pirms tā ieviešanas, jo ratione temporis jaunā redakcija nav piemērojama lietām, kas radušās pirms šī jaunā formulējuma ieviešanas?

                  4)

                  Katrā ziņā un ārpus Likumdošanas dekrēta Nr. 177/2005 5. pantā noteiktās atļauju sistēmas un 2018. gadā ieviestās 23. panta jaunās redakcijas, un tādējādi gadījumā, ja šai jaunajai normai ir nevis esošā atzīstošs raksturs, bet gan jauninājuma raksturs, kā tas ir minēts c) jautājumā, vai radio un televīzijas integrētās attiecības, konkurences tiesībās tās aplūkojot vispārējā veidā, ievērojot saimnieciskās vienības un grupas jēdzienu vispārīgo un transversālo raksturu, ir atslēga, kas ļauj interpretēt maksimālo reklāmām paredzēto raidlaiku, kurš katrā ziņā tiek reglamentēts netiešā veidā attiecībā uz uzņēmumu grupu (vai, precīzāk, saistībā ar kontroles attiecībām grupas uzņēmumu starpā) un šo uzņēmumu funkcionālo vienību, līdz ar to televīzijas un radio raidījumu reklamēšana vienas un tās pašas grupas iekšienē [trūkst teksta], vai, tieši pretēji, šīs integrācijas attiecības ir maznozīmīgas maksimālā reklāmām paredzētā raidlaika ietvaros, un tādējādi ir jāuzskata, ka “pašu” raidījumi, kas ir minēti (oriģinālā teksta) 23. pantā, ir šādi [pašas raidorganizācijas] raidījumi, jo tie pieder vienai raidorganizācijai, kas tos reklamē, nevis uzņēmumu grupai kopumā, ievērojot, ka šis regulējums ir autonoma norma, kas nepieļauj nekādu sistēmisku interpretāciju, atbilstoši kurai tā tiktu attiecināta uz grupām, kas tiek uzskatītas par vienotu saimniecisku vienību?

                  5)

                  Visbeidzot, vai 23. pants tā oriģinālajā redakcijā, pat ja tas nebūtu jāinterpretē kā konkurences tiesībām piederoša norma, tomēr ir jāsaprot kā stimulējoša norma, kas apraksta reklāmas īpatnības, kas ir tikai informējoša un nemēģina nevienu pārliecināt iegādāties preces un pakalpojumus, kuri nav reklamētie raidījumi, un tādējādi vai tas ir jāuzskata par tādu, kas ir izslēgts no normu par reklāmām paredzēto raidlaiku piemērošanas jomas, un tādējādi vienai un tai pašai grupai piederošu uzņēmumu lokā ir piemērojams visos starpmediju un integrētās reklāmas gadījumos, vai tas ir jāsaprot kā atkāpi saturoša un īpaša norma maksimālā reklāmām paredzētā raidlaika aprēķina ietvaros un tādējādi tas ir jāinterpretē šauri?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/1808 (2018. gada 14. novembris), ar ko, ņemot vērā mainīgos tirgus apstākļus, groza Direktīvu 2010/13/ES par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV 2018, L 303, 69. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/13/ES (2010. gada 10. marts), par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV 2010, L 95, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/65/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV 2007, L 332, 27. lpp.).


title: Lieta C-263/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)/Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) un Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)/Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) un Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

      (Lieta C-263/21)
      (2021/C 329/09)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)

         Atbildētājas: Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) un Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai veids, kādā tiek noteikts juridiskās personas dalībnieku sastāvs, kā tas ir noteikts Ley de Propiedad Intelectual jaunā 25. panta 10. punktā, ir saderīgs ar Direktīvu 2001/29/EK (1) vai, vispārīgāk, ar Savienības tiesību vispārējiem principiem?

                  2)

                  Vai fakts, ka ar valsts tiesību aktiem minētajai juridiskajai personai ir piešķirtas tiesības pieprasīt informāciju, tostarp grāmatvedības informāciju, no personām, kas lūdz izsniegt apliecinājumu par atbrīvojumu no atlīdzības samaksas pienākuma par privāto kopēšanu, atbilst Direktīvai 2001/29/EK vai Savienības tiesību vispārējiem principiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-292/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. maijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) u.c./Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) u.c.

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. maijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) u.c./Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) u.c.
      (Lieta C-292/21)
      (2021/C 329/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Administración General del Estado, Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE), UTE CNAE-ITT-FORMASTER-ECT

         Atbildētājas apelācijas instancē: Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA), Ministerio Fiscal

         Prejudiciālais jautājums

      Vai valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru ceļu satiksmes informētības un drošības uzlabošanas kursu vadītāja apliecību punktu atgūšanai nodrošināšanas līguma slēgšanas tiesību piešķiršana ir īstenojama ar sabiedriskā pakalpojuma koncesiju, ir saderīga ar Direktīvu 2006/123/EK (1) – vai attiecīgajā gadījumā ar citām Eiropas Savienības tiesību normām vai principiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.).


title: Lieta C-298/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. maijā iesniedza Curtea de Apel Braşov (Rumānija) – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS/U.A.T. Comuna Dalnic

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. maijā iesniedza Curtea de Apel Braşov (Rumānija) – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS/U.A.T. Comuna Dalnic

      (Lieta C-298/21)
      (2021/C 329/11)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Braşov

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS

         Atbildētāja: U.A.T. Comuna Dalnic

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pantā minētais brīvas pakalpojumu sniegšanas princips, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18 (2004. gada 31. marts) (1) 25. pants, kā arī brīvas un vienlīdzīgas konkurences komersantu starpā un samērīguma principi, kas piemīt Eiropas Savienības tiesībām, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā kā Rumānijas tiesiskais regulējums, kas minēts [Hotărârea Guvernului – Valdības lēmuma] Nr. 925/2006 96. panta 1. punktā – kurā ir paredzēts, ka, ja noteiktas publiskā iepirkuma līguma daļas ir jāpilda vienam vai vairākiem apakšuzņēmējiem, uzrādītajiem līgumiem ir jāatbilst piedāvājumiem, un tie kā pielikums būs publiskā iepirkuma līguma neatņemama sastāvdaļa –, kas interpretēts tādējādi, ka apakšuzņēmējiem izpildei uzticētajiem pakalpojumiem ir jābūt par to pašu vērtību/to pašu cenu, kas par konkrētajiem pakalpojumiem noteikta pamatlīgumā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-301/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. maijā iesniedza Curtea de Apel Oradea (Rumānija) – Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj/YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. maijā iesniedza Curtea de Apel Oradea (Rumānija) – Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj/YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH
      (Lieta C-301/21)
      (2021/C 329/12)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Oradea

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji – atbildētāji: Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare un Tribunalul Sălaj

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā – prasītāji: YF, KP, OJ, YS, SL, DB un SH

         Citas iesaistītās puses: Tribunalul Cluj, Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2000/78/E[K] (1) 9. panta 1. punkta noteikumi, kas garantē tiesisko procedūru “visām personām, kuras uzskata sevi par cietušām, jo viņām nav piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips”, kā arī tie, kas paredzēti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmajā daļā un kas ikvienai personai garantē tiesības “uz efektīvu tiesību aizsardzību [un] uz taisnīgu [..] lietas izskatīšanu”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā Legea dialogului social nr. 62/2011 (Rumānijas likums Nr. 62/2011, ar kuru reglamentē dialogu starp sociālajiem partneriem) 211. panta c) punkts, kurā ir paredzēts, ka trīs gadu termiņu prasības iesniegšanai par zaudējumu atlīdzību sāk aprēķināt “no dienas, kurā zaudējumi ir radušies”, neatkarīgi no tā, vai prasītāji zināja vai nezināja par zaudējumu nodarīšanu (un to apmēru)?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2000/78/E[K] 2. panta 1. un 2. punkta, kā arī 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta beigu daļas noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Rumānijas 2009. gada 5. novembra Pamatlikums Nr. 330 par vienotu atalgojumu no valsts budžeta apmaksātajiem darbiniekiem) 1. panta 2. punkts, kas interpretēts Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānijas Augstākā kasācijas tiesa) spriedumā Nr. 7/2019 (publicēts Monitorul Oficial al României – Rumānijas Oficiālais Vēstnesis – Nr. 343/06.05.2019.) par pārsūdzību tiesiskuma interesēs, ņemot vērā, ka prasītājiem nebija likumīgu tiesību prasīt atalgojuma palielināšanu par kvalifikāciju, uzsākot darbu tiesu iestādē pēc datuma, kurā stājās spēkā Likums [Nr.] 330/2009, kas skaidri nosaka, ka tiesības uz atalgojumu ir un paliek vienīgi tās, kas paredzētas [minētajā] likumā, kā rezultātā tiek radīta diskriminācija darba samaksas jomā salīdzinājumā ar viņu kolēģiem, arī pamatojoties uz vecuma kritēriju, kas tātad nozīmē, ka tikai vecākie tiesneši, kuri uzsāka darbību pirms 2010. gada janvāra (un guva labumu no laika posmā no 2006. līdz 2009. gadam pasludinātajiem tiesas spriedumiem, kuru rezolutīvā daļa 2019. gadā tika interpretēta, pamatojoties uz [Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānijas Augstākā kasācijas tiesa)] spriedumu Nr. 7/2019), 2019. gada decembrī un 2020. gada janvārī saņēma atpakaļejošu atalgojumu samaksu (līdzīgu tiem, kas tiek pieprasīti ar šajā procedūrā izskatīto prasību) par laika posmu no 2010. līdz 2015. gadam, kaut arī šajā laika periodā arī prasītāji veica tiesnešu funkcijas, veica vienādu darbu, ar vienādiem nosacījumiem un tajā pašā iestādē?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2000/78/EK noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj diskrimināciju tikai tad, ja tā ir balstīta uz kādu no šīs direktīvas 1. pantā minētajiem kritērijiem, vai, gluži pretēji, šie noteikumi, ja tiek papildināti ar citu Savienības tiesību aktu noteikumiem, nepieļauj atšķirīgu attieksmi plašākā nozīmē pret darbiniekiem atalgojuma ziņā, ja tie veic vienu un to pašu darbu, pie viena un tā paša darba devēja, [tajā pašā] laika posmā un ar vienādiem nosacījumiem?

         (1)  OV 2000, L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-306/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. maijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Komisia za zashtita na lichnite danni, Tsentralna isbiratelna komisia/Koalitsia “Demokratichna Bulgaria – Оbedinenie”

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. maijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – Komisia za zashtita na lichnite danni, Tsentralna isbiratelna komisia/Koalitsia “Demokratichna Bulgaria – Оbedinenie”

      (Lieta C-306/21)
      (2021/C 329/13)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Komisia za zashtita na lichnite danni, Tsentralna isbiratelna komisia

         Atbildētāja: Koalitsia “Demokratichna Bulgaria – Оbedinenie”

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas (1) 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir šīs regulas piemērošana tādā šķietami tīri iekšējā situācijā kā Nacionālās asamblejas vēlēšanu rīkošana, ja aizsardzības priekšmets ir personu – Eiropas Savienības pilsoņu – personas dati un datu apstrādes darbības neaprobežojas tikai ar datu vākšanu, veicot attiecīgo darbību?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: vai Nacionālās asamblejas vēlēšanu, kas šķietami neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, noslēgšanās atbrīvo pārziņus, apstrādātājus un personas, kas uzglabā personas datus, no pienākumiem, kas tiem izriet no regulas kā vienīgā Savienības pilsoņu personas datu aizsardzības līdzekļa Savienības līmenī? Vai regulas piemērojamība ir atkarīga tikai no darbības, kuras nolūkā personas dati ir tikuši radīti vai attiecīgi savākti, kas liek arī secināt, ka tās vēlāka piemērojamība ir izslēgta?

                  3)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas 6. panta [1. punkta] e) apakšpunktam un tās 4. un 129. apsvērumā nostiprinātajam samērīguma principam ir pretrunā tāds regulas īstenošanai pieņemts valsts tiesiskais regulējums kā šajā lietā aplūkotais, saskaņā ar kuru jau sākotnēji tiek izslēgta un ierobežota iespēja, ka, apkopojot vēlēšanu rezultātus, vēlēšanu iecirkņos tiek veikti videoieraksti, netiek pieļauta atsevišķu ierakstīšanas procesa daļu diferenciācija un reglamentācija, kā arī tiek izslēgta iespēja sasniegt regulas mērķus – personu personas datu aizsardzību – ar citiem līdzekļiem?

                  4)

                  Alternatīvi un Savienības tiesību piemērošanas kontekstā, rīkojot pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanas: vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas 6. panta [1. punkta] e) apakšpunktam un tās 4. un 129. apsvērumā nostiprinātajam samērīguma principam ir pretrunā tāds regulas īstenošanai pieņemts valsts tiesiskais regulējuma kā šajā lietā aplūkotais, saskaņā ar kuru jau sākotnēji tiek izslēgta un ierobežota iespēja, ka, apkopojot vēlēšanu rezultātus, vēlēšanu iecirkņos tiek veikti videoieraksti, netiek nedz noteikta, nedz tikai pieļauta atsevišķu ierakstīšanas procesa daļu diferenciācija un reglamentācija, kā arī tiek izslēgta iespēja sasniegt regulas mērķus – personu personas datu aizsardzību – ar citiem līdzekļiem?

                  5)

                  Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas 6. panta 1. punkta e) apakšpunktā izvirzītās prasības tiek pārkāptas, ja notikušu vēlēšanu norises un rezultātu apkopošanas atbilstības likuma prasībām konstatācijas darbības tiek klasificētas kā sabiedrības interesēs veicams uzdevums, kas attaisno konkrētu, samērīguma prasībai pakļautu iejaukšanos saistībā ar vēlēšanu iecirkņos esošo personu personas datiem, ja tās pilda sabiedrisku un likumā noteiktu uzdevumu?

                  6)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: vai personas datu aizsardzībai ir pretrunā tāda valsts likumā paredzēta aizlieguma vākt un apstrādāt personas datus ieviešana, kas ierobežo iespēju veikt darbības, kas ir saistītas ar materiālu, objektu vai priekšmetu, kas neietver personas datus, ierakstīšanu video, ja ierakstīšanas procesā pastāv iespēja, ka nofilmējot vēlēšanu iecirknī esošas personas, kuras attiecīgajā brīdī rīkojas sabiedrības interesēs, tiek savākti arī personas dati?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-308/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. maijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugāle) – KU u.c./SATA International – Azores Airlines SA

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. maijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugāle) – KU u.c./SATA International – Azores Airlines SA

      (Lieta C-308/21)
      (2021/C 329/14)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: KU, OP, GC

         Atbildētāja: SATA International – Azores Airlines SA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai avioreisu aizkavēšanās ilgāk par trim stundām vai to atcelšana, ko izraisījuši degvielas apgādes traucējumi izlidošanas lidostā, ir “ārkārtējs apstāklis” Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē un tā piemērošanas nolūkiem gadījumā, ja šī lidosta atbild par degvielas apgādes sistēmas pārvaldību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-339/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

      (Lieta C-339/21)
      (2021/C 329/15)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria un Vodafone Italia SpA

         Atbildētājas: Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria un Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

         Prejudiciālais jautājums

      Lūgums Tiesai noteikt, vai LESD 18., 26., 49., 54. un 55. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 11. decembra Direktīvas 2018/1972/ES (1) (2018. gada 11. decembris) 3. un 13. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 52. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā, deleģējot administratīvai iestādei uzdevumu noteikt atlīdzību, kuru telesakaru operatoriem maksā par sakaru plūsmas pārtveršanas darbību obligātu veikšanu pēc tiesu iestādes pieprasījuma, nav paredzēts pienākums ievērot to izmaksu pilnīgas atmaksas principu, kuras operatoriem saistībā ar šo darbību faktiski ir radušās un kuras tie ir pienācīgi dokumentējuši, un turklāt administratīvajai iestādei ir uzlikts pienākums panākt izdevumu ietaupījumu salīdzinājumā ar agrākiem atlīdzības aprēķināšanas kritērijiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (pārstrādāta redakcija) (OV 2018, L 321, 36. lpp.).


title: Lieta C-340/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūnijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – VB/Natsionalna agentsia za prihodite

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūnijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – VB/Natsionalna agentsia za prihodite

      (Lieta C-340/21)
      (2021/C 329/16)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: VB

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Natsionalna agentsia za prihodite

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (ES) 2016/679 (1) 24. un 32. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu izdarīt pieņēmumu, ka veiktie tehniskie un organizatoriskie pasākumi nav atbilstīgi, pietiek konstatēt, ka personas datu neatļautu izpaušanu vai piekļuvi tiem Regulas (ES) 2016/679 4. panta 12. punkta izpratnē ir izdarījušas personas, kuras nav pārziņa pārvaldes darbinieki un kuras nav pakļautas tā kontrolei?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu noliedzoša, kādam ir jābūt tiesiskuma pārbaudes tiesā priekšmetam un apjomam, vērtējot, vai Regulas (ES) 2016/679 32. pantā minētie tehniskie un organizatoriskie pasākumi, kurus veicis pārzinis, ir atbilstīgi?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu noliedzoša, vai pārskatatbildības princips Regulas (ES) 2016/679 5. panta 2. punkta un 24. panta – kopsakarā ar 74. apsvērumu – izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesvedībā atbilstoši Regulas (ES) 2016/679 82. panta 1. punktam pārzinim ir pienākums pierādīt, ka 32. pantā minētie, veiktie tehniskie un organizatoriskie pasākumi ir atbilstīgi? Vai eksperta atzinuma saņemšana ir uzskatāma par nepieciešamu un pietiekamu pierādījumu tam, lai konstatētu, vai pārziņa veiktie tehniskie un organizatoriskie pasākumi tādā situācijā kā šeit aplūkojamā bija atbilstīgi, ja neatļautā piekļuve personas datiem un to neatļautā izpaušana ir “hakeru uzbrukuma” sekas?

                  4)

                  Vai Regulas (ES) 2016/679 82. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka personas datu neatļautā izpaušana vai piekļuve tiem Regulas (ES) 2016/679 4. panta 12. punkta izpratnē, ko, izmantojot “hakeru uzbrukumu”, ir veikušas personas, kuras nav pārziņa pārvaldes darbinieki un kuras nav pakļautas tā kontrolei, kā tas noticis izskatāmajā lietā, ir uzskatāma par notikumu, par ko pārzinis nekādā veidā nav atbildīgs un kas attaisno tā atbrīvošanu no atbildības?

                  5)

                  Vai Regulas (ES) 2016/679 82. panta 1. un 2. punkts kopsakarā ar 85. un 145. apsvērumu ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā šeit aplūkojamā, kad noticis personas datu aizsardzības pārkāpums, kas izpaužas kā neatļauta piekļuve personas datiem un to neatļauta izpaušana, izmantojot “hakeru uzbrukumu”, ja šāda ļaunprātīga izmantošana nav konstatēta un/vai ja datu subjektam nav nodarīts citāds kaitējums, plaši interpretējamajā nemantiskā kaitējuma jēdzienā ietilpst – un tiesības saņemt attiecīgu kompensāciju dod – jau datu subjekta rūpes, bažas un bailes par personas datu iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu nākotnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-391/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 24. jūnijā Enrico Falqui iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu lietā T-695/19 Enrico Falqui/Eiropas Parlaments

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 24. jūnijāEnrico Falqui iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 5. maija spriedumu lietā T-695/19 Enrico Falqui/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-391/21 P)
      (2021/C 329/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Enrico Falqui (pārstāvji: F. Sorrentino un A. Sandulli, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  Tiek lūgts atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 5. maija spriedumu Nr. 1000680 un līdz ar to 2019. gada 8. jūlija paziņojumu (un vajadzības gadījumā lēmuma projektu un juridiskā dienesta atzinumu, ar ko ir pamatots lēmums), kā arī atmaksāt summas, kuras nepamatoti ir ieturētas no pensijas, un piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs izvirza piecus pamatus:

         Pirmais pamats: Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmuma “Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumi” pārkāpums.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pārkāpusi iepriekš minētā lēmuma 75. pantu. Minētajā pantā neesot noteikts, kā to apgalvo Vispārējā tiesa, ka attiecībā uz pensijām, kas jau ir izmaksātas vai uzkrātas dienā, kad stājās spēkā Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām (turpmāk tekstā – “DIP noteikumi”), būtu jāturpina piemērot pro futuro tā sauktais noteikums par identisku pensiju, kāds ir paredzēts DIP [noteikumu] III pielikumā, un ka tādējādi iespējamiem valsts pensiju grozījumiem in peius būtu jāatspoguļojas Parlamenta piešķirtajās pensijās, bet gan, tieši pretēji, ka pensijas, kas jau ir piešķirtas, pamatojoties uz šo noteikumu, ir neaizskaramas pēc būtības un apmēra ziņā.

         Otrais pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzības principa un samērīguma principa pārkāpums.

      Vispārējā tiesa kļūdaini esot atzinusi, ka nav pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības un samērīguma princips. Runājot par tiesisko paļāvību, tā esot pārkāpta, Parlamentam un Vispārējai tiesai interpretējot noteikumu par identisku pensiju, kas jau ir apstrīdēts pirmajā pamatā, savukārt, runājot par samērīguma principu, Vispārējā tiesa kļūdaini esot piešķīrusi nozīmi mērķim, kādu bija izvirzījusi Itālijas parlamenta Deputātu palāta, pieņemot Lēmumu Nr. 14/18 (no tās budžeta sedzamo pensijas izdevumu samazināšana), atzīstot to par likumīgu, nekonstatēdama, ka šajā gadījumā šādam mērķim nav nozīmes, jo šim mērķim nav nekādas saistības ar apelācijas sūdzības iesniedzējam radīto slogu.

         Trešais pamats: principa, saskaņā ar kuru Savienības iestādes, izmantojot automātisku atsauci, nevar īstenot spēkā neesošu valsts tiesību aktu, pārkāpums.

      Vispārējā tiesa esot kļūdaini atzinusi, ka valsts tiesiskais regulējums ir piemērojams automātiski, neatkarīgi no tā prettiesiskuma atbilstoši valsts tiesībām, un Savienības iestādes nevarot pārbaudīt šādu jautājumu. Turpretim, kad ES iestāde, izdarot atsauci, piemēro valsts tiesību aktu, ir piemērojams vispārējs princips par attiecībām starp tiesību sistēmām, saskaņā ar kuru tiesību sistēma, kurā ir izdarīta atsauce, var ietvert atsauci tikai uz tiesību normām, kas ir likumīgas tiesību sistēmā, uz kuru ir izdarīta atsauce, ņemot vērā juridisko nozīmi, kas tām ir izcelsmes tiesību sistēmā: ja tās nav spēkā, tad tās nevar tikt piemērotas. Pretējā gadījumā apelācijas sūdzības iesniedzēja situācija būtu neaizsargāta.

         Ceturtais pamats: kļūda, kas ir pieļauta, neņemot vērā valsts tiesību normu, kura izriet no Itālijas Deputātu palātas Jurisdikcijas padomes sprieduma Nr. 2/20, kas stājās spēkā vēlāk.

      Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka pēc Deputātu palātas Jurisdikcijas padomes sprieduma Nr. 2/20, šobrīd valsts sistēmu – ko Eiropas Parlaments vēlas piemērot – veido divi posmi: pirmajā pensija tiek pārrēķināta atbilstoši Lēmumā 14/18 noteiktajiem vispārējiem kritērijiem; otrajā Palātas biroji pēc puses lūguma un, pamatojoties uz ieinteresētās personas finansiālo un veselības stāvokli, piemēro pensijas procentuālu palielinājumu. Nešķiet, ka šāda sistēma būtu izmantojama Eiropas līmenī.

         Piektais pamats, kas attiecas uz pieteikumiem, kuri ir atzīti par nepieņemamiem vai nepieļaujamiem pirmajā instancē, kā arī uz tiesāšanās izdevumiem.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzstāj uz lēmuma projekta un Juridiskā dienesta atzinuma, pamatojoties uz kuriem Parlaments ir rīkojies, atcelšanu, ciktāl tas ir nepieciešams, kā arī lūdz samaksāt summas, kas tiesvedības norises laikā nepamatoti ir ieturētas no viņa pensijas, un piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā un otrajā instancē.


title: Lieta C-401/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 29. jūnijā Rumānija iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-543/19 Rumānija/Komisija

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 29. jūnijā Rumānija iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-543/19 Rumānija/Komisija
      (Lieta C-401/21 P)
      (2021/C 329/18)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Rumānija (pārstāvji: E. Gane un L.-E. Baţagoi)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību, pilnībā atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-543/19, no jauna izspriest lietu T-543/19, apmierinot prasību daļēji atcelt Komisijas Lēmumu C(2019)4027 final, ciktāl Komisija darbības programmas pirmajam un otrajam prioritārajam virzienam ir piemērojusi līdzfinansējuma likmi 75 % apmērā, nevis 85 % apmērā,
                  vai

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību, pilnībā atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-543/19 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā, izspriezdama lietu no jauna, apmierinātu prasību daļēji atcelt Komisijas Lēmumu C(2019)4027 final, ciktāl Komisija darbības programmas pirmajam un otrajam prioritārajam virzienam ir piemērojusi līdzfinansējuma likmi 75 % apmērā, nevis 85 % apmērā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam Rumānija izvirza trīs pamatus:

                  A.

                     Regulas Nr. 1303/2013 139. panta 6. punkta a) apakšpunkta, lasot kopā ar šīs pašas regulas 137. panta 1 punkta a) un d) apakšpunktu un 2. punktu, 131. pantu, 135. panta 2. punktu un 139. panta 1., 2. un 7. punktu, kļūdaina interpretācija un piemērošana

                  Rumānija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas attiecībā uz nošķīrumu starp pēdējo starpposma maksājuma pieteikumu un pārskatu pieņemšanu, nepamatoti neņemot vērā šī pēdējā minētā posma lomu un uzskatot, ka pieprasāmās summas aprēķinam piemērojamā līdzfinansējuma likme ir pēdējā starpposma maksājuma pieteikuma iesniegšanas brīdī spēkā esošā līdzfinansējuma likme.

                  B.

                     Grāmatvedības gada principa kļūdaina interpretācija un piemērošana

                  Rumānija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi grāmatvedības gada principu, nospriežot, ka tādas līdzfinansējuma likmes piemērošana izdevumiem, kas ir radušies grāmatvedības gada laikā un kas ir ierakstīti grāmatvedības sistēmā, kura ir noteikta pēc pēdējā starpposma maksājuma pieteikuma, ir uzskatāma par minētā principa pārkāpumu.

                  C.

                     Atpakaļejoša spēka aizlieguma principa kļūdaina interpretācija un piemērošana

                  Rumānija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi atpakaļejoša spēka aizlieguma principu, nospriežot, ka 2018. gada 12. decembra Īstenošanas lēmumā C(2018)8890 final noteiktā līdzfinansējuma likme nav piemērojama izdevumiem, kuri ir radušies 2017.-2018. grāmatvedības gadā, jo Rumānijas tiesiskais stāvoklis brīdī, kad tas stājās spēkā, proti, 2018. gada 12. decembrī, jau bija atbilstošs, tādā nozīmē, ka grāmatvedības gads beidzās 2018. gada 30. jūnijā un pēdējais starpposma maksājuma pieteikums tika iesniegts 2018. gada 6. jūlijā.


title: Lieta T-226/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Global Silicones Council u.c./Komisija (REACH – Regulas Nr. 1907/2006 XVII pielikuma atjaunināšana, kurš attiecas uz ierobežojumiem, kas ir piemērojami attiecībā uz dažu bīstamu vielu, savienojumu un izstrādājumu izgatavošanu, laišanu tirgū un lietošanu – Ierobežojumi attiecībā uz oktametilciklotetrasiloksānu (D4) un dekametilciklopentasiloksānu (D5) – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Regulas Nr. 1907/2006 XIII pielikums – Apliecinājumu nozīmīguma noteikšana – Regulas Nr. 1907/2006 68. pants – Nepieņemams risks – Samērīgums – Būtiski procedūras noteikumi)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/16

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Global Silicones Council u.c./Komisija
      (Lieta T-226/18) (1)

      (REACH - Regulas Nr. 1907/2006 XVII pielikuma atjaunināšana, kurš attiecas uz ierobežojumiem, kas ir piemērojami attiecībā uz dažu bīstamu vielu, savienojumu un izstrādājumu izgatavošanu, laišanu tirgū un lietošanu - Ierobežojumi attiecībā uz oktametilciklotetrasiloksānu (D4) un dekametilciklopentasiloksānu (D5) - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Regulas Nr. 1907/2006 XIII pielikums - Apliecinājumu nozīmīguma noteikšana - Regulas Nr. 1907/2006 68. pants - Nepieņemams risks - Samērīgums - Būtiski procedūras noteikumi)
      (2021/C 329/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Global Silicones Council (Vašingtona, ASV), Wacker Chemie AG (Minhene, Vācija), Momentive Performance Materials GmbH (Leverkusen, Vācija), Shin-Etsu Silicones Europe BV (Almere, Nīderlande), Elkem Silicones France SAS (Liona, Francija) (pārstāvji: A. Kołtunowska un R. Semail, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lindenthal un K. Mifsud-Bonnici)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: American Chemistry Council, Inc. (ACC) (Vašingtona) (pārstāvji: K. Nordlander un C. Grobecker, advokāti)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, D. Klebs, S. Eisenberg, S. Heimerl un S. Costanzo), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: S. Brandon, kam palīdz C. Banner un A. Parkinson, barristers), Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Darie un A. Tamás), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Moore un A. Maceroni), Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: M. Heikkilä, W. Broere un A. Hautamäki)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Regulu (ES) 2018/35 (2018. gada 10. janvāris), ar ko attiecībā uz oktametilciklotetrasiloksānu (“D4”) un dekametilciklopentasiloksānu (“D5”) groza XVII pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (OV 2018, L 6, 45. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Global Silicones Council, Wacker Chemie AG, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV un Elkem Silicones France SAS sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, Eiropas ķimikāliju aģentūra (ECHA) un American Chemistry Council, Inc. (ACC) sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 200, 11.6.2018.


title: Lieta T-519/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Global Silicones Council u.c./ECHA (REACH – Vielu, kas ar laiku ir iekļaujamas Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā, saraksta izstrāde – Oktametilciklotetrasiloksāna (D4), dekametilciklopentasiloksāna (D5) un dodekametilcikloheksasiloksāna (D6) iekļaušana šajā sarakstā – Regulas Nr. 1907/2006 57. un 59. pants – Regulas Nr. 1907/2006 XIII pielikums – Apliecinājumu nozīmīguma noteikšana – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Samērīgums)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/17

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Global Silicones Council u.c./ECHA
      (Lieta T-519/18) (1)

      (REACH - Vielu, kas ar laiku ir iekļaujamas Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā, saraksta izstrāde - Oktametilciklotetrasiloksāna (D4), dekametilciklopentasiloksāna (D5) un dodekametilcikloheksasiloksāna (D6) iekļaušana šajā sarakstā - Regulas Nr. 1907/2006 57. un 59. pants - Regulas Nr. 1907/2006 XIII pielikums - Apliecinājumu nozīmīguma noteikšana - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīgums)
      (2021/C 329/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Global Silicones Council (Vašingtona, DC, ASV) un 6 citi prasītāji, kuru nosaukumi ir sprieduma pielikumā (pārstāvji: R. Cana un D. Abrahams, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: M. Heikkilä, W. Broere un A. Hautamäki)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: American Chemistry Council, Inc. (ACC) (Vašingtona) (pārstāvji: K. Nordlander un C. Grobecker, advokāti)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, D. Klebs, S. Heimerl un S. Costanzo), Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Haasbeek un R. Lindenthal)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts pilnībā vai daļēji atcelt ECHA2018. gada 27. jūnija lēmumu, ar kuru oktametilciklotetrasiloksāns (D4), dekametilciklopentasiloksāns (D5) un dodekametilcikloheksasiloksāns (D6) ir iekļauti to vielu sarakstā, kas ar laiku ir iekļaujamas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.; labojums – OV 2007, L 136, 3. lpp.), XIV pielikumā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Global Silicones Council un pārējie prasītāji, kuru nosaukumi ir norādīti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika, Eiropas Komisija un American Chemistry Council, Inc. (ACC) sedz katra pati savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta T-17/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 3. februāra spriedums – Moi/Parlaments (Institucionālās tiesības – Parlaments – Psiholoģiska vardarbība – Parlamenta priekšsēdētāja lēmumi, kuros secināts, ka pastāv psiholoģiskas vardarbības situācija pret diviem akreditētiem deputātu palīgiem, un deputātei noteikts sods – tiesību saņemt dienas naudu zaudēšana uz 12 dienām – Parlamenta reglamenta 11. un 166. pants – Iekšējā pārsūdzība – Eiropas Parlamenta Prezidija lēmums, ar ko apstiprina sodu – Parlamenta iekšējā reglamenta 167. pants – Prasība atcelt tiesību aktu – Termiņš prasības celšanai – Pieņemamība – Tiesības uz aizstāvību – Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/18

      Vispārējās tiesas 2021. gada 3. februāra spriedums – Moi/Parlaments
      (Lieta T-17/19) (1)

      (Institucionālās tiesības - Parlaments - Psiholoģiska vardarbība - Parlamenta priekšsēdētāja lēmumi, kuros secināts, ka pastāv psiholoģiskas vardarbības situācija pret diviem akreditētiem deputātu palīgiem, un deputātei noteikts sods - tiesību saņemt dienas naudu zaudēšana uz 12 dienām - Parlamenta reglamenta 11. un 166. pants - Iekšējā pārsūdzība - Eiropas Parlamenta Prezidija lēmums, ar ko apstiprina sodu - Parlamenta iekšējā reglamenta 167. pants - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Tiesības uz aizstāvību - Ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2021/C 329/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Giulia Moi (Itālija) (pārstāvji: M. Pisano un P. Setzu, avocats)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: T. Lazian, S. Seyr un M. Windisch)

         Priekšmets

      Pirmkārt, galvenokārt par prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, atcelt dažādus aktus, kuri pieņemti pret prasītāju uzsāktā procedūrā par vardarbības konstatēšanu un sodīšanu, un, pakārtoti, prasība konstatēt viņai piemērotā soda pārmērīgo un/vai nesamērīgo raksturu un aizstāt to ar Parlamenta reglamenta 166. panta a) apakšpunktā paredzēto sodu, un, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu, piespriest Parlamentam izmaksāt viņai kaitējuma atlīdzību un uzdot priekšsēdētājam publiskot informāciju Parlamenta plenārsēdē.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 2018. gada 2. oktobra lēmumu, ar kuru Giulia Moi rīcība pret diviem akreditētiem deputātu palīgiem tika atzīta par psiholoģisko vardarbību, Parlamenta priekšsēdētāja 2018. gada 2. oktobra lēmumu, ar kuru Giulia Moi ir noteikts sods par viņas rīcību pret šiem diviem deputātu palīgiem, kas tika atzīta par psiholoģisko vardarbību, un viņai piemērota dienas naudas atņemšana uz 12 dienām, un Parlamenta prezidija 2018. gada 12. novembra lēmumu par Giulia Moi 2018. gada 16. oktobrī iesniegto sūdzību atbilstoši Parlamenta iekšējā reglamenta 167. pantam.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta T-265/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Itālija/Komisija (ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Itālijas izdevumi – Grāmatojumu noskaidrošana – Atbilstīguma noskaidrošana – Finanšu korekcijas – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – Finansiālu zaudējumu risks – Regula (EK) Nr. 1290/2005 – Regula (EK) Nr. 885/2006 – Sākotnējā administratīvā vai tiesas konstatācija – Pārkāpuma esamība)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/18

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Itālija/Komisija
      (Lieta T-265/19) (1)

      (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Itālijas izdevumi - Grāmatojumu noskaidrošana - Atbilstīguma noskaidrošana - Finanšu korekcijas - Regula (ES) Nr. 1306/2013 - Finansiālu zaudējumu risks - Regula (EK) Nr. 1290/2005 - Regula (EK) Nr. 885/2006 - Sākotnējā administratīvā vai tiesas konstatācija - Pārkāpuma esamība)
      (2021/C 329/22)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, kam palīdz R. Guizzi, A. Giordano un L. Vignato, avvocati dello Stato)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Bianchi, J. Aquilina un F. Moro)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2019/265 (2019. gada 12. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2019, L 44, 14. lpp.), ciktāl tas attiecas uz konkrētiem Itālijas Republikas izdevumiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2019/265 (2019. gada 12. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), atcelt, ciktāl ar to no Savienības finansējuma ir izslēgti konkrēti Itālijas Republikas izdevumi 305 122,74 EUR apmērā.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Itālijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta T-624/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Welter’s/EUIPO (Kāta ar sariem forma) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Kāta ar sariem forma – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/19

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Welter’s/EUIPO (Kāta ar sariem forma)
      (Lieta T-624/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Kāta ar sariem forma - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 329/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Welter’s Co. Ltd (Touliu, Taivāna) (pārstāvis: T. Meinke, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 11. jūlija lēmumu lietā R 2428/2018-5 attiecībā uz pieteikumu par trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido kāta ar sariem forma, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Welter’s Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta T-635/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro u.c./Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība – Valsts atbalsts – Banku nozare – Projekts par privāttiesiska banku konsorcija īstenotu tajā ietilpstošas bankas rekapitalizāciju – Dalībvalsts centrālās bankas piešķirta atļauja īstenot intervenci – Atteikšanās īstenot glābšanu un noregulējuma procedūras uzsākšana – Direktīvas 2014/49/ES un 2014/59/ES – Lēmums neizteikt iebildumus – Komisijas informācijas pieprasījumi un nostājas formulēšana iepriekšējas izskatīšanas stadijā – Cēloņsakarības neesamība)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/20

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro u.c./Komisija
      (Lieta T-635/19) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - Valsts atbalsts - Banku nozare - Projekts par privāttiesiska banku konsorcija īstenotu tajā ietilpstošas bankas rekapitalizāciju - Dalībvalsts centrālās bankas piešķirta atļauja īstenot intervenci - Atteikšanās īstenot glābšanu un noregulējuma procedūras uzsākšana - Direktīvas 2014/49/ES un 2014/59/ES - Lēmums neizteikt iebildumus - Komisijas informācijas pieprasījumi un nostājas formulēšana iepriekšējas izskatīšanas stadijā - Cēloņsakarības neesamība)
      (2021/C 329/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro (Pesaro, Itālija), Montani Antaldi Srl (Pesaro), Fondazione Cassa di Risparmio di Fano (Fano, Itālija), Fondazione Cassa di Risparmio di Jesi (Jesi, Itālija), Fondazione Cassa di Risparmio della Provincia di Macerata (Macerata, Itālija) (pārstāvji: A. Sandulli un B. Cimino, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Stancanelli, I. Barcew, A. Bouchagiar un D. Recchia)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts piespriest atlīdzināt materiālo kaitējumu, kas prasītājiem esot nodarīts ar Komisijas prettiesisko rīcību, kā rezultātā tikusi aizkavēta Banca delle Marche glābšana.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro, Montani Antaldi Srl, Fondazione Cassa di Risparmio di Fano, Fondazione Cassa di Risparmio di Jesi un Fondazione Cassa di Risparmio della Provincia di Macerata atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta T-668/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 7. jūlija spriedums – Ardagh Metal Beverage Holdings/EUIPO (Skaņu kombinācija, atverot gāzēta dzēriena skārdeni) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes, kuru veido skaņu kombinācija, atverot gāzēta dzēriena skārdeni, reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)

text:
               16.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/20

      Vispārējās tiesas 2021. gada 7. jūlija spriedums – Ardagh Metal Beverage Holdings/EUIPO (Skaņu kombinācija, atverot gāzēta dzēriena skārdeni)
      (Lieta T-668/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības preču zīmes, kuru veido skaņu kombinācija, atverot gāzēta dzēriena skārdeni, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)
      (2021/C 329/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ardagh Metal Beverage Holdings GmbH & Co. KG (Bonna, Vācija) (pārstāvis: S. Abrar, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: M. Fischer, D. Hanf un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 24. jūlija lēmumu lietā R 530/2019-2 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi skaņu kombināciju, kas rodas, atverot gāzēta dzēriena skārdeni.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

                  3)

                  Ardagh Metal Beverage Holdings GmbH & Co. KG pati sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā arī nepieciešamos izdevumus, kuri radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.