title: Lieta F-101/15: Prasība, kas celta 2015. gada 9. jūlijā – ZZ/EĀDD

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/70

         Prasība, kas celta 2015. gada 9. jūlijā – ZZ/EĀDD
   (Lieta F-101/15)
   (2015/C 302/86)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt EĀDD lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā AD 13 pakāpē 2014. gada paaugstināšanas amatā ietvaros

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 29. oktobra lēmumu, ar kuru ir izveidots amatā paaugstināto ierēdņu saraksts 2014. gadā paaugstināšanai amatā, jo tajā nav ietverts viņa uzvārds;

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-32/08: Prasība, kas celta 2008. gada 18. janvārī — Evropaïki Dynamiki /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/32

         Prasība, kas celta 2008. gada 18. janvārī — Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-32/08)
   (2008/C 92/66)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — N. Korogiannakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu par prasītāja piedāvājuma noraidīšanu un līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu konkursā uzvarējušajam pretendentam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājam ir radušies attiecīgās konkursa procedūras dēļ, EUR 65 565 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam visus juridiskos un citus izdevumus, kas tam radušies saistībā ar šo prasību, pat, ja prasība tiek noraidīta.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pamatojumam prasītājs norāda, ka konkursa procedūras ENV.A.1/SER/2007/0032 “Tirgus analīze nolūkā izveidot jaunu pieeju “Environment for Young Europeans” mājaslapai” (OV 2007/S 83-100898) ietvaros Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Finanšu regulā (1), tās Īstenošanas noteikumos un Direktīvā 2004/18/EK (2).
   Prasītājs tomēr norāda, ka līgumslēdzēja iestāde pieļāva vairākas acīmredzamas kļūdas novērtējumā, kuru rezultātā prasītāja piedāvājums tika noraidīts. Turklāt līgumslēdzēja iestāde, iespējams, ir pārkāpusi pienākumu sniegt sava lēmuma pamatojumu un, it īpaši, informēt prasītāju par uzvarējušā pretendenta priekšrocībām.
   Tādēļ prasītājs lūdz atcelt Eiropas Komisijas lēmumu par tā piedāvājuma noraidīšanu un līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu konkursā uzvarējušajam pretendentam un piespriest atbildētājai atlīdzināt visus juridiskos izdevumus, kas radušies saistībā ar šo prasību, pat, ja prasība tiek noraidīta. Pakārtoti, ņemot vērā, ka līgums, visticamāk, būs pilnībā izpildīts līdz brīdim, kad Tiesa pieņems nolēmumu, vai arī gadījumā, ja vairs nav iespējams atcelt lēmumu, prasītājs lūdz piešķirt naudas kompensāciju (zaudējumu atlīdzību) saskaņā ar EKL 235. un 288. pantu.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru] (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta T-381/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedums — FRA.BO /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Vara savienojumu un vara sakausējumu nozare — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Naudas sodi — Paziņojums par sadarbību — Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Imunitāte no naudas soda uzlikšanas — Tiesiskā paļāvība — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedums — FRA.BO/Komisija
   (Lieta T-381/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Vara savienojumu un vara sakausējumu nozare - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Naudas sodi - Paziņojums par sadarbību - Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Imunitāte no naudas soda uzlikšanas - Tiesiskā paļāvība - Vienlīdzīga attieksme)
   2011/C 145/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FRA.BO SpA (Bordolano, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji R. Celli, solicitor, un F. Distefano, advokāts, vēlāk F. Distefano)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Nijenhuis un V. Bottka, kam palīdz S. Kinsella, solicitor, un K. Nordlander, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F-1/38.121 — Savienojumi), kā arī, pakārtoti, prasība samazināt prasītājai minētajā lēmumā uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               FRA.BO SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta C-236/04: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. jūnijā

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/11

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. jūnijā
   (Lieta C-236/04)
   (2004/C 190/19)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 7. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. M. Shotter, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisija prasījumi Tiesai ir šādi.

               1.

               Atzīt, ka, nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šādu direktīvu prasības:

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1) (OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.);

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2) (OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp);

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (3) (OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.);

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (4) (OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.),

                     un, jebkurā gadījumā, nepaziņojot minētos noteikumus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi tai ar piekļuves direktīvas 18. pantu, atļauju izsniegšanas direktīvas 18. pantu, pamatdirektīvas 28. pantu un universālā pakalpojuma direktīvas 38. pantu uzliktos pienākumus.

               2.

               Piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvu transponēšanas termiņš ir izbeidzies 2003. gada 24. jūlijā.

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.

      (2)  OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp

      (3)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.

      (4)  OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.


title: Lieta T-382/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. maijā – Rintisch /ITSB – Compagnie laitière européenne  ( “PROTICURD” )

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/39

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. maijā – Rintisch/ITSB – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”)
   (Lieta T-382/14)
   2014/C 282/51
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bernhard Rintisch (Bottrop, Vācija) (pārstāvis – A. Dreyer, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Compagnie laitière européenne SA (Conde Sur Vire, Francija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 14. marta lēmumu lietā R 609/2011–4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PROTICURD” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. un 29. klasē – starptautiska reģistrācija Nr. 9 81  041, kas attiecas uz Eiropas Savienību

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas preču zīmes Nr. 3 9 7 02  429, Nr. 3 9 5 49  559 un Nr. 3 9 6 08  644

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt daļēji

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt daļēji

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-31/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 10. marta spriedums — Baid /ITSB ( LE GOMMAGE DES FACADES ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes LE GOMMAGE DES FACADES reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 40/94 73. panta pirmais teikums (tagad — Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums))

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/44

         Vispārējās tiesas 2010. gada 10. marta spriedums — Baid/ITSB (“LE GOMMAGE DES FACADES”)
   (Lieta T-31/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “LE GOMMAGE DES FACADES” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 40/94 73. panta pirmais teikums (tagad - Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums))
   2010/C 113/70
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Baid SARL (Parīze, Francija) (pārstāvis — M. Grasset, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — A. Folliard–Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. oktobra lēmumu lietā R 963/2008-1 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “LE GOMMAGE DES FACADES” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Baid SARL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta T-285/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. jūnija rīkojums — Securvita /ITSB ( Natur-Aktien-Index ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes Natur-Aktien-Index reģistrācijas pieteikums — Relatīvs atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Lūgums veikt grozījumus — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/38

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. jūnija rīkojums — Securvita/ITSB (“Natur-Aktien-Index”)
   (Lieta T-285/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Natur-Aktien-Index” reģistrācijas pieteikums - Relatīvs atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Lūgums veikt grozījumus - Acīmredzama nepieņemamība)
   2009/C 205/71
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — M. van Eendenburg, C. Uhlig un J. Nabert, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — S. Schäffner)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 26. maija lēmumu (lieta R 525/2007-4) par pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “Natur-Aktien-Index” kā Kopienas preču zīmi.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 247, 27.9.2008.


title: Lieta C-92/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. februārī iesniedza Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) – Sven Mathys/De Grave Antverpia NV

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. februārī iesniedza Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) – Sven Mathys/De Grave Antverpia NV

   (Lieta C-92/15)
   (2015/C 155/16)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sven Mathys

      Atbildētājs: De Grave Antverpia NV

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Beļģijas 1935. gada 5. maija Likuma par pārvadājumiem pa iekšzemes ūdensceļiem [WBB] 3. pants ir saderīgs ar Direktīvas 96/75/EK (1) 1. un 2. pantu, ja persona, kura nav nedz iekšzemes ūdensceļu kuģa īpašnieks, nedz tā operators, var slēgt līgumu par preču pārvadāšanu pa iekšzemes ūdensceļiem kā pārvadātājs, nevis kā starpnieks “fraktētājs”WBB 3. panta izpratnē?

      (1)  Padomes 1996. gada 19. novembra Direktīva par fraktēšanas un cenu noteikšanas sistēmu valsts un starptautiskajos pārvadājumos pa iekšējiem ūdensceļiem Kopienā (OV L 304, 12. lpp.).


title: Lietas T-412/03 izslēgšana no reģistra

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/40

         Lietas T-412/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 115/73)

      (tiesvedības valoda -vācu)

   2005. gada 25. februārī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-412/03 Angelo Wille/Eiropas Parlaments.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta T-562/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 7. decembra spriedums — HTTS /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānu pieņemtie ierobežojošie pasākumi, lai kavētu kodolieroču izplatīšanu — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Pienākums norādīt pamatojumu — Aizmuguriska lietas izskatīšana — Pieteikums par iestāšanos lietā — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/50

      Vispārējās tiesas 2011. gada 7. decembra spriedums — HTTS/Padome
      (Lieta T-562/10) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānu pieņemtie ierobežojošie pasākumi, lai kavētu kodolieroču izplatīšanu - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Pienākums norādīt pamatojumu - Aizmuguriska lietas izskatīšana - Pieteikums par iestāšanos lietā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2012/C 25/96)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — J. Kienzle un M. Schlingmann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un Z. Kupčová)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  vairs nav pamata izskatīt Eiropas Komisijas un Vācijas Federatīvās Republikas pieteikumus par iestāšanos lietā;

                  2)

                  atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, tiktāl, ciktāl tā attiecas uz HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH;

                  3)

                  Regulas Nr. 961/2010 sekas tiktāl, ciktāl tā attiecas uz HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH, paliek spēkā laikposmā, kas nedrīkst pārsniegt divus mēnešus no šī sprieduma pasludināšanas datuma;

                  4)

                  Eiropas Savienības Padome sedz savus un atlīdzina HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 46, 12.02.2011.


title: Lieta C-355/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH un Caverion Österreich GmbH

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH un Caverion Österreich GmbH

   (Lieta C-355/15)
   (2015/C 320/24)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH un Caverion Österreich GmbH

      Iesaistītās puses: Universität für Bodenkultur Wien, VAMED Management un Service GmbH & Co KG in Wien

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā EST 2013. gada 4. jūlija spriedumā lietā C-100/12 Fastweb
                   (1) noteiktos principus, Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (2), ko groza Direktīva 2007/66/EK, ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (3) (turpmāk tekstā – “Direktīva 89/665”), 1. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka pretendentam, kura piedāvājumu līgumslēdzējs subjekts ir likumīgi noraidījis un tādēļ tas nav attiecīgais pretendents atbilstoši Direktīvas 89/665 2.a panta noteikumiem, var tikt liegta pieeja lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu (lēmuma par pamatnolīguma slēgšanu) un līguma noslēgšanas (tostarp direktīvas 2. panta 7. punktā izvirzītajai prasībai par zaudējumu atlīdzināšanu) pārskatīšanai, pat ja savus piedāvājumus ir iesnieguši tikai divi pretendenti un izvēlētā pretendenta, kam piešķirts līgums, piedāvājums, pēc pretendenta, kurš nav attiecīgais pretendents, domām, arī bija jānoraida?
               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

               2)

               Vai, ņemot vērā EST 2013. gada 4. jūlija spriedumā lietā C-100/12 Fastweb noteiktos principus, Direktīvas 89/665 1. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka pretendentam, kurš nav attiecīgais pretendents (atbilstoši direktīvas 2.a panta noteikumiem), pieeja pārskatīšanai ir jānodrošina tikai tad, ja

                           a)

                           no pārskatīšanas procedūras materiāliem skaidri izriet, ka izvēlētā pretendenta iesniegtais piedāvājums nav likumīgs?

                           b)

                           izvēlētā pretendenta iesniegtais piedāvājums nav likumīgs līdzīga rakstura iemeslu dēļ?

      (1)  ECLI:EU:C:2013:448

      (2)  OV L 395, 33. lpp.

      (3)  OV L 335, 31. lpp.


title: lieta C-412/05 P: Apelācija, ko  2005. gada 23. novembrī  ierosināja  Alcon, INC  par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta)  2005. gada 22. septembra  spriedumu lietā T-130/03  Alcon, Inc /ITSB

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/15

         Apelācija, ko 2005. gada 23. novembrī ierosināja Alcon, INC par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 22. septembra spriedumu lietā T-130/03 Alcon, Inc/ITSB
   (lieta C-412/05 P)
   (2006/C 60/32)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 23. novembrī izskatīšanai ir iesniegta Alcon, INC, Hünenberg (Šveice), ko pārstāv Garets Brīns [Garrett Breen], solicitor, Landwell Solicitors, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 22. septembra spriedumu lietā T -130/03 Alcon, INC pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB).
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               2)

               nepieciešamības gadījumā nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesai;

               3)

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) un/vai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka sekojošu iemeslu dēļ Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu no tiesību viedokļa un pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 (1) 43. panta 2. un 3. punktu.

               1.

               Pirmās instances tiesa ir kļūdījusies, secinot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījums, apgalvojot, ka noticis Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkta pārkāpums attiecībā uz nosacījumu izpildi par personas, kas iestājusies lietā, īstenotu agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu, ir nepieņemams, jo tas ir jauns pamats Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta izpratnē. Apelācijas sūdzības iesniedzēja visu laiku ir apstrīdējusi personas, kas iestājusies lietā, īstenoto preču zīmes izmantošanu, un izmantošanas konteksta un tās faktiskuma nošķiršanai nav nozīmes. Tāpēc tas nebija pamats.

               2.

               Ja, pretēji iepriekš minētajam, tas uzskatāms par jaunu pamatu, tas bija pamatots, jo balstījās uz tiesību jautājumiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā, atbilstoši Reglamenta 48. panta 2. punkta pirmajai daļai.

               3.

               Pirmās instances tiesa no tiesību viedokļa kļūdījusies arī secinot, ka, pat ja pamats bija pieņemams, Pirmās instances tiesai bija jāaprobežojas ar ITSB Apelāciju padomes lēmuma likumības izvērtēšanu, pamatojoties uz faktu un juridisko situāciju, kāda tā bija, lietu izskatot Apelāciju padomē. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tā ir juridiskās nostājas kļūdaina piemērošana un ka Pirmās instances tiesa faktiski ir atteikusies piemērot pašas judikatūru attiecībā uz izmantošanas faktiskumu.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 14.01.1994., 1. lpp.)


title: Lieta C-647/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. decembrī iesniedza Tribunal administratif de Lille (Francija) – Adil Hassan/Préfet du Pas-de-Calais

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. decembrī iesniedza Tribunal administratif de Lille (Francija) – Adil Hassan/Préfet du Pas-de-Calais

   (Lieta C-647/16)
   (2017/C 070/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Lille

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Adil Hassan

      Atbildētājs: Préfet du Pas-de-Calais

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 604/2013 (1) 26. pantam ir pretrunā tas, ka tās dalībvalsts – kura citai dalībvalstij, kuru tā uzskata par atbildīgo dalībvalsti, piemērojot regulā paredzētos kritērijus, ir iesniegusi pieprasījumu par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka, kurš ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu, par kuru vēl nav pieņemts galīgs lēmums, vai citas regulas 18. panta 1. punkta c) vai d) apakšpunktā paredzētās personas uzņemšanu vai atkārtotu uzņemšanu – kompetentās iestādes pieņem lēmumu par pārsūtīšanu un to paziņo ieinteresētajai personai pirms pieprasījumu saņēmusī valsts ir devusi piekrišanu šādai uzņemšanai vai atkārtotais uzņemšanai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 31. lpp.).


title: Lieta T-364/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. marta rīkojums — Saint-Gobain Pam /ITSB — Propamsa ( PAM PLUVIAL ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes PAM PLUVIAL reģistrācijas pieteikums — Valsts agrākas grafiskas preču zīmes PAM — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Izmantošanas pierādījums — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 43. pants)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/40

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. marta rīkojums — Saint-Gobain Pam/ITSB — Propamsa (“PAM PLUVIAL”)
   (Lieta T-364/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PAM PLUVIAL ’reģistrācijas pieteikums - Valsts agrākas grafiskas preču zīmes “PAM’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 43. pants)
   (2007/C 95/80)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Saint-Gobain Pam SA (Nancy, Francija) (pārstāvji: J. Blanchard un G. Marchais, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Rassat)
   Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Propamsa, SA (Barselona, Spānija)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 15. aprīļa lēmumu (lieta R 414/2004-4) par vārdiska apzīmējuma “PAM PLUVIAL ”reģistrāciju, saistībā ar iebildumu procesu starp Propamsa, SA un Saint-Gobain Pam SA.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest prasītājai Saint-Gobain Pam SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 315, 10.12.2005.


title: Lieta C-335/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par 2008. gada 19. maija spriedumu lietā T-220/07 Transports Schiocchet — Excursions /Komisija 2008. gada 21. jūlijā iesniegusi Transports Schiocchet — Excursions SARL

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/17

         Apelācijas sūdzība, ko par 2008. gada 19. maija spriedumu lietā T-220/07 Transports Schiocchet — Excursions/Komisija 2008. gada 21. jūlijā iesniegusi Transports Schiocchet — Excursions SARL

   (Lieta C-335/08 P)
   (2008/C 285/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Transports Schiocchet — Excursions SARL (pārstāvis — D. Schönberger, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. maija rīkojumu;

               —

               izskatot lietu pēc būtības, apmierināt pirmajā instancē izvirzītās prasības un līdz ar to pasludināt galīgo spriedumu tiesvedībā;

               —

               pakārtoti, nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza trīs pamatus.
   Pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tiesiskās drošības principu, kurš ir piemērojams Kopienu tiesiskās kārtības lēmumiem, EK līguma 235. pantu un 288. panta otro daļu, kā arī Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 13. pantu, jo apstrīdētā rīkojuma 39. punktā Pirmās instances tiesa ir nolēmusi, ka fakts, ka prasītāja valsts tiesā ir iesniegusi prasību, nedz pārtrauc, nedz aptur noilguma termiņu, lai gan iepriekšējos nolēmumos, kam ir res judicata spēks, Pirmās instances tiesa tieši pretēji ir iedrošinājusi celt prasību valsts tiesās.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz vairākām kļūdām, kuras Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi, novērtējot ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās nosacījumus, uz kļūdām, kas izriet no apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības pieteikuma prasījumu un faktu sagrozīšanas, EKL 288. panta otrās daļas, kā arī EKL 230. panta, saistībā ar apgalvoto Komisijas nostājas atbalstu no valsts tiesu puses un laikposma, kurā tika nodarīti zaudējumi, novērtēšanu.
   Trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz Regulas 684/92 (1) 4. panta 2. punkta un 2. panta 1.3 punkta pārkāpumu, jo Pirmās instances tiesa, vadoties pēc Komisijas sniegtās interpretācijas, apelācijas sūdzības iesniedzējas konkurentu darbības kļūdaini ir kvalificējusi kā “speciālu reisu” (4. panta 2. punkts), kuram nav nepieciešama atļauja, lai gan šajā gadījumā runa ir par paralēlu vai pagaidu reisu (2. panta 1.3 punkts), kurš ir pakļauts tādiem pašiem noteikumiem kā apelācijas sūdzības iesniedzējas veiktie regulārie reisi.

      (1)  OV L 74, 1. lpp.


title: Lieta T-429/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – Martín Osete/EUIPO – Rey (“AN IDEAL HUSBAND”)

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – Martín Osete/EUIPO – Rey (“AN IDEAL HUSBAND”)
   (Lieta T-429/16)
   (2016/C 343/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isabel Martín Osete (Parīze, Francija) (pārstāvis – V. Wellens, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Daniella Rey (Tulūza, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “AN IDEAL HUSBAND” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 5 231 808

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 21. aprīļa lēmums lietā R 1526/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

   Regulas Nr. 207/2009 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-48/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. janvārī — Out of the blue /ITSB — Mombauer ( “REFLEXX” )

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. janvārī — Out of the blue/ITSB — Mombauer (“REFLEXX”)
   (Lieta T-48/13)
   2013/C 86/42
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Out of the blue KG (Lilienthal, Vācija) (pārstāvji — G. Hasselblatt un I. George, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Meinhard Mombauer (Ķelne, Vācija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 19. novembra lēmumu lietā R 1656/2011-4;

               —

               piespriest ITSB segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               gadījumā, ja Meinhard Mombauer iestājas lietā, piespriest viņam segt savus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “REFLEXX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7 239 511

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Meinhard Mombauer

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “REFLECTS”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 42. panta 5. punkta, to aplūkojot kopsakarā ar tās 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums


title: Lieta T-233/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. aprīlī – Portugāle/Komisija

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/32

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. aprīlī – Portugāle/Komisija
   (Lieta T-233/17)
   (2017/C 213/44)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji – L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão un J. Saraiva de Almeida)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 14. janvāra Īstenošanas lēmumu C(2017) 766, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to no finansējuma ir izslēgti Portugāles deklarētie izdevumi saskaņā ar “POSEI – īpaši piegādes nosacījumi” (EUR 1 288 044,79) un “tiešajiem maksājumiem, kas attiecināmi uz 2010. mārketinga gadu” (EUR 830 326,12);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu (OV 2006, L 171, 90. lpp.), 11. panta noteikums attiecībā uz materiāltiesiskajām prasībām šajā pantā noteiktajai oficiālajai komunikācijai.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.), 8. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Padomes 2006. gada 30. janvāra Regulas (EK) Nr. 247/2006, ar ko ievieš īpašus pasākumus lauksaimniecības jomā attālākajiem Eiropas Savienības reģioniem (OV 2006, L 42, 1. lpp.), 23. pants.


title: Lieta C-281/06: Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 18. decembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hans-Dieter Jundt, Hedwig Jundt / Finanzamt Offenburg (Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Papildu mācību darbs — Darba samaksas jēdziens — Profesionālās darbības izmaksu atlīdzība — Tiesiskais regulējums nodokļu atbrīvojumu jomā — Nosacījumi — Valsts universitātes pārskaitītais atalgojums)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/17

         Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 18. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hans-Dieter Jundt, Hedwig Jundt/Finanzamt Offenburg

   (Lieta C-281/06) (1)

   (Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Papildu mācību darbs - “Darba samaksas’ jēdziens - Profesionālās darbības izmaksu atlīdzība - Tiesiskais regulējums nodokļu atbrīvojumu jomā - Nosacījumi - Valsts universitātes pārskaitītais atalgojums)
   (2008/C 51/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Hans-Dieter Jundt, Hedwig Jundt

      Atbildētājs: Finanzamt Offenburg

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — EKL 49. un 149. panta interpretācija — Mācību darbs, kas veikts kā papildu profesionālā darbība publisko tiesību juridiskas personas (universitātes) labā par atalgojumu, kuru var uzskatīt par izmaksu atlīdzību — Valsts tiesiskais regulējums, kas nodokļu atbrīvojumu, kas paredzēts šādam atalgojumam, attiecina tikai uz atalgojumu, kas saņemts no dalībvalstī reģistrētām publisko tiesību iestādēm
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               mācību darbs, ko ir veicis kādas dalībvalsts nodokļu maksātājs citā dalībvalstī esošas publisko tiesību juridiskas personas, šajā gadījumā — universitātes, labā, ietilpst EKL 49. panta piemērošanas jomā, pat ja tas tiek veikts papildus un gandrīz bezatlīdzības darba līmenī;

               2)

               pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, kas rodas tādēļ, ka valsts tiesiskais regulējums paredz piemērot ienākuma nodokļa atbrīvojumu atalgojumam, ko par papildu mācību darbu pārskaitījušas universitātes, publisko tiesību juridiskas personas, kas reģistrētas valsts teritorijā, un to atteikt, ja šo atalgojumu pārkaita universitāte, kas ir reģistrēta citā dalībvalstī, nav pamatots ar primārajiem vispārējo interešu apsvērumiem;

               3)

               tas, ka dalībvalstis ir kompetentas patstāvīgi pieņemt lēmumus par savas izglītības sistēmas organizēšanu, nevar padarīt ar Kopienu tiesībām saderīgu valsts tiesisko regulējumu, kas paredz nodokļu atbrīvojuma piemērošanu nodokļu maksātājiem, kuri veic darbības valsts publisko tiesību universitāšu labā un vārdā.

      (1)  OV C 224, 16.9.2006.


title: Lieta T-365/16: Prasība, kas celta 2016. gada 8. jūlijā – Portigon/SRB

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/38

         Prasība, kas celta 2016. gada 8. jūlijā – Portigon/SRB

   (Lieta T-365/16)
   (2016/C 343/52)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portigon AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji – D. Bliesener un V. Jungkind, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (SRB)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas lēmumus, kuri ir pamatā rīkojumiem, ar kuriem Vācijas Finanšu tirgus stabilizēšanas federālā aģentūra 2016. gada 22. aprīlī (dokuments Nr. 2208101-2016-JB), kā arī 2016. gada 10. jūnijā (dokuments Nr. 2208102-2016-JB2) no prasītājas iekasēja gada iemaksas vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu;

               —

               uzdot atbildētājai iesniegt iepriekšējā punktā minētos lēmumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 (1) 70. panta 2. punkta 1.–3. daļas, lasot kopā ar Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 (2) 8. panta 1. punkta a) apakšpunktu un Direktīvas 2014/59/ES (3) 103. panta 7. punktu, pārkāpums

                           —

                           Atbildētāja esot nepamatoti prasītājai piemērojusi pienākumu veikt iemaksas fondā, jo iestāde neesot pakļauta riskiem, ir izslēgts iestādes noregulējums atbilstoši Regulas (ES) Nr. 806/2014 noteikumiem un iestādei neesot nozīmes finanšu sistēmas stabilitātes kontekstā.

                           —

                           Prasītāja tirgū vairs darījumus neveic. Kopš 2012. gada sākuma tā jaunus darījumus vairs neslēdz un pamatojoties uz Komisijas lēmumu par palīdzības piešķiršanu, atrodas noregulējuma procesā. Lielāko daļu atlikušo saistību tā uz pilnvarojuma pamata pārvalda cita tiesību subjekta labā, kurš ir uzņēmies šī darījuma iespējas un riskus.

                           —

                           Savukārt ar Deleģēto regulu (ES) 2015/63 (4), kurā nav paredzēts izņēmums attiecībā uz tādām iestādēm kā prasītāja, tiek pārkāpts Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punkts.

               2.

               Otrais pamats: Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā– “Harta”) 16. un 20. panta pārkāpums
               Pamatojoties uz prasītājas īpašo situāciju salīdzinājumā ar citām kredītiestādēm, kurām ir pienākums veikt iemaksas, lēmumi esot pretrunā vispārējam vienlīdzības principam. Turklāt ar tiem notiekot nesamērīga iejaukšanās prasītājas darījumdarbības brīvībā.

               3.

               Trešais, pakārtoti izvirzītais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta 1.–3. daļas, lasot kopā ar Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 8. panta 1. punkta a) apakšpunktu un Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu, pārkāpums
               Aprēķinot iemaksas apmēru, atbildētāja nepamatoti no iemaksas aprēķina neesot izslēgusi prasītājas bilancē uzrādāmo bezriska trasta darījumu.

               4.

               Ceturtais, pakārtoti izvirzītais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 6. punkta, lasot kopā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 5. panta 3. un 4. punktu, pārkāpums
               Aprēķinot iemaksas apmēru, atbildētāja attiecībā uz prasītājas atvasināto instrumentu līgumiem esot nepamatoti veikusi nevis riskam atbilstošu neto aprēķinu, bet gan bruto aprēķinu.

               5.

               Piektais, pakārtoti izvirzītais pamats: Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 6. punkta, lasot kopā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 8. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums
               Aprēķinot iemaksas apmēru, atbildētāja prasītāju nepamatoti esot uzskatījusi par reorganizācijas procesā esošu iestādi. Riska rādītājs atbilstoši Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 5. punkta c) apakšpunktam esot bijis jānosaka ar minimālo vērtību.

               6.

               Sestais pamats: Hartas 41. panta 1. punkta un 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo atbildētājai pirms lēmumu pieņemšanas bija jāuzklausa prasītāja.

               7.

               Septītais pamats: Hartas 41. panta 1. punkta un 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo atbildētāja savus lēmumus neesot pietiekami pamatojusi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. jūlija Regula (ES) Nr. 806/2014, ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2014. gada 19. decembra Īstenošanas regula (ES) 2015/81, ar ko nosaka vienādus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas nosacījumus attiecībā uz ex ante iemaksām vienotajā noregulējuma fondā (OV 2015, L 15, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/59/ES, ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

      (4)  Komisijas 2014. gada 21. oktobra Deleģētā regula (ES) 2015/63, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).


title: Lieta T-276/08: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa rīkojums – Al-Aqsa /Padome

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/37

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa rīkojums – Al-Aqsa/Padome
   (Lieta T-276/08) (1)

   2014/C 194/48
   Tiesvedības valoda – holandiešu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 236, 13.9.2008.


title: Lieta C-258/09: Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 4. marta spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 2008/1/EK — Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/14

         Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 4. marta spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-258/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2008/1/EK - Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2010/C 113/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — T. Materne)

      Priekšmets

   Pasākumu, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 24, 8. lpp.) 5. panta 1. punktam Valonijas reģionā, nepieņemšana vai nepaziņošana noteiktajā termiņā — Pastāvošās iekārtas, kas var ietekmēt emisijas gaisā, ūdenī, zemē un piesārņojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaujot Valonijas reģionā darboties pastāvošajām iekārtām, kas neatbilst Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli 3., 7., 9., 10., 13. panta, 14. panta a) un b) punkta un 15. panta 2. punktā paredzētajām prasībām, neskatoties uz to, ka 2007. gada 30. oktobrī bija beidzies šīs direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētais termiņš, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 220, 12.09.2009.


title: Lieta C-64/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 8. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 8. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-64/07) (1)

   (2007/C 315/58)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta C-352/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-24/07 ThyssenKrupp Stainless AG /Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 2. septembrī iesniegusi ThyssenKrupp Nirosta AG , iepriekš ThyssenKrupp Stainless AG

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-24/07 ThyssenKrupp Stainless AG/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 2. septembrī iesniegusi ThyssenKrupp Nirosta AG, iepriekš ThyssenKrupp Stainless AG

   (Lieta C-352/09 P)
   2009/C 282/47
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      ThyssenKrupp Nirosta AG, iepriekš ThyssenKrupp Stainless AG (pārstāvji — M. Klusmann un S. Thomas, Rechtsanwälte)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-24/07 ThyssenKrupp Stainless AG/Komisija;

               2)

               pirmkārt pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai jauna sprieduma taisīšanai;

               3)

               otrkārt pakārtoti, samērīgi samazināt tai apstrīdētā 2006. gada 20. decembra lēmuma 2. punktā paredzēto naudas sodu;

               4)

               piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības priekšmets ir Pirmās instances tiesas spriedums, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība atcelt Komisijas (turpmāk tekstā — “atbildētāja apelācijas instancē”) 2006. gada 20. decembra lēmumu, ar ko tiek konstatēts EOTK līguma 65. panta pārkāpums. Izskatāmajā lietā runa ir par karteļu tiesību pārkāpumu tērauda izstrādājumu tirgus kontekstā, kurš atbilstoši apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam, tika izbeigts 1998. gadā. Pārkāpumam bija piemērojams EOTK līguma 65. pants.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzībai izvirza šādus piecus pamatus.
   Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. pantā paredzētā nulla poena sine lege principa pārkāpumu un EKL 5. panta, 7. panta 1. punkta un 83. panta, kā arī EOTK līguma dalībvalstu suverenitātes pārkāpumu, ciktāl Pirmās instances tiesa ir apstiprinājusi atbildētājas apelācijas instancē izvirzīto juridisko pamatojumu — EOTK līguma 65. panta 1. punktu, lasot kopā ar Regulas 1/2003 23. pantu. EOTK līguma 65. panta 1. punkts kopš EOTK līguma darbības izbeigšanās vairs nav spēkā esoša sankciju norma. Tādēļ atbildētāja apelācijas instancē ir rīkojusies sine lege. Pamats naudas soda uzlikšanai nevar būt arī papildinoša Regulas 1/2003 23. panta piemērošana. Saskaņā ar šo normu atbilstoši Līgumā paredzētajai kompetenču sadalei sodu var piemērot tikai par EKL, un nevis EOTK līguma pārkāpumiem.
   Ar otro apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz res iudicata un nulla poena sine lege principu pārkāpumu, kā arī uz nepareizu Regulas 1/2003 23. panta piemērošanu, ciktāl Pirmās instances tiesa ir apstiprinājusi atbildētājas apelācijas instancē nostāju, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju var saukt pie atbildības par Thyssen Stahl AG izdarīto pārkāpumu tās vietā. Thyssen Stahl AG kā maksātspējīga sabiedrība turpināja pastāvēt un tādēļ atbildētāja apelācijas instancē varēja vērsties pret to. Tā ir atzinusi arī Tiesa 2005. gada spriedumā apvienotajās lietās C-65/02 P un C-73/02 P par atbildētājas apelācijas instancē sākotnējo 1998. gada lēmumu. Kaut arī Tiesa savā spriedumā bija atzinusi materiālu atbildības pāreju uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, tas nebūtu saistoši izskatāmajā lietā, jo šīs tiesvedības pamatā ir jauns atbildētājas apelācijas instancē lēmums. Apelācijas sūdzības iesniedzēju tādējādi nekādā gadījumā nevar saukt pie atbildības Thyssen Stahl AG vietā pamatojoties uz tās paziņojumu, ar ko deklaratīvi ir pausta civiltiesiskās atbildības pāreja, jo uzņēmuma pausts paziņojums nevar būt par pamatu pienākuma maksāt naudas sodu pārejai.
   Trešajā apelācijas sūdzības pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz noteiktības principa pārkāpumu. Pirmās instances tiesas apstiprinātais Regulas 1/2003 23. pantā paredzētais pamats soda uzlikšanai nav pietiekams, lai skaidri un viennozīmīgi secinātu, ka tas attiecas uz EOTK līguma 65. panta 1. punkta pārkāpumiem. Turklāt atbildētājas apelācijas instancē un Pirmās instances tiesas pieņemtā nostāja par “atbildības pāreju saskaņā ar paziņojumu” nav pietiekami skaidri un viennozīmīgi apjaušama nedz saistībā ar tās piemērošanas nosacījumiem, nedz tās tiesiskajām sekām.
   Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir noticis noteikumu par noilgumu pārkāpums. Tā kā atbildētāja apelācijas instancē vēlas uzlikt naudas sodu par pārkāpumu, ko izdarījusi Thyssen Stahl AG, tad arī noilguma termiņš tai ir jārēķina kā attiecībā uz Thyssen Stahl AG. Tā kā šī sabiedrība sakarā ar atbildētājas apelācijas instancē sākotnējo lēmumu apelāciju nav iesniegusi, noilguma termiņš attiecībā uz viņu nav pārtraukts. Tādējādi šobrīd noilgums jau ir iestājies un nav pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas saukšanai pie atbildības par Thyssen Stahl AG izdarīto pārkāpumu.
   Piektais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz naudas soda apmēra noteikšanas principu pārkāpumu. Pirmās instances tiesa nepamatoti ir izslēgusi iespēju samazināt naudas sodu, kaut arī apelācijas sūdzības iesniedzēja minētajā lietā neapstrīdami ir norādījusi uz faktiem, kurus Komisija ir vērtējusi kā EOTK līguma 65. panta 1. punkta pārkāpumu. Nedrīkstēja atteikties ņemt šo sadarbību vērā, nosakot sodu, pamatojot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja, norādot juridisku pamatojumu ir iestājusies kā pret EOTK līguma 65. panta 1. punkta piemērošanu, tā arī pret atbildības pāreju uz viņu no Thyssen Stahl AG. Norāde uz nepieļaujamu juridisko vērtējumu nemazina sadarbības vērtību, jo tiesību jautājumi tiesai ir jāpārbauda pēc savas ierosmes un iestādes nekādā gadījumā — tātad, neatkarīgi no lietas dalībnieku secinājumiem — nedrīkst pieņemt prettiesiskus lēmumus.


title: Lieta T-14/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. janvārī — CheckMobile /ITSB ( carcheck )

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/35

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. janvārī — CheckMobile/ITSB (“carcheck”)
   (Lieta T-14/10)
   2010/C 80/59
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CheckMobile GmbH — The Process Solution Company (Hamburga, Vācija) (pārstāvis — K. Lodigkeit, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 18. novembra lēmumu lietā R 595/2009-4 tiktāl, ciktāl tajā saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu ir atteikta preču zīmes “carcheck” reģistrācija;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “carcheck” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 36., 38., 41., 42. un 45. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 7 368 681)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju daļēji atteikt

      Apelāciju padomes lēmums: pārbaudītāja lēmumu daļēji atcelt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu pārkāpums, jo Apelāciju padome pārāk plaši ir interpretējusi absolūto atteikuma pamatojumu attiecībā uz preču zīmi, ko veido tīri aprakstoša rakstura apzīmējums

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kpienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1.–36. lpp.).


title: Lieta T-395/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūnija rīkojums — Elti /Eiropas Savienības delegācija Melnkalnē (Prasība atcelt tiesību aktu — Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Melnkalnes valsts apraides sistēmas digitalizācija — Savienības delegācijas Melnkalnē lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu — Atbildētājas statusa neesamība — Nepieņemamība)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūnija rīkojums — Elti/Eiropas Savienības delegācija Melnkalnē
   (Lieta T-395/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Piegāžu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Melnkalnes valsts apraides sistēmas digitalizācija - Savienības delegācijas Melnkalnē lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu - Atbildētājas statusa neesamība - Nepieņemamība)
   2012/C 227/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elti d.o.o. (Gornja Radgona, Slovēnija) (pārstāvis — N. Zidar Klemenčič, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības delegācija Melnkalnē (pārstāvji — N. Bertolini, vēlāk J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advokāti)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt (Eiropas) Savienības delegācijas Melnkalnē vadītāja 2011. gada 21. marta lēmumu noraidīt prasītājas piedāvājumu attiecībā uz Melnkalnes valsts apraides sistēmas digitalizācijas pakalpojumu sniegšanai paredzēta aprīkojuma piegādes līguma (noslēgšanu) un attiecīgi piešķirt minētā līguma slēgšanas tiesības citai sabiedrībai, un, pakārtoti, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Elti d.o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tai skaitā tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: lieta C-374/07 P: Tiesas 2009. gada 20. janvāra rīkojums — Mebrom NV/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Komisijas ārpuslīgumiskā atbildība — Reāls un droši zināms kaitējums — Faktu un pierādījumu sagrozīšana — Pierādīšanas pienākums)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/20

         Tiesas 2009. gada 20. janvāra rīkojums — Mebrom NV/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-374/07 P) (1)

   (Apelācija - Komisijas ārpuslīgumiskā atbildība - Reāls un droši zināms kaitējums - Faktu un pierādījumu sagrozīšana - Pierādīšanas pienākums)
   2009/C 141/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mebrom NV (pārstāvji — K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — X. Lewis)

      Priekšmets

   Apelācija par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 22. maija spriedumu lietā T-198/05 Mebrom/Komisija, ar kuru Pirmās instance tiesa kā nepamatotu ir noraidījusi prasību piešķirt zaudējumu atlīdzību, kurus prasītāja, iespējams, ir cietusi tādēļ, ka Komisija attiecībā uz 2005. gada janvāri un februāri neieviesa sistēmu, kas tai atļautu importēt Eiropas Savienībā metilbromīdu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni (OV L 244, 1. lpp.), 6. un 7. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Mebrom NV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 247, 20.10.2007.


title: Lieta T-370/05: Prasība, kas celta  2005. gada 30. septembrī  — Francija/Komisija

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/16

         Prasība, kas celta 2005. gada 30. septembrī — Francija/Komisija
   (Lieta T-370/05)
   (2005/C 315/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francija Republika (Parīze, Francija) (pārstāvji — G. de Bergues, A. Colomb, pārstāvji)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 20. jūlija Lēmumu K(2005) 2756, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, tā galīgajā redakcijā, ciktāl atbilstoši korekcijai, kas piemērota pēc to platību noteikšanas, par kurām ir tiesības uz atbalstu vīnogulāju lauku pārstrukturēšanai un pārveidei 2001. līdz 2003. gadā, ar to no Kopienu finansējuma izslēdz summu EUR 13 519 122,05 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar Apstrīdēto lēmumu, kas ir šīs prāvas priekšmets, Komisija nolēma noskaidrot prasītājas grāmatojumus attiecībā uz vīnkopības nozari saistībā ar summu, kas atbilst tai, kura ir jāizslēdz no Kopienas finansējuma, pirmkārt, tāpēc, ka tika piemērota korekcija par tiesību izveidot jaunus stādījumus pārsniegšanu, un, otrkārt, tāpēc, ka Komisija piemēroja korekciju attiecībā uz platībām, ko Francija paziņojusi par tādām, par kurām var saņemt atbalstu pārstrukturēšanai/pārveidei, un kas atšķiras no platībām, kuras Komisija uzskatīja par tādām, par kurām var saņemt minēto atbalstu attiecībā uz 2000./2001. un 2001./2002. tirdzniecības gadu. Prasītāja apstrīd tikai attiecīgā lēmuma otro daļu, kas attiecas uz korekciju par pārsniegtajām platībām.
   Savu apgalvojumu pamatojumam prasītāja atsaucas uz diviem pamatiem. Izvirzot pirmo, prasītāja norāda, ka Komisija kļūdaini ir piemērojusi Regulas 1258/99 (1) 7. panta 4. punktu, jo tā nav pierādījusi, ka Francijas valdība ir pārkāpusi Kopienu tiesību normas par pārstrukturēšanas atbalsta aprēķināšanu un vīnogulāju lauku pārveidi, ne arī to, ka Francijas valdības izmantotās aprēķināšanas metodes dēļ Kopienas budžetam ir radīti zaudējumi.
   Otrais prasītājas izvirzītais pamats ir balstīts uz nepietiekamu pamatojumu, jo Apstrīdētajā lēmumā nav izskaidrotas normas, ko Komisija bija paredzējusi piemērot attiecībā uz neapstādītajām platībām, kuras var ņem vērā atbalsta aprēķinā, ne arī skaidri pamatots tas, kāpēc atbalsta summā vīnogulāju lauku pārstrukturēšanai un pārveidei, ir piemērota finansiāla korekcija 10 % apmērā.

      (1)  1999. gada 17. maija Regula (EK) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, EKOV L 160, 26.06.1999., 103. līdz 112. lpp.


title: Lieta T-716/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. novembra spriedums – Gallardo Blanco/EUIPO – Expasa Agricultura y Ganadería (H-veida zirga trenzes attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, ko veido H-veida zirga trenzes attēls, reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības un Spānijas grafiskas preču zīmes — Relatīvs atteikuma pamats — Agrāko preču zīmju faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/33

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. novembra spriedums – Gallardo Blanco/EUIPO – Expasa Agricultura y Ganadería (H-veida zirga trenzes attēls)
   (Lieta T-716/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, ko veido H-veida zirga trenzes attēls, reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības un Spānijas grafiskas preču zīmes - Relatīvs atteikuma pamats - Agrāko preču zīmju faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 038/45)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Juan Gallardo Blanco (Los Barrios, Spānija) (pārstāvis – E. Estella Garbayo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Expasa Agricultura y Ganadería, SA (Jerez de la Frontera, Spānija) (pārstāvis – A. Bosch Döffert, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 29. septembra lēmumu lietā R 1502/2014-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Expasa Agricultura y Ganadería un Juan Gallardo Blanco k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Juan Gallardo Blanco k-gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta T-335/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. jūnijā – Universal Protein Supplements/ITSB (Kultūrista attēls)

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/45

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. jūnijā – Universal Protein Supplements/ITSB (Kultūrista attēls)
   (Lieta T-335/15)
   (2015/C 279/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Protein Supplements Corp. (New Brunswick, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: S. Malynicz, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kurā attēlots kultūrists – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 060 991

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 6. marta lēmums lietā R 2958/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta F-12/08: Prasība, kas celta 2008. gada 5. februārī — Nardin /Parlaments

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/50

         Prasība, kas celta 2008. gada 5. februārī — Nardin/Parlaments
   (Lieta F-12/08)
   (2008/C 171/99)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Thierry Nardin, Luksemburga (Luksemburgas Lielhercogiste) (pārstāvis — V. Wiot, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Strīda priekšmets un apraksts
   Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Parlamenta 2007. gada 2. aprīļa lēmumu, ar ko nosaka prasītāja tiesības saistībā ar stāšanos amatā tiktāl, ciktāl tajā netika piešķirtas tiesības uz ekspatriācijas pabalstu, un, otrkārt, prasība piespriest atbildētājam samaksāt ekspatriācijas pabalstu un nokavējuma procentus, ka arī atlīdzināt prasītāja ciesto morālo kaitējumu.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2007. gada 2. aprīļa lēmumu, ar kuru nosaka prasītāja tiesības saistībā ar stāšanos amatā tiktāl, ciktāl tajā nav noteiktas prasītāja tiesības uz ekspatriācijas pabalstu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam samaksāt prasītājam ekspatriācijas pabalstu atbilstoši ikmēneša summai 16 % no kopējās pamatalgas summas apmērā, kā arī apgādnieka pabalstu un apgādājamā bērna pabalstu, kas ir samaksāti prasītājam katru mēnesi sākot no 2007. gada aprīļa par visiem turpmākajiem mēnešiem līdz parāda nomaksai;

               —

               piespriest maksāt nokavējuma procentus 8 % gadā sākot no attiecīgā termiņu beigām līdz parāda pilnai samaksai;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam samaksāt prasītājam EUR 10 000,00 vai citu summu, kas var būt pat lielāka, viņa ciestā morālā kaitējuma atlīdzībai;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-62/13: Civildienesta tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 19. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija Aizliegums lietas dalībnieka pārstāvim piedalīties tiesvedībā — Jauna pārstāvja neizraudzīšanās — Prasītājs, kurš ir pārtraucis atbildēt uz Civildienesta tiesas lūgumiem — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/47

         Civildienesta tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 19. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-62/13) (1)

   (Aizliegums lietas dalībnieka pārstāvim piedalīties tiesvedībā - Jauna pārstāvja neizraudzīšanās - Prasītājs, kurš ir pārtraucis atbildēt uz Civildienesta tiesas lūgumiem - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 146/64)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis – A., advokats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu par summas EUR 500 apmērā un piecu summu EUR 504,67 apmērā atvilkšanu no prasītāja invaliditātes pabalsta attiecīgi par mēnešiem no 2012. gada jūlija līdz 2012. gada decembrim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā F-62/13, Marcuccio/Komisija pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 352, 30.11.2013., 26. lpp.


title: Lieta C-590/12: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 10. marta rīkojums ( Amtsgericht Winsen (Luhe) (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Andrea Merten / ERGO Lebensversicherung AG

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 10. marta rīkojums (Amtsgericht Winsen (Luhe) (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Andrea Merten/ERGO Lebensversicherung AG

   (Lieta C-590/12) (1)

   2014/C 184/32
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 46, 16.2.2013.


title: Lieta C-284/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 10. jūnijā iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) – Office national de l'emploi (ONEm), M/M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 10. jūnijā iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) – Office national de l'emploi (ONEm), M/M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)
   (Lieta C-284/15)
   (2015/C 279/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Office national de l'emploi (ONEm), M

      Atbildētāji: M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Sociālā nodrošinājuma regulas Nr. 1408/71 (1) 67. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir pretrunā tam, ka dalībvalsts liedz summēt nodarbinātības laikposmus, kas nepieciešami, lai iegūtu tiesības uz bezdarbnieka pabalstu, kura mērķis ir papildināt uz nepilnu laiku nodarbinātas personas ienākumus, ja pirms nodarbināšanas attiecīgajā darbavietā persona šajā dalībvalstī iepriekš nevienu laikposmu nav bijusi nodarbināta vai apdrošināta?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Sociālā nodrošinājuma regulas Nr. 1408/71 67. panta 3. punkts ir saderīgs it īpaši ar:

                           —

                           LESD 48. pantu, ciktāl nosacījums, kas ar minētā 67. panta 3. punktu ir attiecināts uz nodarbinātība laikposmu summēšanu, var aizskart darba ņēmēju brīvu pārvietošanos un viņu piekļuvi noteiktam nepilna laika darbam;

                           —

                           LESD 45. pantu, kas “nozīmē to, ka likvidē jebkādu dalībvalstu darba ņēmēju diskrimināciju pilsonības dēļ attiecībā uz nodarbinātību, darba samaksu un citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem” un paredz darba ņēmēju tiesības “pieņemt faktiskos darba piedāvājumus” (ieskaitot nepilna laika darbu) citās dalībvalstīs, “tiesības šajā nolūkā brīvi pārvietoties dalībvalstu teritorijā” un tajā uzturēties “[..] darba nolūkos [..] saskaņā ar normatīviem un administratīviem aktiem, kas reglamentē šīs valsts pilsoņu nodarbinātību”;

                           —

                           Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. panta 2. punktu, kurā noteikts, ka “katrs Savienības pilsonis var brīvi meklēt darbu, strādāt [..] jebkurā dalībvalstī”?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kura grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (OV 1997, L 28, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1998. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1606/98 (OV L 209, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Sociālā nodrošinājuma regula Nr. 1408/71”).


title: Lieta C-501/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 19. novembrī ierosinājusi S.A.BA.R. SpA par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 17. septembra rīkojumu lietā T-176/07 S.A.BA.R. SpA /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/4

         Apelācija, ko 2007. gada 19. novembrī ierosinājusi S.A.BA.R. SpA par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 17. septembra rīkojumu lietā T-176/07 S.A.BA.R. SpA/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-501/07 P)
   (2008/C 37/05)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: S.A.BA.R. SpA (pārstāvji — E. Coffrini un F. Tesauro, avvocati)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt un/vai pilnībā grozīt Pirmās instances tiesas rīkojumu, par kuru ir iesniegta šī apelācijas sūdzība, un pieņemt jebkādu atbilstīgu nolēmumu;

               —

               apmierināt prasījumus, kuri jau tika izvirzīti pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisijas 2002. gada 5. jūnija lēmumā (1)“attiecībā uz Itālijas komunālo pakalpojumu uzņēmumiem ar valsts kapitāla pārsvaru piešķirto valsts atbalstu nodokļu atbrīvojuma un aizdevuma ar labvēlīgākiem nosacījumiem veidā” tika noteikts, ka regulējums, ar kuru no ienākuma nodokļa maksājumiem atbilstoši Likuma Nr. 549/1995 3. panta 70. punktam, Dekrēta-likuma Nr. 331/1993 66. panta 14. punktam, kā tas tika pārveidots un grozīts, atbrīvo akciju sabiedrības ar valsts kapitāla pārsvaru, kuras veic komunālo pakalpojumu sniegšanu, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Komisijas lēmums nebija adresēts konkrētām sabiedrībām, bet tika attiecināts uz sabiedrībām, kuras tika izveidotas atbilstoši Likuma Nr. 241/1990 22. pantam, kurās ir valsts kapitāla pārsvars. Tādēļ lēmums netika paziņots atsevišķām sabiedrībām (un nebija paziņots apelācijas sūdzības iesniedzējai), jo konkrēti nebija norādīti lēmuma adresāti. Itālijas valsts ar 2007. gada 15. februāra Dekrēta-likumu Nr. 10 īstenoja iepriekš minēto lēmumu un paredzēja Agenzie delle Entrate [Ieņēmumu dienests] nodrošināt nodokļu atgūšanu. Līdz ar to Agenzia delle Entrate di Guastalla [Gvastallas Ieņēmumu dienests] 2007. gada 20. martā nosūtīja sabiedrībai, kas ir apelācijas sūdzības iesniedzēja, šādus lūgumus veikt maksājumu: 2007. gada 15. marta lūgums Nr. 3796 par kopējo summu EUR 1 912 128,47, kā arī procentus EUR 2 192 225 apmērā; 2007. gada 15. marta lūgums Nr. 3799 par kopējo summu EUR 815 406,94, kā arī procentus EUR 783 529 apmērā; 2007. gada 15. marta lūgums Nr. 3800 par kopējo summu EUR 439 549,29, kā arī procentus EUR 712 588 apmērā.
   Tomēr sabiedrība, kas ir apelācijas sūdzības iesniedzēja, nav sabiedrība ar valsts kapitāla pārsvaru, bet gan sabiedrība, kura pilnībā ir valsts uzņēmums. Šī iemesla dēļ uz to nav attiecināmi “Komisijas apsvērumi un lēmums”.
   Attiecīgajai sabiedrībai ir uzticēti iekšējo pašvaldības komunālo pakalpojumu sniegšana, kurus tā sniedz astoņām saistītām pašvaldībām, un kura tika izveidota īpaši ar šo mērķi un atbilstoši likumā noteiktajam.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārvalda komunālo pakalpojumu sniegšānu, izmantojot privāto regulējumu, un tā ir īpaši pielāgota pašvaldības vajadzībām, bez iespējas ietekmēt brīvu konkurenci, kura nevar pastāvēt, ja nepastāv attiecīgs tirgus.
   Sabiedrība, kuras kapitāls ir pilnībā valsts kapitāls, nav nekas cits kā netieša tādu saistīto pašvaldību iestāde, kuras ir nodokļu atvieglojuma, kuru Komisija faktiski arī apstrīd, saņēmējas.
   Līdz ar to objektīvu un subjektīvu iemeslu dēļ atbrīvojumu no nodokļiem, kurš tika piešķirts apelācijas sūdzības iesniedzējai, nevar uzskatīt par nepamatotu valsts atbalstu, kas ir pretējs EKL 87. pantā paredzētajam.
   Iepriekš minēto iemeslu dēļ Pirmās instances tiesā tika celta prasība par iepriekš minēto Komisijas lēmumu. Šī lieta tika reģistrēta ar lietas numuru T-176/07 un nodota izskatīšanai ceturtajā palātā, kurā tika izdots Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra rīkojums par prasības nepieņemamību, pamatojoties uz to, ka nav ievērots EKL 230. panta 5. punktā noteiktais termiņš, atbilstoši kuram prasību atcelt tiesību aktu atkarībā no apstākļiem jāuzsāk divos mēnešos pēc tam, kad vai nu tiesību akts publicēts, vai darīts zināms attiecīgai personai vai, ja tas nenotiek, tad no dienas, kad tas šai personai kļuvis zināms, atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 102. panta 1. punktā noteiktajam.
   Sabiedrība uzskata, ka šāds pamatojums tāpat nav atbilstošs 1980. gada 17. septembra spriedumam lietā 730/79 (2); 1984. gada 14. novembra spriedumam lietā 323/82 (3); 1996. gada 12. decembra spriedumam lietā T-358/94 (4); un it īpaši Eiropas Kopienu Tiesas trešās palātas 2006. gada 23. februāra spriedumam apvienotajās lietās C-346/03 un C-529/03 (5), un līdz ar to šajā apelācijas tiesvedībā ir jāgroza Pirmās instances tiesas rīkojums.
   Faktiski Pirmās instances tiesā prasība tika celta tūlīt pēc tam, kad sabiedrība, apelācijas sūdzības iesniedzēja, uzzināja, ka tā ir viena no Komisijas lēmuma adresātēm, proti, tad, kad tā saņēma paziņojumu ar lūgumu veikt maksājumu Agenzia delle Entrate.
   Tāpat Pirmās instances tiesas rīkojums tiek apstrīdēts, pamatojoties uz to, ka tajā bija kļūdaini piemērots EKL 225. pants.
   Lūgums atcelt Komisijas lēmumu ir jāuzskata par cieši saistītu ar prasību neattiecināt attiecīgo lēmumu uz apelācijas sūdzības iesniedzēju un līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz grozīt pirmajā instancē izdoto rīkojumu, pamatojoties arī uz attiecīgās tiesas kompetences ratione materiae trūkumu.

      (1)  OV L 77, 2003., 21. lpp.

      (2)  Recueil, 2671. lpp.

      (3)  Recueil, 3809. lpp.

      (4)  Recueil, II-2109. lpp.

      (5)  Krājums, I-6159. lpp.


title: Lieta F-64/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. augustā — Mantzouratos /Parlaments

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/33

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. augustā — Mantzouratos/Parlaments
   (Lieta F-64/10)
   ()
   2010/C 274/51
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Andreas Mantzouratos (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Eiropas Parlamenta lēmuma nepaaugstināt prasītāju amatā AD 13 pakāpē 2009. gada amatā paaugstināšanas ietvaros atcelšana, kā arī lēmumus paaugstināt amatā minētajā pakāpē ierēdņus, kuriem ir mazāk nopelnu punktu kā prasītājam, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā AD 13 pakāpē 2009. gada amatā paaugstināšanas ietvaros atcelšana, kā arī lēmumus paaugstināt amatā minētajā pakāpē ierēdņus, kuriem ir mazāk nopelnu (punktu) kā prasītājam;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-369/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 26. jūnijā ( VAT and Duties Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hutchison 3G UK Ltd , mmO 2  plc , Orange 3G Ltd , T-Mobile (UK) Ltd , Vodafone Group Services Ltd / Commissioners of Customs & Excise (Sestā PVN direktīva — Darbības, par kurām jāmaksā nodoklis — Saimnieciskās darbības jēdziens — 4. panta 2. punkts — Tādu licenču piešķiršana, kas ļauj izmantot telekomunikāciju pakalpojumiem paredzēto radio frekvenču spektra noteiktu daļu)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/3

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 26. jūnijā (VAT and Duties Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hutchison 3G UK Ltd, mmO2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd/Commissioners of Customs & Excise

   (Lieta C-369/04) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Darbības, par kurām jāmaksā nodoklis - “Saimnieciskās darbības’ jēdziens - 4. panta 2. punkts - Tādu licenču piešķiršana, kas ļauj izmantot telekomunikāciju pakalpojumiem paredzēto radio frekvenču spektra noteiktu daļu)
   (2007/C 199/05)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   VAT and Duties Tribunal, London
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Hutchison 3G UK Ltd, mmO2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd

      Atbildētājs: Commissioners of Customs & Excise

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, London — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 4. panta 1. un 2. punkta, un 5. panta interpretācija — “Saimnieciskās darbības” jēdziens — Publisko tiesību subjekta veiktas darbības vai darījumi valsts iestādes statusā — Frekvenču piešķiršana mobilo telefonsakaru operatoriem izsoles kārtībā
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 4. panta 1. un 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka par frekvenču piešķiršanu atbildīgās valsts reglamentējošās iestādes veikta tādu licenču, kā trešās paaudzes mobilo telekomunikāciju t.s. “UMTS” licences, piešķiršana izsoles kārtībā tiesībām izmantot telekomunikāciju iekārtas nav saimnieciska darbība šīs normas nozīmē un tādēļ šī direktīva tai nav piemērojama.

      (1)  OV C 273, 6.11.2004.


title: lieta T-406/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Tiesu, ko André Bonnet iesniedza 2004. gada 4. oktobrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/50

         Prasība pret Eiropas Kopienu Tiesu, ko André Bonnet iesniedza 2004. gada 4. oktobrī
   (lieta T-406/04)
   (2004/C 300/96)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 4. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Tiesu, ko cēla André Bonnet, ar dzīvesvietu Saint Pierre de Vassols (Francija), kuru pārstāv Hervé de Lépinau, avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Tiesai Pirmās instances tiesā ir šādi:

               —

               atcelt 2004. gada 11. februāra un 2004. gada 4. marta 2. jūlija lēmumu, kā arī lēmumu par citas personas iecelšanu amatā, kuru vajadzētu ieņemt prasītājam;

               —

               nospriest, ka 2004. gada 4. februāra pieņemšanai darbā ir jāstājas spēkā 2004. gada 1. martā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Tiesai maksāt prasītajam 100 000 eiro morālā kaitējuma atlīdzinājumu, kā arī 5000 eiro mēnesī, sākot no 1. marta līdz brīdim, kad prasītājs tiks iecelts amatā;

               —

               pakārtoti un daļēji papildus, pieņemot, ka Pirmās instances tiesas lēmums nebūs par pamatu tam, lai prasītājs noteikti tiku iecelts amatā, piespriest Eiropas Kopienu Tiesai maksāt zaudējumu atlīdzību 260 000 eiro apmērā, ieskaitot likumiskos procentus no prasības iesniegšanas dienas.

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Kopienu Tiesai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja prasījumi ir identiski tiem, ko prasītājs norādījis lietā T-132/04 (1).

      (1)  OV C 168, 26.6.2004., 7. lpp.


title: Lieta C-533/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 4. maija spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — TNT Express Nederland B.V./AXA Versicherung AG (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās — Jurisdikcija un spriedumu atzīšana un izpilde — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 71. pants — Konvencijas, ko dalībvalstis ir noslēgušas īpašās jomās — Konvencija par kravu starptautisko autopārvadājuma līgumu (CMR)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/7

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 4. maija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — TNT Express Nederland B.V./AXA Versicherung AG

   (Lieta C-533/08) (1)

   (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās - Jurisdikcija un spriedumu atzīšana un izpilde - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 71. pants - Konvencijas, ko dalībvalstis ir noslēgušas īpašās jomās - Konvencija par kravu starptautisko autopārvadājuma līgumu (CMR)
   2010/C 179/10
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: TNT Express Nederland B.V.

      Atbildētāja: AXA Versicherung AG

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.) 71. panta 1. punkta un 2. punkta a) un b) apakšpunkta otrās daļas interpretācija — Saistība ar Konvenciju par kravu starptautisko autopārvadājuma līgumu, kas parakstīta Ženēvā 1956. gada 19. maijā (CMR) — Lis pendens — Līdzpastāvēšanas noteikumi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 71. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā lietā, kāda ir pamata prāva, konvencijā īpašās jomās paredzētie tiesas jurisdikcijas, atzīšanas un izpildes noteikumi, kā, piemēram, lis pendens noteikums Konvencijas par kravu starptautisko autopārvadājuma līgumu, kas parakstīta 1956. gada 19. maijā Ženēvā un grozīta ar 1978. gada 5. jūlijā Ženēvā parakstīto protokolu, 31. panta 2. punktā un noteikums par izpildāmību, kas paredzēts šīs konvencijas 31. panta 3. punktā, ir piemērojami ar nosacījumu, ka tiem ir augsts paredzamības līmenis, tie atvieglo pareizas tiesvedības intereses un ļauj maksimāli samazināt vienlaicīgu tiesvedību risku, un ka tie nodrošina nolēmumu civiltiesību un komerctiesību jomā brīvu apriti un tiesu savstarpēju uzticēšanos Savienībā (favor executionis) ar nosacījumiem, kas ir vismaz tikpat labvēlīgi kā tie, kuri paredzēti minētajā regulā.

               2)

               Eiropas Savienības Tiesai nav kompetences interpretēt grozītās Konvencijas par kravu starptautisko autopārvadājuma līgumu 31. pantu.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta T-255/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Vakili /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānu ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu pieņemtie ierobežojošie pasākumi — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Attiecīgo personu svītrošana no saraksta — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Vakili/Padome
   (Lieta T-255/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānu ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu pieņemtie ierobežojošie pasākumi - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Attiecīgo personu svītrošana no saraksta - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 46/33
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bahman Vakili (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — J.M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un I. Rodios)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju, kā arī Padomes 2012. gada 23. marta vēstuli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina B. Vakili tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 258, 25.08.2012.


title: Lieta C-174/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/6

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-174/09)
   2009/C 167/10
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Kaduczak un S. Schønberg)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 6. jūlija Direktīvu 2005/32/EK, ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības attiecībā uz enerģiju patērējošiem ražojumiem (1), vai katrā ziņā, nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Polijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2005/32/EK transponēšanas termiņš beidzās 2007. gada 11. augustā. Šīs prasības iesniegšanas datumā atbildētāja vēl nebija pieņēmusi visus direktīvas transponēšanai vajadzīgos noteikumus vai, katrā ziņā, nebija par to informējusi Komisiju.

      (1)  OV L 191, 29. lpp.


title: Lieta T-619/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Faita /EESK Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Psiholoģiska vardarbība — Palīdzības nesniegšana un pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neievērošana — Kļūda tiesību piemērošanā — Tiesības uz aizstāvību

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/51

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Faita/EESK
   (Lieta T-619/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Psiholoģiska vardarbība - Palīdzības nesniegšana un pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neievērošana - Kļūda tiesību piemērošanā - Tiesības uz aizstāvību)
   (2015/C 046/65)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Carla Faita (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas un J. N. Louis, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) (pārstāvji – M. Pascua Mateo un L. Camarena Januzec, pārstāvji, kam palīdz M. Troncoso Ferrer un F. M. Hislaire, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu Faita/EESK (F-92/11, Krājums-CDL, EU:F:2013:130), kurā lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Carla Faita sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta T-192/13: Prasība, kas celta 2013. gada 2. aprīlī — Transworld Oil Computer Centrum u.c./ Eurojust

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/30

         Prasība, kas celta 2013. gada 2. aprīlī — Transworld Oil Computer Centrum u.c./Eurojust

   (Lieta T-192/13)
   2013/C 171/57
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Transworld Oil Computer Centrum BV (Berg en Dal, Nīderlande), Transworld Payment Solutions Ltd (Bermuda), Transworld ICT Solutions Ltd (Bangalore, Indija), Transworld Oil USA, Inc. (Houston, Amerikas Savienotās Valstis), Bermuda First Curaçao Ltd (Bermuda) un Johannes Christiaan Martinus Augustinus Maria Deuss (Bermuda) (pārstāvis — T. Barkhuysen, advokāts)

      Atbildētājs: Eurojust

      Prasītāju prasījumi:

   Prasītāji lūdz

               —

               atcelt Eurojust2013. gada 2. februāra apstiprinošo lēmumu,

               —

               piespriest Eurojust pieņemt lēmumu pamatojoties uz 2013. gada 31. decembra atkārtoto iesniegumu un ņemot vērā Vispārējās tiesas nostāju,

               —

               piespriest Eurojust segt izdevumus, kas radušies saistībā ar prasības pieteikuma sagatavošanu un atkārtoto pieteikumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats: Eurojust nav pārbaudījis visus prasītāju izvirzītos juridiskos pamatojumus.

                           —

                           2012. gada 4. oktobra lūgums sniegt informāciju un 2013. gada 31. decembra atkārtotais lūgums sniegt informāciju esot bijuši atšķirīgi juridiski pamatoti, tostarp ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 10. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (OV C 83, 389. lpp.) 8. panta 2. punktu, 41. panta 2. punktu un 42. pantu. Tomēr Eurojust apstrīdēto lēmumu ir pieņēmis balstoties vienīgi uz noteikumiem par piekļuvi Eurojust dokumentiem. Pārējos prasītāju izvirzītos juridiskos pamatojumus Eurojust esot prettiesiski ignorējis.

               2)

               Otrais pamats: Lēmums neesot ticis pieņemts ar pietiekamu rūpību un esot nepilnīgi pamatots.

                           —

                              Eurojust atsakās sniegt pieprasīto informāciju un atsaucas uz Noteikumu par piekļuvi Eurojust dokumentiem 4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktos paredzētajiem izņēmumiem. Tomēr apstrīdētajā lēmumā Eurojust nav pamatojis, kādēļ un ciktāl šie izņēmumi ir piemērojami konkrētajā gadījumā.

               3)

               Trešais pamats: Eurojust ir nepareizi piemērojis Noteikumu par piekļuvi dokumentiem 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētos izņēmumus “izmeklēšanas procedūras valstī” un “smagas noziedzības apkarošana”.

                           —

                           Prasītājiem bija pamatotas un pareizas aizdomas, ka viena vai vairākas tiesību aizsardzības iestādes ir rīkojušās prettiesiski krimināllietas (iepriekšējās) izmeklēšanas ietvaros. Lai šīs aizdomas apstiprinātu, tie tostarp iesniedza pieteikumu par informācijas sniegšanu Eurojust. Eurojust apgalvo, ka pieprasīto informāciju tas nevar sniegt, jo joprojām notiek izmeklēšanas darbības. Prasītāji uzskata, ka Eurojust uz šiem izņēmumiem atsaucas kļūdas pēc un bez pietiekama pamatojuma.

               4)

               Ceturtais pamats: Eurojust ir nepareizi piemērojis Noteikumu par piekļuvi dokumentiem 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto izņēmumu “personas privātā dzīve un integritāte”.

                           —

                              Eurojust neesot nedz apgalvojis, nedz pierādījis, ka pieprasītajos dokumentos ir ietverti trešo personu dati. Turklāt vienīgi tas, ka dokumentā ir ietverti personas dati, obligāti nenozīmē, ka tiktu skarta personas privātā dzīve vai integritāte. Amatpersonu iespējamās atrunas, kuras nemaz nav paustas savā vārdā, neesot pamats nesniegt pieprasīto informāciju.

                     Ciktāl tiekot skarta personas privātā dzīve un integritāte Eurojust esot bijis jānoskaidro, vai un kā pieprasītie dokumenti — pilnībā vai daļēji anonimizēti — var tikt izsniegti. Arī to Eurojust nepamatoti neesot izdarījis.

               5)

               Piektais pamats: Eurojust ir nepareizi piemērojis Noteikumu par piekļuvi dokumentiem 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto izņēmumu “atbilstošo noteikumu par dienesta noslēpumu piemērošana”.
               Atsaukšanās uz šo izņēmumu esot nepamatota. Prasītāji nespēj noteikt, kādi konfidencialitātes noteikumi būtu piemērojami šajā gadījumā, un tie apšauba, ka būtu jāpiemēro tādi konfidencialitātes noteikumi, kuriem būtu pretrunā pieprasīto dokumentu izsniegšana.