title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 30. septembrī lietā C-496/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/59/EK — Netransponēšana)

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 30. septembrī
   lietā C-496/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/59/EK - Netransponēšana)
   (2004/C 284/12)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-496/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 24. novembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāves - C.-F. Durand un F. Simonetti) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues un C. Mercier), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. N. Cunha Rodrigues, tiesnese N. Colneric un tiesnesis E. Juhász (referents), ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretārs R. Grass, 2004. gada 30. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               sakarā ar to, ka Francijas Republika nav pieņēmusi normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai ievērotu Komisijas 2001. gada 6. augusta Direktīvas 2001/59/EK prasības, ar ko divdesmit astoto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, tā nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 21, 24.1.2004.


title: Lieta C-327/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums ( Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mensch und Natur AG/Freistaat Bayern (EKL 249. panta ceturtā daļa — Iestāžu akti — Privātpersonai adresēts Komisijas lēmums — Regula (EK) Nr. 258/97 — Jauns pārtikas produkts vai jauna pārtikas produkta sastāvdaļa — Lēmums 2000/196/EK — “Stevia rebaudiana Bertoni: kaltēti augi un lapas” — Atļaujas laist tirgū atteikums — Sekas personai, kura nav adresāts)

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/4

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mensch und Natur AG/Freistaat Bayern

   (Lieta C-327/09) (1)

   (EKL 249. panta ceturtā daļa - Iestāžu akti - Privātpersonai adresēts Komisijas lēmums - Regula (EK) Nr. 258/97 - Jauns pārtikas produkts vai jauna pārtikas produkta sastāvdaļa - Lēmums 2000/196/EK - “Stevia rebaudiana Bertoni: kaltēti augi un lapas” - Atļaujas laist tirgū atteikums - Sekas personai, kura nav adresāts)
   2011/C 179/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mensch und Natur AG

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — EKL 249. panta ceturtās daļas un Komisijas 2000. gada 22. februāra Lēmuma 2000/196/EK par atteikumu laist tirgū “Stevia rebaudia Bertoni: augi un kaltētas lapas” kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 258/97 (OV L 61, 14. lpp.) interpretācija — Fiziskai personai adresēts Komisijas lēmums — Iedarbība attiecībā uz personu, kas nav lēmuma adresāte

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas lēmums, kurš pieņemts uz Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Regulas (EK) Nr. 258/97, kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām, 7. panta pamata un ar kuru ir noraidīta pārtikas produkta vai pārtikas produkta sastāvdaļas laišana Savienības tirgū, nav saistošs citām personām, kā vien personai vai personām, kuras ir šī lēmuma adresāti. Turpretī dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir jāpārbauda, vai šīs dalībvalsts teritorijā tirgotais produkts, kura raksturojums šķiet atbilstam produktam, par kuru ir šis Komisijas lēmums, ir jauns pārtikas produkts vai jauna pārtikas produkta sastāvdaļa šīs regulas 1. panta 2. punkta izpratnē, un vajadzības gadījumā tām ir jāliek attiecīgajai personai izpildīt minētās regulas noteikumu prasības.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 21. oktobrī lietā T-36/99 Lenzing AG pret Eiropas Kopienu Komisiju (Valsts atbalsts — Prasība par atcelšanu — Pieņemamība — Dokuments, kas attiecas uz prasītāju individuāli — EKL 87. panta 1. daļa — Vienošanās par parādu termiņu pagarināšanu un parādu atmaksu — Individuālā kreditora kritērijs)

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/12

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 21. oktobrī
   lietā T-36/99 Lenzing AG pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Valsts atbalsts - Prasība par atcelšanu - Pieņemamība - Dokuments, kas attiecas uz prasītāju individuāli - EKL 87. panta 1. daļa - Vienošanās par parādu termiņu pagarināšanu un parādu atmaksu - Individuālā kreditora kritērijs)
   (2004/C 314/30)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā T-36/99 Lenzing AG, ar juridisko adresi Lenzing (Austrija), ko sākotnēji pārstāvēja H.-J. Niemeyer, pēc tam I.Brinker un U.Soltész, advokāti, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji V.Kreuschitz un D.Triantafyllou, kam palīdz M.Núñez-Muller, advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta Spānijas Karaliste (pārstāve N.Díaz Abad, kas norādīja adresi Luksemburgā), par prasību daļēji atcelt Komisijas 1998. gada 28. oktobra Lēmumu 1999/395/EK par valsts atbalstu, ko Spānija piešķīra uzņēmumam Sniace, SA, kas atrodas Torrelavega, Cantabrique (OV L 149, 1999., 40. lpp.), ko groza Komisijas 2000. gada 20. septembra Lēmums 2001/43/EK (OV L 11, 2001., 46. lpp.), Pirmās instances tiesa (piektā palāta paplašinātā sastāvā) šādā sastāvā: priekšsēdētājs R.García-Valdecasas, tiesnese P.Lindh, tiesneši J.D.Cooke, H.Legal un tiesnese M.E.Martins Ribeiro, sekretāre D.Christensen, administratore, 2004. gada 21. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               1. panta 1. punkts Komisijas 1998. gada 28. oktobra lēmumā 1999/395/EK pat valsts palīdzību, ko Spānija piešķīra uzņēmumam Sniace, SA, kas atrodas Torrelavega, Cantabrique, ko groza Komisijas 2000. gada 20. septembra lēmums 2001/43/EK, tiek atcelts.

               2)

               Komisija sedz savus izdevumus pati, kā arī tā sedz prasītāja izdevumus.

               3)

               Spānijas Karaliste sedz pati savus izdevumus.

      (1)  OV L 160, 5.6.1999.


title: Lieta C-228/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 9. februāra rīkojumu lietā T-639/14 Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E. (DEI)/Eiropas Komisija 2016. gada 22. aprīlī iesniedza Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E. (DEI)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/39

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 9. februāra rīkojumu lietā T-639/14 Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E. (DEI)/Eiropas Komisija 2016. gada 22. aprīlī iesniedza Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E. (DEI)

      (Lieta C-228/16 P)
      (2016/C 211/50)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E. (DEI) (pārstāvji – Efthymios Bourtzalas, Anargiros Oikonomou, Efstathia Salaka, Charalampos Synodinos, Charisios Tagaras, Denis Waelbroeck, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumiem atcelt apstrīdēto 2014. gada 12. jūnija aktu,

                  —

                  piespriest atbildētājai segt visus gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā rīkojumā ir būtiskas kļūdas tiesību piemērošanā un tas ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

                  1)

                  acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā un pamatojuma nesniegšana saistībā ar konstatējumu, ka lietai T-639/14 esot zudis priekšmets, ciktāl šāds konstatējums ir pamatots ar to, ka apstrīdētais akts it kā esot “aizstāts” ar Komisijas 2015. gada 25. marta aktu;

                  2)

                  labas pārvaldības, tiesiskās noteiktības un tiesību efektīvas aizsardzības tiesā principu pārkāpums, nospriežot, ka Komisijas 2015. gada 25. marta akts ir aizstājis apstrīdēto aktu;

                  3)

                  acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot un piemērojot Eiropas Savienības iestāžu aktu tiesiskuma principu;

                  4)

                  faktu sagrozīšana un tiesību tikt uzklausītam neievērošana, nospriežot, ka apstrīdētā akta pamatojumā “nebūt nav izdarīta atsauce uz šķīrējtiesas nolēmuma formā esošā iespējamā atbalsta valstisko izcelsmi”, un acīmredzami kļūdains vērtējums, nospriežot, ka DEI norādītās apstrīdētā akta kļūdas tiesību piemērošanā “noteikti tiks vērtētas [..] lietā T-352/15”.

                  5)

                     DEI pamatojuma sagrozīšana jautājumā par kritērijiem, balstoties uz kuriem esot bijis jāizlemj par to, vai tiesvedība šajā lietā saistībā ar 2012. gada sūdzību ir vai nav jāizbeidz, un acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā, konstatējot, ka 2012. gada sūdzība esot “netieši” noraidīta ar Komisijas 2015. gada 25. marta aktu, un

                  6)

                  kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzami kļūdains vērtējums, piespriežot katram lietas dalībniekam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-50/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 21. oktobra rīkojums – Ungārija/Komisija

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 21. oktobra rīkojums – Ungārija/Komisija
   (Lieta T-50/16) (1)

   (2016/C 475/38)
   Tiesvedības valoda – ungāru
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 29. jūnijā lietā T-274/03 Focus Magazin Verlag GmbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/18

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 29. jūnijā
   lietā T-274/03 Focus Magazin Verlag GmbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2005/C 229/38)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-274/03 Focus Magazin Verlag GmbH, Minhene (Vācija), ko pārstāv U. Girtlers [U. Gürtler], advokāts, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — B. Millers [B. Müller] un A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral]), otrs lietas dalībnieks ITSB Apelāciju padomē un persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā — France Télécom SA, Parīze (Francija), ko pārstāv D. Martī [D. Marty], advokāts, par prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 30. aprīļa lēmumu (lieta R 849/2001-4) attiecībā uz iebildumu procesu starp Focus Magazin Verlag GmbH un France Télécom SA Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši V. Tīli [V. Tiili] un O. Cūcs [O. Czúcz], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 29. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tiesvedību izbeigt pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta T-430/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 26. jūnija spriedumu lietā F-21/12 Achab /EESK 2013. gada 19. augustā iesniedza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/38

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 26. jūnija spriedumu lietā F-21/12 Achab/EESK 2013. gada 19. augustā iesniedza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)
   (Lieta T-430/13 P)
   2013/C 325/63
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) (pārstāvji — M. Arsène, piedaloties D. Waelbroeck un A. Duron, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Mohammed Achab (Brisele, Beļģija)

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas spriedumu lietā F–21/11, ciktāl ar to tiek atcelts EESK 2011. gada 9. jūnija lēmums par M. Achab izmaksātā ekspatriācijas pabalsta atgūšanu, sākot no 2010. gada 1. jūlija,, un piespriests EESK segt pašai savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt pusi no izdevumiem, kas prasītājam radušies pirmajā instancē;

               —

               apmierināt prasītāja secinājumus, kas iekļauti apelācijas sūdzībā, proti, noraidīt prasību kā pilnībā nepamatotu;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē, kā arī izdevumus, kas radušies tiesvedībā Civildienesta tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, ciktāl Civildienesta tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka nebija izpildīti nosacījumi, lai atgūtu nepamatotus maksājumus.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl pārsūdzētais spriedums veicinot prasītāja pirmajā instancē nepamatotu iedzīvošanos.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl Civildienesta tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka EESK nekad nav sazinājusies ar saviem darbiniekiem, lai vērstu to uzmanību uz naturalizācijas sekām.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl Civildienesta tiesa esot rīkojusies pretrunā principam, saskaņā ar kuru finanšu noteikumi ir jāpiemēro stingri, un principam, saskaņā ar kuru izņēmuma noteikumi ir jāinterpretē šauri.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz tiesāšanās izdevumu sadalījumu.


title: Lieta C-354/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 11. aprīļa rīkojums — Asa sp . z o.o. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācijas — Reglamenta 181. pants — Kopienas preču zīme — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Relatīvs atteikuma pamats — Vārdiska preču zīme “FEMIFERAL” — Agrākas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “feminatal” īpašnieka iebildumi)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/47

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 11. aprīļa rīkojums — Asa sp. z o.o./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-354/12) (1)

   (Apelācijas - Reglamenta 181. pants - Kopienas preču zīme - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Relatīvs atteikuma pamats - Vārdiska preču zīme “FEMIFERAL” - Agrākas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “feminatal” īpašnieka iebildumi)
   2013/C 225/82
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Asa sp. z o.o. (pārstāvis — M. Chimiak, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 25. maija spriedumu lietā T-110/11 Asa/ITSB — Merck (“FEMIFERAL”), ar kuru Vispārējā tiesa kā nepamatotu noraidīja vārdiskas preču zīmes “FEMIFERAL” reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja Asa sp. z o.o. prasību, ar ko lūdza atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 19. novembra lēmumu R 0182/2010-1, ar kuru ir atcelts Iebildumu nodaļas lēmums noraidīt iebildumus, kurus cēlis valsts vārdiskas preču zīmes “Feminatal” un valsts grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “feminatal”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē, īpašnieks — Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (kodificēta versija) (OV L 78, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Asa sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 295, 29.09.2012.


title: Lieta C-360/06: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums ( Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH / Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Nodokļu tiesību akti — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Biržā nekotēto kapitālsabiedrību daļu vērtēšana)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/5

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH/Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

   (Lieta C-360/06) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Nodokļu tiesību akti - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Biržā nekotēto kapitālsabiedrību daļu vērtēšana)
   (2008/C 301/09)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH

      Atbildētājs: Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

   Piedaloties: Heinrich Bauer Verlag KG
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Hamburg — EEK līguma 52. panta (pēc grozījumiem — EKL 43. panta) savienojumā ar 58. pantu (pēc grozījumiem — EKL 48. panta) interpretācija — Biržā nekotēto kapitālsabiedrību daļu vērtēšana — Starpība starp dalību iekšzemes personālsabiedrībā un dalību personālsabiedrībā citā dalībvalstī
   Rezolutīvā daļa:
   Nepastāvot tiesiskam pamatojumam, EEK līguma 52. pantam (jaunajā redakcijā — EK līguma 52. pants, jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 43. pants) un EEK līguma 58. pantam (jaunajā redakcijā — EK līguma 58. pants, jaunajā redakcijā — EKL 48. pants) ir pretrunā dalībvalsts nodokļu tiesību aktu piemērošana situācijai, kad biržā nekotēto kapitālsabiedrību daļu vērtēšanas ietvaros tādos apstākļos kā pamata lietā aplūkotie augstāka vērtība tiek piešķirta šīs sabiedrības kapitāla daļām citas dalībvalsts personālsabiedrībā salīdzinājumā ar kapitāla daļām attiecīgās dalībvalsts personālsabiedrībā, tomēr tikai tad, ja tāda dalība tai dod noteiktu ietekmi uz citā valstī reģistrētās personālsabiedrības lēmumiem un ļauj tai noteikt sabiedrības darbību.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


title: Lieta F-20/15: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija rīkojums – FG/Eiropas Komisija Civildienests — Ierēdņi — Civildienesta noteikumu reforma — Regula Nr. 1023/2013 — Amatu veidi — Pārejas noteikumi saistībā ar amatu veidu klasifikāciju — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 30. panta 2. punkts — Tiesības tikt paaugstinātam augstākā karjeras pakāpē — 2014. gada paaugstināšana amatā — Administrators, kurš neveic “īpašas funkcijas” — Ierobežota paaugstināšanas AD 12 pakāpē iespējamība — Šī administratora vārda neiekļaušana to ierēdņu sarakstā, kas paaugstināmi AD 12 pakāpē — Iespēja pieprasīt izmantot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 30. panta 3. punktu — Termiņš 2015. gada 31. decembrī — Prasības pieņemamība — Nelabvēlīga akta jēdziens — Grozījumi ierēdņa elektroniskajā personas lietā — Administratīva informācija — Izplatīšana iestādes iekštīklā — Ar pirmstiesas procedūru saistītu prasību neievērošana — Reglamenta 81. pants

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/53

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija rīkojums – FG/Eiropas Komisija
   (Lieta F-20/15) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta noteikumu reforma - Regula Nr. 1023/2013 - Amatu veidi - Pārejas noteikumi saistībā ar amatu veidu klasifikāciju - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 30. panta 2. punkts - Tiesības tikt paaugstinātam augstākā karjeras pakāpē - 2014. gada paaugstināšana amatā - Administrators, kurš neveic “īpašas funkcijas” - Ierobežota paaugstināšanas AD 12 pakāpē iespējamība - Šī administratora vārda neiekļaušana to ierēdņu sarakstā, kas paaugstināmi AD 12 pakāpē - Iespēja pieprasīt izmantot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 30. panta 3. punktu - Termiņš 2015. gada 31. decembrī - Prasības pieņemamība - Nelabvēlīga akta jēdziens - Grozījumi ierēdņa elektroniskajā personas lietā - Administratīva informācija - Izplatīšana iestādes iekštīklā - Ar pirmstiesas procedūru saistītu prasību neievērošana - Reglamenta 81. pants)
   (2015/C 279/67)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: FG (pārstāvis – M. Velardo, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. S. Bohr un C. Ehrbar, pārstāvji, B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kurus piedāvāts paaugstināt AD 13 pakāpē 2014. gada paaugstināšanas amatā laikā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 127, 20.4.2015, 41. lpp.


title: Lieta C-139/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 11. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/44

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 11. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-139/09) (1)

   2010/C 63/75

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009.


title: Lieta T-254/17: Prasība, kas celta 2017. gada 28. aprīlī – Intermarché Casino Achats/Komisija

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/29

         Prasība, kas celta 2017. gada 28. aprīlī – Intermarché Casino Achats/Komisija
   (Lieta T-254/17)
   (2017/C 231/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Intermarché Casino Achats (Parīze, Francija) (pārstāvji – Y. Utzschneider un J. Jourdan, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz LESD 277. pantu, atzīt, ka šajā gadījumā Regulas Nr. 1/2003 20. pants nav piemērojams;

               —

               pamatojoties uz LESD 263. un 277. pantu, atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 9. februāra lēmumu C(2017) 1056;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisijas 2017. gada 9. februāra lēmums, ar kuru prasītājam tika uzlikts pienākums pakļauties pārbaudei saskaņā ar 2002. gada 16. decembra Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.), 20. panta 1. un 4. punktu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums esot prettiesisks, jo tas esot pamatots uz tiesību normām, kuras ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartai (turpmāk tekstā – “Harta”) un Eiropas Cilvēktiesību konvencijai (turpmāk tekstā – “ECTK”). Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           Regulas Nr. 1/2003 20. pants pārkāpj Hartas 47. pantā un ECK 6. pantā paredzētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, jo attiecīgās Regulas pants neparedz efektīvus tiesību aizsardzības veidus pret Komisijas pārbaudes norises darbībām;

                           —

                           Regulas Nr. 1/2003 20. pants tāpat pārkāpj pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu, kas noteikts Hartas 47. pantā un ECTK 6. pantā, jo attiecīgās Regulas pantā nav paredzēta piekļuve dokumentiem, kas ir bijuši par pamatu Komisijas pārbaudei, ne šo dokumentu paziņošana.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota apstrīdētā lēmuma pamatojuma neesamība, jo attiecīgais lēmums neesot pietiekami pamatots pretēji Regulas Nr. 1/2003 20. panta 4. punkta prasībām. Faktiski prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums nevienā brīdī nepaskaidro, kāds viņai būtu sakars ar iespējamo pārkāpumu un arī skaidri nenorāda laikposmu, kad ir aizdomas par notikušajiem konkurences tiesību pārkāpumiem. Šī pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde esot vēl kaitīgāka, jo apstrīdētajā lēmumā nav norādīti dokumenti, ar kuriem tas pamatots.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots apstrīdētā lēmuma prettiesiskums, jo, to pieņemot, Komisijas rīcībā neesot bijis pietiekami nopietnu netiešo pierādījumu, kas varētu būt par pamatu aizdomām par izdarīto konkurences tiesību normu pārkāpumu un tātad pamatotu pārbaudes veikšanu prasītājas telpās.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots apstrīdētā lēmuma prettiesiskums, jo ar to netiek ievērotas pamattiesības uz dzīvokļa neaizskaramību, kas paredzētas Hartas 7. pantā un ECTK 8. pantā, tāpēc ka minētajā lēmumā paredzētais pārbaudes pasākums nav samērīgs un nav pietiekamu garantiju pret ļaunprātīgu izmantošanu.


title: Lieta C-49/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums ( Oberlandesgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Content Services Ltd/Bundesarbeitskammer (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 97/7/EK — Patērētāju tiesību aizsardzība — Distances līgumi — Patērētāju informēšana — Sniegtā vai saņemtā informācija — Pastāvīgs informācijas nesējs — Jēdziens — Hipersaite uz piegādātāja interneta vietni — Atteikuma tiesības)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/8

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums (Oberlandesgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Content Services Ltd/Bundesarbeitskammer

   (Lieta C-49/11) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 97/7/EK - Patērētāju tiesību aizsardzība - Distances līgumi - Patērētāju informēšana - Sniegtā vai saņemtā informācija - Pastāvīgs informācijas nesējs - Jēdziens - Hipersaite uz piegādātāja interneta vietni - Atteikuma tiesības)
   2012/C 287/12
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Content Services Ltd

      Atbildētāja: Bundesarbeitskammer

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht Wien — Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (OV L 144, 19. lpp.) 5. panta 1. punkta interpretācija — Informācija par līgumu, kas patērētājam tiek sniegta ar hipersaites (hyperlink) uz piegādātāja interneta vietni starpniecību — Patērētāja tiesības saņemt šo informāciju uz pastāvīga datu nesēja — Jēdziena “pastāvīgs datu nesējs” interpretācija

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem 5. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tāda komercprakse, kurā patērētājam pieeja šajā tiesību normā paredzētajai informācijai tiek sniegta tikai ar hipersaites uz attiecīgā uzņēmuma interneta vietni palīdzību, neatbilst minētās tiesību normas prasībām, jo šīs pašas tiesību normas izpratnē minētais uzņēmums šo informāciju patērētājam nav nedz “sniedzis”, nedz arī patērētājs to ir “saņēmis”, un tāda interneta vietne, par kādu ir runa pamatlietā, nevar tikt uzskatīta par “pastāvīgu informācijas nesēju” Direktīvas 97/7 5. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 145, 14.5.2011.


title: Lieta T-384/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. jūlijā – EDF Luminus/Parlaments

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/24

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. jūlijā – EDF Luminus/Parlaments
   (Lieta T-384/15)
   (2015/C 337/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EDF Luminus (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – D. Verhoeven un O. Vanden Berghe, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to piespriest Eiropas Parlamentam:

               —

               samaksāt EDF Luminus summu EUR 4 39  672,95 apmērā;

               —

               samaksāt EDF Luminus līgumiskos procentus par šo summu, sākot ar datumu, no kura rēķini ir apmaksājami;

               —

               atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un izmaksas.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu par piemērojamo likumisko un līgumisko noteikumu pārkāpumu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpumu, ciktāl Parlaments atsakās tai atmaksāt maksājumus par elektroenerģiju, kurus tā veikusi rajonam Région de Bruxelles – Capitale. Prasītāja apgalvo, ka strīdīgie maksājumi ir jāpārliek uz Parlamentu, ciktāl tie esot radušies, piegādājot elektroenerģiju Parlamentam.


title: Lieta C-287/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-93/10 Bilbaina de Alquitranes u.c/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) 2013. gada 27. maijā iesniedza Bilbaína de Alquitranes, SA , Cindu Chemicals BV , Deza, a.s. , Industrial Química del Nalón, SA , Koppers Denmark A/S , Koppers UK Ltd , Rütgers Germany GmbH , Rütgers Belgium NV , Rütgers Poland Sp. z o.o.

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-93/10 Bilbaina de Alquitranes u.c/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)2013. gada 27. maijā iesniedza Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o.

   (Lieta C-287/13 P)
   2013/C 252/23
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o. (pārstāvis — K. Van Maldegem, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-93/10 un

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras Lēmumu ED/68/2009 (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), ar kuru augstas temperatūras akmeņogļu darva (CAS numurs 65996–93–2) (turpmāk tekstā — “ATAD”) apzināta kā viela, kas iekļaujama kandidātvielu sarakstā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (turpmāk tekstā — “REACH”) (1) 59. pantu, vai,

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā lemtu par apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību par tiesību akta atcelšanu, un

               —

               piespriest atbildētāju atlīdzināt visus šīs tiesvedības izdevumus (ieskaitot izdevumus Vispārējā tiesā).

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka noraidot viņu prasību par apstrīdētā lēmuma daļēju atcelšanu, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Kopienas tiesības. Jo īpaši apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas apelācijas sūdzības iesniedzēju situācijā piemērojamā tiesiskā regulējuma interpretācijas kļūdas. Tā rezultātā Vispārējā tiesa pieļāva vairākas kļūdas tiesību normu piemērošanā, proti:

               —

               secinot, ka uz konkrēto gadījumu attiecināmajos sarežģītajos zinātniskajos un tehniskajos faktos un secinājumā, ka ATAD piemīt PBT vai vPvB īpašības, ņemot vērā tās sastāvdaļas, ko tā satur vismaz 0,1 % koncentrācijā, nav pieļauta acīmredzama kļūda;

               —

               secinot, ka ATAD sastāvdaļas nav atsevišķi jāidentificē kā tādas, kurām piemīt PBT vai vPvB īpašības, atsevišķā ECHA lēmumā, kas balstīts uz sīku šī jautājuma izpēti, un

               —

               ka netika pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

         Minēto iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējās tiesas spriedums lietā T–93/10 būtu jāatceļ un apstrīdētais lēmums jāatceļ.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, OV L 396, 1. lpp.


title: Lieta F-10/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. janvārī  – ZZ  u.c./Komisija

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/48

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. janvārī – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-10/15)
   (2015/C 089/59)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji – J.-N. Louis, R. Metz, N. de Montigny, D. Verbeke un T. Van Lysebeth, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumus, ar ko nosaka prasītāju tiesības saņemt ikgadējo ceļa izdevumu atmaksu atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikuma 8. pantam, kas grozīts ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulu Nr. 1023/2013, ar ko groza Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt prasītāju algas lapas par 2014. gada jūniju, jo tajās pirmo reizi ir piemērots Civildienesta noteikumu VII pielikuma 8. pants versijā, kas stājās spēkā 2014. gada 1. janvārī, nosakot viņu ceļa izdevumu atmaksu;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt 2014. gada 15. oktobra tipveida lēmumus, ar kuriem ir noraidīta viņu sūdzība;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-602/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. novembrī — Pêra-Grave /ITSB — Fundação De Almeida ( “QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA” )

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/30

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. novembrī — Pêra-Grave/ITSB — Fundação De Almeida (“QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA”)
   (Lieta T-602/11)
   2012/C 32/63
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pêra-Grave Sociedade Agrícola, Unipessoal, Lda (Évora, Portugāle) (pārstāvis — J. de Oliveira Vaz Miranda Sousa, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Fundação Eugénio De Almeida (Évora, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 19. septembra lēmumu lietā R 1797/2010-2, līdz ar to pilnībā noraidot iebildumus pret reģistrācijai pieteikto preču zīmi, un tādējādi pilnībā apmierinot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu un

               —

               piespriest atbildētājam segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt šajā prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7291669

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Portugāles grafiskas preču zīmes “VINHO PÊRAMANCA TINTO” reģistrācijas pieteikums Nr. 283684 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē; Portugāles vārdiskas preču zīmes “VINHO PÊRAMANCA BRANCO” reģistrācijas pieteikums Nr. 308864 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē; Portugāles grafiskas preču zīmes “PÊRAMANCA” reģistrācijas pieteikums Nr. 405797 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apmierināt iebildumus un apelācijas sūdzību, atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumus attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome (i) esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, samazinot vairāku vizuālo, audio un konceptuālo atšķirību starp apzīmējumiem vispārējo nozīmi, kā arī palielinot un tādējādi, pārvērtējot, vienīgā kopīgā elementa, kuru tās ietver, proti, vārdiskā elementa “PERA” un “MANCA” vispārējo ietekmi, un (ii) esot nepareizi piemērojusi principus un pieejas, ko Vispārējā tiesa ieviesa spriedumā lietā T-332/05 “TERRANUS/TERRA” attiecībā uz izskatāmo lietu, un esot nepareizi secinājusi, ka vispārējās līdzības pakāpe starp pretnostatītajiem apzīmējumiem bija pietiekama, lai radītu sajaukšanas iespēju


title: Lieta T-452/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — DHL Aviation un DHL Hub Leipzig /Komisija

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/34

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — DHL Aviation un DHL Hub Leipzig/Komisija
   (Lieta T-452/08)
   (2009/C 6/70)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: DHL Aviation NV, Zaventem (Beļģija) un DHL Hub Leipzig GmbH, Schkeuditz (Vācija) (pārstāvji — A. Burnside, Solicitor, un B. van de Walle de Ghelcke, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tajā prasītājas norādītas kā par nesaderīgu ar kopējo tirgu uzskatīta valsts atbalsta saņēmējas un ciktāl lēmumā Vācijai uzdots atgūt apgalvoto valsts atbalstu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 23. jūlija Lēmumu lietā C 48/2006 (ex N 227/2006) — Vācija tiktāl, ciktāl tajā prasītājas norādītas kā par nesaderīgu ar kopējo tirgu uzskatīta valsts atbalsta saņēmējām un ciktāl lēmumā Vācijai uzdots atgūt apgalvoto valsts atbalstu.
   2006. gada 5. aprīlī Vācija paziņoja par pasākumiem, ko veikusi valsts īpašumā esošā Leipcigas lidosta un Saksijas federālā zeme attiecībā uz jaunā dienvidu skrejceļa būvi un ekspluatāciju Leipcigas lidostā, it īpaši attiecībā uz Eiropas mezgla izveidi DHL grupas pasta ekspressūtījumiem minētajā lidostā. Konkrēti, paziņoti tika šādi pasākumi: “Pamatlīgums” (1), kas noslēgts starp lidostu un DHL Hub Leipzig, kā arī “Garantijas vēstule”, ko izdevusi Saksijas federālā zeme ar apņemšanos par labu Leipcigas lidostai un DHL Hub Leipzig maksāt zaudējumu atlīdzību noteiktā summā gadījumā, ja DHL Hub Leipzig vairs lidostā neveiktu paredzēto darbību. Prasītājas apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma rezultātā tām tiek atņemtas prasījuma tiesības, kas izriet no līgumsaistībām, ko Leipcigas lidosta un Mitteldeutsche Flughafen (“MFAG”) uzņēmušās saskaņā ar Pamatlīgumu, kā arī Garantijas vēstulē sniegtā garantija, un uz tām tiek attiecināta apgalvotā valsts atbalsta atgūšana.
   Prasītājas izvirza šādus prasības pamatus:

               Ar pirmo un otro prasības pamatu prasītājas apgalvo, ka Komisija esot acīmredzami kļūdaini piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu. Prasītājas uzskata, ka raksturojot “nakts lidojumu noteikumu” un “90 % noteikumu” kā valsts atbalstu, Komisija nav pareizi piemērojusi minēto tiesību normu. Prasītājas apgalvo, ka Komisija esot acīmredzami kļūdaini piemērojusi privātā ieguldītāja kritēriju, par attiecīgo laiku uzskatot 2004. gada novembri un nevis faktisko Pamatlīguma noslēgšanas dienu. Turklāt prasītājas apgalvo, ka Komisija esot acīmredzami kļūdaini secinājusi, ka Pamatlīgumā paredzētās t.s. neierobežotās garantijas katrā ziņā ir valsts atbalsts, neraugoties uz attiecīgo ieguldīšanas lēmuma laiku, jo riski, ko DHL uzņēmās saskaņā ar minētajiem noteikumiem, tika finansēti ar kapitālieguldījumu, kas savukārt esot valsts atbalsts.

               Pamatojoties uz otro prasības pamatu, prasītājas apgalvo, ka Komisija, neizvērtējot ierasto komerciālo praksi attiecībās starp mātes sabiedrību un meitas uzņēmumiem, noteikdama, ka Garantijas vēstule ir valsts atbalsts, nav pareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu.

               Trešajā prasības pamatā prasītājas apgalvo, ka Komisija, neizvērtēdama visus vērā ņemamos faktorus, kad tā raksturoja nakts lidojumu noteikumu, 90 % noteikumu un Garantijas vēstuli kā valsts atbalstu, esot pārkāpusi EKL 253. pantu.

               Ceturtajā prasības pamatā prasītājas apgalvo, ka Komisija, uzdodama apgalvotā valsts atbalsta atgūšanu, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               Piektajā prasības pamatā prasītājas apgalvo, ka Komisija, noteikdama, ka Pamatlīguma 8. un 9. pantā ietverts valsts atbalsts, un nolemdama, ka šie noteikumi nav saderīgi ar kopējo tirgu un tādēļ jāizbeidz, esot pārkāpusi EKL 235. pantu.

      (1)  Saskaņā ar OV 2007 C 48, 7. lpp. publicēto paziņojumu minētajā līgumā lidostai tiek uzlikts pienākums izbūvēt jauno dienvidu skrejceļu un citi pienākumi attiecībā uz jaudu un darbību. Neizpildes gadījumā (piem., reglamentējošajām iestādēm aizliedzot nakts lidojumus), DHL var pieprasīt atlīdzību par ciesto kaitējumu un zaudējumiem.


title: Lieta C-585/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Karlsruhe (Vācija) — Philipp Seeberger/Studentenwerk Heidelberg

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Karlsruhe (Vācija) — Philipp Seeberger/Studentenwerk Heidelberg

   (Lieta C-585/11)
   2012/C 49/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Karlsruhe

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītājs: Philipp Seeberger

      Atbildētājs: Studentenwerk Heidelberg

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Savienības tiesībām pretrunā ir tādi valsts tiesību akti, kas aizliedz atbalsta izglītībai piešķiršanu studijām citā dalībvalstī, pamatojoties vienīgi uz to, ka studenta, kurš izmanto tiesības brīvi pārvietoties, pastāvīgā dzīvesvieta, sākot studijas, vismaz trīs gadus nav bijusi viņa izcelsmes dalībvalstī? (1)

      (1)  Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 20. un 21. panta interpretācija — Savienības pilsonība un brīva pārvietošanās.


title: Lietas C-163/04 izslēgšana no reģistra

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/20

      Lietas C-163/04
       (1)
      izslēgšana no reģistra

   (2005/C 45/43)

      (tiesvedības valoda - vācu)

   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 25. oktobrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-163/04 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Franz Werner/Finanzamt Cloppenburg.

      (1)  OV C 118, 30.04.2004.


title: Lieta T-395/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Miettinen/Padome Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Padomes Juridiskā dienesta atzinums par priekšlikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai un regulai par kriminālsodiem, kas piemērojami iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas darbībām un tirgus manipulācijām — Daļējs piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar juridisko atzinumu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/32

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Miettinen/Padome
   (Lieta T-395/13) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Padomes Juridiskā dienesta atzinums par priekšlikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai un regulai par kriminālsodiem, kas piemērojami iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas darbībām un tirgus manipulācijām - Daļējs piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar juridisko atzinumu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)
   (2015/C 363/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Samuli Miettinen (Espoo, Somija) (pārstāvji – O. Brouwer un E. Raedts, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – sākotnēji K. Pellinghelli, P. Plaza García un K. Toomus, vēlāk P. Plaza García, A. Jensen un M. Bauer, pārstāvji)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji – sakotnēji A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, E. Karlsson, L. Swedenborg un C. Hagerman, vēlāk A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, K. Sparrman, E. Karlsson, L. Swedenborg un F. Sjövall, pārstāvji) un Igaunijas Republika (pārstāvis – N. Grünberg)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2013. gada 13. maija Lēmumu atteikt pilnu piekļuvi 2012. gada 27. jūlija Dokumentam Nr. 12979/12, kurā ir ietverts Padomes Juridiskā dienesta atzinums par priekšlikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par kriminālsodiem, kas piemērojami iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas darbībām un tirgus manipulācijām, regulai par iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas darbībām un tirgus manipulācijām un citiem instrumentiem attiecībā uz administratīvo sodu harmonizāciju finanšu pakalpojumu jomā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2013. gada 13. maija Lēmumu atteikt pilnu piekļuvi 2012. gada 27. jūlija Dokumentam Nr. 12979/12, kurā ir ietverts Padomes Juridiskā dienesta atzinums par priekšlikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par kriminālsodiem, kas piemērojami iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas darbībām un tirgus manipulācijām, regulai par iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas darbībām un tirgus manipulācijām un citiem instrumentiem attiecībā uz administratīvo sodu harmonizāciju finanšu pakalpojumu jomā, kā arī Padomes 2013. gada 23. jūlija vēstuli;

               2)

               Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Samuli Miettinen tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Zviedrijas Karaliste un Igaunijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-210/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 21. maijā par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 12. marta spriedumu lietā T-332/04 Sebirán, S.L. /ITSB un El Coto de Rioja, S.A. iesniegusi Sebirán, S.L.

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/15

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 21. maijā par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 12. marta spriedumu lietā T-332/04 Sebirán, S.L./ITSB un El Coto de Rioja, S.A. iesniegusi Sebirán, S.L.

   (Lieta C-210/08 P)
   (2008/C 183/29)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sebirán, S.L. (pārstāvji — J. Calderón Chavero un T. Villate Consonni, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un El Coto de Rioja, S.A.

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas ceturtās palātas 2008. gada 12. marta spriedumu lietā T-332/04 un skaidri atzīt, ka preču zīmes EL COTO/COTO DE IMAZ (no vienas puses) un COTO D'ARCIS (no otras puses) ir saderīgas;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pastāv nesaskaņas par Pirmās instances tiesas veikto vērtējumu. Sebirán uzskata, ka uz Kopienas preču zīmi COTO D'ARCIS neattiecas Regulas Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais aizliegums, jo agrākas preču zīmes īpašnieka — šajā gadījumā Kopienas preču zīmju EL COTO un COTO DE IMAZ īpašnieka — iebildums nevar liegt jaunākai preču zīmei iespēju būt pietiekami atšķirīgai aizliedzošā noteikuma aspektā no agrākām preču zīmēm, lai gan abu preču zīmju apzīmētās preces vai pakalpojumi, vispārīgi raugoties, ir vienādi vai līdzīgi, turklāt ņemot vērā, ka nepastāv risks, ka sabiedrība visā Eiropas Savienības teritorijā tās varētu sajaukt. Šis sajaukšanas risks neietver risku, ka tiek radītas asociācijas ar agrāku preču zīmi.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta F-40/11: Civildienesta tiesas (viena tiesneša sastāvā) 2013. gada 3. maija rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Sociālais nodrošinājums — Bijušais ierēdnis, kas pensionējies invaliditātes dēļ — Nelaimes gadījums — Apdrošināšanas neesamība — Prasības priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/47

         Civildienesta tiesas (viena tiesneša sastāvā) 2013. gada 3. maija rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-40/11) (1)

   (Civildienests - Sociālais nodrošinājums - Bijušais ierēdnis, kas pensionējies invaliditātes dēļ - Nelaimes gadījums - Apdrošināšanas neesamība - Prasības priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 252/83
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kuriem palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt lēmumu, ar ko ir noteikti pabalsti, uz kuriem prasītājam ir tiesības viņa daļējās pastāvīgās invaliditātes dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par prasību lietā F-40/11 Marcuccio/Komisija;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 186, 25.6.2011., 34. lpp.


title: Lieta C-57/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar 2009. gada 10. februāra Bundesverwaltungsgericht (Vācija) rīkojumu — Vācijas Federatīvā Republika/B, piedalās: federālo interešu pārstāvis Bundesverwaltungsgericht

text:
               6.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar 2009. gada 10. februāra Bundesverwaltungsgericht (Vācija) rīkojumu — Vācijas Federatīvā Republika/B, piedalās: federālo interešu pārstāvis Bundesverwaltungsgericht
   (lieta C-57/09)
   2009/C 129/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Atbildētājs: B

      Piedalās: federālo interešu pārstāvis Bundesverwaltungsgericht

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai par smagu nepolitisku noziegumu vai darbībām, kas ir pretējas ANO mērķiem un principiem, Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (1), 12. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē ir uzskatāms tas, ka pieteicējs ir piederējis organizācijai, kura ir minēta Padomes Kopējās nostājas par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu pielikumā esošajā personu, grupu un organizāciju sarakstā un pielieto teroristiskas metodes, un pieteicējs aktīvi ir atbalstījis šīs organizācijas bruņoto cīņu?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša: vai izslēgšana no to personu loka, kas saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu ir atzītas par bēgļiem, prasa, lai pieteicējs joprojām radītu draudus?

               3.

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša: vai izslēgšanas no to personu loka, kas saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu ir atzītas par bēgļiem, priekšnosacījums ir samērīguma katrā konkrētā gadījumā pārbaude?

               4.

               Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           vai, pārbaudot samērīgumu, ir jāņem vērā, ka saskaņā ar 1950. gada 4. novembra Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 3. pantu vai valsts normām pieteicējs ir ieguvis aizsardzību pret izraidīšanu?

                           b)

                           Vai izslēgšana ir nesamērīga tikai īpašos izņēmuma gadījumos?

               5.

               Vai Direktīvas 2004/83/EK 3. panta izpratnē ar šo direktīvu ir savienojams, ka pieteicējam, neskatoties uz izslēgšanas iemesla saskaņā ar Direktīvas 12. panta 2. punktu esamību, saskaņā ar valsts konstitucionālajām tiesībām tomēr ir tiesības uz patvērumu?

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta C-404/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-338/08 Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe /Komisija 2012. gada 3. septembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-338/08 Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe/Komisija 2012. gada 3. septembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-404/12 P)
   2013/C 9/45
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Moore un K. Michoel)

      Pārējie lietas dalībnieki: Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe, Eiropas Komisija un Polijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-338/08;

               —

               pilnībā noraidīt prasītāju pirmajā instancē celto prasību;

               —

               piespriest prasītājām pirmajā instancē solidāri atlīdzināt Padomes tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome uzskata, ka Vispārējās tiesas spriedumā iepriekš minētajā lietā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā. Lai arī Padome neapstrīd Vispārējās tiesas konstatējumu par to, ka Komisija šajā lietā nav rīkojusies kā likumdevēja, tomēr Padome uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pareizi interpretējusi un piemērojusi tā saukto “Nakajima” (1) un “Fediol” (2) judikatūru. Līdz ar to Vispārējā tiesa kļūdaini esot nolēmusi, ka Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (3) tiesiskums var tikt pārbaudīts, ņemot vērā Orhūsas Konvenciju (4) par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem.
   Turpinājumā Padome ir norādījusi, ka likumdevēja izdarītā izvēle Regulā Nr. 1367/2006 katrā ziņā pilnībā ir saderīga ar Orhūsas Konvenciju. Šajā ziņā Vispārējās tiesas sniegtā Orhūsas Konvencijas 9. panta 3. punkta interpretācija neesot pareiza, jo Vispārējā tiesa nav ievērojusi šīs konvencijas līgumslēdzējām pusēm piešķirto rīcības brīvību.
   Tādējādi Padome lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas spriedumu iepriekš minētajā lietā un šajā lietā taisīt galīgo spriedumu, pilnībā noraidot prasītāju pirmajā instancē celto prasību.

      (1)  Tiesas 1991. gada 7. maija spriedums lietā C-69/89 Nakajima/Padome (Recueil, I-2069. lpp.).

      (2)  Tiesas 1989. gada 22. jūnija spriedums lietā 70/87 Fediol/Komisija (Recueil, 1781. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).

      (4)  1998. gada 25. jūnija Orhūsas Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta C-67/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. februārī iesniedza Rayonen sad - Varna (Bulgārija) – Todor Iliev/Blagovesta Ilieva

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. februārī iesniedza Rayonen sad - Varna (Bulgārija) – Todor Iliev/Blagovesta Ilieva

   (Lieta C-67/17)
   (2017/C 112/39)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Rayonen sad – Varna

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Todor Iliev

      Atbildētāja: Blagovesta Ilieva

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai prasība par mantas sadali starp bijušiem laulātiem, kas iegūta laulības laikā atbilstoši noslēgtam līgumam par laulāto mantas kopību, ir strīds par īpašumtiesībām, ko rada laulību saites, Regulas Nr. 44/2001 (1) 1. panta [2]. punkta a) apakšpunkta izpratnē?

               2)

               Vai strīds par laulības laikā iegūtas mantas, kas tomēr kompetentās iestādēs reģistrēta uz viena no bijušo laulāto vārda, sadali ietilpst jomā, uz kuru neattiecas Regula Nr. 44/2001 atbilstoši tās 1. panta 2. punkta a) apakšpunktam?

               3)

               Kuras tiesas kompetencē ietilpst izskatīt strīdu starp bijušiem laulātiem par tādas mantas īpašumtiesībām, kas iegūta civillaulības laikā, ja laulātie ir vienas Savienības dalībvalsts pilsoņi, taču tiesvedībā ir konstatēts, ka savas laulības slēgšanas, mantas ieguves, laulības izbeigšanas un prasības celšanas par mantas sadali pēc laulības izbeigšanās brīdī viņu dzīvesvieta ir bijusi citā dalībvalstī?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta T-658/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 30. septembra spriedumu lietā F-38/12 BP/FRA 2013. gada 10. decembrī iesniedza BP

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 30. septembra spriedumu lietā F-38/12 BP/FRA2013. gada 10. decembrī iesniedza BP

   (Lieta T-658/13 P)
   2014/C 61/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: BP (Barselona, Spānija) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA)

      Prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2013. gada 30. septembra spriedumu lietā F-38/12;

               —

               tādējādi atcelt 2012. gada 27. februāra lēmumu nepagarināt apelācijas sūdzības iesniedzējas līgumu un pārcelt to citā departamentā; uzdot atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai materiālo kaitējumu, kas ir novērtēts EUR 1 320 mēnesī apmērā, skaitot no 2012. gada septembra, kuriem ir jāpieskaita nokavējuma procenti pēc Eiropas Centrālās bankas noteiktās likmes, tai pieskaitot divus procentu punktus; un uzdot atbildētājai atlīdzināt prasītājas morālo kaitējumu, kurš ex aequo et bono tiek novērtēts EUR 50 000 apmērā; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt pirmajā instancē un apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus pamatus.

               1)

               Par lēmumu nepagarināt apelācijas sūdzības iesniedzējas līgumu

                           —

                           Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Civildienesta tiesa esot pārkāpusi tiesību uz aizstāvību principu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz piekļuvi attiecīgai informācijai, kas ir ietvertas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, un esot sagrozījusi pierādījumus;

                           —

                           otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, neļaujot veikt otrreizēju apmaiņu ar procesuāliem rakstiem un attiecīgu pierādījumu iesniegšanu, atbildot uz atbildētājas apsvērumiem un tiesas sēdē, Civildienesta tiesa esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un esot liegusi prasītājai taisnīgu lietas izskatīšanu;

                           —

                           treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Civildienesta tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, novērtējot pirmo prasības pamatu attiecībā uz atbildētājas lēmumā pieļautu acīmredzamu kļūdu vērtējumā un faktu un pierādījumu sagrozīšanu;

                           —

                           ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, kas esot tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā saistībā ar prasības pamatiem attiecībā uz pilnvaru nepareizu izmantošanu un faktu un pierādījumu sagrozīšanu.

               2)

               Par lēmumu par pārcelšanu

                           —

                           Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Civildienesta tiesa esot prettiesiski izskatījusi otro pamatu, un tā izsaka apgalvojumu par nelikumīgu un vienpusīgu darba līguma būtiska elementa grozījumu, starpību starp amatu un pakāpi un pierādījumu sagrozīšanu;

                           —

                           otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Civildienesta tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, novērtējot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu attiecībā uz uzklausīšanas no atbildētājas puses pirms lēmuma par pārcelšanu pieņemšanas neesamību un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.

               3)

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka esot ticis pārkāpts Civildienesta tiesas Reglamenta 87. panta 2. punkts un 88. pants attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem un pienākums norādīt pamatojumu.


title: Lieta C-33/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. janvārī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – A Oy

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. janvārī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – A Oy

   (Lieta C-33/16)
   (2016/C 111/16)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: A Oy

      Piedaloties: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 148. panta d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iekraušana kuģī un izkraušana no tā ir pakalpojumi šīs tiesību normas izpratnē, kas šīs direktīvas 148. panta a) punkta izpratnē ir paredzēti jūras kuģu kravas tiešajām vajadzībām?

               2)

               Vai PVN direktīvas 2006/112/EK 148. panta d) punkts, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas sprieduma Elmeka, apvienotās lietas no C-181/04 līdz C-183/04, 24. punktu, atbilstoši kuram šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums nevar tikt paplašināti attiecināts uz pakalpojumiem, kas tiek sniegti agrākā tirdzniecības stadijā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams arī šajā gadījumā strīdīgajam pakalpojumam, kura gadījumā A Oy apakšuzņēmuma pirmajā darījuma stadijā sniegts pakalpojums aptver pakalpojumu, kas fiziski tieši attiecas uz kravu un par kuru A Oy izsniedz rēķinu pārvadājumu uzņēmumam?

               3)

               Vai PVN direktīvas 2006/112/EK 148. panta d) punkts, ņemot vērā iepriekš minētā Eiropas Savienības Tiesas sprieduma 24. punktu, atbilstoši kuram šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums ir piemērojams tikai pakalpojumiem, kas tiek sniegti tieši rēderim, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais atbrīvojums nevar tikt piemērots, ja pakalpojums tiek sniegts subjektam, kuram ir tiesības rīkoties ar kravu, piemēram, preces eksportētajam vai importētājam?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-178/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2008. gada 29. aprīļa rīkojumu — Ahmed Adem un Hamrin Mosa Rashi /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2008. gada 29. aprīļa rīkojumu — Ahmed Adem un Hamrin Mosa Rashi/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-178/08)
   (2008/C 197/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ahmed Adem un Hamrin Mosa Rashi

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/83/EK (1) jāinterpretē tādējādi, ka — neņemot vērā 1. panta C. nodaļas 5. punkta otro teikumu 1951. gada 28. jūlija Ženēvas konvencijā par bēgļu statusu (turpmāk tekstā — “Ženēvas konvencija”) — bēgļa statuss izbeidzas tad, ja bēgļa pamatotas bailes no vajāšanas direktīvas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē, uz kurām pamatojoties ir notikusi statusa piešķiršana, vairs nepastāv un viņam arī citu iemeslu dēļ nav jābaidās no vajāšanas direktīvas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai bēgļa statusa izbeigšana saskaņā ar direktīvas 11. panta 1. punkta b) apakšpunktu turklāt paredz nosacījumu, ka valstī, kuras valstspiederīgais ir bēglis,

                           a)

                           pastāv aizsardzības dalībnieks direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē, un vai šajā sakarā pietiek, ka aizsardzību ir iespējams nodrošināt tikai ar starptautisku bruņoto spēku palīdzību,

                           b)

                           bēglim nedraud smags kaitējums direktīvas 15. panta nozīmē, kas izraisa alternatīvā aizsardzības statusa piešķiršanu saskaņā ar direktīvas 18. pantu, un/vai

                           c)

                           drošības apstākļi ir stabili un vispārējie dzīves apstākļi nodrošina iztikas minimumu?

               3)

               Vai situācijā, kurā vairs nepastāv līdzšinējie apstākļi, uz kuriem pamatojoties attiecīgā persona atzīta par bēgli, jauni atšķirīgi vajāšanu pamatojoši apstākļi

                           a)

                           ir jāvērtē pēc tāda varbūtības kritērija, kādu attiecina uz bēgļu atzīšanu, vai arī attiecīgajām personām ir jāpiemēro cits kritērijs,

                           b)

                           ir jāvērtē, ievērojot direktīvas 4. panta 4. punktā noteikto pierādīšanas atvieglojumu?

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta T-93/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. februārī – Duferco Long Products/Komisija

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/38

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. februārī – Duferco Long Products/Komisija
   (Lieta T-93/17)
   (2017/C 121/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Duferco Long Products SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – J.-F. Bellis, R. Luff un M. Favart, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 20. janvāra lēmuma par valsts atbalstu SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP), ko Beļģija sniegusi Duferco, 1. panta f) punktu un 2. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, kuras Komisija pieļāvusi, pārbaudot sestā pasākuma, kas atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, pari passu raksturu. Šim pamatam ir divas daļas:

                           —

                           pirmajā daļā tiek norādīts, ka, pretēji Komisijas vērtējumam, attiecīgā darbība esot īstenota pari passu;

                           —

                           otrajā daļā tiek norādīts, ka Komisijas vērtējumā par darbības pari passu raksturu esot pieļautas būtiskas kļūdas aprēķinos un vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, kuras Komisija pieļāvusi, pārbaudot kritēriju par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikas apstākļos. Šim pamatam ir četras daļas:

                           —

                           pirmajā daļā tiek norādīts, ka, sajaucot kritērija par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikas apstākļos piemērojamību un piemērošanu, Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ir nepareizi piemērojusi kritēriju par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           otrajā daļā tiek norādīts, ka, neizmantojot salīdzinošo analīzi vai kādu citu attiecīgās darbības novērtēšanas metodi, Komisija ir pārkāpusi principu par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikas apstākļos, kā arī nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un rūpības pienākumu izvērtējot šo kritēriju;

                           —

                           trešajā daļā tiek norādīts, ka Komisija neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un rūpības pienākumu, izvērtējot kritēriju par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           ceturtajā daļā tiek norādīts, ka Valonijas reģions esot iesniedzis ievērojamu skaitu dokumentu, kuri apliecina, ka Foreign Strategic Investment Holding, kas ir Société Wallonne de Gestion et de Participation meitasuzņēmums, ir rīkojies kā privāts ieguldītājs tirgus ekonomikas apstākļos.


title: Lieta C-145/16: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Gerechtshof Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Aramex Nederland BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Muitas savienība un kopējais muitas tarifs — Tarifa klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Spēkā esamība — Regula (ES) Nr. 301/2012 — Pozīcijas 8703 un 8711 — Trīsriteņu transportlīdzeklis ar nosaukumu “Spyder”

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/10

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Gerechtshof Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Aramex Nederland BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

   (Lieta C-145/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Muitas savienība un kopējais muitas tarifs - Tarifa klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Spēkā esamība - Regula (ES) Nr. 301/2012 - Pozīcijas 8703 un 8711 - Trīsriteņu transportlīdzeklis ar nosaukumu “Spyder”)
   (2017/C 112/15)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Amsterdam

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Aramex Nederland BV

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētā nomenklatūra, kāda ir ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, tās redakcijā, kāda izriet no Komisijas 2007. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1214/2007, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka trīsriteņu transportlīdzeklis, par kādu ir runa pamatlietā, kas ir aprīkots ar riepām, kuras ražotas trīsriteņu motocikliem, bet kuras ir līdzīgas automobiļu riepām, un kas tiek vadīts, izmantojot stūri, un ir aprīkots ar vadīšanas sistēmu, kura balstīta uz Akermaņa principu, ietilpst šīs nomenklatūras pozīcijā 8703.

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Lieta T-719/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. septembra spriedums – Tri Ocean Energy/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Kļūda vērtējumā

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/29

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. septembra spriedums – Tri Ocean Energy/Padome
   (Lieta T-719/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Kļūda vērtējumā)
   (2016/C 392/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tri Ocean Energy (Kaira, Ēģipte) (pārstāvji – B. Kennelly, barrister, P. Saini, QC, un N. Sheikh, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen un A. Vitro)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 263. pantu, atcelt Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/678/KĀDP, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2014, L 283, 59. lpp.), un Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1013/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2014, L 283, 9. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/678/KĀDP, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1013/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl šie tiesību akti attiecas Tri–Ocean Energy;

               2)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Tri–Ocean Energy tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014.


title: Lieta T-557/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 20. jūnija rīkojums – Elsid u.c./Komisija

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/72

         Vispārējās tiesas 2014. gada 20. jūnija rīkojums – Elsid u.c./Komisija
   (Lieta T-557/11) (1)

   2014/C 315/118
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 370, 17.12.2011.


title: Lieta T-300/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. septembra rīkojums — easyJet /Komisija

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/41

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. septembra rīkojums — easyJet/Komisija
   (Lieta T-300/04) (1)

   (2007/C 247/67)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-514/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. septembrī – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/31

         Prasība, kas celta 2015. gada 1. septembrī – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija
   (Lieta T-514/15)
   (2015/C 371/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (Varšava, Polija) (pārstāvis – P. Hoffman, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 12. jūnija lēmumu GESTDEM 2015/1291, ar kuru prasītājai ir tikusi liegta piekļuve sīki izstrādātajam atzinumam, ko Eiropas Komisija izdevusi saistībā ar paziņošanas procedūru 2014/537/PL;

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 17. jūlija lēmumu GESTDEM 2015/1291, ar kuru prasītājai ir tikusi liegta piekļuve sīki izstrādātajam atzinumam, ko Maltas Republika izdevusi saistībā ar paziņošanas procedūru 2014/537/PL;

               —

               piespriest Komisija segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot piekļuvi Komisijas sīki izstrādātajam atzinumam, ir ticis pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punkta trešais ievilkums.

                           —

                           Nevarot Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešo ievilkumu saprātīgi interpretēt tādējādi, ka Komisijas rīcībā esošs dokuments nevar tikt publiskots, ja tas varētu kaitēt pārbaužu, izmeklēšanas vai revīzijas mērķiem, pat ja dokuments nav ticis izstrādāts saistībā ar šādu pārbaudi, izmeklēšanu vai revīziju vai tās mērķiem.

                           —

                           Nekāda vispārīga prezumpcija par to, ka dokumenta publiskošana kaitēs aizsardzībai pārkāpuma procedūras ietvaros, neesot piemērojama dokumentam, kas ir ticis iesniegts paziņošanas procedūrā, jo saistībā ar šādu procedūru nepastāvot nekāda šāda vispārīga prezumpcija.

                           —

                           Komisijas apgalvojums, ka tās atzinums attiecas uz pasākumu, ar kuru ir plānots novērst Savienības tiesību pārkāpumu, un ka tajā ir iekļautas atsauces uz Komisijas brīdinājuma vēstuli, ar kuru ir tikusi uzsākta pārkāpuma procedūra, un paziņotā pasākuma novērtējums, ņemot vērā šo procedūru, nepierādot, ka pastāv jebkāda vispārīga prezumpcija par to, ka sīki izstrādātais atzinums nebūtu publiskojams.

                           —

                           Komisijas nostāja neesot saskanīga, ciktāl tā savu lēmumu balsta uz vispārīgu prezumpciju, bet vienlaikus pamatojas uz “konkrētās lietas” īpatnībām.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot daļēju piekļuvi Komisijas sīki izstrādātajam atzinumam, ir ticis pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts un LESD 296. pants.

                           —

                           Katrā ziņā Komisijai esot bijis daļēji jāpublisko tās sīki izstrādātais atzinums, t.i., pēc tam, kad būtu tikušas izņemtas atsauces uz brīdinājuma vēstuli par pārkāpuma procedūru.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot piekļuvi Komisijas sīki izstrādātajam atzinumam, lai gan esot pastāvējušas sevišķas sabiedrības intereses, ir ticis pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts.

                           —

                           Tā kā sīki izstrādātais atzinums attiecās uz pasākumu, kuru Parlaments jau izskatīja, un ka tādēļ šis pasākums tika grozīts, tā publiskošana esot vajadzīga, lai Parlamenta locekļi varētu saprast, kādēļ valdības lūdz grozīt tiem iesniegto likumprojektu. Līdz ar to pastāvot sevišķas sabiedrības intereses publiskošanā. Demokrātisks process nevarot pareizi darboties, ja Parlamentam lūdz īstenot Komisijas atzinumus, ja tie netiek publiskoti.

                           —

                           Tā kā paziņošanas procedūras tiesiskums un līdz ar to pieņemtā likumprojekta īstenojamība var būt atkarīga no Komisijas atzinuma teksta, pastāvot sevišķas sabiedrības intereses publiskošanā, kas balstītas uz tiesībām uz tiesisko noteiktību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot piekļuvi Komisijas sīki izstrādātajam atzinumam, ir ticis pārkāpts Direktīvas 98/34/EK (2) preambulas 3. apsvērums un 8. panta 4. punkts.

                           —

                           Atteikums publiskot sīki izstrādāto atzinumu esot nesaderīgs ar Direktīvas 98/34 būtību, kas ir balstīta uz pārskatāmību; tas it īpaši tā esot tad, ja attiecīgā dalībvalsts nav atsaukusies uz konfidencialitātes noteikumu atbilstoši minētās direktīvas 8. panta 4. punktam.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot piekļuvi Maltas sīki izstrādātajam atzinumam, ir ticis pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (3) 4. panta 2. punkta trešais ievilkums, 5. un 6. punkts.

                           —

                           Atteikums piešķirt piekļuvi atzinumam nevarot tikt balstīs tikai uz to, ka Komisija, pieņemot lēmumu norisošajā pārkāpuma procedūrā, plāno ņemt vērā Maltas sīki izstrādāto atzinumu vai ka tā šo atzinumu ir pievienojusi šīs procedūras lietas materiāliem.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot piekļuvi Maltas sīki izstrādātajam atzinumam, ir ticis pārkāpts LESD 296. pants.

                           —

                           Komisija sākotnēji esot atteikusies lemt par Maltas atzinuma publiskošanu ar pamatojumu, ko varot interpretēt vienīgi kā tādu, kas nozīmē, ka lēmums būs atkarīgs no tā, vai Komisija piekritīs Vispārējās tiesas spriedumam lietā T-402/12 Carl Schlyter/Komisija, atbilstoši kuram sīki izstrādātie atzinumi ir publiskojami, vai arī tam nepiekritīs un attiecīgi pārsūdzēs. Tomēr Komisija nepārsūdzēja šo spriedumu un esot atteikusi publiskošanu ar pamatojumu, kas ar to nekādi neesot saistīts un kuru pati Komisija acīmredzot esot uzskatījusi par nepietiekamu, jo citādi tai esot bijis jāpieņem noraidošs lēmums vēl pirms pārsūdzības termiņa lietā T-402/12 beigām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maijs Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998, L 204, 37. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maijs Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: lieta C-12/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 18. janvārī ierosināja H. Meister, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 28. oktobra spriedumu lietā T-76/03 H. Meister/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/4

         Apelācija, ko 2005. gada 18. janvārī ierosināja H. Meister, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 28. oktobra spriedumu lietā T-76/03 H. Meister/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (lieta C-12/05 P)
   (2005/C 93/08)
   (tiesvedības valoda - franču)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 18. janvārī izskatīšanai ir iesniegta H. Meister, ko pārstāv advokāts P. Goergen, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 28. oktobra spriedumu lietā T-76/03 H. Meister/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB).
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               2)

               atcelt Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 28. oktobra spriedumu T-76/03, izņemot noteikumus, ar kuriem apstrīdētā sprieduma 202. līdz 208. punktā apstiprināts, ka ITSB priekšsēdētājs izdarījis dienesta pārkāpumu, kas dod tiesības uz kompensāciju;

               3)

               pieņemt galīgo lēmumu prāvā un apmierināt prasījumus, ko prasītājs iesniedzis pirmajā instancē, vai arī nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai;

               4)

               piespriest ITSB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesa, pirmkārt, kļūdaini, neatbilstoši un pretrunīgi motivējusi savu spriedumu un, otrkārt, pieļāvusi tiesisku maldību.
   Trūkumi motivācijā, pirmkārt, saistīti ar faktu sagrozīšanu. Pirmās instances tiesa patvaļīgi izvēlējusies, kā arī neprecīzi noskaidrojusi faktiskos elementus. Tādējādi tas izraisīja apstrīdētā lēmuma nepareizu tiesisko kvalifikāciju un jo īpaši atteikumu to kvalificēt kā disciplinārsodu. Atzīstot pārvaldei plašu rīcības brīvību dienesta interešu novērtēšanā, kā rezultātā pienākums ņemt vērā ierēdņa intereses zaudēja jebkādu nozīmi, kā arī apstiprinot to, ka, kontrolējot ar dienesta interesēm saistīta nosacījuma ievērošanu, tiesai jākontrolē tikai tas, vai iecēlējinstitūcija savu rīcības brīvību nav izmantojusi acīmredzami kļūdaini, Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu arī motivācijā. Pie tam Pirmās instances tiesa nepareizi novērtējusi dienesta intereses un nav ņēmusi vērā ierēdņa intereses. Tā tāpat arī nepareizi piemērojusi samērīguma principu, uzskatot, ka apstrīdētajā lēmumā šis princips tika ievērots, kaut gan lēmums nebija ne atbilstošs pasākums, ne arī tāds, kas to saistīja. Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu, arī novērtējot to, vai iepriekšējais un jaunais amats ir līdzvērtīgs un līdzīgs. Atbilstoši tiesas apsvērumiem atkārtota iecelšana, kas saistīta ar pašreizējo pakāpi, notikusi, ievērojot kritēriju par amatu līdzvērtīgumu. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa nav norādījusi faktus, ko tā izmantojusi, lai novērtētu morālo kaitējumu, ko cietis prasītājs.
   Pirmās instances tiesa pieļāvusi arī tiesisku maldību. Pirmkārt, tā noteikusi, ka uz lēmumu par atkārtotu iecelšanu kā vienkāršu iekšējās organizācijas pasākumu neattiecas pienākums sniegt pamatojumu, t.i., pienākums, kas tika uzskatīts par tādu, kas rada vispārēju tiesību principu. Otrkārt, Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesisku maldību, neatzīstot, ka izdarīts pārkāpums attiecībā uz tiesībām uz taisnīgu tiesu, tādējādi kaitējot prasītājam. Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesisku maldību, arī piemērojot tiesības uz vārda brīvību, jo skaidri nav izteikusies par to, kādā apjomā prasītājs šajā gadījumā var izmantot tiesības uz vārda brīvību. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesisku maldību, piemērojot aizstāvības tiesības un jo īpaši tiesības tikt uzklausītam pirms tiek pieņemts lēmums par atkārtotu iecelšanu.


title: Lieta C-184/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 30. martā  ( Korkein hallinto-oikeus  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Uudenkaupungin kaupunki  (PVN — Priekšnodokļa atskaitījums — Ražošanas līdzekļi — Nekustamais īpašums — Atskaitījumu koriģēšana)

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/8

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 30. martā (Korkein hallinto-oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Uudenkaupungin kaupunki

   (Lieta C-184/04) (1)

   (PVN - Priekšnodokļa atskaitījums - Ražošanas līdzekļi - Nekustamais īpašums - Atskaitījumu koriģēšana)
   (2006/C 143/15)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa
   Korkein hallinto-oikeus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Uudenkaupungin kaupunki

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Helsingin hallinto oikeus — 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta C daļas otrās daļas, 17. panta 6. punkta un 20. panta interpretācija — Par ražošanas līdzekļiem, kas izmantoti darījumiem, par kuriem nodokļa maksātājs vēlāk izvēlējies maksāt nodokli, samaksātā nodokļa atskaitījums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā tiesības uz atskaitījumu ir pakļautas nosacījumam, ka pieteikums maksāt nodokli ir jāiesniedz sešu mēnešu laikā, skaitot no šī nekustamā īpašuma nodošanas lietošanā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze 20. pants ir interpretējams tā, ka, ievērojot tā 5. punkta nosacījumus, tas uzliek dalībvalstīm pienākumu paredzēt par ražošanas līdzekļiem samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitījumu koriģēšanu;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388 20. pants ir interpretējams tā, ka tajā paredzētā koriģēšana ir piemērojama arī situācijā, kad ražošanas līdzekļi vispirms tiek izmantoti darījumam, kas ir atbrīvots no nodokļa un neparedz tiesības uz atskaitījumu, un vēlāk, koriģēšanas perioda laikā, tiek izmantoti darījumam, kas apliekams ar pievienotās vērtības nodokli;

               3)

               Sestās direktīvas 77/388 13. panta C daļas otrā daļa ir interpretējama tā, ka dalībvalsts, kas saviem nodokļa maksātājiem piešķir tiesības izvēlēties, vai maksāt nodokļus par nekustamā īpašuma izīrēšanu un iznomāšanu, saskaņā ar šo normu nevar izslēgt pirms šo tiesību izmantošanas par investīcijām nekustamajā īpašumā samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitījumu, ja pieteikums izmantot šīs tiesības nav iesniegts sešu mēnešu laikā, skaitot no šī nekustamā īpašuma nodošanas lietošanā;

               4)

               Sestās direktīvas 77/388 17. panta 6. punkts ir jāinterpretē tā, ka dalībvalsts, kas saviem nodokļa maksātājiem piešķir tiesības izvēlēties, vai maksāt nodokļus par nekustamā īpašuma izīrēšanu un iznomāšanu, saskaņā ar šo normu nevar izslēgt pirms šo tiesību izmantošanas par investīcijām nekustamajā īpašumā samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitījumu, ja pieteikums izmantot šīs tiesības nav iesniegts sešu mēnešu laikā, skaitot no šī nekustamā īpašuma nodošanas lietošanā.

      (1)  OV C 156, 12.06.2004.


title: Lieta C-403/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Eiropas Parlaments iesniedza  2005. gada 17. novembrī

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/14

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Eiropas Parlaments iesniedza 2005. gada 17. novembrī
   (Lieta C-403/05)
   (2006/C 10/29)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 17. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Eiropas Parlaments, kuru pārstāv R. Passos, E. Waldherr un K. Lindahl, pārstāvji.
   Eiropas Parlamenta prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt lēmumu, ar ko apstiprina projektu par drošību uz Filipīnu robežām, kas finansējams no Eiropas Kopienu vispārējā budžeta posteņa 19 10 02 (Philippine Border Management Project; Nr. ASIA/2004/016-924), kurš pieņemts, piemērojot Regulu (EEK) Nr. 443/92 par finansiālu un tehnisku palīdzību Latīņamerikas un Āzijas jaunattīstības valstīm un ekonomisku sadarbību ar tām (1);

               2)

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Parlaments lūdz atcelt Komisijas lēmumu, pamatojoties uz to, ka Komisija ir pārsniegusi ieviešanas pilnvaras.
   Apstrīdētā lēmuma galvenais mērķis ir apkarot terorismu, piemērojot Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūciju 1373 (2001) par terorisma apkarošanu. Savukārt Regulas Nr. 443/92 mērķis ir veicināt attīstību, sadarbojoties finansiāli un tehniski, kā arī ekonomikas jomā. Ieviešanas pilnvaras, kas piešķirtas ar šo pamataktu, liek Komisijai nodrošināt finansiālās un tehniskās palīdzības, kā arī ekonomiskās sadarbības pārvaldību. Pasākums, kura mērķis ir palīdzēt Filipīnu valdībai palielināt drošību uz robežām, lai apkarotu terorismu, pārsniedz ieviešanas pilnvaras, kas paredzētas pamataktā, un tādējādi ir prettiesisks.
   Apstrīdētais lēmums “Oficiālajā Vēstnesī” netika publicēts. Eiropas Parlaments tā pilnu tekstu saņēma tikai 2005. gada 9. septembrī.

      (1)  OV L 52, 27.02.1992., 1. lpp.


title: Lieta C-354/05: Tiesas (piektās palātas) spriedums  2006. gada 18. maijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti ( Valsts pienākumu neizpilde  —  Direktīva 2003/55/EK  —  Dabasgāzes iekšējais tirgus )

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/11

         Tiesas (piektās palātas) spriedums 2006. gada 18. maijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-354/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/55/EK - Dabasgāzes iekšējais tirgus)
   (2006/C 165/19)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Heller un B. Schima, pārstāvji)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — S. Schreiner, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Vajadzīgo noteikumu nepieņemšana paredzētajā termiņā, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvu 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK (OV L 176, 57. lpp.) atcelšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot paredzētajā termiņā normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvu 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.