title: Lieta C-509/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 10. septembra spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BMW Bayerische Motorenwerke AG/Hauptzollamt München (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Savienības Muitas kodekss – Regula (ES) Nr. 952/2013 – 71. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Muitas vērtība – Ar programmatūru aprīkotu elektronisko produktu imports)

text:
               16.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 390/13

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 10. septembra spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BMW Bayerische Motorenwerke AG/Hauptzollamt München

      (Lieta C-509/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Savienības Muitas kodekss - Regula (ES) Nr. 952/2013 - 71. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Muitas vērtība - Ar programmatūru aprīkotu elektronisko produktu imports)
      (2020/C 390/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht München

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BMW Bayerische Motorenwerke AG

         Atbildētāja: Hauptzollamt München

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 71. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu ievestās preces muitas vērtību, ar to ir atļauts darījuma vērtībai pievienot Eiropas Savienībā izstrādātās un pircēja bez atlīdzības trešajā valstī reģistrēta pārdevēja rīcībā nodotās programmatūras ekonomisko vērtību.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Lieta T-414/17: Vispārējās tiesas 2020. gada 23. septembra spriedums – Hypo Vorarlberg Bank/VNV (Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – VNV lēmums par ex ante iemaksām attiecībā uz 2017. gadu aprēķināšanu – Prasība atcelt tiesību aktu – Tiešs un individuāls skārums – Pieņemamība – Būtiski procedūras noteikumi – Lēmuma autentificēšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Sprieduma iedarbības laikā ierobežojums)

text:
               16.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 390/27

      Vispārējās tiesas 2020. gada 23. septembra spriedums – Hypo Vorarlberg Bank/VNV
      (Lieta T-414/17) (1)

      (Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - VNV lēmums par ex ante iemaksām attiecībā uz 2017. gadu aprēķināšanu - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiešs un individuāls skārums - Pieņemamība - Būtiski procedūras noteikumi - Lēmuma autentificēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Sprieduma iedarbības laikā ierobežojums)
      (2020/C 390/37)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hypo Vorarlberg Bank AG, iepriekš Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG (Brēgenca, Austrija) (pārstāvji: G. Eisenberger un A. Brenneis, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: P. Messina un J. Kerlin, kam palīdz B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch un S. Ianc, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar to tiek lūgts atcelt Vienotās noregulējuma valdes (VNV) 2017. gada 11. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl tas attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Vienotās noregulējuma valdes (VNV) 2017. gada 11. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl tas attiecas uz Hypo Vorarlberg Bank AG.

                  2)

                  VNV sedz savus un atlīdzina Hypo Vorarlberg Bank tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 277, 21.8.2017.


title: Lieta T-472/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 23. septembra spriedums – BASF/Komisija (Cilvēkiem paredzētas zāles – Cilvēkiem paredzēto zāļu, kas satur omega 3 skābes etilesterus, tirdzniecības atļauja – Izmaiņas atļaujas nosacījumos – Direktīvas 2001/83/EK 116. panta pirmā daļa – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Samērīgums)

text:
               16.11.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 390/32

      Vispārējās tiesas 2020. gada 23. septembra spriedums – BASF/Komisija
      (Lieta T-472/19) (1)

      (Cilvēkiem paredzētas zāles - Cilvēkiem paredzēto zāļu, kas satur omega 3 skābes etilesterus, tirdzniecības atļauja - Izmaiņas atļaujas nosacījumos - Direktīvas 2001/83/EK 116. panta pirmā daļa - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīgums)
      (2020/C 390/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BASF AS (Oslo, Norvēģija) (pārstāvji: E. Wright, barrister un H. Boland, avocate)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Haasbeek un A. Sipos)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2019) 4336 final (2019. gada 6. jūnijs) par tādu cilvēkiem paredzēto zāļu tirdzniecības atļaujām, kuras satur “omega 3 skābes etilesterus” un kuras paredzētas perorālai lietošanai sekundārajā profilaksē pēc miokarda infarkta, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK 31. panta ietvaros.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  BASF AS atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 305, 9.9.2019.


title: Fürstlicher Oberster Gerichtshof lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Liti-Link AG pret LGT Bank AG (Lieta E-14/20) 2021/C 39/06

text:
               4.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/20

         Fürstlicher Oberster Gerichtshof lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Liti-Link AG pret LGT Bank AG

      (Lieta E-14/20)
      (2021/C 39/06)

         Fürstlicher Oberster Gerichtshof (Lihtenšteinas Firstistes Augstākā tiesa) 2020. gada 4. septembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2020. gada 16. septembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Liti-Link AG pret LGT Bank AG par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Vai Īstenošanas direktīvas 2006/73/EK 26. panta pēdējā daļa, saskaņā ar kuru informāciju par maksu, komisijas maksu vai nemonetāru labumu saņemšanas kārtības būtiskākajiem noteikumiem var izpaust kopsavilkuma veidā, ir jāinterpretē tādējādi, ka informācija par labumiem var tikt sniegta kopsavilkuma veidā un tās saturs var būt vispārīgs?
                  Ja Tiesa uz pirmo jautājumu atbild apstiprinoši, tiek uzdots šāds papildjautājums:

                              1.1.

                              vai Īstenošanas direktīvas 2006/73/EK 26. panta pēdējā daļa, saskaņā ar kuru informāciju par maksu, komisijas maksu vai nemonetāru labumu saņemšanas kārtības būtiskākajiem noteikumiem var izpaust kopsavilkuma veidā, ir jāinterpretē tādējādi, ka informācija par labumiem var tikt sniegta kopsavilkuma veidā un tās saturs var būt vispārīgs, piemēram, vispārīgi vai citi iepriekš formulēti uzņēmējdarbības noteikumi, vai arī informācija katram klientam vai katrai klientu kategorijai jāsniedz atsevišķi?
                              Turklāt tiek uzdoti šādi papildu jautājumi.

                  2.

                  Vai informācija ir sniegta pareizi Īstenošanas direktīvas 2006/73/EK 26. panta b) punkta i) apakšpunkta nozīmē, ja ieguldījumu sabiedrība tikai paziņo klientam, ka trešās personas tam var sniegt labumu, vai arī ieguldījumu sabiedrībai ir skaidri jānorāda, vai un kad šādi labumi tiek sniegti?

                  3.

                  Vai informācija ir sniegta pareizi Īstenošanas direktīvas 2006/73/EK 26. panta b) punkta i) apakšpunkta nozīmē, ja ieguldījumu sabiedrība paziņo klientam, ka trešās personas sniegtā labuma summa ir atkarīga no produkta un to veido procentuāla daļa no pārvaldības maksas, ko iekasē par attiecīgo produktu, procentuāla atlaide emisijas cenai vai procentuāla daļa no emisijas cenas, vai arī ieguldījumu sabiedrībai pirms attiecīgā ieguldījumu pakalpojuma vai papildpakalpojuma sniegšanas ir jāpaziņo klientam vismaz diapazoni attiecībā uz maksām, komisijas maksām un labumiem, ko tā saņēmusi?

                  4.

                  Vai ir izpildīti Īstenošanas direktīvas 2006/73/EK 26. pantā paredzētie nosacījumi par labumu paziņošanu kopsavilkuma veidā, proti, ka ieguldījumu sabiedrība apņemas sīkāk informēt klientu pēc viņa pieprasījuma un arī pilda šīs saistības, ja attiecībā uz jau veiktajiem darījumiem ieguldījumu sabiedrība apņemas tikai atklāt klientam sīkāku informāciju par divpadsmit mēnešiem pirms pieprasījuma iesniegšanas?

                  5.

                  Vai dalībvalstij saskaņā ar EEZ līgumu ir jāpiešķir horizontāla tieša iedarbība īstenošanas direktīvai, kas nav pareizi transponēta, proti, Īstenošanas direktīvai 2006/73/EK?

                  6.

                  Vai Īstenošanas direktīvas 2006/73/EK 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka no tā var atvasināt bankas klientu tiesības pret banku?


title: Lieta C-488/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļu uzlikšana – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts – “Pakalpojumu, kas cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu” atbrīvojums – Tieša iedarbība – Jēdziens “bezpeļņas organizācijas”)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V.

      (Lieta C-488/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu uzlikšana - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts - “Pakalpojumu, kas cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu” atbrīvojums - Tieša iedarbība - Jēdziens “bezpeļņas organizācijas”)
      (2021/C 44/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Atbildētāja: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav tiešas iedarbības, tādēļ, ja dalībvalsts tiesību aktos, ar kuriem ir transponēta šī tiesību norma, no PVN ir atbrīvots tikai ierobežots tādu pakalpojumu skaits, kas ir cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu, bezpeļņas organizācija nevar tieši atsaukties uz šo tiesību normu valsts tiesās, lai iegūtu atbrīvojumu citiem pakalpojumiem, kas ir cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu un ko šī organizācija sniedz personām, kuras veic šo darbību un kuras nav atbrīvotas saskaņā ar šo tiesisko regulējumu.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “bezpeļņas organizācija” šīs tiesību normas izpratnē ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas prasa, lai šādas organizācijas likvidācijas gadījumā tā nevarētu sadalīt tās dalībniekiem peļņu, kuru tā ir guvusi un kura pārsniedz to apmaksātās kapitāldaļas, kā arī to ieguldījumu natūrā tirgus vērtību.

         (1)  OV C 392, 29.10.2018.


title: Lieta C-620/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums – Ungārija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Direktīva (ES) 2018/957 – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Darba ņēmēju norīkošana darbā – Nodarbinātības noteikumi – Atalgojums – Norīkojuma ilgums – Juridiskā pamata noteikšana – LESD 53. un 62. pants – Esošas direktīvas grozīšana – LESD 9. pants – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Nediskriminācijas princips – Nepieciešamība – Samērīguma princips – Pakalpojumu sniegšanas brīvības principa tvērums – Pārvadājumi ar autotransportu – LESD 58. pants – Regula (EK) Nr. 593/2008 – Piemērošanas joma – Tiesiskās drošības un tiesību normu skaidrības principi)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/3

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums – Ungārija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-620/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva (ES) 2018/957 - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Nodarbinātības noteikumi - Atalgojums - Norīkojuma ilgums - Juridiskā pamata noteikšana - LESD 53. un 62. pants - Esošas direktīvas grozīšana - LESD 9. pants - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Nediskriminācijas princips - Nepieciešamība - Samērīguma princips - Pakalpojumu sniegšanas brīvības principa tvērums - Pārvadājumi ar autotransportu - LESD 58. pants - Regula (EK) Nr. 593/2008 - Piemērošanas joma - Tiesiskās drošības un tiesību normu skaidrības principi)
      (2021/C 44/03)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér, G. Tornyai un M. M. Tátrai)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: M. Martínez Iglesias, L. Visaggio un A. Tamás), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji A. Norberg, M. Bencze un E. Ambrosini, vēlāk – A. Norberg, E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda un Zs. Bodnár)

         Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Parlamenta prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un S. Eisenberg), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser un R. Coesme), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, C. Schillemans un J. Langer), Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann un A. Szmytkowska)

         Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Savienības Padomes prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un S. Eisenberg), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser un R. Coesme), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, C. Schillemans un J. Langer), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: C. Meyer-Seitz, H. Shev un H. Eklinder), Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann un A. Szmytkowska)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Prasību noraidīt.

                  2.

                  Ungārija sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3.

                  Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-626/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums – Polijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Direktīva (ES) 2018/957 – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Darba ņēmēju norīkošana darbā – Nodarbinātības noteikumi – Atalgojums – Norīkojuma ilgums – Juridiskā pamata noteikšana – LESD 53. un 62. pants – Esošas direktīvas grozīšana – LESD 9. pants – Nediskriminācijas princips – Nepieciešamība – Samērīguma princips – Regula (EK) Nr. 593/2008 – Piemērošanas joma – Pārvadājumi ar autotransportu – LESD 58. pants)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/4

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums – Polijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-626/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva (ES) 2018/957 - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Nodarbinātības noteikumi - Atalgojums - Norīkojuma ilgums - Juridiskā pamata noteikšana - LESD 53. un 62. pants - Esošas direktīvas grozīšana - LESD 9. pants - Nediskriminācijas princips - Nepieciešamība - Samērīguma princips - Regula (EK) Nr. 593/2008 - Piemērošanas joma - Pārvadājumi ar autotransportu - LESD 58. pants)
      (2021/C 44/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna un D. Lutostańska)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, A. Pospíšilová Padowska un L. Visaggio, vēlāk – M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, L. Visaggio un A. Tamás), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji E. Ambrosini, K. Adamczyk Delamarre un A. Norberg, vēlāk – E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda, Z. Bodnar un A. Norberg)

         Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Parlamenta prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji J. Möller un T. Henze, vēlāk – M. Möller), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères un R. Coesme), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, C. Schillemans un J. Langer), Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann un A. Szmytkowska)

         Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Savienības Padomes prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji J. Möller un T. Henze, vēlāk – J. Möller), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères un R. Coesme), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, C. Schillemans un J. Langer), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg un H. Eklinder, vēlāk – C. Meyer-Seitz, H. Shev un H. Eklinder), Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann un A. Szmytkowska)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Prasību noraidīt.

                  2.

                  Polijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3.

                  Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Lieta C-132/19 P: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 9. decembra spriedums – Groupe Canal +/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Televīzijas apraide – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 9. pants un 16. panta 1. punkts – Lēmums, ar kuru tiek uzliktas saistības – Absolūta teritoriālā aizsardzība – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Sākotnējais novērtējums – Eiropas Komisijas pienākuma ņemt vērā apsvērumus saistībā ar LESD 101. panta 3. punkta piemērošanu neesamība – Vienošanās, kuru mērķis ir sadalīt valstu tirgus – Komisijas pienākuma analizēt katru no attiecīgajiem valstu tirgiem neesamība – Samērīgums – Trešo personu līgumisko tiesību aizskārums)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/5

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 9. decembra spriedums – Groupe Canal +/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

      (Lieta C-132/19 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Televīzijas apraide - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 9. pants un 16. panta 1. punkts - Lēmums, ar kuru tiek uzliktas saistības - Absolūta teritoriālā aizsardzība - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Sākotnējais novērtējums - Eiropas Komisijas pienākuma ņemt vērā apsvērumus saistībā ar LESD 101. panta 3. punkta piemērošanu neesamība - Vienošanās, kuru mērķis ir sadalīt valstu tirgus - Komisijas pienākuma analizēt katru no attiecīgajiem valstu tirgiem neesamība - Samērīgums - Trešo personu līgumisko tiesību aizskārums)
      (2021/C 44/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Groupe Canal + (pārstāvji: P. Wilhelm, P. Gassenbach un O. de Juvigny, avocats)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Dawes, C. Urraca Caviedes un L. Wildpanner), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier un M. P. Dodeller), Union des producteurs de cinéma (UPC) (pārstāvis: E. Lauvaux, avocat), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs (pārstāvis: O. Sasserath, avocat), Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (pārstāve: A. Fratini, avvocatessa)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedumu Groupe Canal +/Komisija (T-873/16, EU:T:2018:904).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 26. jūlija lēmumu par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta AT.40023 – Pārrobežu piekļuve maksas televīzijai).

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Groupe Canal +, European Film Agency Directors – EFADs, Union des producteurs de cinéma (UPC) tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā un tiesvedību pirmajā instancē, kā arī izdevumus, kas C More Entertainment AB ir radušies tiesvedībā pirmajā instancē.

                  4)

                  Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

                  5)

                  Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-347/19: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Vide – Energoefektivitāte – Direktīva 2012/27/ES – 9. panta 3. punkts – Siltuma, dzesēšanas un karstā ūdens patēriņš – Individuālu patēriņa skaitītāju uzstādīšana ēkās)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/6

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-347/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Energoefektivitāte - Direktīva 2012/27/ES - 9. panta 3. punkts - Siltuma, dzesēšanas un karstā ūdens patēriņš - Individuālu patēriņa skaitītāju uzstādīšana ēkās)
      (2021/C 44/07)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Talabér-Ritz, S. Pardo Quintillán un Y. G. Marinova)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: L. Aguilera Ruiz)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Noteiktajā termiņā nepieņēmusi visas valsts tiesību normas, kas nepieciešamas, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK, 9. panta 3. punktu par siltuma, dzesēšanas un karstā ūdens patēriņa individuālo skaitītāju uzstādīšanu ēkās, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šajā tiesību normā noteiktos pienākumus.

                  2)

                  Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019.


title: Lieta C-584/19: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums (Landesgericht für Strafsachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas izmeklēšanas rīkojums – Direktīva 2014/41/ES – 1. panta 1. punkts – 2. panta c) punkta i) un ii) apakšpunkts – Jēdzieni “tiesu iestāde” un “izdevējiestāde” – Dalībvalsts prokuratūras izdots Eiropas izmeklēšanas rīkojums – Neatkarība no izpildvaras)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/7

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums (Landesgericht für Strafsachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A u.c.
      (Lieta C-584/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas izmeklēšanas rīkojums - Direktīva 2014/41/ES - 1. panta 1. punkts - 2. panta c) punkta i) un ii) apakšpunkts - Jēdzieni “tiesu iestāde” un “izdevējiestāde” - Dalībvalsts prokuratūras izdots Eiropas izmeklēšanas rīkojums - Neatkarība no izpildvaras)
      (2021/C 44/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht für Strafsachen Wien

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      A u.c.

         Piedaloties: Staatsanwaltschaft Wien

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/41/ES (2014. gada 3. aprīlis) par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās 1. panta 1. punkts un 2. panta c) punkts ir interpretējami tādējādi, ka jēdzieni “tiesu iestāde” un “izdevējiestāde” šo tiesību normu izpratnē ietver dalībvalsts prokuroru vai, vispārīgāk runājot, dalībvalsts prokuratūru neatkarīgi no likumiskas pakļautības attiecībām, kas varētu būt starp šo prokuroru vai prokuratūru un šīs dalībvalsts izpildvaru, un neatkarīgi no riska, ka šis prokurors vai prokuratūra saistībā ar Eiropas izmeklēšanas rīkojuma izdošanu var tikt tieši vai netieši pakļauti individuāliem šīs izpildvaras rīkojumiem vai norādījumiem.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta C-616/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums (High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Patvēruma politika – Procedūras, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu – Direktīva 2005/85/EK – 25. panta 2. punkts – Nepieņemamības pamati – Dalībvalsts lēmums noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu kā nepieņemamu citā dalībvalstī iepriekš piešķirtas alternatīvās aizsardzības dēļ – Regula (EK) Nr. 343/2003 – Regula (ES) Nr. 604/2013)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/7

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums (High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality

      (Lieta C-616/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Patvēruma politika - Procedūras, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu - Direktīva 2005/85/EK - 25. panta 2. punkts - Nepieņemamības pamati - Dalībvalsts lēmums noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu kā nepieņemamu citā dalībvalstī iepriekš piešķirtas alternatīvās aizsardzības dēļ - Regula (EK) Nr. 343/2003 - Regula (ES) Nr. 604/2013)
      (2021/C 44/09)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: M.S., M.W., G.S.

         Atbildētājs: Minister for Justice and Equality

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2005/85/EK (2005. gada 1. decembris) par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu, 25. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts – kurai ir piemērojama Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, bet nav saistoša Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru starptautiskās aizsardzības pieteikums tiek atzīts par nepieņemamu, ja pieteikuma iesniedzējam ir piešķirts alternatīvās aizsardzības statuss citā dalībvalstī.

         (1)  OV C 357, 21.10.2019.


title: Lieta C-620/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Land Nordrhein-Westfalen/D.-H. T., J & S Service UG maksātnespējas administrators (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personas dati – Regula (ES) 2016/679 – 23. pants – Datu subjekta tiesību ierobežojumi – Svarīgas finanšu intereses – Civilprasību izpilde – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atsauce uz Savienības tiesībām – Nodokļu dati par juridisku personu – Tiesas kompetences neesamība)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 10. decembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Land Nordrhein-Westfalen/D.-H. T., J & S Service UG maksātnespējas administrators
      (Lieta C-620/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personas dati - Regula (ES) 2016/679 - 23. pants - Datu subjekta tiesību ierobežojumi - Svarīgas finanšu intereses - Civilprasību izpilde - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atsauce uz Savienības tiesībām - Nodokļu dati par juridisku personu - Tiesas kompetences neesamība)
      (2021/C 44/10)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Land Nordrhein-Westfalen

         Atbildētājs: D.-H. T., J & S Service UG maksātnespējas administrators

         piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Rezolutīvā daļa

      Tiesas kompetencē neietilpst atbildēt uz Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Vācija) ar 2019. gada 4. jūlija lēmumu uzdotajiem jautājumiem.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Apvienotās lietas C-792/18 P un C-793/18 P: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 12. novembra rīkojums – Jean-François Jalkh/Eiropas Parlaments (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Institucionālās tiesības – Protokols par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā – 8. un 9. pants – Piemērojamība – Lēmums atcelt parlamentāro imunitāti – Nosacījumi)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/8

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 12. novembra rīkojums – Jean-François Jalkh/Eiropas Parlaments
      (Apvienotās lietas C-792/18 P un C-793/18 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Institucionālās tiesības - Protokols par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā - 8. un 9. pants - Piemērojamība - Lēmums atcelt parlamentāro imunitāti - Nosacījumi)
      (2021/C 44/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jean-François Jalkh (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Alonso de León un C. Burgos)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzības noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamas un daļēji acīmredzami nepamatotas.

                  2.

                     Jean-François Jalkh atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta C-394/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 12. oktobra rīkojums (Tribunal du travail francophone de Bruxelles lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Beļģija) – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Savienības pilsonība – Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā – Direktīva 2004/38/EK – 3. pants – Labuma guvēji – Nepareiza transponēšana – Dalībvalsts atbildība Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā – Sociālās palīdzības piešķiršana, atlīdzinot nodarīto kaitējumu – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/9

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 12. oktobra rīkojums (Tribunal du travail francophone de Bruxelles lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Beļģija) – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

      (Lieta C-394/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Savienības pilsonība - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā - Direktīva 2004/38/EK - 3. pants - Labuma guvēji - Nepareiza transponēšana - Dalībvalsts atbildība Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā - Sociālās palīdzības piešķiršana, atlīdzinot nodarīto kaitējumu - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 44/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: PN, QO, RP, SQ, TR

         Atbildētājs: Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Beļģija) iesniegusi ar 2019. gada 14. maija lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 246, 22.7.2019.


title: Lieta C-621/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 10. oktobra rīkojums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/Weindel Logistik Service SR spol. s r.o. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 168. panta e) punkts – Priekšnodokļa atskaitīšana – Preču izmantošana vienīgi ar nodokli apliekamiem nodokļa maksātāja darījumiem – Tiešas saiknes starp importētajām precēm un iepriekš veiktu darījumu esamība)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/9

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 10. oktobra rīkojums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/Weindel Logistik Service SR spol. s r.o.

      (Lieta C-621/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 168. panta e) punkts - Priekšnodokļa atskaitīšana - Preču izmantošana vienīgi ar nodokli apliekamiem nodokļa maksātāja darījumiem - Tiešas saiknes starp importētajām precēm un iepriekš veiktu darījumu esamība)
      (2021/C 44/13)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Atbildētāja: Weindel Logistik Service SR spol. s r.o.

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. panta e) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā, ka tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitīšanu tiek piešķirtas importētājam, ja preces nav viņa rīcībā kā īpašniekam un ja nav bijušas iepriekšējas importēšanas izmaksas vai tās nav iekļautas noteiktu iepriekš veiktu darījumu cenā vai arī preču vai pakalpojumu, kurus nodokļa maksātājs ir sniedzis saistībā ar savu saimniecisko darbību, cenā.

         (1)  OV C 363, 28.10.2019.


title: Lieta C-716/19: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 28. oktobra rīkojums (Juzgado de lo Mercantil n° 2 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET/Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants – Konkurence – Valsts konkurences iestādes galīgais lēmums, ar kuru konstatēta konkurenci ierobežojoša prakse – Konstatēto un pārbaudīto faktu pierādīšanas spēka apjoms – Pietiekamu precizējumu neesamība attiecībā uz pamatlietas faktisko un normatīvo kontekstu, kā arī atbildes uz prejudiciālajiem jautājumiem nepieciešamību pamatojošie iemesli – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/10

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 28. oktobra rīkojums (Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET/Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

      (Lieta C-716/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Konkurence - Valsts konkurences iestādes galīgais lēmums, ar kuru konstatēta konkurenci ierobežojoša prakse - Konstatēto un pārbaudīto faktu pierādīšanas spēka apjoms - Pietiekamu precizējumu neesamība attiecībā uz pamatlietas faktisko un normatīvo kontekstu, kā arī atbildes uz prejudiciālajiem jautājumiem nepieciešamību pamatojošie iemesli - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 44/14)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: ZA, AZ, BX, CV, DU un ET

         Atbildētāja: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Madrides Komerclietu tiesa Nr. 2, Spānija) iesniedza ar 2019. gada 29. jūlija lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 423, 16.12.2019.


title: Lieta C-807/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 26. novembra rīkojums (Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosinājušas “DSK Bank” EAD,“FrontEx International” EAD (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 3. un 6. līdz 8. pants – Direktīva 2008/48/EK – 22. pants – Negodīgi noteikumi ar patērētājiem noslēgtos līgumos – Valsts tiesas pārbaude pēc savas ierosmes – Valsts maksājuma rīkojuma procedūra)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/11

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 26. novembra rīkojums (Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosinājušas “DSK Bank” EAD,“FrontEx International” EAD

      (Lieta C-807/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 3. un 6. līdz 8. pants - Direktīva 2008/48/EK - 22. pants - Negodīgi noteikumi ar patērētājiem noslēgtos līgumos - Valsts tiesas pārbaude pēc savas ierosmes - Valsts maksājuma rīkojuma procedūra)
      (2021/C 44/15)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         “DSK Bank” EAD,“FrontEx International” EAD

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj to, ka valsts tiesa, kura izskata maksājuma rīkojuma pieteikumu, sakarā ar praktiskas dabas grūtībām, piemēram, tās darba noslodzi, neveic izvērtējumu par to, vai starp komersantu un patērētāju noslēgtā līgumā ietverts noteikums gadījumā nav negodīgs.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj to, ka valsts tiesa, kura izskata maksājuma rīkojuma pieteikumu, ja tā prezumē, ka šis pieteikums ir pamatots ar negodīgu noteikumu, kas ietverts patēriņa kredīta līgumā Direktīvas 93/13 izpratnē, patērētāja iebildumu neesamības gadījumā ir tiesīga pieprasīt kreditoram papildu informāciju, lai izvērtētu šā noteikuma iespējamo negodīgumu.

                  3)

                  Direktīvas 93/13 3. un 8. pants kopsakarā ar šīs direktīvas 6. un 7. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka izvērtējuma ietvaros, ko valsts teica pēc savas ierosmes veic attiecībā uz iespējami negodīgiem noteikumiem starp komersantu un patērētāju noslēgtā līgumā, lai noskaidrotu, vai ir konstatējama ievērojama nelīdzsvarotība šā līguma pušu pienākumos, šī tiesa var ņemt vērā arī valsts tiesību normas, kas patērētājiem nodrošina lielāku aizsardzību par to, kāda ir paredzēta minētajā direktīvā.

         (1)  OV C 27, 27.1.2020.


title: Lieta C-835/19: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 26. novembra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana – Direktīva 2014/23/ES – 2. panta 1. punkta pirmā daļa – 30. pants – Līgumslēdzēju iestāžu brīvība noteikt un organizēt procedūru koncesionāra izvēlei – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko aizliedz izmantot projektu finansēšanu autoceļu koncesijas līgumiem)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/11

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 26. novembra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti

      (Lieta C-835/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana - Direktīva 2014/23/ES - 2. panta 1. punkta pirmā daļa - 30. pants - Līgumslēdzēju iestāžu brīvība noteikt un organizēt procedūru koncesionāra izvēlei - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko aizliedz izmantot projektu finansēšanu autoceļu koncesijas līgumiem)
      (2021/C 44/16)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

         Atbildētāji: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti

         Piedaloties: Autorità di bacino del Po, Regione Piemonte

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu 2. panta 1. punkta pirmā daļa kopsakarā ar šīs direktīvas 30. pantu un 5. un 68. apsvērumu ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā valsts tiesību norma, ar kuru līgumslēdzējām iestādēm aizliedz piešķirt autoceļu koncesijas, kuru termiņš ir beidzies vai drīzumā beigsies, izmantojot 2016. gada 18. aprīļadecreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (Leģislatīvais dekrēts Nr. 50, ar ko izveido Publisko līgumu kodeksu) 183. pantā paredzēto projektu finansēšanas procedūru.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-84/20 P: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 28. oktobra rīkojums – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Savienības pilsonība – Savienības pilsoņu personas apliecību un Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri izmanto tiesības brīvi pārvietoties, izsniegto uzturēšanās dokumentu drošības uzlabošana – Regula (ES) 2019/1157 – Prasība atcelt tiesību aktu – Locus standi – Individuāla skāruma neesamība – Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. pants – Lietas dalībnieka pienākums nodrošināt, ka viņu pārstāv advokāts – Prasītājs, kurš ir advokāts un kurš ir rīkojies savā vārdā, pats parakstīdams prasības pieteikumu, savai pārstāvniecībai neizmantojot advokāta, kurš būtu trešā persona, pakalpojumus – Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/12

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 28. oktobra rīkojums – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-84/20 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Savienības pilsonība - Savienības pilsoņu personas apliecību un Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri izmanto tiesības brīvi pārvietoties, izsniegto uzturēšanās dokumentu drošības uzlabošana - Regula (ES) 2019/1157 - Prasība atcelt tiesību aktu - Locus standi - Individuāla skāruma neesamība - Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. pants - Lietas dalībnieka pienākums nodrošināt, ka viņu pārstāv advokāts - Prasītājs, kurš ir advokāts un kurš ir rīkojies savā vārdā, pats parakstīdams prasības pieteikumu, savai pārstāvniecībai neizmantojot advokāta, kurš būtu trešā persona, pakalpojumus - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2021/C 44/17)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis (pārstāvis: C. Papasotiriou, dikigoros)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu, ciktāl to ir iesniedzis Christos Papasotiriou.

                  2.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu, ciktāl to ir iesnieguši Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis un Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, kā arī Charalampos Andralis.

                  3.

                  Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis un Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, kā arī Christos Papasotiriou un Charalampos Andralis savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-85/20 P: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 12. novembra rīkojums – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Eiropas Komisija (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Valsts atbalsts – Atbalsts, ko Ungārija īstenojusi par labu uzņēmumiem, kuri nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti – Apgalvotie Eiropas Komisijas lēmumi, ar kuriem atbalsts esot atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu – Prasība atcelt tiesību aktu – Termiņš prasības celšanai – Termiņa sākums – Uzzināšana par apstrīdētā akta pastāvēšanu – Saprātīgs termiņš tā pilnīga teksta pieprasīšanai – Jēdziens “apstrīdams tiesību akts” LESD 263. panta izpratnē – Pieteikuma pirmajā instancē nepieņemamība – Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/13

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 12. novembra rīkojums – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Eiropas Komisija
      (Lieta C-85/20 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Ungārija īstenojusi par labu uzņēmumiem, kuri nodarbina darba ņēmējus ar invaliditāti - Apgalvotie Eiropas Komisijas lēmumi, ar kuriem atbalsts esot atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Uzzināšana par apstrīdētā akta pastāvēšanu - Saprātīgs termiņš tā pilnīga teksta pieprasīšanai - Jēdziens “apstrīdams tiesību akts” LESD 263. panta izpratnē - Pieteikuma pirmajā instancē nepieņemamība - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2021/C 44/18)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (pārstāvis: L. Szabó, ügyvéd)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu.

                  2)

                  Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 201, 15.6.2020.


title: Lieta C-386/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 12. augustā eSky Group IP sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-646/19 eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (“e”)

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 12. augustāeSky Group IP sp. z o.o. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-646/19 eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (“e”)
      (Lieta C-386/20 P)
      (2021/C 44/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: eSky Group IP sp. z o.o. (pārstāvis: P. Kurcman, radca prawny)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Gerhard Gröpel

      Ar 2020. gada 21. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-491/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – W.Ż./A.S., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – W.Ż./A.S., Sąd Najwyższy

      (Lieta C-491/20)
      (2021/C 44/20)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: W.Ż.

         Atbildētāji: A.S., Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas, kurā tā ir uzdevusi Tiesai prejudiciālu jautājumu, materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C- 625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-492/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – W. Ż./K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 25. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – W. Ż./K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

      (Lieta C-492/20)
      (2021/C 44/21)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: W. Ż.

         Atbildētāji: K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim prokurors nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātai], ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-493/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – P. J./A. T., R. W., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – P. J./A. T., R. W., Sąd Najwyższy

      (Lieta C-493/20)
      (2021/C 44/22)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: P. J.

         Atbildētāji: A. T., R. W., Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-494/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – K. M./T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – K. M./T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

      (Lieta C-494/20)
      (2021/C 44/23)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: K. M.

         Atbildētāji: T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LESD 267. pantu, un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-495/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – T. M./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – T. M./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

      (Lieta C-495/20)
      (2021/C 44/24)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: T. M.

         Atbildētāji: T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-496/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – M. F./T. P.

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – M. F./T. P.
      (Lieta C-496/20)
      (2021/C 44/25)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: M. F.

         Atbildētājs: T. P.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  4)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-506/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – T. B./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – T. B./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

      (Lieta C-506/20)
      (2021/C 44/26)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: T. B.

         Atbildētāji: T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LESD 267. pantu, un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-509/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – M. F./J. M.

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – M. F./J. M.
      (Lieta C-509/20)
      (2021/C 44/27)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: M. F.

         Atbildētāja: J. M.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētāja pieteikums, ar ko pieprasīts nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ir jānoraida, pamatojoties uz to, ka šo pieteikumu ir iesniedzis subjekts, kas līdz lietas C-791/19 iztiesāšanas brīdim nevar veikt nekādas darbības, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  4)

                  Vai LES 19. pants. to lasot kopsakarā ar LESD 267. pantu, un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas, kurā tā ir uzdevusi Tiesai prejudiciālu jautājumu, materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-511/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – B. S./T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – B. S./T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

      (Lieta C-511/20)
      (2021/C 44/28)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: B. S.

         Atbildētāji: T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 279. pants un Tiesas Reglamenta 160. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un 19. panta 1. punktu, kā arī kopsakarā ar Tiesas 2020. gada 8. aprīļa rīkojuma lietā C-791/19 R Komisija/Polijas Republika rezolutīvās daļas 1) punkta pirmo un otro ievilkumu, ir jāsaprot tādējādi, ka līdz nolēmuma lietā C-791/19 R pasludināšanas brīdim Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas] priekšsēdētājs nav tiesīgs pieprasīt nodot lietas, kura attiecas uz Sąd Najwyższy tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu, materiālus, ņemot vērā 2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym [Likuma par Augstāko tiesu] (konsolidētais teksts: 2019. gada Dz. U., 825. poz., ar grozījumiem) 3. panta 5. punkta, 27. panta un 73. panta 1. punkta piemērošanas apturēšanu?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LES 2. pantu un 4. panta 3. punktu un tiesībām uz tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu par valsts tiesas tiesneša dienesta attiecību neesamības konstatēšanu iecelšanas procedūrā pieļauto būtisku pārkāpumu dēļ, ir pienākums piemērot pagaidu pasākumu un aizliegt atbildētājam šādā lietā izskatīt visas citas lietas, kas attiecas uz Savienības tiesībām, paredzot, ka aizlieguma neievērošanas gadījumā šāda tiesneša veiktās darbības vai pieņemtie nolēmumi neradīs sekas, kā arī likt citām struktūrām atturēties no lietu iedalīšanas šādam atbildētājam vai viņa iekļaušanas iztiesāšanas sastāvā?

                  3)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, un tiesību uz tiesu princips ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              valsts tiesai ir pienākums nepiemērot aizliegumu “apšaubīt tiesu pilnvaras” un “tiesās konstatēt vai izvērtēt tiesneša iecelšanas atbilstību tiesību normām vai no šī iecelšanas izrietošās tiesības pildīt tiesu sistēmas uzdevumus”, kāds šis aizliegums ir noteikts 2017. gada 8. decembra Likuma par Augstāko tiesu 29. panta 2. un 3. punktā, jo apstāklis, ka Savienība respektē dalībvalstu konstitucionālo identitāti, nedod tiesības valsts likumdevējam ieviest risinājumus, kas kaitētu Savienības pamatvērtībām un principiem?

                              b)

                              dalībvalsts konstitucionālā identitāte nevar būt pamats, lai atņemtu tiesības uz neatkarīgu, tiesību aktos noteiktu tiesu, ja [tiesneša] iecelšanas procedūrā pirms akta par iecelšanu amatā izsniegšanas tika pieļauti pārkāpumi, kas aprakstīti prejudiciālajos jautājumos lietās C-487/19 un C-508/19, savukārt šīs procedūras iepriekšēja tiesas kontrole ir tikusi – mērķtiecīgi un acīmredzami neatbilstoši valsts konstitūcijai – izslēgta?

                  4)

                  Vai LES 2. pants un 4. panta 2. punkts, tos lasot kopsakarā ar LES 19. pantu, kā arī tiesību uz tiesu princips un LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts konstitucionālās identitātes jēdziena saturs tādā apjomā, kādā tas attiecas uz tiesībām uz tiesu, var tikt saistoši noteikts dalībvalsts pēdējās instances tiesai tikai tāda dialoga ietvaros, ko šī tiesa vai citas valsts tiesas (piemēram, konstitucionālā tiesa) veic ar Tiesu, izmantojot prejudiciālā nolēmuma procedūru?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to lasot kopsakarā ar LESD 267. pantu, un vispārējais princips par tiesībām uz iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesa noraida pieteikumu par lietas materiālu nodošanu, ja šādu pieteikumu iesniedza persona, kura ir iecelta tiesneša amatā uz valsts tiesību normu pamata un apstākļos, kas izraisa tādas tiesas izveidošanu, kura neatbilst tiesas neatkarības prasībām un nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu, bez nepieciešamības iepriekš pilnībā izmantot procedūru, kas minēta prejudiciālajā jautājumā lietā C-508/19 vai Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedumā C-585/18, C-624/18 un C-625/18 A.K. u.c.?


title: Lieta C-563/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – ORLEN KolTrans sp. z o. o./Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – ORLEN KolTrans sp. z o. o./Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

      (Lieta C-563/20)
      (2021/C 44/29)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ORLEN KolTrans sp. z o. o.

         Atbildētājs: Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/14/EK (2001. gada 26. februāris) par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksājumu iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu (1) 30. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumam, kas izmanto vai plāno izmantot dzelzceļa infrastruktūru, tiek piešķirtas tiesības piedalīties regulatīvās iestādes procesā, lai noteiktu maksājumu apmēru, ko dzelzceļa infrastruktūras pārvaldītājs iekasē par piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai Direktīvas 2001/14/EK 30. panta 5. un 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumam, kas izmanto vai plāno izmantot dzelzceļa infrastruktūru, tiek piešķirtas tiesības pārsūdzēt regulatīvās iestādes lēmumu, ar ko apstiprina maksājumu apmēru par piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai, ko ir noteicis šīs infrastruktūras pārvaldītājs?

         (1)  OV 2001, L 75, 29. lpp.


title: Lieta C-587/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. novembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Ligebehandlingsnævnet kā A pārstāvis/HK/Danmark un HK/Privat

text:
               8.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. novembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Ligebehandlingsnævnet kā A pārstāvis/HK/Danmark un HK/Privat

      (Lieta C-587/20)
      (2021/C 44/30)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Østre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Ligebehandlingsnævnet kā A pārstāvis

         Atbildētāji: HK/Danmark un HK/Privat

         Piedaloties: Fagbevægelsens Hovedorganisation (FH), kas atbalsta atbildētāju prasījumus

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Nodarbinātības direktīvas (1) 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz politiski ievēlētu arodbiedrības nozares priekšsēdētāju attiecas direktīvas darbības joma apstākļos, kas aprakstīti [lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu]?

         (1)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).