title: Vispārējās tiesas spriedums (astotā palāta) 2011. gada 17.februārī. # Formula One Licensing BV pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes "Fº1-LIVE" reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiska un valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes "Fº1 "un "Fº1 Formula 1" - Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts). # Lieta T-10/09.

text:
      Lieta T‑10/09
      Formula One Licensing BV
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas grafiskas preču zīmes “F°1‑LIVE” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Kopienas grafiska un valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “F°1 ”un “F°1 Formula 1” – Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
      Sprieduma kopsavilkums
      Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas
            ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi
            – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      Eiropas Savienības vidusmēra patērētājam nepastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta
         b) apakšpunkta izpratnē starp, pirmkārt, grafisku apzīmējumu “F 1‑LIVE”, kuru lūdza reģistrēt kā Kopienas preču zīmi attiecībā
         uz tādām precēm un pakalpojumiem kā “žurnāli, brošūras, grāmatas; visas šīs preces saistībā ar Pirmās formulas jomu”; “grāmatu,
         žurnālu un laikrakstu nosūtīšana un izplatīšana, izmantojot datoru termināļus; visi šie pakalpojumi saistībā ar Pirmās formulas
         jomu” un “grāmatu, specializēto žurnālu un periodikas publicēšana elektroniskā veidā; informācija izklaides jomā; konkursu
         organizēšana internetā; vietu rezervēšana izrādēs; tiešsaistes spēles; visi šie pakalpojumi saistībā ar Pirmās formulas jomu”,
         kas Nicas nolīguma izpratnē ietilpst 16., 38. un 41. klasē, un, otrkārt, vārdiskām preču zīmēm “F 1”, kas ir agrāk reģistrētas
         Vācijā attiecībā uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 41. klasē, Apvienotajā Karalistē – attiecībā uz precēm un pakalpojumiem,
         kas ietilpst 16. un 38. klasē, un arī kā starptautiska preču zīme, kas ir spēkā Dānijā, Vācijā, Spānijā, Francijā, Itālijā
         un Ungārijā attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 16., 38. un 41. klasē, kā arī Kopienas grafisku preču zīmi
         “F 1 Formula 1”, kas ir agrāk reģistrēta attiecībā uz tajās pašās klasēs ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem.

      Konkrētā sabiedrības daļa uztvers burta “f” un cipara “1” kombināciju kā saīsinājumu “Pirmā formula”, kas vispārēji apzīmē
         sacīkšu automašīnu kategoriju un – plašākā nozīmē – sacīkstes, kurās piedalās šādas automašīnas. Turklāt konkrētā sabiedrības
         daļa var uztvert Kopienas grafiskajā preču zīmē “F 1 Formula 1” esošo logotipu “f 1” kā preču zīmi, kuru agrāko preču zīmju
         īpašnieks izmanto saistībā ar savu komercdarbību Pirmās formulas automašīnu sacīkšu jomā. Tādējādi konkrētā sabiedrības daļa
         neuztver elementu “f 1” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē kā atšķirtspējīgo elementu, bet gan kā elementu, ko izmanto aprakstošā
         nolūkā. Tādēļ parastajā drukā atveidotajam elementam “f 1” piemīt vienīgi vāja atšķirtspēja attiecībā uz konkrētajām precēm
         un pakalpojumiem, un Savienībā izmantotās Kopienas grafiskās preču zīmes iespējamā reputācija ir galvenokārt saistīta ar pašu
         logotipu.

      Runājot, konkrētāk, par vārdiskām preču zīmēm “F 1”, patērētāji nesaistīs reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ietverto elementu
         “f 1” ar agrāko preču zīmju īpašnieku tādēļ, ka vienīgais apzīmējums, kuru tie ir pieraduši asociēt ar minēto īpašnieku, ir
         preču zīmes “F 1 Formula 1” logotips, nevis parastajā drukā atveidotais logotips. Tie uzskatīs parastajā drukā atveidoto apzīmējumu
         “F 1” par “Pirmās formulas” saīsinājumu, proti, par aprakstošu norādi.

      Attiecībā uz grafisko preču zīmi “F 1 Formula 1” – konkrētā sabiedrības daļa to nesajauks ar reģistrācijai pieteikto preču
         zīmi, ņemot vērā vizuālās līdzības neesamību un vienīgi ierobežoto līdzību fonētiskajā un konceptuālajā ziņā. Saistībā ar
         šo vispārīga nozīme, ko sabiedrība piešķir apzīmējumam “F 1”, garantē, ka šī sabiedrība sapratīs, ka reģistrācijai pieteiktā
         preču zīme attiecas uz Pirmo formulu, bet absolūti atšķirīgā elementu salikuma dēļ neveidos saikni ar prasītājas darbību.

      (sal. ar 27., 38., 49., 50., 57. un 61. punktu)
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
      2011. gada 17. februārī (*)

      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas grafiskas preču zīmes “F°1‑LIVE” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Kopienas grafiska un valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “F°1 ”un “F°1 Formula 1” – Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
      Lieta T‑10/09
      Formula One Licensing BV, Roterdama (Nīderlande), ko pārstāv B. Klingberga [B. Klingberg] un K. Sandberga [K. Sandberg], advokātes,

      prasītāja,
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv A. Foliārs-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral], pārstāvis,

      atbildētājs,
      persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā un kurai atļauts aizstāt Racing-Live SAS, otru procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieci, –

      Global Sports Media Ltd, Hamiltona [Hamilton] (Bermudu salas [Bermudes]), ko sākotnēji pārstāvēja T. de Hāns [T. de Haan] un Ž. Ž. Evrārs [J.‑J. Evrard], pēc tam – T. de Hāns, advokāts,

      par prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 16. oktobra lēmumu lietā R 7/2008‑1 attiecībā uz iebildumu procesu
         starp Racing-Live SAS un Formula One Licensing BV.

      VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētāja M. E. Martinša Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro], tiesneši S. Papasavs [S. Papasavvas] un N. Vāls [N. Wahl] (referents),

      sekretāre K. Poheca [K. Pocheć], administratore,

      ņemot vērā prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas [tolaik – Pirmās instances tiesas] kancelejā iesniegts 2009. gada 14. janvārī,
      ņemot vērā ITSB atbildes rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2009. gada 30. martā,
      ņemot vērā personas, kas iestājusies lietā, atbildes rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2009. gada 10. aprīlī,
      pēc 2010. gada 10. jūnija tiesas sēdes
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Tiesvedības priekšvēsture
      1        2004. gada 13. aprīlī Racing-Live SAS iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) preču zīmes reģistrācijas pieteikumu
         atbilstoši grozītajai Padomes 1993. gada 20. decembra Regulai (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.)
         (aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.)).

      2        Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds grafisks apzīmējums:

      3        Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 16., 38. un 41. klasē atbilstoši pārskatītajam
         un grozītajam Nicas 1957. gada 15. jūnija Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas
         vajadzībām un attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:

      –        16. klase: “žurnāli, brošūras, grāmatas; visas šīs preces saistībā ar Pirmās formulas jomu”;
      –        38. klase: “grāmatu, žurnālu un laikrakstu nosūtīšana un izplatīšana, izmantojot datoru termināļus; visi šie pakalpojumi saistībā
         ar Pirmās formulas jomu”;

      –        41. klase: “grāmatu, specializēto žurnālu un periodikas publicēšana elektroniskā veidā; informācija izklaides jomā; konkursu
         organizēšana internetā; vietu rezervēšana izrādēs; tiešsaistes spēles; visi šie pakalpojumi saistībā ar Pirmās formulas jomu”.

      4        2005. gada 31. janvārī šis reģistrācijas pieteikums tika publicēts Bulletin des marques communautaires [Kopienas preču zīmju biļetenā] Nr. 5/2005.

      5        2005. gada 2. maijā prasītāja – Formula One Licensing BV –, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 41. pants), iesniedza iebildumus pret pieteiktās
         preču zīmes reģistrāciju, apgalvojot, ka pastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un
         5. punkta (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts) izpratnē.

      6        Iebildumu pamatā tostarp bija šādas agrāk reģistrētas preču zīmes:

      –        trīs vārdiska apzīmējuma “F 1” reģistrācijas: šī apzīmējuma starptautiska reģistrācija Nr. 732134, kas veikta 1999. gada 20. decembrī
         un ir spēkā Dānijā, Vācijā, Spānijā, Francijā, Itālijā un Ungārijā attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16.,
         38. un 41. klasē, tostarp aptverot preces un pakalpojumus, kas norādīti pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikumā; 2000. gada
         10. maijā Vācijā veiktā reģistrācija Nr. 30007412 attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē un atbilst šādam aprakstam:
         “sporta pasākumu organizēšana”, un 2001. gada 13. augustā Apvienotajā Karalistē veiktā reģistrācija Nr. 2277746D attiecībā
         uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16. klasē (“papīrs, kartes, kartons, attēlu komplekti, gleznas un zīmējumi; katalogi”)
         un 38. klasē (“telekomunikāciju pakalpojumi; elektroniska datu, attēlu un skaņas pārraide, izmantojot datoru termināļus un
         tīklus”);

      –        Kopienas grafiskas preču zīmes reģistrācija Nr. 631531; preču zīme reģistrēta 2003. gada 19. maijā attiecībā uz precēm un
         pakalpojumiem, kuri ietilpst 16., 38. un 41. klasē, tostarp aptverot preces un pakalpojumus, kas norādīti pieteiktās preču
         zīmes reģistrācijas pieteikumā, un attēlota šādi:

      7        Iebildumi bija pamatoti ar visām precēm un pakalpojumiem, ko aptver agrākās preču zīmes, un bija vērsti pret visām precēm
         un pakalpojumiem, kuri norādīti pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikumā.

      8        Prasītāja apgalvoja, ka visām tai piederošajām preču zīmēm piemīt augsta atšķirtspēja, kas iegūta to izmantošanas rezultātā
         vairāku gadu laikā saistībā ar dažādām precēm un pakalpojumiem.

      9        Ar 2007. gada 17. oktobra lēmumu ITSB Iebildumu nodaļa, pamatojoties vienīgi uz agrāku starptautisko reģistrāciju Nr. 732134,
         noraidīja Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu. Tā konstatēja, ka pastāv preču un pakalpojumu, ko aptver konfliktējošās
         preču zīmes, līdzība vai identiskums un konfliktējošo apzīmējumu vidējas pakāpes līdzība un tādējādi pastāv konfliktējošo
         preču zīmju sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

      10      2007. gada 14. decembrī prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pants)
         iesniedza ITSB apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu.

      11      Ar 2008. gada 16. oktobra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) Apelāciju pirmā padome atcēla Iebildumu nodaļas
         lēmumu. Tā nosprieda, ka, pat ja pastāv attiecīgo preču un pakalpojumu identiskums vai līdzība, ņemot vērā, ka konfliktējošiem
         apzīmējumiem piemīt acīmredzamas atšķirības, nepastāv reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un prasītājai piederošo preču zīmju
         sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Turklāt Apelāciju padome uzskatīja, ka konkrētā
         sabiedrības daļa, ko veido parastie patērētāji un profesionālie lietotāji, uztver burta “f” un cipara “1” kombināciju kā sacīkšu
         automašīnu kategorijas vispārēju apzīmējumu un plašākā nozīmē – kā sacīkstes, kurās piedalās šādas automašīnas. Apelāciju
         padome secināja, ka agrāko preču zīmju reputācija attiecas vienīgi uz preču zīmes, kas reģistrēta ar Nr. 631531, elementu
         “f 1”.

      12      Attiecībā uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu Apelāciju padome uzskatīja, ka, lai gan agrākā grafiskā preču zīme var radīt
         avangarda tehnoloģijas, ekskluzivitātes un luksusa tēlu, vienīgais izpausmes līdzeklis šī tēla izplatīšanā ir elements “f 1”
         kā logotips “F 1”. Tomēr tikai nedaudzi patērētāji piešķir saīsinājumam F 1 atšķirtspēju, izņemot vienīgi, ja tam ir pievienots
         minētais logotips. Šajā ziņā Apelāciju padome konstatēja, ka neviens no reģistrācijai pieteiktās preču zīmes elementiem neatgādina
         sabiedrībai šo logotipu un tātad reģistrācijai pieteiktā preču zīme neekspluatē agrākās preču zīmes, neaptraipa minēto preču
         zīmju reputāciju un, vēl jo vairāk, neļauj tās īpašniekam netaisnīgi gūt labumu no šo preču zīmju pozitīvā tēla.

       Process un lietas dalībnieku prasījumi
      13      Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2009. gada 14. janvārī, prasītāja cēla šo prasību.

      14      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        atcelt apstrīdēto lēmumu;
      –        piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
      –        piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā ITSB.
      15      ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        noraidīt prasību;
      –        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      16      Ar 2010. gada 8. jūnija faksa kopiju Racing-Live un Global Sports Media Ltd informēja Vispārējo tiesu, ka Racing-Live ir nodevusi Global Sports Media Ltd reģistrācijai pieteikto preču zīmi (“F 1‑LIVE”), un lūdza, lai Global Sports Media kā minētās preču zīmes jaunajai īpašniecei tiktu atļauts aizstāt sākotnējo īpašnieci šajā tiesvedībā. Tā kā ITSB tiesas sēdē
         norādīja, ka neiebilst pret šo lūgumu par aizstāšanu, Vispārējā tiesa atļāva veikt minēto aizstāšanu, par ko tika veikts ieraksts
         tiesas sēdes protokolā.

       Juridiskais pamatojums
       1. Par dokumentu, kas pirmo reizi iesniegti procesā Vispārējā tiesā, pieņemamību
      17      ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apgalvo, pirmkārt, ka prasības pieteikuma A6.–A10. pielikumi nekad nav tikuši iesniegti
         administratīvajā procesā ITSB un ka tādējādi tie ir jāatzīst par nepieņemamiem.

      18      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējā tiesā celtās prasības par tiesību aktu atcelšanu mērķis ir pārbaudīt apelāciju padomju
         lēmumu tiesiskumu Regulas Nr. 40/94 63. panta (tagad – Regulas Nr. 207/2009 65. pants) izpratnē un tādēļ Vispārējai tiesai
         šī procesa ietvaros nav atkārtoti jāpārbauda faktiskie apstākļi, pamatojoties uz dokumentiem, kuri pirmo reizi iesniegti Vispārējā
         tiesā. Fakti, uz kuriem atsaucas procesā Vispārējā tiesā un kuri iepriekš nav tikuši iesniegti ITSB instancēs, var ietekmēt
         šāda lēmuma tiesiskumu vienīgi tad, ja ITSB tie bija jāņem vērā pēc savas iniciatīvas (Vispārējās tiesas 2004. gada 13. jūlija
         spriedums lietā T‑115/03 Samar/ITSB – Grotto (“GAS STATION”), Krājums, II‑2939. lpp., 13. punkts, un 2005. gada 24. novembra spriedums lietā T‑346/04 Sadas/ITSB – LTJ Diffusion (“ARTHUR ET FELICIE”), Krājums, II‑4891. lpp., 19. punkts).

      19      Izskatāmajā lietā A6.–A10. pielikumi ir dokumenti, kas iepriekš nav tikuši iesniegti procesā ITSB, un līdz ar to tie ir jāatzīst
         par nepieņemamiem, nevērtējot to pierādījumu spēku vai plašāk neuzklausot lietas dalībniekus (šajā ziņā skat. iepriekš minēto
         spriedumu lietā “ARTHUR ET FELICIE”, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).

       2. Par lietas būtību
      20      Pamatojot savu prasību, prasītāja izvirza divus pamatus saistībā ar attiecīgi Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta
         un šīs pašas regulas 8. panta 5. punkta pārkāpumu.

       Par pirmo pamatu – Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      21      Prasītāja būtībā uzskata, ka pastāv reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un agrāko preču zīmju, kurām ir ievērojama reputācija,
         sajaukšanas iespēja.

      22      Vispirms prasītāja norāda, ka Apelāciju padome nav ņēmusi vērā faktu, ka attiecīgās preces un pakalpojumi lielākoties ir identiski
         un pārējā daļā – ļoti līdzīgi. Turpinājumā tā norāda, ka Apelāciju padome esot kļūdaini pieņēmusi, ka sabiedrība neuztveršot
         burta “f” un cipara “1” kombināciju, kas attēlota parastā drukā, kā preču zīmi tās šķietami vispārējā un aprakstošā rakstura,
         kā arī tās atšķirtspējas šķietami absolūtās neesamības dēļ. Turklāt, ņemot vērā, ka elements “f 1” esot apstrīdētās preču
         zīmes dominējošais elements, starp agrākajām vārdiskajām preču zīmēm un reģistrācijai pieteikto preču zīmi eksistējot liela
         vizuālā, fonētiskā un konceptuālā līdzība un tātad sajaukšanas iespēja, pat ja agrākajām vārdiskajām preču zīmēm piemītot
         vienīgi vāja atšķirtspēja. Visbeidzot, eksistējot arī reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un Kopienas grafiskās preču zīmes
         “F 1 Formula 1”, kam piemītot īpaši augsta atšķirtspēja, sajaukšanas iespēja.

      23      ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      24      Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, reģistrācijai pieteikto
         preču zīmi nereģistrē, ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver abas preču
         zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme
         [sabiedrībai tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja].

      25      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi
         ir no viena uzņēmuma vai, attiecīgā gadījumā, no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Saskaņā ar šo pašu judikatūru sajaukšanas
         iespēja ir jāvērtē visaptveroši, atbilstoši tam, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver attiecīgos apzīmējumus un preces vai
         pakalpojumus, un ņemot vērā visus faktorus, kam ir nozīme konkrētajā lietā, tostarp savstarpējo saistību starp apzīmējumu
         līdzību un preču vai pakalpojumu, kurus šie apzīmējumi aptver, līdzību (skat. Vispārējās tiesas 2003. gada 9. jūlija spriedumu
         lietā T‑162/01 Laboratorios RTB/ITSB – Giorgio Beverly Hills (“GIORGIO BEVERLY HILLS”), Recueil, II‑2821. lpp., 30.–33. punkts un tajos minētā judikatūra).

      26      Lai piemērotu Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, sajaukšanas iespējas priekšnoteikums ir vienlaicīgs konfliktējošo
         preču zīmju identiskums vai līdzība, kā arī ar tām aptverto preču vai pakalpojumu identiskums vai līdzība. Šie nosacījumi
         ir kumulatīvi (skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 22. janvāra spriedumu lietā T‑316/07 Commercy/ITSB – easyGroup IP Licensing (“easyHotel”), Krājums, II‑43. lpp., 42. punkts un tajā minētā judikatūra).

      27      Izskatāmajā lietā Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 27. punktā ir secinājusi, ka konkrēto sabiedrības daļu veido Eiropas
         Savienības vidusmēra patērētājs un ka tādējādi konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja ir jāizvērtē, ņemot vērā šo sabiedrības
         daļu. Šis secinājums, kuru lietas dalībnieki turklāt nav apstrīdējuši, ņemot vērā attiecīgo preču un pakalpojumu raksturu,
         ir jāapstiprina.

      28      Visbeidzot, saistībā ar attiecīgo preču un pakalpojumu līdzību pietiek konstatēt, ka Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 25. un
         26. punktā ir uzskatījusi, ka personas, kas iestājusies lietā, darbība saistībā ar iespiedprodukcijas pārdošanu un izplatīšanu
         internetā (proti, preces un pakalpojumi, kas ietilpst 16. un 38. klasē) ir identiska prasītājas darbībai un ka tiešsaistes
         publicēšanas pakalpojumi un tiešsaistes izklaides pakalpojumi Pirmās formulas jomā (proti, pakalpojumi, kas ietilpst 41. klasē)
         un prasītājas piedāvātie pakalpojumi ir ļoti līdzīgi.

      29      No tā izriet, ka Apelāciju padome nav ignorējusi pienākumu izvērtēt attiecīgo preču un pakalpojumu līdzību. Tātad prasītājas
         iebildums, ko tā izvirzījusi šajā ziņā, ir jānoraida kā nepamatots.

      30      Visbeidzot, prasītāja iebilst pret Apelāciju padomes vērtējumu, saskaņā ar kuru nepastāv ne stipra attiecīgo apzīmējumu līdzība,
         ne sajaukšanas iespēja.

      –       Par konfliktējošo apzīmējumu salīdzinājumu un to, kā tos uztver konkrētā sabiedrības daļa
      31      Attiecībā uz konfliktējošo apzīmējumu vizuālo, fonētisko un konceptuālo līdzību sajaukšanas iespējas visaptverošam vērtējumam
         ir jābalstās uz šo apzīmējumu radīto kopējo iespaidu, tostarp ņemot vērā to atšķirtspējīgos un dominējošos elementus (skat.
         Tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā C‑334/05 P ITSB/Shaker, Krājums, I‑4529. lpp., 35. punkts un tajā minētā judikatūra).

      32      Divu preču zīmju līdzības vērtējumā nevar aprobežoties tikai ar kādu vienu kombinētās preču zīmes elementu un salīdzināt to
         ar citu preču zīmi. Gluži pretēji, salīdzinājums ir jāveic, pārbaudot attiecīgās preču zīmes un aplūkojot katru no tām kopumā,
         kas neizslēdz, ka noteiktos apstākļos kopējā kombinētās preču zīmes iespaidā, kas radies konkrētās sabiedrības daļas atmiņā,
         dominē viens vai vairāki šo preču zīmju elementi (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā ITSB/Shaker, 41. punkts un tajā minētā judikatūra). Vienīgi tad, ja visi pārējie preču zīmes elementi ir nenozīmīgi, līdzības novērtējumu
         var veikt tikai uz dominējošā elementa pamata (iepriekš minētais spriedums lietā ITSB/Shaker, 42. punkts, un Tiesas 2007. gada 20. septembra spriedums lietā C‑193/06 P Nestlé/ITSB, Krājumā nav publicēts, 42. punkts). Tā tas it īpaši varētu būt gadījumā, kad šis elements viens pats var dominēt šīs
         preču zīmes attēlā, kas saglabājies konkrētās sabiedrības daļas atmiņā, tādējādi, ka visi pārējie preču zīmes elementi tās
         radītajā kopējā iespaidā būs nenozīmīgi (iepriekš minētais spriedums lietā Nestlé/ITSB, 43. punkts).

      33      Tomēr papildus parastajam gadījumam, kad vidusmēra patērētājs uztver preču zīmi kā kopumu un kaut gan kopējā iespaidā var
         dominēt viens vai vairāki kombinētās preču zīmes elementi, nebūt nav izslēgts, ka īpašā gadījumā agrākā preču zīme, ko trešā
         persona izmanto kombinētā apzīmējumā, kurā ietverts šīs trešās personas uzņēmuma nosaukums, šajā kombinētajā apzīmējumā saglabā
         patstāvīgu atšķirtspējīgu stāvokli, tomēr nebūdama tā dominējošais elements. Šādos apstākļos kombinētā apzīmējuma radītais
         kopējais iespaids var likt sabiedrībai domāt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi ir vismaz no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem,
         un šajā gadījumā ir jāatzīst sajaukšanas iespēja (Tiesas 2005. gada 6. oktobra spriedums lietā C‑120/04 Medion, Krājums, I‑8551. lpp., 30. un 31. punkts).

      34      Izskatāmajā lietā ir jākonstatē, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir kombinēta, jo to veido divi vārdiskie elementi,
         proti, “f 1” un “live”, kurus atdala defise, un daži grafiskie elementi. Abi vārdiskie elementi ir izvietoti tumšas krāsas
         taisnstūrī, kura centrā ietverta apļveida figūra, kas attēlota ar toņu pārejām no baltas uz melno krāsu. Elements “f 1” ir
         atveidots ar baltu krāsu un atrodas taisnstūra augšējā kreisajā pusē, turpretim elements “live” ir veidots no melniem burtiem
         ar baltu kontūru un atrodas taisnstūra vidusdaļas labajā pusē.

      35      Agrākās preču zīmes, uz kurām balstīti iebildumi, ir Kopienas grafiska preču zīme “F 1 Formula 1” un valsts un starptautiska
         vārdiskas preču zīmes “F 1”.

      36      Konfliktējošo apzīmējumu salīdzināšanas nolūkā prasītāja izvirza dažādus argumentus ar mērķi atzīt, ka elements “f 1” ir reģistrācijai
         pieteiktās preču zīmes dominējošais elements. Tā atgādina arī faktu, ka saīsinājums “F 1”, kas atveidots parastā drukā, ir
         reģistrēts vairākās valstīs. Turklāt tā apstrīd Apelāciju padomes vērtējumu, saskaņā ar kuru minētajam saīsinājumam esot vienīgi
         vāja atšķirtspēja un konkrētā sabiedrības daļa neuztveršot burta “f” un cipara “1” kombināciju kā preču zīmi.

      37      Ņemot vērā jautājuma par dominējošo elementu ietekmi uz konfliktējošo apzīmējumu līdzības novērtējumu, šie argumenti ir jāpārbauda
         pirms šo apzīmējumu salīdzinājuma veikšanas.

      38      Ir jākonstatē, ka Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā ir secinājusi, pirmkārt, ka konkrētā sabiedrības daļa uztveršot burta
         “f” un cipara “1” kombināciju kā saīsinājumu “Pirmā formula”, kas vispārēji apzīmē sacīkšu automašīnu kategoriju un – plašākā
         nozīmē – sacīkstes, kurās piedalās šādas automašīnas (apstrīdētā lēmuma 33. punkts). Otrkārt, tā ir secinājusi, ka konkrētā
         sabiedrības daļa var uztvert Kopienas preču zīmes, kas reģistrēta ar Nr. 631531, elementu “f 1” kā preču zīmi, kuru prasītāja
         izmanto saistībā ar savu komercdarbību Pirmās formulas automašīnu sacīkšu jomā (apstrīdētā lēmuma 34. punkts). Apelāciju padome
         no tā ir secinājusi, ka ir jānošķir elements “f 1” kā vienkārša burta un cipara kombinācija un “F 1” kā logotips (apstrīdētā
         lēmuma 35. punkts).

      39      Šis secinājums ir jāapstiprina.

      40      Pirmkārt, no lietas materiālos esošajiem pierādījumiem izriet, ka reklāma, ko prasītāja veikusi pēdējo desmit gadu laikā,
         attiecas vienīgi uz Kopienas grafisko preču zīmi Nr. 631531 un ka tā, piešķirot licences, ir izcēlusi logotipu “F 1”, nosakot
         vadlīnijas, kā arī dizaina instrukcijas, lai garantētu nemainīgu šo preču zīmju izmantošanu.

      41      Šo strikto noteikumu piemērošana ir ļāvusi prasītājai nodrošināt, ka konkrētā sabiedrības daļa nemainīgi uztver elementu “f 1”
         kā tādu, kas nozīmē logotipu “F 1”.

      42      Tomēr ir jākonstatē, ka prasītāja nav paredzējusi noteikumus attiecībā uz elementa “f 1” izmantošanu citā nozīmē, kā vien
         kā logotipu “F 1”, kā, piemēram, tas ir starptautiskās reģistrācijas Nr. 732134 gadījumā. Tomēr ir skaidrs, ka prasītāja vai
         licenču īpašnieki vienmēr ir izmantojuši elementu “f 1” kombinācijā ar logo “F 1” (izņemot gadījumu, kad logo nevar attēlot
         izmantotā komunikācijas veida rakstura dēļ).

      43      Otrkārt, no prasītājas iesniegtajiem pierādījumiem, tostarp no Vācijā veiktās viedokļu aptaujas rezultātiem un liecinieka
         liecībām, izriet, ka sabiedrības lielākā daļa neignorē, ka “F 1” ir parasts “Pirmās formulas” saīsinājums, kas apzīmē sacīkšu
         automašīnu kategoriju un – plašākā nozīmē – sacīkstes, kurās piedalās šādas automašīnas. Turklāt “Pirmā formula” tiek izmantota,
         lai vispārīgi apzīmētu sacīkšu automašīnu sporta veidu, ko sabiedrība nesaistīs konkrēti ar sacīkstēm, kuras organizē sabiedrību
         grupa, kurā ietilpst prasītāja, bet ar jebkādām visaugstākās kategorijas automašīnu sacīkstēm. Nav cita piemērota vārda vai
         izteiciena, lai apzīmētu šo sporta veidu.

      44      Turklāt ir jānorāda, ka prasītāja neapstrīd Apelāciju padomes secinājumu, saskaņā ar kuru “Pirmā formula” ir sarunu valodā
         bieži lietots izteiciens, kas apzīmē sacīkšu automašīnas un – plašākā nozīmē – automašīnu sacīkstes, un ka “F 1” ir labi pazīstams
         minētā izteiciena saīsinājums. Turklāt prasītājas iesniegtie pierādījumi, tostarp iepriekšējā punktā minētajai liecinieka
         liecībai pievienotie dokumenti, liecina arī, ka saīsinājumu “F 1” var izmantot aprakstošā kontekstā. Tādēļ saīsinājums “F 1”
         ir tāds pats sugas vārds kā izteiciens “Pirmā formula”.

      45      Šajā kontekstā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sabiedrība parasti neuzskatīs kombinētās preču zīmes sastāvā
         ietilpstošo aprakstošo elementu par atšķirtspējīgo un dominējošo elementu tās radītajā kopējā iespaidā (skat. Vispārējās tiesas
         2007. gada 27. novembra spriedumu lietā T‑434/05 Gateway/ITSB – Fujitsu Siemens Computers (“ACTIVY Media Gateway”), Krājumā nav publicēts, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).

      46      Turklāt vienīgi tas fakts vien, ka agrāka vārdiska preču zīme ir reģistrēta kā valsts vai starptautiska preču zīme, neizslēdz
         iespēju, ka tā lielākoties ir aprakstoša jeb, citiem vārdiem sakot, ka tai piemīt tikai vāja raksturīgā atšķirtspēja attiecībā
         uz konkrētajām precēm un pakalpojumiem (skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 13. oktobra spriedumu lietā T‑146/08 Deutsche Rockwool Mineralwoll/ITSB – Redrock Construction (“REDROCK”), Krājumā nav publicēts, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).

      47      Šajā kontekstā ir jāatgādina, ka starptautiskas vai valsts preču zīmes, kas izskatāmajā lietā ir prasītājas preču zīmes, spēkā
         esamību nevar apstrīdēt Kopienas preču zīmes reģistrācijas procesa ietvaros, bet vienīgi attiecīgajā dalībvalstī uzsākta procesa
         par atzīšanu par spēkā neesošu ietvaros (skat. Vispārējās tiesas 2008. gada 12. novembra spriedumu lietā T‑7/04 Shaker/ITSB – Limiñana y Botella (“Limoncello della Costiera Amalfitana shaker”), Krājums, II‑3085. lpp., 26. punkts un tajā minētā judikatūra).

      48      Tomēr nemainīgs ir fakts, ka ITSB bija jāizvērtē, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver elementu “f 1” reģistrācijai pieteiktajā
         preču zīmē.

      49      Ievērojot šos apsvērumus un ņemot vērā iesniegtos pierādījumus, ir jāsecina, ka konkrētā sabiedrības daļa neuztver elementu
         “f 1” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē kā atšķirtspējīgo elementu, bet gan kā elementu, ko izmanto aprakstošā nolūkā.

      50      Tādējādi Apelāciju padome ir pamatoti uzskatījusi, ka parastajā drukā atveidotajam elementam “f 1” piemīt vienīgi vāja atšķirtspēja
         attiecībā uz konkrētajām precēm un pakalpojumiem un ka [Eiropas] Savienībā izmantotās Kopienas grafiskās preču zīmes iespējamā
         reputācija ir galvenokārt saistīta ar pašu logotipu.

      51      Izskatāmās lietas kontekstā nav nozīmes lietai, uz ko prasītāja atsaucās tiesas sēdē un kas bija pamatā šī sprieduma 33. punktā
         norādītajam spriedumam lietā Medion. Izskatāmajā lietā ir jākonstatē, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes ietvaros, ņemot vērā, kā tas jau ir konstatēts
         iepriekš, ka konkrētā sabiedrības daļa uztvers elementu “f 1” kā minētās preču zīmes aprakstošu elementu, apzīmējumam “F 1”
         nav neatkarīga atšķirtspējīga stāvokļa.

      52      Līdz ar to prasītājas arguments, saskaņā ar kuru elementam “f 1” piemīt īpaši augsta atšķirtspēja, kā arī arguments, saskaņā
         ar kuru šim pašam elementam, kas atveidots parastajā drukā, piemīt tāda pati reputācija kā logotipam, ir jānoraida kā nepamatoti.
         Turklāt pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, no pierādījumiem, kas iesniegti saistībā ar logotipu “F 1”, nevar secināt par agrāko
         valsts un starptautisko vārdisko preču zīmju faktisko izmantošanu.

      –       Par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un agrāko valsts un starptautiskās vārdisko preču zīmju “F 1” salīdzinājumu
      53      Izskatāmajā lietā agrākās valsts un starptautiskā preču zīmes ir vārdiskas preču zīmes, ko veido elements “f 1”, turpretim
         reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir kombinēta preču zīme (skat. šī sprieduma 34. punktu).

      54      Šajā ziņā ir jānorāda, ka attiecīgajiem apzīmējumiem piemīt zināma līdzība tām kopīgā elementa “f 1” dēļ. Tomēr tie ir atšķirīgi
         vizuālajā ziņā to garuma dēļ, vārda “live” esamības dēļ un tādēļ, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ietver grafisku elementu.

      55      Fonētiskajā ziņā ir jākonstatē, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ietver divus vārdus, bet agrākās preču zīmes – vienu
         vārdu. Nākas konstatēt, ka papildu vārda, kas tiek izrunāts, pievienošana reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē zināmā mērā
         atsver kopīgo elementu “f 1”. Tomēr, ņemot vērā faktu, ka abi konfliktējošie apzīmējumi ietver elementu “f 1”, kas ir pirmais
         reģistrācijai pieteiktās preču zīmes elements, kuru izrunā, Apelāciju padome pamatoti ir secinājusi par zināmas pakāpes līdzības
         esamību fonētiskajā ziņā.

      56      Konceptuālajā ziņā ir jānorāda, ka agrākā preču zīme aptver īpaša veida sacīkšu automašīnas, proti, Pirmās formulas automašīnas,
         un var tikt uztverta arī kā tāda, kas veido netiešu norādi uz Pirmās formulas sacīkstēm. Reģistrācijai pieteiktā preču zīme
         veido tādu pašu vēstījumu, bet vārda “live”, kas norāda uz tiešo notikuma atstāstu vai pārraidi, pievienošana padara to konceptuāli
         bagātāku par agrāko preču zīmi. Tādēļ, lai gan kopīgais vārdiskais elements “f 1” nozīmē, ka konceptuālā ziņā konfliktējošajiem
         apzīmējumiem piemīt zināmi līdzības elementi, šīs līdzības pakāpe ir vāja.

      57      Ņemot vērā, ka patērētāji nesaistīs reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ietverto elementu “f 1” ar prasītāju tādēļ, ka vienīgais
         apzīmējums, kuru tie ir pieraduši asociēt ar prasītāju, ir preču zīmes “F 1 Formula 1” logotips, nevis parastajā drukā atveidotais
         logotips un ka patērētāji uzskatīs parastajā drukā atveidoto “F 1” par “Pirmās formulas” saīsinājumu, proti, par aprakstošu
         norādi, līdzīgi Apelāciju padomei ir jākonstatē, ka nepastāv konfliktējošo apzīmējumu sajaukšanas iespēja.

      58      Tādējādi reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir jāsalīdzina ar prasītājai piederošo Kopienas grafisko preču zīmi “F 1 Formula 1”.

      –       Par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un agrākās Kopienas grafiskās preču zīmes “F 1 Formula 1” salīdzinājumu
      59      Kā to pamatoti ir konstatējusi arī Apelāciju padome, [elementu] vispārējā salikuma ziņā reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei
         piemīt acīmredzamas atšķirības salīdzinājumā ar agrāko Kopienas grafisko preču zīmi “F 1 Formula 1”. Reģistrācijai pieteiktajā
         preču zīmē “f” un “1” ir taisni un nošķirti, turpretim minētajā agrākajā preču zīmē šie elementi ir slīpi un atveidoti tādējādi,
         ka atstarpe starp tiem veido ciparu elementa formu. Turklāt abi šie elementi ir attēloti ar skaidru krāsu kontrastu. Preču
         zīmes labajā pusē ir ietvertas gaistošas līnijas, kas, iespējams, attēlo ātrumu. Tādēļ ir jāsecina, ka vizuālajā ziņā attiecīgās
         preču zīmes nekādi nav līdzīgas.

      60      Fonētiskajā un konceptuālajā ziņā vērtējuma rezultāts ir identisks “F 1” vārdiska apzīmējuma vērtējuma rezultātam (skat. šī
         sprieduma 55. un 56. punktu), kas norāda uz zināmas pakāpes līdzību fonētiskajā un konceptuālajā aspektā.

      61      Izskatāmajā lietā visaptveroša sajaukšanas iespējas vērtējuma ietvaros, kam raksturīga vizuālās līdzības neesamība un tas,
         ka fonētiskajā un konceptuālajā ziņā ir vienīgi ierobežota līdzība, pietiek konstatēt, ka Apelāciju padome ir pamatoti secinājusi,
         ka nepastāv konfliktējošo apzīmējumu sajaukšanas iespēja, jo konkrētā sabiedrības daļa nesajauks reģistrācijai pieteikto preču
         zīmi ar prasītājas preču zīmi. Šajā ziņā ir jānorāda, ka vispārīga nozīme, ko sabiedrība piešķir apzīmējumam “F 1”, garantē,
         ka šī sabiedrība sapratīs, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme attiecas uz Pirmo formulu, bet absolūti atšķirīgā elementu
         salikuma dēļ neveidos saikni ar prasītājas darbību.

      62      Tādējādi, ievērojot iepriekš minēto, pirmais pamats ir jānoraida.

       Par otro pamatu – Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      63      Prasītāja norāda, ka Apelāciju padome ir kļūdaini noraidījusi argumentu, saskaņā ar kuru pietiek ar kopīgo elementu, proti,
         elementu “f 1”, lai no sabiedrības skatu punkta starp konfliktējošajiem apzīmējumiem izveidotu saikni Regulas Nr. 40/94 8. panta
         5. punkta izpratnē. Līdz ar to Apelāciju padome neesot arī izvērtējusi, vai reģistrācijai pieteiktā preču zīme var netaisnīgi
         gūt labumu no agrāko preču zīmju reputācijas un atšķirtspējas un tādējādi nodarīt kaitējumu to īpašniekam.

      64      ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      65      No Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta redakcijas izriet, ka tā piemērošana ir pakļauta šādiem trim nosacījumiem: pirmkārt,
         konfliktējošo preču zīmju identiskuma vai līdzības, otrkārt, agrākās preču zīmes, uz kuru balstīti iebildumi, reputācijas
         esamību un, treškārt, iespēju, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotas izmantošanas rezultātā netaisnīgi tiks
         gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiks nodarīts kaitējums. Šie trīs nosacījumi ir kumulatīvi,
         un ar to, ka nav īstenojies viens no tiem, ir pietiekami, lai minētā norma būtu nepiemērojama (Vispārējās tiesas 2005. gada
         25. maija spriedums lietā T‑67/04 Spa Monopole/ITSB – Spa‑Finders Travel Arrangements (“SPA‑FINDERS”), Krājums, II‑1825. lpp., 30. punkts).

      66      Tāpat ir jāatgādina, ka no judikatūras izriet, ka gadījumā, ja rodas Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā paredzētais kaitējums,
         tās ir sekas konfliktējošo preču zīmju zināmas pakāpes līdzībai, kuras dēļ konkrētā sabiedrības daļa sasaista šīs preču zīmes,
         proti, izveido starp tām saikni, pat ja šī sabiedrības daļa tās nesajauc (pēc analoģijas skat. Tiesas 2008. gada 27. novembra
         spriedumu lietā C‑252/07 Intel Corporation, Krājums, I‑8823. lpp., 30. punkts un tajā minētā judikatūra).

      67      Kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma 66. punkta, vienīgais apzīmējums, kura izmantošanu un, iespējams, reputāciju prasītāja
         ir pierādījusi, ir tas, kuru tā ir reģistrējusi [Eiropas] Savienībā ar Nr. 631531, proti, logotipa variants. Tādēļ pirmais
         jautājums ir par to, vai attiecīgās grafiskās preču zīmes ir identiskas vai līdzīgas. Apzīmējuma atšķirtspēja un reputācija
         ir rodama virtuālajā burta “f” un cipara “1”, kas attēloti ļoti kontrastējošās krāsās, saplūšanā. Ar burta “f” un cipara “1”
         izvietojumu vien reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē – izvietojumu, kuram neesot nekādas atšķirtspējas, – nevar būt pietiekami,
         lai secinātu par saikni starp attiecīgajām preču zīmēm. Līdz ar to, neraugoties uz zināmu līdzību fonētiskajā un konceptuālajā
         aspektā, ir jāapstiprina Apelāciju padomes secinājums, saskaņā ar kuru neviens no reģistrācijai pieteiktās preču zīmes elementiem
         neatgādina sabiedrībai logotipu “F 1”, jo konfliktējošos apzīmējumus nevar uzskatīt par līdzīgiem.

      68      Ņemot vērā, ka nav īstenojies viens no trim šī sprieduma 65. punktā atgādinātajiem kumulatīvajiem nosacījumiem, vairs nav
         jālemj par jautājumu, vai izskatāmajā lietā ir īstenojies trešais Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījums.

      69      No tā izriet, ka otrais pamats arī ir jānoraida.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      70      Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
         atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums
         ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumiem.

      Ar šādu pamatojumu
      VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
      nospriež:
      1)      prasību noraidīt;
      2)      Formula One Licensing BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               Martins Ribeiro

               Papasavvas

               Wahl

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2011. gada 17. februārī.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – angļu.


Pirmās instances tiesas spriedums (pirmā palāta) 1997. gada 15.oktobrī. # IPK-München GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Apstiprinošs akts/ Apstiprinošs tiesību akts - Pamatojums. # Lieta T-331/94.


title: Tiesas spriedums (septītā palāta) 2011. gada 19.maijā.#David Barcenilla Fernández (C-256/10) un Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10) pret Gerardo García SL.#Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu: Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León - Spānija.#Direktīva 2003/10/EK - Ekspozīcijas darbības vērtības - Troksnis - Dzirdes aizsardzības līdzeklis - Lietderīgā iedarbība.#Apvienotās lietas C-256/10 un C-261/10.

text:
      Apvienotās lietas C‑256/10 un C‑261/10
      David Barcenilla Fernández
      un
      Pedro Antonio Macedo Lozano
      pret
      Gerardo García SL
      (Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Direktīva 2003/10/EK – Ekspozīcijas darbības vērtības – Troksnis – Dzirdes aizsardzības līdzeklis – Lietderīgā iedarbība
      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Sociālā politika – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Direktīva 2003/10 par veselības un drošības minimālajām
            prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori (troksnis)
      (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/10 3. pants un 5.–7. pants)
      2.        Sociālā politika – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Direktīva 2003/10 par veselības un drošības minimālajām
            prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori (troksnis)
      (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/10 5. pants)
      1.        Direktīva 2003/10 par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem,
         ko rada fizikāli faktori (troksnis), ko groza Direktīva 2007/30, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devējs uzņēmumā, kurā
         darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes
         aizsardzības līdzekļu ietekmi, neizpilda šajā direktīvā noteiktos pienākumus, aprobežodamies vien ar individuālu dzirdes aizsardzības
         līdzekļu izdalīšanu darba ņēmējiem, kas ļauj šo dienas trokšņa ekspozīcijas līmeni samazināt zem 80 dB(A); šim darba devējam
         ir pienākums īstenot tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai līdz
         līmenim, kurš zemāks par 85 dB(A) un kurš ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi.

      (sal. ar 34. un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      2.        Direktīva 2003/10 par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem,
         ko rada fizikāli faktori (troksnis), ko groza Direktīva 2007/30, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav noteikts pienākums
         darba devējam maksāt darba algas piemaksu darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A),
         kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, tikai tāpēc, ka tas nav īstenojis tehnisko
         vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai. Tomēr valsts tiesību aktos ir jānodrošina
         adekvāti mehānismi, lai darba ņēmējs, kura dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot
         vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, varētu atsaukties uz šīs direktīvas 5. panta 2. punktā darba devējiem
         paredzēto preventīvo pienākumu ievērošanu.

      (sal. ar 43. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
      2011. gada 19. maijā (*)

      Direktīva 2003/10/EK – Ekspozīcijas darbības vērtības – Troksnis – Dzirdes aizsardzības līdzeklis – Lietderīgā iedarbība
      Apvienotās lietas C‑256/10 un C‑261/10
      par diviem lūgumiem sniegt prejudiciālo nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) iesniedza ar lēmumiem, kas pieņemti 2010. gada 21. aprīlī un kas Tiesā reģistrēti 2010. gada 25. maijā, tiesvedībā

      David Barcenilla Fernández (C‑256/10),

      Pedro Antonio Macedo Lozano (C‑261/10)

      pret
      Gerardo García SL.

      TIESA (septītā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Švābi [D. Šváby], tiesneši E. Juhāss [E. Juhász] un T. fon Danvics [T. von Danwitz] (referents),

      ģenerāladvokāts Ī. Bots [Y. Bot],

      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],

      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Spānijas valdības vārdā – B. Plasa Krusa [B. Plaza Cruz], pārstāve,

      –        Beļģijas valdības vārdā – T. Materne [T. Materne] un M. Jakobsa [M. Jacobs], pārstāvji,

      –        Itālijas valdības vārdā – M. Ruso [M. Russo], pārstāve,

      –        Eiropas Komisija vārdā – G. Rozē [G. Rozet] un G. Valero Jordana [G. Valero Jordana], pārstāvji,

      ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 6. februāra Direktīvas 2003/10/EK par
         veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori
         (troksnis) (septiņpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta izpratnē; OV L 42, 38. lpp.), ar
         grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. jūnija Direktīvu 2007/30/EK (OV L 165, 21. lpp.;
         OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 5. nod., 4. sēj., 300. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 2003/10”), 3., 5., 6. un 7. panta
         interpretāciju.

      2        Šie lūgumi tika iesniegti tiesvedībā starp D. Barsenilju Fernandesu [D. Barcenilla Fernández] (C‑256/10) un P. A. Masedo Losano [P. A. Macedo Lozano] (C‑261/10), no vienas puses, un Gerardo García SL (turpmāk tekstā – “Gerardo”), no otras puses, par pēdējā minētā pienākumu samaksāt valsts tiesību aktos noteikto  naudas summu kā algas piemaksu par
         darba apstākļu sevišķo grūtumu.

       Atbilstošās tiesību normas
       Savienības tiesības
      3        Saskaņā ar Direktīvas 2003/10 preambulas 10. apsvērumu:

      “Trokšņa iedarbības līmeni var efektīvāk samazināt, ieviešot preventīvus pasākumus darba staciju un darba vietu projektēšanā
         un izvēloties darba aprīkojumu, procedūras un metodes tā, lai prioritāri būtu risku samazināšana to avotos. Noteikumi, kas
         attiecas uz darba aprīkojumu un metodēm, tādējādi veicina attiecīgo darba ņēmēju aizsardzību. Saskaņā ar aizsardzības vispārīgiem
         principiem, kas noteikti Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvas 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai sekmētu darba
         ņēmēju darba drošības un veselības aizsardzības uzlabošanu darba vietā, 6. panta 2. punktā [OV L 183, 1. lpp.], prioritāte
         ir kolektīviem aizsardzības pasākumiem, nevis individuāliem aizsardzības pasākumiem.”

      4        Saskaņā ar Direktīvas 2003/10 preambulas 12. apsvērumu:

      “[..] Novērtētās vai objektīvi izmērītās vērtības ir izšķirošas darbību uzsākšanai, kas paredzētas zemākajam un augstākajam
         ekspozīcijas darbības vērtībām. Ekspozīcijas robežvērtības ir vajadzīgas, lai izvairītos no darba ņēmēju dzirdes neatgriezeniskiem
         bojājumiem. Troksni, kas sasniedz dzirdi, jāuztur zem ekspozīcijas robežvērtības līmeņa.”

      5        Šīs direktīvas 3. pantā ar nosaukumu “Ekspozīcijas robežvērtības un ekspozīcijas darbības vērtības” ir noteikts:

      “1.      Šajā direktīvā ir noteiktas šādas ekspozīcijas robežvērtības un ekspozīcijas darbības vērtības attiecībā uz dienas trokšņa
         ekspozīcijas līmeni un pīķa skaņas spiedienu:

      a)      ekspozīcijas robežvērtības – attiecīgi LEX, 8h = 87 dB(A) un Ppeak = 200 Pa [..];

      b)      augstākās ekspozīcijas darbības vērtības – attiecīgi LEX, 8h 85 dB(A) un Ppeak = 140 Pa [..];

      c)      zemākās ekspozīcijas darbības vērtības – attiecīgi LEX, 8h = 80 dB(A) un Ppeak = 112 Pa [..].

      2.      Piemērojot ekspozīcijas robežvērtības darba ņēmēja efektīvās iedarbības noteikšanai, jāņem vērā individuālu dzirdes aizsardzības
         līdzekļu radītā iedarbības pavājināšana. Ekspozīcijas darbības vērtību gadījumā šādu līdzekļu ietekmi neņem vērā.

      [..]”
      6        Minētās direktīvas 5. pantā ar nosaukumu “Noteikumi, kuru mērķis ir nepieļaut vai samazināt iedarbību” ir paredzēts:

      “1.      Ņemot vērā tehnikas attīstību un iespējamību veikt pasākumus, lai kontrolētu darba vides risku tā rašanās avotā, riskus, kas
         rodas no darba vides trokšņa iedarbības, novērš to rašanās avotā vai samazina līdz minimumam.

      Šādu darba vides risku samazināšana balstās uz vispārējiem preventīvas darbības principiem, kas norādīti Direktīvas 89/391/EEK
         6. panta 2. punktā, un jo īpaši ņem vērā:

      a)      citas darba metodes, kurām darba vides trokšņa iedarbība ir mazāka;
      b)      atbilstīga darba aprīkojuma izvēle, ņemot vērā veicamo darbu, emitējot pēc iespējas mazāku darba vides troksni, to skaitā
         iespēju, ka uz darba ņēmēju darba aprīkojumu attiecas Kopienas noteikumi ar mērķi vai ietekmi uz trokšņa iedarbības samazināšanu;

      c)      darba vietu un darba staciju iekārtojumu un izvietojumu;
      d)      atbilstīgu darba ņēmēju informēšanu un apmācību, dodot norādījumus, kā pareizi lietot darba aprīkojumu, lai līdz minimumam
         samazinātu viņu pakļaušanu darba vides troksnim;

      e)      darba vides trokšņa samazināšanu ar tehniskiem līdzekļiem:
      i)      samazina troksni gaisā, to skaitā ar ekrāniem, pārsegiem, skaņas absorbentiem;
      ii)      samazina struktūrtroksni konstrukcijās, piemēram, ar slāpēšanu vai izolāciju;
      f)      atbilstīgu darba aprīkojuma, darba vietas un darba vietu sistēmu uzturēšanas programmu izvēli;
      g)      darba organizēšanu darba vides trokšņa samazināšanai:
      i)      ierobežo ekspozīcijas ilgumu un intensitāti;
      ii)      izstrādā atbilstīgus darba grafikus ar pietiekamiem atpūtas laikiem.
      2.      Pamatojoties uz 4. pantā noteikto riska novērtēšanu, ja ir pārsniegta augstākā ekspozīcijas darbības vērtība, darba devējs
         nosaka un īsteno tehnisko un/vai organizatorisko pasākumu programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai,
         jo īpaši ņemot vērā 1. punktā noteiktos pasākumus.

      [..]”
      7        Direktīvas 2003/10 6. pantā ar nosaukumu “Individuālā aizsardzība” ir noteikts:

      “1.      Ja darba vides risku, kas rodas no trokšņa iedarbības, nevar samazināt citādi, ir lietderīgi darba ņēmējiem darīt pieejamus
         atbilstīgus individuālus dzirdes aizsardzības līdzekļus, kurus tie lieto saskaņā ar Padomes 1989. gada 30. novembra Lēmuma
         Nr. 89/656/EEK noteikumiem par minimālajām veselības un drošības prasībām individuālās aizsardzības līdzekļu lietošanu darba
         ņēmēju darba vietās (trešā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta [OV L 393, 18. lpp.] un Direktīvas 89/391/EEK
         [OV L 393, 18. lpp.] 13. panta 2. punkta izpratnē) un saskaņā ar šādiem nosacījumiem:

      a)      ja darba vides trokšņa iedarbība pārsniedz apakšējo ekspozīcijas darbības vērtību, darba devējs dara darba ņēmējiem pieejamus
         individuālus dzirdes aizsardzības līdzekļus;

      b)      ja darba vides trokšņa iedarbība sasniedz vai pārsniedz augstāko ekspozīcijas darbības vērtību, jālieto individuālie dzirdes
         aizsardzības līdzekļi;

      [..].”
      8        Direktīvas 2003/10 7. pantā ar nosaukumu “Iedarbības ierobežošana” ir paredzēts:

      “1.      Iedarbība uz darba ņēmēju nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt saskaņā ar 3. panta 2. punktu noteiktās ekspozīcijas robežvērtības.
      2.      Ja, neskatoties uz pasākumiem, kas veikti īstenojot šo direktīvu, ir atklāta iedarbība, kas pārsniedz ekspozīcijas robežvērtības,
         darba devējs:

      a)      nekavējoties rīkojas, lai samazinātu iedarbību zem ekspozīcijas robežvērtības;
      b)      nosaka iemeslus, kādēļ ir notikusi šāda pārmērīga iedarbība, un
      c)      groza aizsardzības un profilakses pasākumus, lai novērstu jebkādu atkārtošanos.”
       Valsts tiesības
      9        Direktīva 2003/10 tika transponēta ar Karaļa 2006. gada 10. marta dekrētu Nr. 286/2006 par darba ņēmēju veselības un drošības
         aizsardzību pret riskiem, kas saistīti ar troksni (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores contra los riesgos relacionados con
            la exposición al ruido, 2006. gada 11. marta BOE Nr. 60, 9842. lpp.).

      10      Karaļa dekrēta Nr. 286/2006 5. panta 1. punktā ir nošķirtas robežvērtību darbības vērtības, kuras nedrīkst pārsniegt nekādā
         gadījumā. Saskaņā ar šī dekrēta 8. pantu robežvērtība, kuras pārkāpšana ir aizliegta, ir noteikta 87 dB(A) vidējā dienas līmenī.

      11      Karaļa dekrēta Nr. 286/2006 5. panta 2. punktā ir noteikts, ka, “piemērojot ekspozīcijas robežvērtības darba ņēmēja reālās
         trokšņa ekspozīcijas noteikšanai, jāņem vērā darba ņēmēju izmantoto individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu radītā iedarbība”.

      12      Palencijas provinces koplīguma būvniecības un publisko darbu jomā 2007.–2011. gadam (turpmāk tekstā – “koplīgums”) 27. pantā
         ir noteikts:

      “1.      Darba ņēmējiem, kuri veic īpaši grūtu, toksisku vai bīstamu darbu, pienākas piemaksa 20 % apmērā no pamata algas. Ja viņi
         veic savu darbu pusi no darba dienas vai mazāk, piemaksa ir 10 %.

      [..]
      3.      Ja kāda iemesla dēļ īpaši grūtie, toksiskie vai bīstamie apstākļi izzūd, tad šī piemaksa vairs nav jāmaksā.
      [..]”
       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      13      Darba devēja Gerardo, prasītāja pamata lietā, pamatnodarbošanās ir akmens izstrādājumu ražošana no dabiska akmens. Prasītāji pamata lietā parasti
         strādā ar automātisko zāģmašīnu.

      14      Viņu darba dienas laikā vidējais dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis darba vietā ir lielāks par 85 dB(A). Lai atvieglotu šo
         situāciju, Gerardo izsniedza individuālus dzirdes aizsardzības līdzekļus. Šo līdzekļu ietekmes dēļ prasītāju pamata lietā vidējais dienas trokšņa
         ekspozīcijas līmenis tika samazināts līdz līmenim, kas mazāks par 80 dB(A).

      15      Pamatojoties uz koplīguma 27. pantu, prasītāji pamata lietā pieprasīja samaksāt piemaksu par grūtiem darba apstākļiem, kas
         izriet no tā, ka viņu darba vietas vidējais dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A). Juzgado de lo Social prasību noraidīja, uzskatot, ka Gerardo bija izpildījis Karaļa dekrēta Nr. 286/2006, ar kuru valsts tiesību sistēmā ir transponēta Direktīva 2003/10, prasības. Saskaņā
         ar šo spriedumu, lai darba apstākļi tiktu uzskatīti par grūtiem, bija jāņem vērā uzņēmuma izdalīto individuālu dzirdes aizsardzības
         līdzekļu nodrošinātais trokšņa samazinājums.

      16      Prasītāji pamata lietā iesniedzējtiesai iesniedza apelācijas sūdzību.

      17      Iesniedzējtiesa atzīmē, ka Juzgado de lo Social prasītāju pamata lietas prasību noraidīšana atbilst Tribunal Supremo [Augstākā tiesas] nesenai judikatūrai, saskaņā ar kuru, lai noteiktu, vai darba ņēmēja darba vietas apstākļi ir grūti, ir
         jāņem vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu nodrošinātais trokšņa samazinājums. Iesniedzējtiesas skatījumā šajā judikatūrā
         jēdziens “grūtums” ir interpretējams, ņemot vērā Direktīvu 2003/10 un valsts tiesību aktus, kuros tā transponēta un kuru mērķis
         ir darba ņēmēja aizsardzība pret sanitāriem riskiem, kas ir saistīti ar trokšņa iedarbīgo ekspozīciju. No tā izriet, ka grūto
         darba apstākļu nav, ja ar individuāliem dzirdes aizsardzības līdzekļiem ir iespējams samazināt ausī ienākošo trokšņa līmeni
         zem 80 dB(A).

      18      Iesniedzējtiesai radās šaubas par šīs Tribunal Supremo judikatūras saderīgumu ar Direktīvu 2003/10. Šajā sakarā iesniedzējtiesa piekrīt, ka pamata lieta ir par algas piemaksas
         pārskaitīšanu, kas nav noteikta šajā direktīvā, un uzskata, ka šīs direktīvas interpretācija ir svarīga, lai noteiktu, vai
         pamata lietas prasītājiem ir tiesības uz šo piemaksu.

      19      Faktiski tā uzskata, ka koplīguma 27. pantā noteiktais pienākums par piemaksu par grūtiem darba apstākļiem ir atkarīgs no
         tā, vai darba devējs pilda no Direktīvas 2003/10 un Karaļa dekrēta Nr. 286/2006 izrietošos pienākumus. Ar direktīvas lietderīgo
         iedarbību būtu nesaderīgi, ja darba devējs varētu izvairīties no pienākuma pārskaitīt šo darba algas piemaksu tikai tāpēc,
         ka viņš ir darījis pieejamus darba ņēmējiem dzirdes aizsardzības līdzekļus, neievērojot minētās direktīvas prasības par tajā
         noteiktajiem preventīvajiem pienākumiem

      20      Šādos apstākļos Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus, kas katrā no lietām, kuras izskata šī tiesa, ir
         formulēti identiski:

      “1)      Vai Direktīvas 2003/10 [..] 3. pants, 5. panta 2. punkts, 6. un 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka uzņēmums, kura darba
         ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A) (kas ir mērīts, neņemot vērā dzirdes aizsardzības līdzekļu
         ietekmi), izpilda [šajā] direktīvā noteiktos preventīvos pienākumus attiecībā uz darba materiālajiem apstākļiem, izdalot šiem
         darba ņēmējiem tādus dzirdes aizsardzības līdzekļus, ka, ņemot vērā šo līdzekļu nodrošināto aizsardzību, šo darba ņēmēju dienas
         trokšņa ekspozīcijas līmenis samazinās zem 80 dB(A)?

      2)      Vai Direktīvas 2003/10 [..] 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tehnisko un/vai organizatorisko pasākumu programma,
         kas ir jānosaka uzņēmumam, kura darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A) (kas ir mērīts, neņemot
         vērā dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi), kuras mērķis ir samazināt trokšņa ekspozīcijas līmeni zem 85 dB(A)?

      3)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīva 2003/10 [..] ir interpretējama tādējādi, ka tai ir pretrunā tāda
         valsts tiesību norma vai tiesu prakse, ar kuru uzņēmums tiek atbrīvots no pienākuma maksāt kompensāciju naudā, kas principā
         ir maksājama darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), par to, ka tas šiem darba ņēmējiem
         izdala dzirdes aizsardzības līdzekļus, kuru iedarbības dēļ dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis samazinās zem 80 dB(A)?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
       Par pirmo un otro jautājumu
      21      Uzdodama pirmo un otro jautājumu, kas ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai Direktīva 2003/10 ir jāinterpretē
         tādējādi, ka darba devējs uzņēmumā, kurā darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir
         mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, izpilda minētajā direktīvā noteiktos preventīvos pienākumus,
         darot pieejamus šiem darba ņēmējiem tādus dzirdes aizsardzības līdzekļus, ka, ņemot vērā šo līdzekļu nodrošināto aizsardzību,
         šo darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis samazinās zem 80 dB(A), un vai šīs direktīvas 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē
         tādējādi, ka tā mērķis ir samazināt trokšņa ekspozīcijas līmeni zem 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes
         aizsardzības līdzekļu ietekmi.

      22      Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, ir jāatgādina ar Direktīvu 2003/10 ieviestais tiesiskais regulējums.

      23      Pirmkārt, atbilstoši šīs direktīvas 5. panta 1. punkta pirmajai daļai riskus, kas rodas no darba vides trokšņa iedarbības,
         novērš to rašanās avotos vai samazina līdz minimumam, ņemot vērā tehnikas attīstību un iespējamību veikt pasākumus, lai kontrolētu
         darba vides risku tā rašanās avotā.

      24      Šim nolūkam 5. panta 1. punkta otrajā daļā ir noteikts, ka šādu darba vides risku samazināšana balstās uz vispārējiem preventīvas
         darbības principiem un tiek norādīti pieejami pasākumi šī mērķa sasniegšanai.

      25      Saskaņā ar Direktīvas 2003/10 5. panta 2. punktu darba devējs nosaka un īsteno pasākumu programmu, kas paredzēta darba vides
         trokšņa iedarbības mazināšanai, ja ir pārsniegtas aizsāktās darbības augstākās ekspozīcijas darbības vērtības. No tā izriet,
         ka šīs direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punkta otrajā teikumā noteiktās ekspozīcijas darbības vērtība ir
         85 dB(A), kura jāmēra, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi.

      26      Otrkārt, saskaņā ar minētās direktīvas 6. pantu individuālie dzirdes aizsardzības līdzekļi ir darīti pieejami darba ņēmējiem,
         ja darba vides trokšņa iedarbība pārsniedz apakšējo ekspozīcijas darbības vērtību un “ja darba vides risku, kas rodas no trokšņa
         iedarbības, nevar samazināt citādi”.

      27      Visbeidzot, saskaņā ar Direktīvas 2003/10 7. panta 1. punktu iedarbība uz darba ņēmēju nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt
         noteiktās ekspozīcijas robežvērtības, t.i., saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punkta pirmo
         teikumu tie ir 87 dB(A), ņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu izmantošanu.

      28      Tādējādi Direktīvā 2003/10 ir izveidota pienākumu hierarhija, kas darba devējam ir jāievēro.

      29      Pirmkārt, saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 2. punktu darba devējam ir pienākums īstenot programmu, kas paredzēta darba vides
         trokšņa iedarbības mazināšanai, kad darba ņēmēju trokšņa ekspozīcija ir lielāka par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā
         individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi.

      30      Otrkārt, tikai gadījumā, kad ar šo programmu nav iespējams mazināt trokšņa iedarbību, Direktīvas 2003/10 6. pantā ir paredzēts
         papildu pienākums darīt pieejamus darba ņēmējiem individuālus dzirdes aizsardzības līdzekļus.

      31      Treškārt un visbeidzot, šīs direktīvas 7. pantā ir paredzēti īpaši pienākumi gadījumiem, kad ar individuāliem dzirdes aizsardzības
         līdzekļiem nav iespējams izvairīties no noteiktās ekspozīcijas robežvērtības pārsniegšanas.

      32      No šo noteikumu skaidra formulējuma un mērķa izriet, ka darba devējs nav izpildījis Direktīvas 2003/10 5. panta 2. punktā
         noteiktos pienākumus ierobežojoties, tikai izdalīdams individuālus dzirdes aizsardzības līdzekļus darba ņēmējiem; viņam ir
         jāīsteno programma, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai, ja darba ņēmēju trokšņa ekspozīcija ir lielāka
         par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi.

      33      Šāds Direktīvas 2003/10 lasījums ir pastiprināms ar tās preambulas 10. apsvērumu, saskaņā ar kuru šīs direktīvas pamatā ir
         aizsardzība, ieskaitot risku samazināšanu to avotos, un ka prioritāte ir kolektīviem aizsardzības pasākumiem, nevis individuāliem
         aizsardzības pasākumiem.

      34      Ņemot vērā iepriekš minētus apsvērumus, uz pirmajiem diviem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīva 2003/10 ir jāinterpretē
         tādējādi, ka darba devējs uzņēmumā, kurā darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir
         mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, neizpilda šajā direktīvā noteiktos pienākumus, aprobežodamies
         vien ar individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu izdalīšanu darba ņēmējiem, kas ļauj šo dienas trokšņa ekspozīcijas līmeni
         samazināt zem 80 dB(A); šim darba devējam ir pienākums īstenot tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba
         vides trokšņa iedarbības mazināšanai līdz līmenim, kurš zemāks par 85 dB(A) un kurš ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes
         aizsardzības līdzekļu ietekmi.

       Par trešo jautājumu
      35      Uzdodama trešo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai Direktīva 2003/10 ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devējam,
         kas nav īstenojis tehnisko vai organizatorisko programmu, kura paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai, ir jāmaksā
         darba algas piemaksa darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot
         vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, pat ja individuālie dzirdes aizsardzības līdzekļi bija pieejami darba
         ņēmējiem, un šo darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis samazinājās līdz līmenim, kas zemāks par 80 dB(A).

      36      Saistībā ar šo jautājumu ir jāatgādina, ka saskaņā ar koplīgumu darba algas piemaksa pienākas darba ņēmējiem, kas strādā īpaši
         grūtos apstākļos, un šis grūtums varētu izpausties kā trokšņa ekspozīcija.

      37      Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar neseno Tribunal Supremo judikatūru šāds grūtums nepastāv, ja ar individuāliem dzirdes aizsardzības līdzekļiem ir panākts ausī ienākošā trokšņa līmeņa,
         kas zemāks par 80 dB(A), samazinājums. Iesniedzējtiesas skatījumā šīs judikatūras pamatā ir Direktīvas 2003/10 interpretācija,
         saskaņā ar kuru tās mērķis ir darba ņēmēja aizsardzība pret sanitāriem riskiem, kas ir saistīti ar trokšņa iedarbīgo ekspozīciju.
         Tādējādi šāda šaura interpretācija ir pretrunā šīs direktīvas lietderīgajai iedarbībai. Darba devējs tādējādi varētu izvairīties
         no pienākuma maksāt šo darba algas piemaksu tikai tāpēc, ka viņš ir darījis pieejamus darba ņēmējiem dzirdes aizsardzības
         līdzekļus, neievērodams šīs direktīvas prasības veikt tajā noteiktus preventīvus pasākumus.

      38      Šajā ziņā ir nepieciešams izcelt – ko arī norāda Eiropas Komisija –, ka Direktīvā 2003/10 nav regulēta ne darba algas piemaksa
         par grūtiem darba apstākļiem, kas ir saistīti ar trokšņa iedarbīgo ekspozīciju, ne arī jautājums par to, vai ir jāņem vai
         var ņemt vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu iedarbību, lai noteiktu trokšņa iedarbīgas ekspozīcijas robežu, no
         kura izriet pienākums maksāt šo darba algas piemaksu.

      39      Tādējādi Direktīvā 2003/10 nav noteikts, ka, ja darba devējs neievēro tajā noteiktos preventīvos pienākumus, tam ir jāmaksā
         algas piemaksa.

      40      Tomēr ir jāprecizē, ka attiecībā uz iesniedzējtiesas norādīto šo preventīvo pienākumu mērķis ir, īstenojot tehnisko vai organizatorisko
         programmu, iespēju robežās samazināt trokšņa ekspozīciju tās rašanās avotā, kas ir ierindojams starp Direktīvas 2003/10 mērķiem
         par darba ņēmēju veselības aizsardzību.

      41      Tāpat ir jāatgādina pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru, kaut arī dalībvalstīm ir iespēja izvēlēties veidu un līdzekļus,
         lai nodrošinātu direktīvas ieviešanu, šī brīvība neietekmē pienākumu, kas noteikts visām dalībvalstīm, kurām direktīva adresēta,
         ieviest savās tiesiskajās sistēmās visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu direktīvas pilnīgu efektivitāti saskaņā
         ar tās izvirzīto mērķi (2008. gada 15. aprīļa spriedums lietā C‑268/06 Impact, Krājums, I‑2483. lpp., 40. punkts un tajā minētā judikatūra), un gadījumos, kad ar attiecīgās direktīvas normu ir paredzēts
         radīt tiesības privātpersonām, nodrošināt, lai vajadzības gadījumā tiem būtu iespēja atsaukties uz šīm tiesībām valsts tiesās
         (1991. gada 30. maija spriedums lietā C‑361/88 Komisija/Vācija, Recueil, I‑2567. lpp., 15. punkts).

      42      No tā izriet, ka valsts tiesību akti ir jāinterpretē tā, lai darba ņēmēji varētu faktiski atsaukties uz Direktīvā 2003/10
         darba devējiem noteikto preventīvo pienākumu ievērošanu, kuras, kā izriet no preambulas 10. apsvēruma, mērķis ir veicināt
         darba ņēmēju aizsardzību.

      43      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīva 2003/10 ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav noteikts
         pienākums darba devējam maksāt darba algas piemaksu darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par
         85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, tikai tāpēc, ka tas nav īstenojis
         tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai. Tomēr valsts tiesību aktos
         ir jānodrošina adekvāti mehānismi, lai darba ņēmējs, kura dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas
         ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, varētu atsaukties uz šīs direktīvas 5. panta 2. punktā
         darba devējiem paredzēto preventīvo pienākumu ievērošanu.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      44      Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
      1)      Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 6. februāra Direktīva 2003/10/EK par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā
            uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori (troksnis) (septiņpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK
            16. panta 1. punkta izpratnē), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. jūnija Direktīvu 2007/30/EK,
            ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devējs uzņēmumā, kurā darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A),
            kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, neizpilda šajā direktīvā noteiktos pienākumus,
            aprobežodamies vien ar individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu izdalīšanu darba ņēmējiem, kas ļauj šo dienas trokšņa ekspozīcijas
            līmenis samazināt zem 80 dB(A); šim darba devējam ir pienākums īstenot tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta
            darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai līdz līmenim, kurš zemāks par 85 dB(A) un kurš ir mērīts, neņemot vērā individuālu
            dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi;
      2)      Direktīva 2003/10 ar grozījumiem, kas tajā ir izdarīti ar Direktīvu 2007/30, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav noteikts
            pienākums darba devējam maksāt darba algas piemaksu darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par
            85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, tikai tāpēc, ka tas nav īstenojis
            tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai. Tomēr valsts tiesību aktos
            ir jānodrošina adekvāti mehānismi, lai darba ņēmējs, kura dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas
            ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, varētu atsaukties uz šīs direktīvas 5. panta 2. punktā
            darba devējiem paredzēto preventīvo pienākumu ievērošanu.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – spāņu.


title: Vispārējās tiesas spriedums (septītā palāta) 2012. gada 10.oktobrī. # Bimbo, SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes "BIMBO DOUGHNUTS" reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme "DOGHNUTS" - Relatīvs atteikuma pamatojums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Prasība par grozīšanu - Pieņemamība. # Lieta T-569/10.

text:
      Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 10. oktobra spriedums – Bimbo/ITSB – Panrico (“BIMBO DOUGHNUTS”)
      (lieta T-569/10)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “BIMBO DOUGHNUTS” reģistrācijas pieteikums – Valsts agrāka vārdiska preču zīme “DOGHNUTS” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants – Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Prasība grozīt lēmumu – Pieņemamība
      1.                     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamati – Agrākas preču zīmes, kas ir
            identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Sajaukšanas
            ar agrāku preču zīmi iespēja – Vārdiskas preču zīmes “BIMBO DOUGHNUTS” un “DOGHNUTS” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta
            1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 53. un 97.–100. punktu)
      2.                     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamati – Agrākas preču zīmes, kas ir
            identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Sajaukšanas
            ar agrāku preču zīmi iespēja – Sajaukšanas iespējas vērtējums (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
            (sal. ar 50.–52., 55., 69., 90. un 96. punktu)
      3.                     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamati – Agrākas preču zīmes, kas ir
            identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Attiecīgo
            preču zīmju līdzība – Vērtējuma kritēriji – Kombinēta preču zīme (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
            (sal. ar 56., 77. un 78. punktu)
      Priekšmets

         Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 7. oktobra lēmumu lietā R 838/2009-4 attiecībā uz iebildumu procesu
                  starp

               Panrico, SA
                un
               Bimbo, SA
            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	prasību noraidīt;

                  2)

                  	Bimbo, SA papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina ITSB tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  	Panrico, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.