title: Lieta C-145/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. martā iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — Eva-Maria Painer/Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, SPIEGEL-Verlag Rudolf AUGSTEIN GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. martā iesniedza Handelsgericht Wien (Austrija) — Eva-Maria Painer/Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, SPIEGEL-Verlag Rudolf AUGSTEIN GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

   (Lieta C-145/10)
   2010/C 148/27
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eva-Maria Painer

      Atbildētāji: Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, SPIEGEL-Verlag Rudolf AUGSTEIN GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 6. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka nav aizliegts to piemērot un kopumā celt prasību pret vairākiem atbildētājiem par satura ziņā identiskiem autortiesību pārkāpumiem, izmantojot dažādu valstu juridiskos pamatus, kas pēc būtības ir identiski, piemēram, tādus, kas ir piemērojami visām Eiropas valstīm prasībās izbeigt darbību, kas nav balstītas uz vainas konstatēšanu, prasībās par piemērotu kompensāciju sakarā ar autortiesību pārkāpumiem un prasībās par atlīdzību par nelikumīgu izmantošanu?

               2)

                           a)

                           Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK (2) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 3. punkta d) apakšpunkts, ko skata kopā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka tas var tikt piemērots, ja preses ziņojums, kurā ir citēts darbs vai cits aizsargājams veikums, nav autortiesību aizsargāts literārs darbs?

                           b)

                           Vai Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta d) apakšpunkts, ko skata kopā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka tas var tikt piemērots, ja citētajam darbam vai citam aizsargājamam veikumam nav pievienots autora vai izpildītāja uzvārds?

               3)

                           a)

                           Vai Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta e) apakšpunkts, ko skata kopā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka kriminālprocesa justīcijas interesēs — sabiedriskās drošības kontekstā — tā piemērošanai ir vajadzīgs konkrēts, aktuāls un skaidrs aicinājums no tiesību aizsardzības iestādēm publicēt attiecīgās bildes, proti, attiecīgo bilžu publicēšanai ir jābūt oficiāli pieprasītai personas meklēšanas nolūkā, citādi tiek izdarīts tiesību pārkāpums?

                           b)

                           Ja atbilde uz 3)a) jautājumu ir noraidoša: vai mēdijiem ir tiesības atsaukties uz Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta e) apakšpunktu arī tad, ja bez šāda iestāžu meklēšanas pieprasījuma tie pēc savas ierosmes izlemj, ka bilžu publicēšana ir “sabiedrības drošības interesēs”?

                           c)

                           Ja atbilde uz 3)b) jautājumu ir apstiprinoša: vai šādā gadījuma pietiek, ka mēdiji vēlāk apgalvo, ka bilžu publicēšana ir palīdzējusi sasniegt personas meklēšanas mērķi, vai arī jebkurā gadījumā ir vajadzīgs tāds īpašs aicinājums lasītājiem palīdzēt veikt noziedzīgā nodarījuma izmeklēšanas darbību — meklēšanu, kam ir jābūt tieši saistītam ar fotogrāfiju publikāciju?

               4)

               Vai Direktīvas 2001/29 1. panta 1. punkts, ko skata kopā ar tās 5. panta 5. punktu un 12. pantu Bernes konvencijā par literāro un mākslas darbu aizsardzību (1971. gada 24. jūlija Parīzes redakcija), kurā 1979. gada 28. septembrī tika izdarīti grozījumi, it īpaši ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECTK) 1952. gada 20. marta Pirmā protokola 1. pantu un Eiropas Pamattiesību hartas (3) 17. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka uz fotogrāfiju darbiem un/vai fotogrāfijām, it īpaši uz portretu fotogrāfijām, neattiecas vai attiecas “vājāka” autortiesību aizsardzība pret pārveidošanu, jo, ņemot vērā, ka tās ir “reālas bildes”, radošās iespējas ir minimālas?

      (1)  OV 2001, L 12, 1. lpp.

      (2)  OV L 167, 10. lpp.

      (3)  OV C 364, 1-22. lpp.


title: Lieta C-143/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. martā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Catia Passeri/Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. martā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Catia Passeri/Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

   (Lieta C-143/17)
   (2017/C 249/26)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Catia Passeri

      Atbildētājs: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai valsts tiesiskais regulējums, kāds ietverts 2010. gada 30. aprīļa Dekrētlikuma Nr. 64, kas pārveidots par 2010. gada 29. jūnija Likumu Nr. 100, 3. panta 7. punktā, saskaņā ar kuru “attiecībā uz izklaides industrijas darba ņēmējiem, kuri ietilpst dejotāju kategorijā, pensionēšanās vecums vīriešiem un sievietēm ir noteikts četrdesmit piecu gadu sasniegšanas brīdī, izmantojot tiem darba ņēmējiem, kuriem pilnībā piemēro atbilstoši iemaksām uzkrāto vecuma pensijas sistēmu vai jaukto sistēmu, 1995. gada 8. augusta Likuma Nr. 335 1. panta 6. punktā minēto pensijas pārveides koeficientu saistībā ar lielāku vecumu. Divus turpmākos gadus pēc šīs tiesību normas stāšanās spēkā darba ņēmējiem, kuri pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku un sasnieguši vai pārsnieguši pensionēšanās vecumu, ir dotas ik gadu atjaunojamas izvēles tiesības, lai viņi varētu palikt dienestā. Šāda izvēle ir jāīsteno, iesniedzot formālu pieteikumu ENPALS divu mēnešu laikā pēc šīs tiesību normas stāšanās spēkā vai vismaz trīs mēnešus pirms tiesību uz pensiju iestāšanās, neskarot maksimālo vecuma pensionēšanās robežu četrdesmit septiņi gadi sievietēm un piecdesmit divi gadi vīriešiem”, ir pretrunā diskriminācijas aizlieguma dzimuma dēļ principam, kas minēts Direktīvā 2006/54 (1) un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (21. pants)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (OV L 204, 23. lpp.).


title: Lieta T-76/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 2. februāra spriedums — EI du Pont de Nemour u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Hloroprēnkaučuka tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Tirgus sadale — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Kopuzņēmums — Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība)

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/15

         Vispārējās tiesas 2012. gada 2. februāra spriedums — EI du Pont de Nemour u.c./Komisija
   (Lieta T-76/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Hloroprēnkaučuka tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Tirgus sadale - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Kopuzņēmums - Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība)
   2012/C 80/21
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: EI du Pont de Nemours and Company (Wilmington, Delavēra, Savienotās Valstis); DuPont Performance Elastomers LLC (Wilmington); un DuPont Performance Elastomers SA (Grand-Saconnex, Šveice) (pārstāvji — J. Boyce un A. Lyle-Smythe, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji X. Lewis un V. Bottka, vēlāk V. Bottka un V. Di Bucci, un visbeidzot V. Bottka, S. Noë un A. Biolan)

      Priekšmets

   Pirmkārt, lūgums atcelt 1. un 2. pantu Komisijas 2007. gada 5. decembra Lēmumā C(2007) 5910, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.629 — Hloroprēnkaučuks), kas grozīts ar Komisijas 2008. gada 23. jūnija Lēmumu C(2008) 2974, galīgā redakcija, ciktāl tie attiecas uz EI du Pont de Nemours and Company, un, otrkārt, lūgums samazināt prasītājām ar šo lēmumu solidāri uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               EI du Pont de Nemours and Company, DuPont Performance Elastomers LLC, un DuPont Performance Elastomers SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 116, 09.05.2008.


               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/1

         (2008/C 51/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 37, 9.2.2008.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 22, 26.1.2008.

      OV C 8, 12.1.2008.

      OV C 315, 22.12.2007.

      OV C 297, 8.12.2007.

      OV C 283, 24.11.2007.

      OV C 269, 10.11.2007.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-76/06: Prasība, kas celta  2006. gada 24. februārī  —  Plásticos Españoles, S.A. (Aspla)  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/24

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. februārī — Plásticos Españoles, S.A. (Aspla) pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-76/06)
   (2006/C 108/45)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Plásticos Españoles, S.A. (Aspla), Torrelavega (Spānija), (pārstāvji — E. Garayar un A. García Castillo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               atzīt 2005. gada 30. novembra Lēmumu C(2005) 4634 final lietā COMP/F/38/354 — Industriālie iepakojuma maisi, pakārtoti, ievērojami samazināt Plásticos Españoles uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības priekšmets ir Komisijas 2005. gada 30. novembra Lēmuma C(2005) 4634 final lietā COMP/F/38/354 — Industriālie iepakojuma maisi atcelšana. Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzina, ka prasītāja līdz ar citiem uzņēmumiem ir pārkāpusi EKL 81. pantu, laika posmā no 1991. gada līdz 2002. gadam piedaloties vienošanos un saskaņotu darbību sistēmā plastikāta industriālo iepakojuma maisu sektorā Vācijā, Beļģijā, Nīderlandē, Luksemburgā, Spānijā un Francijā. Par šiem pārkāpumiem Komisija prasītājai un uzņēmumam Armando Álvarez, S.A. uzlika naudas sodu solidāras atbildības ietvaros.
   Savu prasījumu atbalstam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               —

               Komisijas veikts kļūdains faktu novērtējums attiecībā uz prasītājas darbību apjomu, skarto produktu tirgus apjomu un ģeogrāfisko tirgu, kā arī par tirgus daļām, kas izmantotas par pamatu naudas soda aprēķināšanai;

               —

               EKL 81. panta 1. punkta un tiesiskās drošības principa pārkāpums, kļūdaini kvalificējot pārkāpumu kā “atsevišķu un nepārtrauktu” un nepareizi nosakot uzņēmumu, kuriem uzlikts naudas sods, atbildību;

               —

               pakārtoti, EKL 81. panta 1. punkta un tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, kļūdaini kvalificējot pārkāpumu kā “atsevišķu un nepārtrauktu” attiecībā uz prasītāju, nepareizi nosakot prasītājas individuālo atbildību un to diskriminējot salīdzinājumā ar uzņēmumu Stempher B.V., kurš saskaņā ar Komisijas teikto arī bija piedalījies attiecīgajā pārkāpumā;

               —

               Regulas Nr. 17/1962 (1) 15. panta 2. punkta un Pamatnostādņu naudas sodu noteikšanai pārkāpums acīmredzamas kļūdas dēļ prasītājai uzliktā naudas soda aprēķinā un acīmredzams vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principu pārkāpums, nosakot tā apmēru.

      (1)  Padomes 1962. gada 6. februāra Regula Nr. 17: Pirmā Regula par Līguma 85. un 86. panta īstenošanu (OV 1962 13, 204. lpp.).


title: Lieta C-604/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 30. maija spriedums ( Juzgado de Primera Instancia n °12 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Genil 48, S.L. , Comercial Hostelera de Grandes Vinos, S.L. / Bankinter SA , Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Direktīva 2004/39/EK — Finanšu instrumentu tirgi — 19. pants — Profesionālās ētikas normu īstenošana, sniedzot ieguldījumu pakalpojumus klientiem — Ieguldījumu konsultācija — Citi ieguldījumu pakalpojumi — Pienākums novērtēt sniedzamā pakalpojuma piemērotību vai atbilstību — Šī pienākuma neizpildes līgumiskās sekas — Ieguldījumu pakalpojums, ko piedāvā kā daļu no finanšu produkta — Mijmaiņas ( “swaps” ) līgumi, kas paredzēti aizsardzībai pret ar finanšu produktiem saistītām procentu likmes svārstībām)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/16

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 30. maija spriedums (Juzgado de Primera Instancia no 12 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Genil 48, S.L., Comercial Hostelera de Grandes Vinos, S.L./Bankinter SA, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

   (Lieta C-604/11) (1)

   (Direktīva 2004/39/EK - Finanšu instrumentu tirgi - 19. pants - Profesionālās ētikas normu īstenošana, sniedzot ieguldījumu pakalpojumus klientiem - Ieguldījumu konsultācija - Citi ieguldījumu pakalpojumi - Pienākums novērtēt sniedzamā pakalpojuma piemērotību vai atbilstību - Šī pienākuma neizpildes līgumiskās sekas - Ieguldījumu pakalpojums, ko piedāvā kā daļu no finanšu produkta - Mijmaiņas (“swaps”) līgumi, kas paredzēti aizsardzībai pret ar finanšu produktiem saistītām procentu likmes svārstībām)
   2013/C 225/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 12 de Madrid

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Genil 48, S.L., Comercial Hostelera de Grandes Vinos, S.L.

      Atbildētājas: Bankinter SA, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de Primera Instancia no 12 Madrid — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV L 145, 1. lpp.), 4. panta 1. punkta 1. apakšpunkta un 19. panta 4., 5. un 9. punkta interpretācija — Procentu likmju mijmaiņas līgumi, lai segtu procentu likmju svārstību risku citiem finanšu produktiem — Piemērotības pārbaude

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK, 19. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, ieguldījumu pakalpojums tiek piedāvāts kā daļa no finanšu produkta tikai tad, ja tas ir tā neatņemama sastāvdaļa brīdī, kad šis finanšu produkts tiek piedāvāts klientam, un, otrkārt, Savienības tiesību normām un kopīgiem Eiropas standartiem, uz kuriem ir atsauce šajā noteikumā, jāļauj novērtēt klientu risku un/vai tām jāiekļauj prasības informācijas jomā, kas ietver arī tādu ieguldījumu pakalpojumu, kurš ir aplūkojamā finanšu produkta neatņemama daļa, lai uz šo pakalpojumu neattiecinātu šajā 19. pantā norādītos pienākumus;

               2)

               Direktīvas 2004/39 4. panta 1. punkta 4) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka piedāvājums klientam noslēgt mijmaiņas līgumu, lai nosegtu šī klienta iegādātā finanšu produkta procentu likmes svārstību risku, ir ieguldījumu konsultācija, kā tas ir definēts šajā normā, ja ieteikums par šāda mijmaiņas līguma parakstīšanu ir adresēts šim klientam tādēļ, ka viņš ir ieguldītājs vai tas tiek pasniegts kā piemērots šim klientam vai kā tāds, kas ir pamatojams ar šīs personas konkrēto situāciju, un tas netiek izplatīts tikai izplatīšanas kanālos vai paredzēts plašākai sabiedrībai;

               3)

               katras dalībvalsts iekšējā tiesiskajā kārtībā ir jāreglamentē līgumiskās sekas, kādas iestājas, ja ieguldījumu pakalpojumu piedāvājošā ieguldījumu sabiedrība neizpilda Direktīvas 2004/39 19. panta 4. un 5. punktā paredzētās prasības novērtēšanas jomā, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta T-169/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 24. maija spriedums — Grupo Osborne /ITSB — Industria Licorera Quezalteca ( “TORO XL” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “TORO XL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “XL” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespējas neesamība)

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/12

         Vispārējās tiesas 2012. gada 24. maija spriedums — Grupo Osborne/ITSB — Industria Licorera Quezalteca (“TORO XL”)
   (Lieta T-169/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “TORO XL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “XL” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespējas neesamība)
   2012/C 200/22
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spānija) (pārstāvis — J.M. Iglesias Monravá, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Industria Licorera Quezalteca, SA (Quetzal Tenango, Gvatemala)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 223/2009-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Industria Licorera Quezalteca, SA un Grupo Osborne, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 223/2009-2;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 148, 05.06.2010.


title: Lieta T-584/15: Prasība, kas celta 2015. gada 7. oktobrī – POA/Komisija

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 7. oktobrī – POA/Komisija
   (Lieta T-584/15)
   (2015/C 406/41)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Latsia, Kipra) (pārstāvis – N. Korogiannakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu akceptēt pieteikumu Nr. CY/PDO/0005/01243, ko iesniegušas Kipras Republikas iestādes, jo šis priekšlikums atbilst nosacījumiem, kas definēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.), kā tas ir paredzētas šīs regulas 50. panta 1. punktā, un publicēt šo priekšlikumu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ar numuru 2015/C 246/12;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kādi radušies prasītājai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar pieteikuma Nr. CY/PDO/0005/01243 atbilstību Regulai Nr. 1151/2012.

                           —

                           Pieteikums Nr. CY/PDO/0005/01243 ir uzskatāms par atkāpi no normas CYS 94 (1. un 2. daļa) 1985 attiecībā uz piena, kāds tiek izmantos siera “Halloumi” ražošanas procesā, saturu.

                           —

                           Ar pieteikumu Nr. CY/PDO/0005/01243 tiekot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 1151/2012 7. pants.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot pārbaudījusi pieteikuma Nr. CY/PDO/0005/01243 atbilstību procedūrai, kas paredzēta Regulā Nr. 1151/2012.

                           —

                           Prasītājai neesot ticis dots saprātīgs laiks, lai īstenotu pārsūdzības tiesības.

                           —

                           Valsts iestādes neesot atbilstoši izvērtējušas prasītājas izvirzīto iebildumu.


title: Lieta T-332/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. augustā — Electrabel/Komisija

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/71

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. augustā — Electrabel/Komisija
   (lieta T-332/09)
   2009/C 267/129
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Electrabel (pārstāvji — M. Pittie un P. Honoré, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               prasību atzīt par pieņemamu un pamatotu;

               —

               prioritāri, pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pantu vai vismaz samazināt prasītājai saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 2. pantu piespriestā naudas soda apmēru;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus prasītājai radušos izdevumus, kas saistīti ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja prioritāri lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 10. jūnija Lēmumu C(2009) 4416, galīgā redakcija, kurā Komisija konstatēja, ka prasītāja esot pārkāpusi Regulas Nr. 4064/89 (1) 7. panta 1. punktu, veicot Kopienas līmeņa koncentrācijas darījumu pirms tā paziņošanas un atzīšanas par saderīgu ar kopējo tirgu. Pakārtoti prasītāja lūdz atcelt vai vismaz samazināt tai saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 2. pantu piespriesto naudas soda apmēru.
   Savas prasības atbalstam prasītāja min četrus pamatus, kas saistīti ar:

               —

               kļūdainu pārkāpuma kvalifikāciju it īpaši tādēļ, ka ir sajaukts pārkāpums nepaziņošanas dēļ ar pārkāpumu par priekšlaicīgu koncentrācijas darījuma īstenošanu, un tādējādi ar pretrunu pamatojumā starp pārkāpuma kvalifikāciju un tā ilguma vērtējumu pēc būtības;

               —

               Regulas Nr. 4064/89 3. panta 3. punktu un 14. panta 2. punkta pārkāpumu, kā arī ar to, kā tika pārkāptas Pamatnostādnes par koncentrācijas jēdzienu, saglabājot ekskluzīvas kontroles esamību pār Compagnie Nationale du Rhône2003. gada 23. decembrī. Prasītāja norāda, ka Komisija i) nav ievērojusi nozīmīgus attiecīgā gadījuma elementus, proti, Compagnie Nationale du Rhône publisko raksturu, ii) ir nepilnīgi un kļūdaini piemērojusi faktiskās ekskluzīvās kontroles definīciju, kas minēta pamatnostādnēs par koncentrāciju jēdzienu un iii) ir pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā par Compagnie Nationale du Rhône pārvaldes dienestiem;

               —

               pilnvaru piešķiršanu Komisijai šajā gadījumā noteikt sankcijas un

               —

               samērīguma, labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, piemērojot prasītājai tik liela apmēra naudas sodu par pārkāpumu, kas nekādi neietekmē konkurenci.

      (1)  Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395; pilnībā atkārtoti publicēta OV 1990, L 257, 13. lpp., ar labojumiem)


title: Lieta T-447/12: Prasība, kas celta 2012. gada 10. oktobrī — Visa Europe /Komisija

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 10. oktobrī — Visa Europe/Komisija
   (Lieta T-447/12)
   2012/C 379/46
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Visa Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — A. Renshaw un J. Aitken, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 31. jūlija lēmumu lietā COMP/D1/39.398 — Visa MIF, ciktāl ar to ir noraidīts Visa Europe lūgums grozīt debeta daudzpusējās savstarpējās apmaiņas maksas (MIF) maksimālo robežu, kas padarīta par juridiski saistošu ar Komisijas 2010. gada 8. decembra lēmumu; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu, Visa Europe tiesības uz aizstāvību un labas pārvaldības principu, nesniedzot Visa Europe iespēju faktiski darīt zināmu savu viedokli par attiecīgajiem faktiem un par Komisijas iebildumiem saistībā ar iespējamiem trūkumiem Visa Europe iesniegtajā ekonomiskajā pētījumā pirms tā galīgi noraidīja Visa Europe lūgumu grozīt MIF maksimālo robežu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (1) 9. panta 2. punkta a) apakšpunktu, labas pārvaldības principu un LESD 296. pantu, nesalīdzinot Visa Europe iesniegto ekonomisko pētījumu ar pētījumiem, kas iepriekš izmantoti, lai aprēķinātu MIF maksimālo robežu, un pamatojoties uz neatbilstošiem apsvērumiem, lai noraidītu Visa Europe lūgumu grozīt MIF maksimālo robežu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Tā esot noraidījusi Visa Europe iesniegtos pierādījumus, pamatojoties uz kļūdainiem apsvērumiem, kā arī pamatojoties uz iebildumiem, kas nebija saderīgi ar pašas Komisijas precedentiem. Turklāt Komisija nav novērtējusi, ka tās iebildumi, pat ja tie bija pareizi, nevarētu pamatot atteikumu grozīt MIF maksimālo robežu.

      (1)  Padomes Regula Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD] [101.] un [102.] pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Tiesas rīkojums (sestā palāta) 2005. gada 7. aprīlī lietā C-160/04 P Gustaaf Van Dyck pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Ierēdņi — Saraksti paaugstināšanai amatā — Nelabvēlīgs akts — Sagatavošanas akti)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/20

      TIESAS RĪKOJUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 7. aprīlī
   lietā C-160/04 P Gustaaf Van Dyck pret Eiropas Kopienu Komisiju
       (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Saraksti paaugstināšanai amatā - Nelabvēlīgs akts - Sagatavošanas akti)
   (2005/C 182/38)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-160/04 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2004. gada 19. martā iesniedza Gustavs Van Daiks [Gustaaf Van Dyck], ar dzīvesvietu Vistvēzelē [Wuustwezel] (Beļģija), ko pārstāv A. Baifāters [A. Bywater], kam palīdz V. Mertens [W. Mertens], otram lietas dalībniekam esot Eiropas Kopienu Komisijai (pārstāvji — F. Klotušs-Duvjesārs [F. Clotuche-Duvieusart] un A. Veimārs [A. Weimar]), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši A. O'Kīfs [A. Ó Caoimh] un U. Lehmuss [U. Lõhmus] (referents), ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 7. aprīlī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Van Daiks atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-462/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de Cassation (Francija) 2006. gada 20. novembra rīkojumu — Glaxosmithkline un Laboratoires Glaxosmithkline pret Jean-Pierre Rouard

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/45

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de Cassation (Francija) 2006. gada 20. novembra rīkojumu — Glaxosmithkline un Laboratoires Glaxosmithkline pret Jean-Pierre Rouard

   (Lieta C-462/06)
   (2006/C 326/92)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour de Cassation
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas kasācijas instancē un atbildētājas: Glaxosmithkline un Laboratoires Glaxosmithkline

      Atbildētājs kasācijas instancē un prasītājs: Jean-Pierre Rouard

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 6. panta 1. punktā izklāstītais īpašās jurisdikcijas noteikums (1), saskaņā ar kuru dalībvalstī dzīvojošu personu var iesūdzēt, “ja viņa ir viens no vairākiem apsūdzētajiem, tās vietas tiesā, kurā kādam no apsūdzētajiem ir domicils, ar noteikumu, ka prasības ir tik cieši saistītas, ka lietderīgi tās izskatīt un noteikt kopā, lai novērstu nesavienojamu spriedumu risku, ko rada atsevišķa tiesvedība”, ir piemērojams prasībai, kuru darbinieks ir cēlis dalībvalsts tiesā pret divām, vienai un tai pašai grupai piederošām sabiedrībām, no kurām viena, kas ir reģistrēta dalībvalstī, ir pieņēmusi darbinieku darbā grupas vārdā un pēc tam atteikusies to atkārtoti pieņemt darbā, bet otras, kura ir bijusi darbinieka pēdējā darba vieta, viņam esot nodarbinātam trešās valstīs, un kura viņu atlaidusi no darba, juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ja šis prasītājs atsaucas uz vienu no darba līguma noteikumiem, lai pierādītu, ka abas atbildētājas ir viņa kopīgais darba devējs, no kurām viņš pieprasa atlaišanas pabalstu, vai arī ar Regulas 18. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru atsevišķo darba līgumu jurisdikciju nosaka II nodaļas 5. iedaļa, tiek izslēgta 6. panta 1. punkta piemērošanu tādējādi, ka pret katru no sabiedrībām prasība ir jāceļ to dalībvalstu tiesās, kur atrodas to juridiskā adrese?

      (1)  OV 2001., L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-653/16: Prasība, kas celta 2016. gada 19. septembrī – Malta/Komisija

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/18

         Prasība, kas celta 2016. gada 19. septembrī – Malta/Komisija
   (Lieta T-653/16)
   (2016/C 428/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maltas Republika (pārstāvis – A. Buhagiar)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 13. jūlija lēmumu, kas ir pieņemts saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (1), par pieprasījumu par piekļuvi dokumentiem, kas ir reģistrēts ar atsauces numuru GESTDEM 2015/5711;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti Regulā Nr. 1049/2001 noteiktie procesuālie laika termiņi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota kļūdaina pieprasījuma par piekļuvi dokumentiem izskatīšana, it kā tas būtu bijis jauns pieprasījums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota pieteikuma piekļuvei dokumentiem piemērošanas jomas prettiesiska paplašināšana atkārtota pieteikuma posmā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja apstrīdētajā lēmumā ir iekļāvusi dokumentus, lai tos paziņotu trešajai personai, kuru izpaušana būtu pretrunā Regulas Nr. 1224/2009 (2) 113. pantam.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 20. novembra Regula (EK) Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, un groza Regulas (EK) Nr. 847/96, (EK) Nr. 2371/2002, (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 768/2005, (EK) Nr. 2115/2005, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007, (EK) Nr. 676/2007, (EK) Nr. 1098/2007, (EK) Nr. 1300/2008 un (EK) Nr. 1342/2008, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1627/94 un (EK) Nr. 1966/2006 (OV 2009, L 343, 1. lpp.).


title: Lieta C-483/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. septembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del mercato/Albini & Pitigliani SpA

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. septembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del mercato/Albini & Pitigliani SpA

   (Lieta C-483/15)
   (2015/C 381/24)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Autorità Garante della Concorrenza e del mercato

      Atbildētāja: Albini & Pitigliani SpA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai samērīguma princips –, kurš ir jāņem vērā naudas sodu aprēķināšanā, kā paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. pantā, – pieļauj tādu Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretāciju – kuru Eiropas Komisija ir konsolidējusi Pamatnostādnēs naudas soda aprēķināšanai (2006/C 201/02) – un ar to saistīto praksi, tostarp valsts praksi, saskaņā ar kuru uzņēmumiem, kuri pārkāpuši aizliegumu noslēgt pret konkurenci vērstas vienošanās, piemērojamo naudas sodu aprēķina, piemērojot apstākļus pamatsummai, kuru veido dažādu faktoru, kuri jāņem vērā saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām, aprēķins, un katrā ziņā pirms samazinājuma līdz 10 % no apgrozījuma, tādējādi riskējot, ka vainu mīkstinošu apstākļu piemērošana pamatsummai var nebūt tāda, ka naudas sods tiek personalizēts, kura apstākļi savukārt tiek iepriekš noteikti, pielāgojot atbilstošo apmēru saskaņā ar katras lietas iezīmēm?

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


               22.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 360/6

         EBTA Uzraudzības iestādes 2012. gada 19. jūnija prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-6/12)
   2012/C 360/05
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv Xavier Lewis un Fiona M. Cloarec, 35, Rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium, 2012. gada 19. jūnijā EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka

               1)

               paturot spēkā administratīvo praksi, kas neparedz izvērtēt, vai bērns, kas dzīvo ar otru vecāku ārpus Norvēģijas, ir lielākoties tā vecāka apgādībā, kas dzīvo Norvēģijā un dzīvo šķirti no otra vecāka, Norvēģijas Karaliste ir pārkāpusi 1. panta f) punkta i) apakšpunkta otro teikumu saistībā ar 76. pantu aktā, kas minēts Eiropas Ekonomikas zonas līguma VI pielikuma 1. punktā (Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, grozītā redakcija) un kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu;

               2)

               Norvēģijas Karaliste sedz tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               Regulas (EEK) Nr. 1408/71 7. nodaļa reglamentē ģimenes pabalstu piešķiršanas koordinēšanu pārrobežu lietās.

               —

               Regulas (EEK) Nr. 1408/71 1. panta f) punkta i) apakšpunktā definēts termins “ģimenes loceklis”, kas nozīmē “jebkuru personu, kuru par ģimenes locekli definē vai atzīst, vai par mājsaimniecības locekli uzskata tajos tiesību aktos, saskaņā ar kuriem tiek paredzēti pabalsti (…); tomēr gadījumos, kad minētie tiesību akti par ģimenes locekli vai mājsaimniecības locekli uzskata tikai tādu personu, kas dzīvo kopā ar darbinieku vai pašnodarbinātu personu vai studentu(-i), šo nosacījumu uzskata par izpildītu, ja attiecīgā persona lielākoties atrodas šīs personas apgādībā (…)”.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1408/71 4. panta 1. punkta h) apakšpunktu ģimenes pabalsti ir pabalsti, kas paredzēti, lai dotu iespēju vienam no vecākiem veltīt savu laiku maza bērna audzināšanai; lai sniegtu atlīdzību par bērna audzināšanu; segtu pārējās izmaksas, kas saistītas ar rūpēm par bērnu un tā audzināšanu; attiecīgā gadījumā atvieglotu finansiālās grūtības, ar kurām saskaras, atsakoties no ienākumiem, ko sniedz profesionālā darbība.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde apgalvo, ka Regulas (EEK) Nr. 1408/71 73. un 74. panta mērķis ir nodarbinātā ģimenes locekļiem, kas dzīvo citā EEZ valstī, garantēt ģimenes pabalstu piešķiršanu, ko paredz tās valsts piemērojamie tiesību akti, kas ir attiecināmi uz nodarbināto.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde apgalvo, ka administratīvā prakse, saskaņā ar kuru pārrobežu lietās Norvēģijas iestādes (Norvēģijas Darba un labklājības dienests, NAV) izvērtē, vai vecākam, kas strādā Norvēģijā, parastā uzturēšanās vieta ar ģimeni ir citā EEZ valstī laikposmos, kad viņš nestrādā Norvēģijā, neizvērtējot, vai bērns ir “lielākoties tā vecāka apgādībā”, kas strādā Norvēģijā, ir Regulas (EEK) Nr. 1408/71 1. panta f) punkta i) apakšpunkta otrā teikuma saistībā ar 76. pantu pārkāpums.


title: Lieta F-89/07: Prasība, kas celta 2007. gada 6. septembrī — Kuchta /ECB

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/71

         Prasība, kas celta 2007. gada 6. septembrī — Kuchta/ECB
   (Lieta F-89/07)
   (2007/C 269/130)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jan Kuchta, Frankfurte pie Mainas (Vācija) (pārstāvis — B. Karthaus, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka
   Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam zaudējumus EUR 1 apmērā;

               —

               atzīt par spēkā neesošu prasītājam adresēto 2006. gada 31. decembra lēmumu par annual salary & bonus review (ASBR) par 2006. gadu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja ārpustiesas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība attiecas uz datu aizsardzības tiesiskā regulējuma pārkāpumu tiktāl, ciktāl prasītāja karjeras ziņojums par 2006. gadu, prasītājam nezinot, tika pilnībā pārsūtīts viņa jaunajai amatā augstākstāvošajai personai.
   Prasītājs turklāt norāda uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu attiecībā uz annual salary & bonus review (ASBR) procedūru un nekonsultēšanos ar atbildētājas personāla pārstāvjiem atbilstoši tiesību aktos noteiktajai kārtībai, veicot prasītāja ASBR par 2006. gadu.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2003. gada 16. decembrī lietā C-358/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju aizsardzība — Darba ņēmēju drošība un veselība — Kravu apstrāde ar rokām, pastāvot riskam darba ņēmējiem)

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2003. gada 16. decembrī
   lietā C-358/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju aizsardzība - Darba ņēmēju drošība un veselība - Kravu apstrāde ar rokām, pastāvot riskam darba ņēmējiem)
   (2005/C 82/08)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-358/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 19. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - D. Martin un H. Kreppel) pret Austrijas Republiku (pārstāvis - E. Riedl), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts, tiesneši N. Colneric (referente) un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretārs R. Grass, 2003. gada 16. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai Karintijas federālajā zemē izpildītu Padomes 1990. gada 29. maija Direktīvas 90/269/EEK par minimālajām prasībām attiecībā uz drošību un veselības aizsardzību kravu apstrādē ar rokām, pastāvot īpašam riskam darba ņēmējiem gūt muguras traumas (Ceturtā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) prasības, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija un Austrijas Republika sedz savus izdevumus pašas.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta C-679/15: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ultra-Brag AG/Hauptzollamt Lörrach Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība — Muitas parāda rašanās, pretlikumīgi ievedot preces — “Parādnieka” jēdziens — Juridiskās personas, kas veikusi preču pretlikumīgu ievešanu, darbinieks — Maldināšanas vai acīmredzamas nolaidības noteikšana

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/5

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ultra-Brag AG/Hauptzollamt Lörrach

   (Lieta C-679/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Muitas parāda rašanās, pretlikumīgi ievedot preces - “Parādnieka” jēdziens - Juridiskās personas, kas veikusi preču pretlikumīgu ievešanu, darbinieks - Maldināšanas vai acīmredzamas nolaidības noteikšana)
   (2017/C 078/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Baden-Württemberg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ultra-Brag AG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Lörrach

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 202. panta 3. punkta pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka juridiska persona, kuras darbinieka, kas nav tās likumiskais pārstāvis, darbību rezultātā ir notikusi preces pretlikumīga ievešana Savienības muitas teritorijā, var tikt uzskatīta par šīs ievešanas rezultātā radītā muitas maksājuma parādnieci, ja šis darbinieks attiecīgo preci ir ievedis, pildot tam darba devēja uzdoto uzdevumu un rīkojumus, ko tam šai nolūkā devis cits darbinieks, kuram šajā ziņā ir savi pienākumi, un tādējādi tas ir rīkojies savu pilnvaru ietvaros un sava darba devēja vārdā un labā;

               2)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 1791/2006, 212.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai izvērtētu maldināšanas vai acīmredzamas nolaidības šī panta izpratnē esamību darba devēja, kas ir juridiska persona, rīcībā, ir jāatsaucas ne vien uz darba devēju pašu, bet arī jāņem vērā tā darbinieka vai darbinieku darbības, kuri, pildot darba devēja uzticētos pienākumus un rīkojoties savas kompetences ietvaros un darba devēja vārdā un labā, ir veikuši preču pretlikumīgu ievešanu.

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 7. oktobrī lietā C-402/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 89/48/EEK un 92/51/EEK — Diplomu atzīšana — Bērnu aprūpes darbinieka profesionālās darbības uzsākšana valsts slimnīcā un valsts civildienestā — “Reglamentētas profesijas” jēdziens — Profesionālā pieredze — EKL 39. pants)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 7. oktobrī
   lietā C-402/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 89/48/EEK un 92/51/EEK - Diplomu atzīšana - Bērnu aprūpes darbinieka profesionālās darbības uzsākšana valsts slimnīcā un valsts civildienestā - “Reglamentētas profesijas” jēdziens - Profesionālā pieredze - EKL 39. pants)
   (2004/C 300/26)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-402/02 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2002. gada 12. novembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - M. Patakia un D. Martin) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues un A. Colomb), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans (referents), tiesneši C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, un tiesnese F. Macken, ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretārs R. Grass, 2004. gada 7. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neieviešot diplomu savstarpējās atzīšanas procedūru, lai nodrošinātu atbilstību Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvai 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, un Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvai 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK, kas ļautu uzsākt bērnu aprūpes darbinieka profesionālo darbību valsts slimnīcā un valsts civildienestā, un ļaujot pastāvēt valsts regulējumam un diplomu pielīdzināšanas komisijas praksei, kurā netiek ņemta vērā migrējošo darba ņēmēju profesionālā pieredze, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minētajām direktīvām un EKL 39. pantu;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 323, 21.12.2002.


title: Lieta T-275/12: Prasība, kas celta 2012. gada 15. jūnijā — FC Dynamo-Minsk /Padome

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/17

         Prasība, kas celta 2012. gada 15. jūnijā — FC Dynamo-Minsk/Padome
   (Lieta T-275/12)
   2012/C 250/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Football Club “Dynamo-Minsk” ZAO (Minska, Baltkrievija) (pārstāvji — D. O'Keeffe, Solicitor un B. Evtimov, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 265/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 87, 37. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. marta Īstenošanas lēmumu 2012/171/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (OV l 87, 95. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajos pasākumos ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo Padome, nosakot ierobežojošus pasākumus prasītājam, kurš ir profesionāls Eiropas futbola klubs, kuram ir nozīmīga sporta un kultūras loma, nav ņēmusi vērā īpašo sporta raksturu un/vai pamattiesības uz kultūru daudzveidību.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem pasākumiem ir pārkāpts pienākums norādīt pienācīgu pamatojumu prasītāja iekļaušanai to personu un organizāciju sarakstos, kurām ir piemērojami ierobežojošie pasākumi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem pasākumiem ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, jo tie nesniedz prasītājam iespēju faktiski īstenot tā tiesības uz aizstāvību, tostarp tiesības tikt uzklausītam. Ņemot vērā ciešo saistību starp tiesībām uz aizstāvību un tiesībām uz efektīvu pārbaudi tiesā, ir pārkāptas arī prasītāja tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem pasākumiem ir pārkāptas tiesības uz īpašumu, jo tie ir pielīdzināmi nepamatotam prasītāja spēju darboties kā profesionālam Eiropas futbola klubam un īstenot tā sociālās, izglītojošās un kultūras funkcijas, aizskārumam.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem pasākumiem ir pārkāpts samērīguma princips, it īpaši attiecībā uz prasītāja tiesībām uz īpašumu un tā tiesībām uz kultūru daudzveidību, it īpaši tādēļ, ka tie neparedz nekādu nodrošinājumu tam, ka prasītājs var turpināt veikt savas sporta un kultūras funkcijas kā profesionāls Eiropas futbola klubs.


title: Lieta T-684/15 P: Vispārējās tiesas 2016. gada 22. septembra spriedums – Weissenfels/Parlaments Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Ārpuslīgumiskā atbildība — Civildienesta tiesas objektivitāte — Personas dati

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/19

         Vispārējās tiesas 2016. gada 22. septembra spriedums – Weissenfels/Parlaments
   (Lieta T-684/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Ārpuslīgumiskā atbildība - Civildienesta tiesas objektivitāte - Personas dati)
   (2016/C 410/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Roderich Weissenfels (Fribourg-en-Brisgau, Vācija) (pārstāvis – G. Maximini, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji – J. Steele un S. Seyr)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 24. septembra spriedumu lietā Weissenfels/Parlaments (F-92/14, EU:F:2015:110), ar ko tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Roderich Weissenfels atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta C-266/15 P: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 7. aprīļa spriedums – Central Bank of Iran/Eiropas Savienības Padome Apelācija – Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku – To personu un organizāciju saraksts, kam piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Kritērijs par materiālu, loģistikas vai finansiālu atbalstu Irānas valdībai – Centrālās bankas sniegti finanšu pakalpojumi

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/20

      Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 7. aprīļa spriedums – Central Bank of Iran/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-266/15 P) (1)

      (Apelācija - Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku - To personu un organizāciju saraksts, kam piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Kritērijs par materiālu, loģistikas vai finansiālu atbalstu Irānas valdībai - Centrālās bankas sniegti finanšu pakalpojumi)
      (2016/C 211/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Central Bank of Iran (pārstāvji – M. Lester un Z. Al-Rikabi, barristers)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un M. Bishop)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Central Bank of Iran sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-115/10: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. jūnija spriedums ( Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt./Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Kopējā lauksaimniecības politika — Regula (EK) Nr. 1782/2003 — Valsts papildu tiešais atbalsts — Piešķiršanas nosacījumi)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. jūnija spriedums (Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt./Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

   (Lieta C-115/10) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - Valsts papildu tiešais atbalsts - Piešķiršanas nosacījumi)
   2011/C 226/10
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.

      Atbildētājs: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Bíróság — Padomes 1992. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 1. lpp.), 1. panta 4. punkta un Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1259/1999, ar ko paredz kopīgus noteikumus tieša atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (OV L 160, 113. lpp.), 1. panta un 10. panta a) punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru papildu valsts atbalstu, kas saistīts ar vienotā platībmaksājuma shēmu, liedz ražotājiem, kas atrodas likvidācijas procesā — Dalībvalstu pilnvaras attiecībā uz papildu valsts atbalsta saņemšanas tiesībām paredzēt nosacījumus, kas nav paredzēti attiecīgā Kopienas atbalsta piešķiršanai

      Rezolutīvā daļa:

   2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, kas grozīta ar Padomes 2004. gada 22. marta Lēmumu 2004/281/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru valsts papildu atbalstu nepiešķir juridiskām personām, kas attiecīgajā dalībvalstī nodarbojas ar lauksaimniecību un ir iesaistītas brīvprātīgā likvidācijas procedūrā, tiktāl, ciktāl attiecībā uz nosacījumu par šādas procedūras neesamību nav saņemta iepriekšēja Komisijas atļauja.

      (1)  OV C 134, 22.05.2010.


20150731014616662015/C 270/242992015CJC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150619192021Lieta C-299/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. jūnijā iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) – Daniele Striani u.c., RFC. Seresien ASBL/Union Européenne des Sociétés de Football Association (UEFA), Union Royale Belge des Sociétés de Football – Association (URBSFA)
 ---documentbreak--- C2702015LV1910120150619LV0024191202Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. jūnijā iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) – Daniele Striani u.c., RFC. Seresien ASBL/Union Européenne des Sociétés de Football Association (UEFA), Union Royale Belge des Sociétés de Football – Association (URBSFA)
   (Lieta C-299/15)2015/C 270/24Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Bruxelles

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Daniele Striani u.c., RFC. Seresien ASBL

      Atbildētājas: Union Européenne des Sociétés de Football Association (UEFA), Union Royale Belge des Sociétés de Football – Association (URBSFA)

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai LESD 101. pants (vai LESD 102. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka UEFA noteikums, kas tiek saukts par “finanšu līdzsvara prasību” jeb “break-even rule”, ir pretrunā minētajai Savienības tiesību normai, ciktāl UEFA noteikums rada konkurences ierobežojumus (vai dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu) – it īpaši ierobežojumu “mērķa dēļ”, kas izpaužas kā tiesību veikt ieguldījumus ierobežošana – kuri vai nu ir vērsti pret konkurenci “mērķa dēļ”, vai nav neatraujami saistīti ar UEFA mērķu īstenošanu, proti, futbola klubu ilgtermiņa finanšu stabilitātes un UEFA rīkoto sacensību sportiskā godīguma nodrošināšanu, vai, pakārtoti, kuri nav samērīgi ar šo mērķu īstenošanu?

            2)

            Vai LESD 63., 56. un 45. pants (kā arī ES Pamattiesību hartas 15. un 16. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka UEFA noteikums, kas tiek saukts par “finanšu līdzsvara prasību” jeb “break-even rule”, ir pretrunā šīm Savienības tiesību normām tāpēc, ka šis UEFA noteikums rada tādus šķēršļus (kapitāla, pakalpojumu, darba ņēmēju) aprites vai pārvietošanās brīvībai, kuri nav neatraujami saistīti ar UEFA mērķu īstenošanu, proti, futbola klubu ilgtermiņa finanšu stabilitātes un UEFA rīkoto sacensību sportiskā godīguma nodrošināšanu (un kuri tādējādi nav attaisnoti ar “primāriem vispārējo interešu apsvērumiem”), vai, pakārtoti, kuri nav samērīgi ar šo mērķu īstenošanu?

            3)

            Vai iepriekš minētās dažādās Savienības tiesību normas (vai dažas no tām) ir jāinterpretē tādējādi, ka Règlement de l’UEFA sur l’octroi de licence aux clubs et le fair-play financier [UEFA Noteikumi par licences piešķiršanu klubiem un finansiāli godīgu spēli] ir pretrunā šīm tiesību normām (vai dažām no tām) tāpēc, ka UEFA noteikums – pat ja tā radītie ierobežojumi/šķēršļi ir neatraujami saistīti ar UEFA klubu starpā rīkoto sacensību sportiskā godīguma nodrošināšanu – ir nesamērīgs un/vai diskriminējošs, ciktāl tas noteiktus kreditorus attiecībā uz apmaksu nostāda labvēlīgākā situācijā un savukārt neaizsargātus kreditorus, it īpaši spēlētāju aģentus, attiecībā uz apmaksu nostāda nelabvēlīgākā situācijā?


title: Lieta C-122/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. martā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – David Smith/Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Īrija, Attorney General

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. martā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – David Smith/Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Īrija, Attorney General

   (Lieta C-122/17)
   (2017/C 151/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: David Smith

      Atbildētāji: Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Īrija, Attorney General

      Prejudiciālie jautājumi

   Ja:-

               i)

               ar attiecīgajām valsts tiesību normām no transportlīdzekļa obligātās civiltiesiskās apdrošināšanas ir izslēgtas personas, kam nav paredzēti stacionāri sēdekļi transportlīdzeklī ar mehānisko piedziņu,

               ii)

               attiecīgajā apdrošināšanas polisē paredzēts, ka apdrošināšanas segums attieksies tikai uz pasažieriem, kuri brauc stacionāros sēdekļos un faktiski šī polise bija apstiprināta apdrošināšanas polise valsts tiesību aktu izpratnē negadījuma brīdī,

               iii)

               attiecīgās valsts tiesību normas, ar kurām ir paredzēta šāda izslēgšana no apdrošināšanas seguma jau ir atzītas par pretējām ar Savienības tiesību aktiem Tiesas agrākā nolēmumā (Lieta Farrell pret Whitty, C-356/05 [EU:C:2007:229]) un tādējādi nav jāpiemēro, un

               iv)

               valsts tiesību normu redakcija nepieļauj tādu interpretāciju, kas ir saderīga ar Savienības tiesību prasībām,
               tad, ja tiesvedībā starp privātpersonām un privātu apdrošināšanas sabiedrību par ceļu satiksmes negadījumu, kas saistīts ar 1999. gadā nodarītu smagu traumu pasažierim, kurš nebrauca stacionārā sēdeklī, ja ar lietas dalībnieku piekrišanu valsts tiesa apvienoja privāto apdrošināšanas sabiedrību un valsti kā atbildētājus, vai valsts tiesai, nepiemērojot attiecīgās valsts tiesību aktu normas, arī ir pienākums nepiemērot izslēgšanas klauzulu vai citādi liegt apdrošinātājam atsaukties uz izslēgšanas klauzulu, kas ietverta mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas polisē, kura tobrīd bija spēkā tā, ka cietušais pēc tam varētu atgūt to tieši no apdrošināšanas sabiedrības, pamatojoties uz šo polisi? Pakārtoti, vai šāds rezultāts būtībā līdzinātos direktīvas horizontālai tiešai iedarbībai pret privātpersonu veidā, kas nav pieļauts saskaņā ar Savienības tiesību aktiem?


title: Lieta T-153/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. jūnijā  —  European Association of Euro-Pharmaceutical Companies  pret Komisiju

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/38

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. jūnijā — European Association of Euro-Pharmaceutical Companies pret Komisiju
   (Lieta T-153/06)
   (2006/C 178/68)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Association of Euro-Pharmaceutical Companies, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — W. Rehmann, M. Hartmann-Rüppel, juristi)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 10. aprīļa Lēmumu D/201953, ar ko tika noraidītas trīs EAEPC prasības pret GlaxoSmithKline par EKL 82. panta pārkāpumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas lēmumu lietās COMP/38.181, 38.274 un 38.275 — EAEPC/Glaxo Greece (Imigran, Lamictal, Severent) par trīs prasītājas sūdzībām, kurās tā apgalvo, ka GlaxoSmithKline meitas uzņēmums Grieķijā pārkāpa EKL 82. pantu, jo tas atteicās piegādāt trīs preces — Imigran, Lamictal, Severent — Grieķijas farmaceitiskiem vairumtirgotājiem un ar to ierobežoja paralēlo tirdzniecību. Ar apstrīdēto lēmumu sūdzības iesniedzējam tiek paziņots, ka Grieķijas iestādes ir izskatījušas lietu un noraidīja sūdzību saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1/2003 13. pantu (1).
   Pamatojot savu prasību prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi pienākumu norādīt pienācīgu pamatojumu. Pēc prasītājas domām, atsauce uz Regulas Nr. 1/2003 13. pantu vien nav pietiekama, lai sūdzības iesniedzēja varētu izvērtēt, vai Komisija ir ņēmusi vērā visus faktus un apstākļus, un lai tiesa varētu izmantot tās tiesības lēmumu pārskatīt.
   Turklāt prasītāja uzskata, ka Komisija pārkāpa EKL 211. un 85. pantu un Regulu Nr. 1/2003, jo tā nepārņēma atbildību par lietas izskatīšanu no Grieķijas Konkurences iestādes atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 11. panta 6. punktam. Pēc prasītājas domām, Komisija nav ņēmusi vērā to, ka apmierinoša rezultāta sasniegšana valsts procedūrās aizņem pārāk ilgu laiku, ka sūdzībās ir norādīti jauni EK konkurences tiesību pamatjautājumi un problēmas, kas pastāv vairākās dalībvalstīs, un ka Komisijai ir jānodrošina EK konkurences tiesību efektīva izpilde.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 1, 1. lpp.)


title: Lieta T-306/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Val’hor /Komisija

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/12

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Val’hor/Komisija
   (lieta T-306/09)
   2009/C 244/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Val’hor, Parīze (Francija) (pārstāvji — V. Ledoux un B. Néouze, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 10. decembra Lēmumu C(2008) 7846 (1), galīgā redakcija, ar kuru Komisija ir atzinusi, ka Francijas starpnozaru lauksaimniecības organizāciju darbības ietverošā sistēma, kas ietver atbalstu tehniskai palīdzībai, kvalitatīvu lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai, pētniecībai un attīstībai un reklamēšanai sākotnējo ražotāju un uzņēmumu, kuri aktīvi darbojas lauksaimniecības produktu pārstrādē un tirdzniecībā, ko finansē no brīvprātīgām iemaksām, kuras par obligātām ir padarītas ar starpministriju rīkojumu un kuras ietur no šo starpnozaru organizāciju biedriem, ir ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts.
   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir būtībā tādi paši vai līdzīgi tiem, kuri izvirzīti lietā T-293/09 CNIEL/Komisija un lietā T-302/09 CNIPT/Komisija.

      (1)  OV 2009, C 116, 14. lpp.


title: Lieta C-215/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums ( Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Iwona Szyrocka/Siger Technologie GmbH (Regula (EK) Nr. 1896/2006 — Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra — Maksājuma rīkojuma pieteikums, kas neatbilst valsts tiesību aktos paredzētajām formas prasībām — Prasību, kurām ir jāatbilst pieteikumam, izsmeļošais raksturs — Iespēja prasīt procentus, kas ir uzkrājušies līdz pamatsummas samaksas dienai)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums (Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Iwona Szyrocka/Siger Technologie GmbH

   (Lieta C-215/11) (1)

   (Regula (EK) Nr. 1896/2006 - Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra - Maksājuma rīkojuma pieteikums, kas neatbilst valsts tiesību aktos paredzētajām formas prasībām - Prasību, kurām ir jāatbilst pieteikumam, izsmeļošais raksturs - Iespēja prasīt procentus, kas ir uzkrājušies līdz pamatsummas samaksas dienai)
   2013/C 38/04
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy we Wrocławiu

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Iwona Szyrocka

      Atbildētāja: Siger Technologie GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sąd Okręgowy we Wrocławiu — Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (OV L 399, 1. lpp.), 4., 7., 8., 9. un 26. panta interpretācija — Eiropas maksājuma rīkojuma pieteikums, kas neatbilst formas prasībām, kas paredzētas, pirmkārt, regulā un, otrkārt, valsts tiesību aktos — Pieteikuma papildināšanas vai labošanas procedūrai piemērojamās tiesības — Iespēja prasīt parāda procentus no termiņa beigu datuma līdz samaksas datumam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru, 7. pants ir interpretējams tādējādi, ka tajā ir izsmeļoši regulētas visas prasības, kurām ir jāatbilst pieteikumam par Eiropas maksājuma rīkojumu.
               Valsts tiesa, atbilstoši minētās regulas 25. pantam un ievērojot tajā paredzētos nosacījumus, ir tiesīga aprēķināt tiesas izdevumu summu saskaņā ar tās valsts tiesībās paredzēto kārtību, ar nosacījumu, ka šī kārtība nav mazāk labvēlīga par noteikumiem, kas reglamentē līdzīgas valsts tiesībām pakļautas situācijas un nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtinātu to tiesību īstenošanu, kas piešķirtas Savienības tiesībās;

               2)

               Regulas Nr. 1896/2006 4. pants un 7. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka tie neliedz prasītājam pieteikuma par Eiropas maksājuma rīkojumu ietvaros pieprasīt procentus par laikposmu no to maksāšanas termiņa iestāšanās dienas līdz pamatsummas samaksas dienai;

               3)

               gadījumā, ja atbildētājam ir noteikts pienākums samaksāt prasītājam procentus, kas ir uzkrājušies līdz pamatsummas samaksas dienai, valsts tiesai ir iespēja noteikt konkrētu Regulas Nr. 1896/2006 V pielikumā ietvertās Eiropas maksājuma rīkojuma veidlapas aizpildīšanas kārtību, ar nosacījumu, ka šādi aizpildītā veidlapa ļauj atbildētājam, pirmkārt, bez jebkādām šaubām būt informētam par lēmumu, saskaņā ar kuru tam ir jāsamaksā prasītājam procenti, kas ir uzkrājušies līdz pamatsummas samaksas sienai, un, otrkārt, skaidri identificēt procentu likmi, kā arī datumu, sākot no kura šie procenti tiek prasīti.

      (1)  OV C 219, 23.07.2011.


title: Lieta T-31/06: Prasība, kas celta  2006. gada 24. janvārī  —  Procter & Gamble  pret ITSB

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/34

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. janvārī — Procter & Gamble pret ITSB
   (Lieta T-31/06)
   (2006/C 86/70)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Procter & Gamble Company, Cincinati (ASV) (pārstāvis — Dž. Kuipers [G. Kuipers], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 16. novembra lēmumu lietā R 1183/2004-1, kas P&G tika paziņots ar 2005. gada 23. novembra vēstuli, ciktāl ar to tiek konstatēts, ka preču zīme neizpilda Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta prasības;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Trīsdimensiju preču zīme baltas kvadrātveida tabletes formā, uz kuras ir attēlots violets piecu ziedlapu zieds, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē (mazgāšanas un balināšanas līdzekļi, kā arī citas vielas mazgāšanas vajadzībām; tīrīšanas, pulēšanas, beršanas un abrazīvie līdzekļi; līdzekļi trauku mazgāšanai, tīrīšanai un kopšanai; ziepes) — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 683 457

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu
   Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelāciju

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta F-47/10: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. septembra spriedums — Hecq /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Arodslimība — Civildienesta noteikumu 73. un 78. pants — Ārstu komisijas slēdziena tiesiskums — Atteikums atzīt daļēju pastāvīgo invaliditāti)

text:
               10.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 362/24

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. septembra spriedums — Hecq/Komisija
   (Lieta F-47/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Arodslimība - Civildienesta noteikumu 73. un 78. pants - Ārstu komisijas slēdziena tiesiskums - Atteikums atzīt daļēju pastāvīgo invaliditāti)
   2011/C 362/40
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hecq (Chaumont-Gistoux, Beļģija) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

      Atbildētāja: Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin, pārstāvji, kam aplīdz J.-L. Fagnart, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumus, ar kuriem ir atteikts atzīt prasītājam daļēju pastāvīgo invaliditāti Civildienesta noteikumu 73. panta izpratnē un noteikts viņa pienākums atlīdzināt daļu no medicīniskajiem izdevumiem un honorāriem, kas radušies ārstu komisijas darba gaitā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par prasījumiem, ar kuriem lūgts atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 7. septembra lēmumus tiktāl, ciktāl tajos ir noteikts Hecq k-ga pienākums segt ārsta, kuru viņš iecēlis, lai tas pārstāvētu Hecq k-gu ārstu komisijas darba ietvaros, izdevumus un honorārus un atlīdzināt pusi no trešā ārsta, kas iecelts ārstu komisijā pēc savstarpējās vienošanās, izdevumiem un honorāriem;

               2)

               prasījumus atcelt 2009. gada 7. septembra lēmumus tiktāl, ciktāl ar tiem atteikts atzīt Hecq k-gam pastāvīgo invaliditāti, noraidīt kā nepamatotus;

               3)

               Hecq k-gs atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010, 61. lpp.


title: Lieta F-40/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. aprīlī — Časta/Komisija

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/51

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. aprīlī — Časta/Komisija
   (lieta F-40/09)
   2009/C 153/99
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Radek Časta, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — L. Tahotná, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Personāla Atlases biroja (EPSO) lēmumu nepielaist prasītāju mutiskiem pārbaudījumiem vispārējā konkursā EPSO/AD/107/07-LAW tādēļ, ka nav izpildīts nosacījuma par 3 gadu pieredzi augstākajā administratīvajā amatā. Otrkārt, piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam ciestos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iecēlējinstitūcijas 2008. gada 22. decembra lēmumu Nr. R/45715/08;

               —

               piespriest atbildētajai samaksāt prasītājam atlīdzību par materiāliem zaudējumiem un morālo kaitējumu EUR 20 000 apmērā, kam pieskaitīti nokavējuma procenti, sākot no 2008. gada 9. jūnija līdz 15 dienu laikam pēc tam, kad spriedums iegūst res judicata spēku;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-246/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 17. marta spriedumu lietā T-89/09 Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2015. gada 28. maijā iesniedza Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/31

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 17. marta spriedumu lietā T-89/09 Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2015. gada 28. maijā iesniedza Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG

   (Lieta C-246/15 P)
   (2015/C 236/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG (pārstāvji – J. Heithecker, J. Ylinen, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Land Hessen

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktu tiktāl, ciktāl tajā ir noraidīts trešais pamats attiecībā uz investīciju ar valsts dotāciju un valstij piederoša zemesgabala pārdošanu;

               —

               atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 3.–5. punktu;

               —

               piespriest Komisijai un Land Hessen atlīdzināt tiesvedībā apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

         Papildus, atstāt spēkā prasītājas tiesvedībā pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, ciktāl ar tiem tika prasīts

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu C(2008) 6017, galīgā redakcija, Valsts atbalsts N 512/2007 – Vācija, Abalon Hardwood Hessen GmbH, ciktāl tajā ir konstatēts, ka paziņotais reģionālais atbalsts ir jau esošs atbalsts Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta ii) apakšpunkta izpratnē;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu C(2008) 6017, galīgā redakcija, Valsts atbalsts N 512/2007 – Vācija, Abalon Hardwood Hessen GmbH, ciktāl tajā ir konstatēts, ka valstij piederoša zemesgabala pārdošana nav atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesvedībā pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā ir runa par priekšnosacījumiem, ar kādiem Komisija sūdzībā valsts atbalsta jomā var noraidīt iebildumus, ko iesniedzis tiešais atbalsta saņēmēja konkurents, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējai tiesai pārsūdzētajā spriedumā trešais pamats, ar kuru tika izteikts pārmetums, ka nav tikusi uzsākta formāla izmeklēšanas procedūra, bija jāpieņem ne tikai – kā tas ir noticis – attiecībā uz apstrīdēto garantiju piešķiršanas pasākumu, bet arī attiecībā uz citiem apstrīdētajiem atbalsta pasākumiem, investīciju ar valsts dotāciju un valstij piederoša zemesgabala pārdošanu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus:

               1.

               Vispārējā tiesa saistībā ar investīciju ar valsts dotāciju, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, nepamatoti ir konstatējusi, ka 2007. gada 6. decembra lēmumam trešā pamata pārbaudē nav bijusi nozīme, jo Komisija, neraugoties uz rūpīgu pārbaudi administratīvajā procedūrā, neesot varējusi zināt par šāda lēmuma esamību un turklāt šis lēmums nekādi neesot varējis ietekmēt Komisijas pārbaudes rezultātu.

               2.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā un vairākas citas kļūdas tiesību piemērošanā, jo tā uzskatīja, ka eksperta atzinumā par atbalsta saņēmējam pārdotā valstij piederošā zemesgabala vērtību bija norādīts, ka uz zemesgabala esošām ēkām nav nekādas vērtības.

               3.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka Komisija administratīvajā procedūrā pamatoti esot pieņēmusi, ka summa EUR 1 4 00  000 apmērā, kas tika atskaitīta no eksperta atzinumā minētās cenas, atbilst tirgus cenai, lai nojauktu visas ēkas, kas atrodas uz atbalsta saņēmējam pārdotā zemesgabala.

               4.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, vērtējot zemes gabala pirkuma līguma 4. panta 6. punktu, kurā ir paredzēts, ka atbalsta saņēmējam ir jānojauc visas uz zemesgabala atrodošās ēkas un jāpiemaksā zemesgabala pārdevējam, ja desmit gadu laikā pēc zemesgabala pārņemšanas ēkas netiek nojauktas vai tiek nojauktas daļēji, vai arī, ja izrādās, ka par nojaukšanu maksājamā summa ir mazāka nekā iepriekš minētā summa EUR 1 4 00  000 apmērā.

               5.

               Vispārējā tiesa nepamatoti esot piespriedusi tiesāšanās izdevumus daļēji segt apelācijas sūdzības iesniedzējai, jo prasībā no pieciem pamatiem tika pieņemti trīs pamati, un apelācijas sūdzības iesniedzēja par diviem pārējiem apstrīdētajiem atbalsta pasākumiem prasību esot cēlusi tikai tādēļ, ka nedz viņai administratīvās procedūras laikā iesniegtajos dokumentos, nedz arī Komisijas lēmumā šajā ziņā nebija ietverta nekāda informācija.


title: Lieta T-651/16: Prasība, kas celta 2016. gada 14. septembrī – Crocs/EUIPO – Gifi Diffusion (“Footwear”)

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 14. septembrī – Crocs/EUIPO – Gifi Diffusion (“Footwear”)
   (Lieta T-651/16)
   (2016/C 410/33)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Crocs, Inc. (Niwot, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – J. Guise, D. Knight, L. Cassidy, H. Seymour, Solicitors, M. Berger, N. Hadjadj Cazier, H. Haouideg, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs “Footwear” – Kopienas dizainparaugs Nr. 257 001–0001

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 6. jūnija lēmums lietā R 853/2014–3

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un konstatēt, ka publiskošana tīmeklī nav uzskatama par iepriekšēju nodošanu atklātībā Regulas Nr. 6/2002 7. panta izpratnē; atstāt spēkā apstrīdētā Kopienas dizainparauga reģistrāciju un noraidīt pieteikumu par atcelšanu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 7. panta pārkāpums.


title: Lieta C-275/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums ( Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Brussels Hoofdstedelijk Gewest u.c./ Vlaams Gewest (Direktīva 85/337/EEK — Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Lidostas, kuru pacelšanās skrejceļa garums ir 2100 metru vai vairāk — Jēdziens “būve” — Apsaimniekošanas atļaujas pagarināšana)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums (Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Brussels Hoofdstedelijk Gewest u.c./Vlaams Gewest

   (Lieta C-275/09) (1)

   (Direktīva 85/337/EEK - Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Lidostas, kuru pacelšanās skrejceļa garums ir 2 100 metru vai vairāk - Jēdziens “būve” - Apsaimniekošanas atļaujas pagarināšana)
   2011/C 139/05
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Brussels Hoofdstedelijk Gewest, P. De Donder, F. De Becker, K. Colenbie, Ph. Hutsebaut, B. Kockaert, VZW Boreas, F. Petit, V. S. de Burbure de Wezembeek, L. Van Dessel

      Atbildētāja: Vlaams Gewest

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State van België — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) I pielikuma 7. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Lidostu, kas aprīkotas ar skrejceļiem ar pacelšanās un nolaišanās garumu 2 100 metru vai vairāk — Jēdziens “būve”

      Rezolutīvā daļa:

   1. panta 2. punkta otrais ievilkums un I pielikuma 7. punkts Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

               —

               esošas atļaujas apsaimniekot lidostu pagarināšanu, ja netiek veikti darbi vai nenotiek iejaukšanās, kas mainītu teritorijas fizisko izskatu, nevar kvalificēt, attiecīgi, kā “projektu” vai kā “būvi” minēto normu nozīmē;

               —

               tomēr iesniedzējtiesai, pamatojoties uz piemērojamo valsts tiesisko regulējumu un, attiecīgā gadījumā, ņemot vērā vairāku tādu darbu vai iejaukšanos kumulatīvo ietekmi, kuri īstenoti kopš minētās direktīvas stāšanās spēkā, ir jānosaka, vai šī atļauja ir daļa no atļaujas izsniegšanas procedūras, kurai ir vairāki posmi, kuras mērķis beigās ir īstenot darbības, kas ir projekts tās II pielikuma 13. punkta pirmā ievilkuma nozīmē, kopsakarā ar I pielikuma 7. punktu. Ja šādu darbu vai iejaukšanos ietekme uz vidi nav novērtēta posmā pirms atļaujas izsniegšanas procesa, tad iesniedzējtiesai vajadzētu nodrošināt minētajai direktīvai lietderīgo iedarbību, raugoties, lai šāds novērtējums tiktu veikts vismaz apsaimniekošanas atļaujas izsniegšanas stadijā.

      (1)  OV C 267, 7.11.2009.


title: Lieta T-186/07: Prasība, kas celta 2007. gada 29. maijā — Ashoka /ITSB ( DREAM IT, DO IT! )

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/34

         Prasība, kas celta 2007. gada 29. maijā — Ashoka/ITSB (“DREAM IT, DO IT!”)
   (Lieta T-186/07)
   (2007/C 170/67)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ashoka, Arlington (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Link un A. Jaeger-Lenz, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 15. marta lēmumu (lieta R 635/2006-1);

               —

               piespriest ITSB segt savus tiesāšanās izdevumus pašam un atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “DREAM IT, DO IT!”, kas attiecas uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 35., 36., 41. un 45. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 844 792

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: tā kā pieteiktā preču zīme konkrētā sabiedrības daļā tiek uztverta kā tāda, kuras izcelsme ir konkrēts uzņēmums, jo sarunvalodā vai tirdzniecības praksē tā nav kļuvusi parasta kā pakalpojumu, uz kuriem tā attiecas, apzīmējums, ir pārkāpts Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts.


title: Lieta T-301/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 19. marta spriedums — in ‘t Veld /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti saistībā ar starptautiska Nolīguma par viltotu preču tirdzniecības apkarošanu (ACAC-ACTA) projektu — Ar sarunām saistītie dokumenti — Piekļuves atteikums — Izņēmums sabiedrības interešu aizsardzībai starptautisko attiecību jomā — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Samērīgums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/14

         Vispārējās tiesas 2013. gada 19. marta spriedums — in ‘t Veld/Komisija
   (Lieta T-301/10) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti saistībā ar starptautiska Nolīguma par viltotu preču tirdzniecības apkarošanu (ACAC-ACTA) projektu - Ar sarunām saistītie dokumenti - Piekļuves atteikums - Izņēmums sabiedrības interešu aizsardzībai starptautisko attiecību jomā - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīgums - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 129/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sophie in ‘t Veld (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — O. W. Brouwer un J. Blockx, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji C. Hermes un C. ten Dam, pēc tam — C. Hermes un F. Clotuche-Duvieusart)

      Priekšmets

   Sākotnēji prasība atcelt Komisijas 2010. gada 4. maija Lēmumu SG.E.3/HP/psi — Ares (2010) 234950 daļā, kurā atteikta piekļuve atsevišķiem dokumentiem saistībā ar starptautiska Nolīguma par viltotu preču tirdzniecības apkarošanu (ACAC) projektu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 4. maija Lēmumu SG.E.3/HP/psi — Ares (2010) 234950 daļā, kurā atteikta piekļuve šim lēmumam pievienotā saraksta dokumentiem Nr. 21–Nr. 25, kā arī šādām citos šī saraksta dokumentos aizklātajām teksta daļām:

                           —

                           dokumenta Nr. 45 2. lappusē ar nosaukumu “Dalībnieki” otrās rindkopas pēdējam teikumam;

                           —

                           dokumenta Nr. 47 1. lappusē ar nosaukumu “Dalībnieki” otrās rindkopas pēdējam teikumam;

                           —

                           dokumenta Nr. 47 2. lappusē ar nosaukumu “1. Digitālā vide (ieskaitot internetu)” otrās rindkopas pēdējam teikumam;

                           —

                           dokumenta Nr. 48 2. lappusē 4. punkta rindkopas pēdējā teikuma beigām;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Sophie in ‘t Veld k-dze sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina pusi Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               4)

               Komisija sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina pusi in ‘t Veld k-dzes tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 260, 25.9.2010.


title: Lieta C-356/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 19. septembrī ( Rechtbank van Koophandel Brussel lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lidl Belgium GmbH & Co KG pret Etablissementen Franz Colruyt NV (Direktīvas 84/450/EEK un 97/55/EK — Maldinoša reklāma — Salīdzinoša reklāma — Atļautas reklāmas nosacījumi — Lielveikalu tīklu noteikto cenu salīdzinājums vispārējā līmenī — Produktu sortimenta cenu salīdzinājums)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/7

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 19. septembrī (Rechtbank van Koophandel Brussel lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lidl Belgium GmbH & Co KG pret Etablissementen Franz Colruyt NV

   (Lieta C-356/04) (1)

   (Direktīvas 84/450/EEK un 97/55/EK - Maldinoša reklāma - Salīdzinoša reklāma - Atļautas reklāmas nosacījumi - Lielveikalu tīklu noteikto cenu salīdzinājums vispārējā līmenī - Produktu sortimenta cenu salīdzinājums)
   (2006/C 281/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank van Koophandel Brussel
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Lidl Belgium GmbH & Co KG

      Atbildētāja: Etablissementen Franz Colruyt NV

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van Koophandel Brussel — 3.a panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunkta interpretācija Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvā 84/450/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz maldinošu reklāmu (OV L 250, 17. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīvu 97/55/EK (OV L 290, 18. lpp.) — Salīdzinoša reklāma — Reklāmas devēja veiktais tā un tā konkurentu cenu vispārējā līmeņa salīdzinājums, nenorādot, kādas preces, ņemot par pamatu to cenas, tika salīdzinātas
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvas 84/450/EEK par maldinošu un salīdzinošu reklāmu, kas grozīta ar 1997. gada 6. oktobra Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/55/EK, 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais salīdzinošās reklāmas atļautā rakstura nosacījums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neiestājas pret to, ka salīdzinošā reklāma attiecas uz ikdienas patēriņa produktu sortimentiem, ko tirgo divi konkurējošie lielveikalu tīkli, kopumā, ja vien abus šos sortimentus veido atsevišķi produkti, kas, aplūkojot tos pa pāriem, atsevišķi atbilst šajā normā noteiktajai salīdzināmības prasībai;

               2)

               Direktīvas 84/450, kas grozīta ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkta c) apakšpunktā reklāmai noteiktā prasība “objektīvi salīdzināt” attiecīgo preču pazīmes ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja salīdzina salīdzināmu ikdienas patēriņa produktu sortimenta cenas, ko tirgo konkurējošie lielveikalu tīkli, vai arī šo lielveikalu attiecībā uz to tirgojamo salīdzināmo produktu sortimentu noteikto vispārējo cenu līmeni, minētā prasība nenozīmē, ka salīdzinātie produkti un cenas, tas ir, gan reklāmas devēja, gan arī tā konkurentu kopuma salīdzinājumā izmantotie produkti un cenas, reklāmas ziņojumā ir jāuzskaita noteikti un izsmeļoši;

               3)

               Direktīvas 84/450, kas grozīta ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka divu konkurējošo lielveikalu tīklu tirgoto preču “pārbaudāmās” pazīmes minētās normas izpratnē ir:

                           —

                           minēto preču cenas,

                           —

                           vispārējais cenu līmenis, ko šādi lielveikalu tīkli attiecīgi nosaka savam salīdzināmo produktu sortimentam, un iespējamā patērētāja, kas ikdienas patēriņa pirkumus pārsvarā veic vienā, nevis citā no konkurējošiem tīkliem, ietaupījumu summa, ja vien attiecīgās preces faktiski veido daļu no salīdzināmo produktu, balstoties uz kuriem tika noteikts minētais vispārējais cenu līmenis, sortimenta;

               4)

               Direktīvas 84/450, kas grozīta ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka salīdzinošajā reklāmā minēta pazīme, ja salīdzinājuma fakti, uz kuriem balstās norāde par šo pazīmi, šajā reklāmā nav minēti, šajā normā noteiktajai pārbaudāmības prasībai atbilst tikai tad, ja reklāmas devējs it īpaši šī ziņojuma adresātiem norāda, kur un kā viņi var saņemt ar šiem faktiem saistītu informāciju, lai pārbaudītu, vai, ja viņiem trūkst šim nolūkam vajadzīgo zināšanu, liktu pārbaudīt šo faktu vai attiecīgās pazīmes patiesumu;

               5)

               Direktīvas 84/450, kas grozīta ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka salīdzinošajai reklāmai, kas salīdzinājumā ar reklāmas devēja galveno konkurentu cenām izceļ reklāmas devēja vispārēji zemāko cenu līmeni, lai gan salīdzinājums attiecas uz produktu paraugiem, maldinošs raksturs var būt tad, ja reklāmas ziņojums:

                           —

                           neietver norādes, ka salīdzinājums attiecas tikai uz šādiem paraugiem un nevis uz visām reklāmas devēja precēm,

                           —

                           nekonkretizē salīdzinājumā izmantotus faktus vai neinformē patērētāju par informācijas avotu, kur šāda konkrētā informācija ir pieejama, vai

                           —

                           ietver kolektīvu atsauci uz iespējamo patērētāja, kas savus pirkumus pārsvarā veic pie reklāmas devēja, nevis tā konkurentiem, ietaupījumu amplitūdu, neindividualizējot vispārējo cenu līmeni, ko attiecīgi nosaka katrs no minētajiem konkurentiem, un iespējamo ietaupījumu summu, pirkumus veicot pārsvarā pie reklāmas devēja, nevis pie tā konkurentiem.

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.