title: Lieta F-38/07: Civildienesta tiesas 2009. gada 25. septembra rīkojums — Caleprico/Komisija

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/86

         Civildienesta tiesas 2009. gada 25. septembra rīkojums — Caleprico/Komisija
   (lieta F-38/07) (1)

   2009/C 267/157

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 140, 23.6.2007., 45. lpp.


title: Lieta T-569/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Fondazione Casamica/Komisija un EASME

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/69

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Fondazione Casamica/Komisija un EASME

   (Lieta T-569/15)
   (2015/C 398/83)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fondazione Casamica (Salerno, Itālija) (pārstāvis – M. Lamberti, advokāts)

      Atbildētājas: Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūra (EASME), Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto tiesību aktu: “Results of the evaluation – Ineligible proposal, Proposal: A4A, 699442” – Eiropas Komisijas Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūras (EASME) pieņemts lēmums ar Nr. Ares(2015)3187639, kas tika paziņots 2015. gada 29. jūlijā, ciktāl tas ir prettiesisks norādīto iemeslu dēļ;

               —

               atzīt par nepieņemamu dalības pieteikumu Nr. A4A, 699442, saīsinājums: A4A, ar nosaukumu “Archeology 4 All” un atļaut prasītājai un tās partneriem piedalīties iepirkumā tāda konsorcija ietvaros, kuru tās ir izveidojušas, lai piedalītos šajā iepirkumā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā prasībā apstrīdētā paziņojuma par līgumu mērķis ir izveidot, definēt un attīstīt pieejama tūrisma modeli, saskaņā ar kuru pēc to grūtību noteikšanas, ar kurām saskaras ar invaliditāti esoši tūristi, tās tiek novērstas ar standarta modeli, kurš ir atbilstošs risinājums un var tikt piedāvāts visās kultūras un arheoloģijas nozīmes vietās.
   Papildus ilglaicīgai īpašai pieredzei attiecīgajā jomā projekta iesniegšanas atbilstības nosacījumi bija arī tādas juridiskas personas dalība, kura ir cieši saistīta ar piedāvājuma mērķiem, un valsts, reģionālās vai vietējās publisko tiesību iestādes līdzdalība.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota piedāvājuma atbilstība

                           —

                              Soprintendenza Archeologia della Campania [Kampānijas Arheoloģijas Uzraudzības dienests] ir struktūra, kas atzīta par pārvaldes publisko tiesību iestādi, jo tā ir Ministero dei Beni e delle Attività Culturali e del Turismo [Kultūras mantojuma un pasākumu un tūrisma ministrija] vietējā direkcija.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots konsorcija dalībnieka Soprintendenza juridiskās personas statuss

                           —

                           Saskaņā ar ministrijas vispārīgo direkciju struktūru, kas paredzēta Ministru Padomes priekšsēdētāja 2014. gada 29. augusta Dekrētā Nr. 171, uzraudzības dienesti ir vietējās direkcijas, kuru būtība, juridiskās personas statuss un funkcijas izriet no un balstās uz ministrijas juridisko un administratīvo struktūru, kurā tie ietilpst: tie neīsteno ministrijas deleģētas pilnvaras un tie nevar tikt uzskatīti par struktūrām, kas rīkojas, pamatojoties uz pārvaldes iestādes deleģējumu.


title: Lieta T-150/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Markku Sahlstedt, Juha Kankkunnen, Mikko Tanner, Toini Tanner, Liisa Tanner, Eeva Jokinen, Aili Oksanen, Olli Tanner, Leena Tanner, Aila Puttonen, Risto Tanner, Tom Järvinen, Runo K. Kurko, sabiedrība Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK un MTK fonds iesniedza 2005. gada 18. aprīlī

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/42

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Markku Sahlstedt, Juha Kankkunnen, Mikko Tanner, Toini Tanner, Liisa Tanner, Eeva Jokinen, Aili Oksanen, Olli Tanner, Leena Tanner, Aila Puttonen, Risto Tanner, Tom Järvinen, Runo K. Kurko, sabiedrība Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK un MTK fonds iesniedza 2005. gada 18. aprīlī
   (Lieta T-150/05)
   (2005/C 143/78)
   tiesvedības valoda — somu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 18. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Marku Sālsteds [Markku Sahlstedt], Juha Kankunens [Juha Kankkunnen], Miko Tanners [Mikko Tanner], Toini Tanners [Toini Tanner], Līza Tannere [Liisa Tanner], Ēva Jokinena [Eeva Jokinen], Aili Oksanens [Aili Oksanen], Olli Tanners [Olli Tanner], Lēna Tannere [Leena Tanner], Aila Putonena [Aila Puttonen], Risto Tanners [Risto Tanner], Toms Jērvinens [Tom Järvinen], Runo K. Kurko [Runo K. Kurko], sabiedrība Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK un MTK fonds, kurus pārstāv Kari Martinens [Kari Marttinen].
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt pilnībā prasības pamatā esošo lēmumu (1);

               —

               pakārtoti, ja tas nav iespējams, atcelt prasības pamatā esošo lēmumu daļā, kas attiecas uz tajā minētajām Somijas Republikas teritorijām;

               —

               pakārtoti, ja arī tas nav iespējams, atcelt prasības pamatā esošo lēmumu daļā, kas attiecas uz prasības 6.2.2.7. daļā minētām teritorijām;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kā arī likumiskos procentus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji apgalvo, ka ar lēmumu ir pārkāptas Kopienu tiesības, jo īpaši Direktīvas par dzīvotnēm 4. pants un tās III pielikums. Lai pamatotu minēto Kopienas tiesību pārkāpumu, prasītāji norāda uz trim pamatiem:

               a)

               saskaņā ar Direktīvas par dzīvotnēm 3. pantu, Natura 2000 ir apvienotais Eiropas aizsargājamo teritoriju tīkls. Lai nordošinātu tīkla integrāciju un panāktu piemērotu aizsardzības līmeni, gan dalībvalstīm, gan Komisijai attiecībā uz teritoriju atlasi ir saistošs Direktīvas 4. pants kopā ar tās III pielikumu. Nav iespējams izvēlēties teritoriju neievērojot šos noteikumus, vai arī pieņemot iepriekšējus vai daļējus lēmumus. Teritorijas izvēlas atbilstoši kritērijiem, ko attiecina uz katru dalībvalsti;

               b)

               III pielikuma pirmo posmu (dalībvalsts līmenī) un otro posmu (Komisijas līmenī) veido darbību kopums, kam ir tiesiskas sekas. Otrā posma procedūra un lēmums par Kopienas nozīmes teritorijām neatbilst Direktīvai, ja pirmajā posmā izvirzītais priekšlikums neatbilst Direktīvā izvirzītajiem nosacījumiem, un

               c)

               otrajā posmā Komisija kopā ar dalībvalstīm saskaņo dalībvalstu priekšlikumus un lemj par bioģeogrāfiskā rajona teritoriju robežu izmaiņām, jo tās veiktais labvēlīgā aizsardzības statusa vērtējums ir nozīmīgāks nekā dalībvalsts vērtējums.

         Attiecīgais Somijas pirmā posma teritoriju priekšlikums, no kura Komisija atbilstoši Direktīvas 4. panta 2. punkta 3. apakšpunktam izvēlējās Kopienas nozīmes teritorijas, ir pretrunā obligātajiem kritērijiem teritoriju atlasei saskaņā ar Direktīvu par dzīvotnēm.
   Komisijai ir pienākums nodrošināt, lai dalībvalstu priekšlikumā minētās teritorijas atbilst bioģeogrāfiskajām prasībām, ko izvirza otrā posma beigās pieņemtajā lēmumā ietvertajām teritorijām. Tādēļ Komisija nedrīkstēja apstiprināt piedāvāto teritoriju iekļaušanu Kopienas nozīmes teritoriju sarakstā bez bioģeogrāfisko datu pārbaudes.

      (1)  Komisijas 2005. gada 13. janvāra Lēmums, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu boreālajam bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 40, 1.lpp).


title: Lieta T-69/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī – Provincie Groningen un Provincie Drenthe/Komisija

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/33

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī – Provincie Groningen un Provincie Drenthe/Komisija
   (Lieta T-69/09)
   2009/C 90/51
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Provincie Groningen, Groningen (Nīderlande), un Provincie Drenthe, Assen (Nīderlande) (pārstāvji – C. Dekker un E. Belhadj, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               daļēji atcelt 2. pantu Komisijas 2008. gada 11. decembra Lēmumā C (2008) 8355 par Eiropas Reģionālās attīstības fonda palīdzības, kura tika apstiprināta ar vienotu programmdokumentu attiecībā uz Groningen-Drenthe reģionu, kas ietilpst mērķī Nr. 2, – Nr. 97.07.13.003 – atbilstoši Komisijas 1997. gada 26. maija Lēmumam C (1997) 1362, samazināšanu tiktāl, ciktāl pirmais minētais lēmums attiecas uz izdarīto 2 % pamatlikmes korekciju EUR 1 139 346,24 apmērā un kopējā izdevumu summa ir noteikta NLG 8 441 804 apmērā, kas tika atzīta par nedotējamu, un ciktāl tas attiecas uz ekstrapolēto korekciju 5,76 %, kā arī uz korekciju NLG 1 160 456 apmērā saistībā ar nenotikušajiem konkursiem, nepārsniedzot publisko iepirkumu direktīvās minētās robežvērtības;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītājas apgalvo, pirmkārt, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 4253/88 (1) 24. pants, jo Komisija sakarā ar konstatētajām nelikumībām veica ekstrapolētu korekciju 5,76 % un par īpašo projekta un programmas noteikumu neievērošanu pamatlikmes korekciju 2 %, lai gan šīs korekcijas nevar būt balstītas uz minēto pantu.
   Otrkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpts EKL 28. un 49. pants, jo Komisija nav atzinusi, ka tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumus, kuru vērtība ir zemāka par Direktīvās 93/97/EEK (2), 93/38/EEK (3) un 92/50/EEK (4) par publiskajiem iepirkumiem minētajām robežvērtībām, ir jāpiešķir atbilstoši noteikumiem par preču brīvu apriti un pakalpojumu sniegšanas brīvību tikai tad, ja pastāv pārrobežu aspekts.
   Treškārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, jo Komisija ir konstatējusi, ka publiskā iepirkuma līgumi, kuru vērtība ir zemāka par direktīvās par publiskajiem iepirkumiem minētajām robežvērtībām, drīkst tikt piešķirti tikai atbilstoši noteikumiem par preču brīvu apriti un pakalpojumu sniegšanas brīvību, lai gan tas vienotā programmdokumenta attiecībā uz Groningen-Drenthe reģionu, kas ietilpst mērķī Nr. 2, īstenošanas laikā nebija skaidrs.
   Ceturtkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpts EK līgums, it īpaši, EKL 211. pants, jo Komisija apgalvotās valsts projekta priekšnosacījumu neievērošanas dēļ izdarīja pamatlikmes samazinājumu par 2 %, lai gan tai nebija šādu tiesību.
   Piektkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāptas Regulas Nr. 4253/88 un 2064/97 (5), jo Komisija neņēma vērā to, ka prasītājas bija izpildījušas savus pienākumus attiecībā uz pārvaldības un kontroles sistēmu.
   Sestkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, jo Komisija ir tām radījusi pamatotu paļāvību, ka esošā pārvaldības un kontroles sistēma un citi uzraudzības veidi ir pietiekami, lai izpildītu to pienākumus.
   Septītkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpta Regula Nr. 4253/88, jo Komisija nepamatoti nosprieda, ka projekts “Noord-Zuidroute” nav savlaicīgi pabeigts un pārvaldības un kontroles sistēmās ir trūkumi, kuru dēļ ir ticis izdarīts pamatlikmes samazinājums par 2 %.
   Astotkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpta Direktīva 93/36/EEK (6), jo Komisija nepamatoti nosprieda, ka projekta “Waterfabriek Noorder Dieranpark Emmen” ietvaros ir tikuši noslēgti līgumi par membrānu un procesa vadības sistēmas piegādi, kuru slēgšanas tiesības ir piešķirtas pretēji Direktīvas 93/36/EEK noteikumiem, neizsludinot nekādu konkursu, lai gan Direktīva 93/36/EEK to šajā gadījumā pilnībā atļauj.
   Devītkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāptas Direktīvas 92/50/EEK un 93/37/EEK, jo Komisija nepamatoti nosprieda, ka projekta “Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen” ietvaros ir noslēgts līgums par projekta un ietvarvadību, kura slēgšanas tiesības esot piešķirtas pretēji Direktīvas 92/50/EEK noteikumiem bez jebkāda konkursa, lai gan šis līgums esot būvdarbu izpildes līguma Direktīvas 93/37/EEK izpratnē daļa un līdz ar to tas nav īpaši jāizsludina.
   Desmitkārt, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpta Direktīva 93/38/EEK, jo Komisija nepamatoti nosprieda, ka projekta “Centraal Station Groningen” ievaros tiesības slēgt līgumu par īpašumu īri glabāšanai uz laiku ir piešķirtas pretēji Direktīvas 93/38/EEK noteikumiem, lai gan šī glabāšana uz laiku ir jāuzskata par “būvdarbiem” Direktīvas 93/38/EEK izpratnē.
   Vienpadsmitkārt, prasītājas apgalvo, ka pārkāpta Regula Nr. 4253/88, jo Komisija nepamatoti nosprieda, ka tehnoloģiju centra “Noord-Niederland” atbalstīšana neatbilst vienotajam programmdokumentam.
   Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka ir pārkāpts EK līgums un Regula Nr. 4253/88, jo Komisija, lai noteiktu kopējo kļūdu kvotu, nepamatoti ņēma vērā konstatējumus attiecībā uz “Verbouwplan Martinihal Groningen”.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88 par Regulas (EEK) Nr. 2052/88 īstenošanu attiecībā uz dažādu struktūrfondu intervenču, no vienas puse, un to un Eiropas Investīciju bankas intervenču un citiem pieejamo finanšu instrumentu, no otras puses, koordinēšanu (OV L 374, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.).

      (3)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.).

      (4)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.).

      (5)  Komisijas 1997. gada 15. oktobra Regula (EK) Nr. 2064/97 par Padomes Regulas (EEK) Nr. 4253/88 īstenošanas noteikumiem attiecībā uz dalībvalstu finanšu kontroli struktūrfondu līdzfinansētiem pasākumiem (OV L 290, 1. lpp.).

      (6)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.).


title: Lieta T-15/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko Wim De Waele iesniedza 2005. gada 18. janvārī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/40

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko Wim De Waele iesniedza 2005. gada 18. janvārī
   (Lieta T-15/05)
   (2005/C 57/67)
   Tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 18. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko cēla Wim De Waele, (Briģe (Beļģija)), kuru pārstāv Paul Maeyaert un Samuel Granata, pārstāvji.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               pārskatīt un daļēji atcelt Iekšēja tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju 1. padomes 2004. gada 16. novembra lēmumu (lieta R 820/2004-1) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz 18. klases precēm “desu apvalki gaļas kulinārijai”, vai vismaz tiktāl, ciktāl tas attiecas uz precēm “desu apvalki gaļas kulinārijai, kas paredzēti profesionāliem iepircējiem”;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Attiecīgā Kopienas preču zīme

               Trīsdimensiju iegarenas formas preču zīme ar vijumiem pa kreisi un pa labi, kas veido rombveida ietvaru, 18., 29. un 30. klases precēm – pieteikums Nr. 3 050 531

               Pārbaudītāja lēmums:

               Prasības noraidīšana

               Apelāciju padomes lēmums:

               Apelācijas sūdzības noraidīšana

               Izvirzītie pamati:

               Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-5/09: Prasība, kas celta 2009. gada 8. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/19

         Prasība, kas celta 2009. gada 8. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-5/09)
   (2009/C 55/32)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – N. Yerrell un M. Karanasou-Apostolopoulou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 16. novembra Direktīvas 2005/68/EK (1) par pārapdrošināšanu un Padomes Direktīvu 73/239/EEK un 92/49/EEK grozījumiem, kā arī Direktīvu 98/78/EK un 2002/83/EK grozījumiem, prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš 2005. gada 16. novembra Direktīvas 2005/68/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 10. decembrī.

      (1)  OV L 323, 13.10.2007., 32. lpp.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 9. decembrī lietā C-177/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 89/618/Euratom — Sabiedrības informēšana radiācijas avārijas gadījumā — Netranspozīcija)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 9. decembrī

      lietā C-177/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 89/618/Euratom - Sabiedrības informēšana radiācijas avārijas gadījumā - Netranspozīcija)
   (2005/C 45/13)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-177/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EAKL 141. pantam, ko 2003. gada 16. aprīlī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - J. Grunwald un B. Stromsky) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues un E. Puisais), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesneši K. Lenaerts, J. L. Cunha Rodrigues (referents), M. Ilešič un E. Levits, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 9. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Ievērojot faktu, ka līdz 2000. gada 27. decembrim, neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu 2., 3., 6. un 7. panta prasības Padomes 1989. gada 27. novembra Direktīvā 89/618/Euratom par plašas sabiedrības informēšanu par veicamajiem aizsardzības pasākumiem un par rīcību radiācijas avārijas gadījumā, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī Direktīva;

               2)

               prasību noraidīt pārējā daļā;

               3)

               puses sedz savus izdevumus pašas.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 3. oktobris ) Lietā E-15/11 – Arcade Drilling AS pret Norvēģijas valsti, ko pārstāv Tax Region West (Brīvība veikt uzņēmējdarbību – EEZ līguma 31. un 34. pants – Nodokļi – Principi izvairīšanās no nodokļu maksāšanas apkarošanai – Proporcionalitāte)

text:
               31.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 29/7

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 3. oktobris)
   Lietā E-15/11

      Arcade Drilling AS pret Norvēģijas valsti, ko pārstāv Tax Region West

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību – EEZ līguma 31. un 34. pants – Nodokļi – Principi izvairīšanās no nodokļu maksāšanas apkarošanai – Proporcionalitāte)
   2013/C 29/08
   Lietā E-15/11 Arcade Drilling AS pret Norvēģijas valsti, ko pārstāv Tax Region West – Oslo tingrett (Oslo rajona tiesas) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju attiecībā uz EEZ Līguma 31. un 34. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents), 2012. gada 3. oktobrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Nepastāvot skaidriem un precīziem valsts tiesību aktu noteikumiem par to, ka uzņēmums, kas pārceļ savu galveno biroju ārpus tā reģistrācijas valsts, ir jālikvidē, un kompetento iestāžu un tiesas lēmumam, ar kuru likvidācija stājas spēkā, galvenā biroja pārcelšana uz citu EEZ valsti neietekmē uzņēmuma tiesības atsaukties uz EEZ līguma 31. pantu. Šādos gadījumos uzņēmums var atsaukties uz EEZ līguma 31. pantu, lai apstrīdētu nodokļu likumību, ko tam ir piemērojusi tā izcelsmes valsts par tā galvenā biroja pārcelšanu uz citu EEZ valsti.
               Nodokļa summas noteikšana, kas jāmaksā uzņēmumam, kurš pārceļ savu galveno biroju ārpus Norvēģijas, ja nodokļu administrācijas skatījumā šādas darbības ir veiktas nolūkā izvairīties no tādu nodokļu nomaksas, kas izriet no pienākuma slēgt un likvidēt uzņēmumu saskaņā ar šīs valsts uzņēmējdarbības tiesībām, ir ierobežojums saskaņā ar EEZ līguma 31. un 34. pantu ar nosacījumu, ka uzņēmumiem, kas nav izpildījuši šādas saistības, bet neveic pārcelšanu, netiek piemērots likvidācijas nodoklis.

               2.

               Nodokļa summas noteikšanu, kas jāmaksā uzņēmumam, ja nodokļu administrācijas skatījumā uzņēmuma darbības ir vērtējamas kā izvairīšanās no tādu nodokļu nomaksas, kas izriet no pienākuma slēgt un likvidēt uzņēmumu saskaņā ar šīs valsts uzņēmējdarbības tiesībām, var pamatot ar mērķi saglabāt līdzsvarotu nodokļu piemērošanas pilnvaru sadalījumu starp EEZ valstīm un novērst izvairīšanos no nodokļu nomaksas. Šie iemesli ir īpaši svarīgi sabiedrības interešu ievērošanai. Turklāt nodokļa summas noteikšana, kas jāmaksā uzņēmumam, ir atbilstoša šo mērķu sasniegšanai.
               Nodokļa summas noteikšana, kas jāmaksā uzņēmumam, ja tā izcelsmes valsts, kas ir EEZ dalībvalsts, nodokļu administrācijas skatījumā uzņēmuma darbības ir vērtējamas kā izvairīšanās no tādu nodokļu nomaksas, kas izriet no pienākuma slēgt un likvidēt uzņēmumu saskaņā ar šīs valsts uzņēmējdarbības tiesībām, jāuzskata par tādu, kas nepārsniedz nepieciešamas prasības mērķu sasniegšanai attiecībā uz nepieciešamību saglabāt līdzsvarotu nodokļu piemērošanas pilnvaru sadalījumu starp EEZ valstīm un novērst izvairīšanos no nodokļu nomaksas, ciktāl tas attiecas uz objektīvo un pārbaudāmo faktu izvērtēšanu, kas palīdz noteikt, vai galvenā biroja pārcelšana atbilst attiecīgās dalībvalsts uzņēmējdarbības tiesībām.
               Ja, izvērtējot objektīvos un pārbaudāmos faktus, tiek secināts, ka uzņēmuma darbība neatbilst dalībvalsts uzņēmējdarbības tiesībām un uzņēmums ir likvidējams, tad maksājamā nodokļa summas noteikšana jāattiecina tikai uz likvidācijas sekām, lai ievērotu samērīguma principu. Jautājuma par to, vai attiecīgais lēmums pamatlietā pārsniedz to, kas nepieciešams tiesību aktos izvirzīto mērķu sasniegšanai, izvērtēšanu atstāj dalībvalsts tiesas ziņā.
               Valsts pasākums, kas paredz nodokļa no nerealizētiem aktīviem un nodokļu pozīcijām tūlītēju atgūšanu laikā, kad nodokļu administrācija izvērtē gadījumu, kad uzņēmums ir zaudējis savu atsevišķas juridiskās personas statusu saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem, bet bez kompetentās iestādes vai tiesas lēmuma, ir pretrunā ar EEZ līguma 31. pantu.


title: Lieta T-638/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 8. aprīļa spriedums – Frinsa del Noroeste/EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (“FRISA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FRISA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Frinsa” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Jaunu faktu un pierādījumu iesniegšana, pamatojot prasību Vispārējā tiesā — Grozīšanas pilnvaras — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts, 65. pants un 76. panta 1. punkta beigu daļa — Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 2.–4. punkts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 8. aprīļa spriedums – Frinsa del Noroeste/EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (“FRISA”)
   (Lieta T-638/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FRISA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Frinsa” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Jaunu faktu un pierādījumu iesniegšana, pamatojot prasību Vispārējā tiesā - Grozīšanas pilnvaras - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts, 65. pants un 76. panta 1. punkta beigu daļa - Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 2.–4. punkts)
   (2016/C 191/32)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Frinsa del Noroeste, SA (Santa Eugenia de Ribeira, Spānija) (pārstāvis – J. Botella Reyna, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Frisa Frigorífico Rio Doce, SA (Espírito Santo, Brazīlija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 1. jūlija lēmumu apvienotajās lietās R 1547/2013–4 un R 1851/2013–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Frinsa del Noroeste, SA un Frisa Frigorífico Rio Doce, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 1. jūlija lēmumu apvienotajās lietās R 1547/2013–4 un R 1851/2013–4;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 380, 27.10.2014.


title: Lieta C-219/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH

   (Lieta C-219/15)
   (2015/C 279/21)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Elisabeth Schmitt

      Atbildētāja: TÜV Rheinland LGA Products GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai direktīvas (1) mērķis un nolūks ir tāds, ka attiecībā uz III klases medicīnas ierīcēm pilnvarotā iestāde, kurai uzdota kvalitātes nodrošinājuma sistēmas un konstrukcijas pārbaude un uzraudzība, aizsargā visus potenciālos pacientus un tāpēc vainojamas saistību nepildīšanas gadījumā atbildība pret attiecīgajiem pacietiem var būt tieša un neierobežota?
   Vai no minētajiem Direktīvas 93/42/EEK II pielikuma punktiem izriet, ka attiecībā uz III klases medicīnas ierīcēm pilnvarotajai iestādei, kurai uzdota kvalitātes nodrošinājuma sistēmas un konstrukcijas pārbaude un uzraudzība, ir vispārējs vai vismaz pamatotam iemeslam pakārtots pienākums pārbaudīt ražojumu?
   Vai no minētajiem Direktīvas 93/42/EEK II pielikuma punktiem izriet, ka attiecībā uz III klases medicīnas ierīcēm pilnvarotajai iestādei, kurai uzdota kvalitātes nodrošinājuma sistēmas un konstrukcijas pārbaude un uzraudzība, ir vispārējs vai vismaz pamatotam iemeslam pakārtots pienākums pārbaudīt ražotāja komercdarbības dokumentus un/vai veikt iepriekš nepaziņotas pārbaudes?

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm, OV L 169, 1. lpp., kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvu 2007/47/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 90/385/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz aktīvām implantējamām medicīnas ierīcēm, Padomes Direktīvu 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm un Direktīvu 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū, OV L 247, 21. lpp.


title: Lieta C-599/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu lietā T-99/10 Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 28. novembrī iesniedza TofuTown.com GmbH

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu lietā T-99/10 Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 28. novembrī iesniedza TofuTown.com GmbH

   (Lieta C-599/11 P)
   2012/C 133/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: TofuTown.com GmbH (pārstāve — B. Krause, advokāte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               piespriest Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs vai, gadījumā, ja apelācijas sūdzība tiks noraidīta (quid non), šos izdevumus sadalīt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru ir atcelts Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 7. janvāra lēmums iebildumu procesā starp Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG un TofuTown.com GmbH.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētais spriedums esot atceļams, balstoties uz šādiem pamatiem:

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo, piemērojot jaunus kritērijus, ir apstiprinājusi, ka pastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Saskaņā ar pārsūdzēto spriedumu konceptuālās līdzības apstiprināšanai pietiek ar to, ka abi jēdzieni ir aizgūti no kopīga plašāka jēdziena un ka tie — lai gan konceptuāli ir dažādi — neveido pretstatu, kas neesot saderīgs ar līdzšinējo judikatūru.

               Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot sajaukšanas iespēju bez visu nozīmīgo un atzīto preču zīmju līdzības izvērtēšanas kritēriju ņemšanas vērā. Šajā gadījumā vienīgā identiskā sastāvdaļa atrodas pretnostatītās preču zīmes beigās. Saskaņā ar iedibināto judikatūru esot piemērojams princips, ka patērētājs parasti velta lielāku uzmanību preču zīmes sākumam, nevis tās beigām.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (kodificētā versija); OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-549/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/70/EK — Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un teroristu finansēšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/14

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-549/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/70/EK - Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un teroristu finansēšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 282/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — D. O'Hagan)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvas 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz “politiski ietekmējamas personas” definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos (OV L 214, 29. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvas 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz “politiski ietekmējamas personas” definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos, prasības, Īrija nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-167/05: Prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 14. aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/6

         Prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 14. aprīlī
   (Lieta C-167/05)
   (2005/C 171/11)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 14. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv L. Štroms van Līrs [L. Ström van Lier] un K. Gross [K. Gross], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, piemērojot valsts nodokļus, kas nodrošina alum, kas galvenokārt tiek ražots Zviedrijā, netiešu aizsardzību pret konkurenci, ko rada vīns, kas galvenokārt tiek importēts no citām dalībvalstīm, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 90. panta 2. daļa;

               2)

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Zviedrijā alkoholiskie dzērieni individuāliem patērētājiem tiek tirgoti ar valstij piederošas mazumtirdzniecības monopolsabiedrības Systembolaget AB starpniecību. Systembolaget AB tirgo stipro alu, proti, alu, kas satur vairāk nekā 3,5 % alkohola uz vienu vienību, kā arī vīnu. Vieglie vīni vidējā cenu kategorijā tiek uzskatīti par aizstājamiem ar stipro alu.
   Alus tiek aplikts ar alkohola nodokli, kas vidēji un, izsakot procentos, ir būtiski mazāks par līdzvērtīgu nodokli, ar ko apliek vīnu. Nav izvirzīts nekāds pamats, kas attaisnotu šādu akcīzes nodokļa atšķirību. Nodokļa atšķirība attiecīgi ietekmē preču cenu. Cenu atšķirību pastiprina PVN piemērošana šīm precēm 25 % apmērā.
   Nodokļa ietekme uz attiecīgo preču cenu var deformēt konkurenci, un šiem iekšējiem akcīzes nodokļiem ir tāds raksturs, ka tie nostiprina vietējo preču patēriņa modeli, samazina potenciālo vīna patēriņu un tādējādi ir tendēti nodrošināt netiešu aizsardzību alus konkurētspējai ar vīnu.


title: Lieta F-101/12: Civildienesta tiesas 2016. gada 26. aprīļa rīkojums – Claus/Komisija

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/66

      Civildienesta tiesas 2016. gada 26. aprīļa rīkojums – Claus/Komisija
      (Lieta F-101/12) (1)

      (2016/C 211/82)
      Tiesvedības valoda – franču
      Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 147, 25.5.2013., 36. lpp.


title: Lieta T-625/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. novembrī — The Tea Board /ITSB — Delta Lingerie ( “Darjeeling collection de lingerie” )

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/37

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. novembrī — The Tea Board/ITSB — Delta Lingerie (“Darjeeling collection de lingerie”)
   (Lieta T-625/13)
   2014/C 45/65
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Tea Board (Kalkuta, Indija) (pārstāvis — A. Nordemann, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Delta Lingerie (Cachan, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 17. septembra lēmumu lietā R 1502/2012-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme zaļā krāsā, kas ietver vārdiskus elementus “Darjeeling collection de lingerie”, attiecībā uz 25., 35. un 38. klasi — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 466 228

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas kolektīvas vārdiskas preču zīmes “DARJEELING” reģistrācija Nr. 4 325 718 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē; Kopienas kolektīvas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “DARJEELING”, reģistrācija Nr. 8 674 327

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums


title: Lieta T-411/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 24. februāra spriedums – Coca-Cola/ITSB (Kontūrpudeles bez rievtekām forma) Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Kontūrpudeles bez rievtekām forma — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/26

         Vispārējās tiesas 2016. gada 24. februāra spriedums – Coca-Cola/ITSB (Kontūrpudeles bez rievtekām forma)
   (Lieta T-411/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Kontūrpudeles bez rievtekām forma - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts)
   (2016/C 118/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Coca-Cola Company (Atlanta, Savienotās Valstis) (pārstāvji – D. Stone, A. Dykes, solicitors, un S. Malynicz, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Geroulakos un A. Folliard Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2014. gada 27. marta lēmumu lietā R 540/2013–2 attiecībā uz trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido kontūrpudeles forma, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               The Coca-Cola Company atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta C-71/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. janvāra rīkojumu lietā T-479/14 Kendrion/Eiropas Savienība 2015. gada 17. februārī iesniedza Eiropas Savienības Tiesa

text:
               30.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/20

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. janvāra rīkojumu lietā T-479/14 Kendrion/Eiropas Savienība 2015. gada 17. februārī iesniedza Eiropas Savienības Tiesa
      (Lieta C-71/15 P)
      (2015/C 107/29)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – A. V. Placco un E. Beysen)

         Otrs lietas dalībnieks: Kendrion NV

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. janvāra spriedumu T-479/14, Kendrion/Eiropas Savienība;

                  —

                  prasījumus, kurus Eiropas Savienības Tiesa (turpmāk tekstā – “EST”) bija izvirzījusi Vispārējā tiesā atbilstoši tās Reglamenta 114. pantam, apmierināt un tādēļ

                  —

                  primāri, pieņemt galīgo nolēmumu lietā, Kendrion NV prasību par zaudējumu atlīdzību atzīstot par nepieņemamu, jo tā ir vērsta pret EST (kā Savienības pārstāvi);

                  —

                  pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka apstāklis, ka minētā prasība ir vērsta pret EST un nevis pret Komisiju (kā Savienības pārstāvi), neietekmē tās pieņemamību, bet tomēr arī uzskatītu, ka Vispārējai tiesai, izskatot EST izvirzīto procesa jautājumu, bija jālemj, ka EST vietā kā atbildētājai ir jāstājas Komisijai, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma taisīšanai par Kendrion prasību par zaudējumu atlīdzību, ņemot vērā EST juridiskos argumentus;

                  —

                  piespriest Kendrion NV atlīdzināt EST tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar 2015. gada 6. janvāra rīkojumu Eiropas Savienības Vispārējā tiesa noraidīja lūgumu, kuru EST atbilstoši minētās tiesas Reglamenta 114. pantam iesniedza lietā T-479/14 Kendrion/Eiropas Savienības Tiesa. Šīs iestādes lūguma galvenais mērķis bija atzīt par nepieņemamu pret to kā atbildētāju celto Kendrion NV prasību, ar ko tā vēlējās panākt Savienības ārpuslīgumiskās atbildības konstatēšanu un saņemt atlīdzību par zaudējumiem, kuri, kā tā apgalvo, tai ir radušies tādēļ, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi saprātīgu termiņu lietā T-54/06 Kendrion/Komisija. Pakārtoti, EST lūgumā bija izvirzījusi procesa jautājumu, lūdzot Vispārējo tiesu nolemt, ka EST vietā kā atbildētājai ir jāstājas Eiropas Komisijai (turpmāk tekstā – “Komisija”). EST šai ziņā norādīja, ka prasītājai sava prasība pret Eiropas Savienību bija jāvērš nevis pret EST kā tās pārstāvi, bet gan pret Komisiju. Vispārējā tiesa minētajā rīkojumā šai EST nostājai nepiekrita.
      Tagad EST Tiesā vēršas ar apelācijas sūdzību atbilstoši EST Statūtu 56. pantam, lūdzot rīkojumu atcelt. Šīs apelācijas sūdzības atbalstam EST norāda, ka nav ievērotas normas par Savienības pārstāvību tās tiesās un nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.

            Pirmajā pamatā par normu par Savienības pārstāvību tās tiesās neievērošanu
          EST norāda, ka, tā kā attiecībā uz lietām, kuras par Savienības ārpuslīgumisko atbildību ir ierosinātas, pamatojoties uz atbilstoši LESD 228. pantam celtu prasību, nav konkrētu normu par Savienības pārstāvību tās tiesu iestādēs, tad šīs pārstāvības noteikumi ir jāsecina no tiesu darbībai piemērojamiem vispārīgajiem principiem, īpaši no pareizas tiesvedības principa un tiesas neatkarības un objektivitātes principiem.
      Šim pirmajam EST pamatam ir divas daļas, konkrēti, pareizas tiesvedības principa prasību un tiesas neatkarības un objektivitātes principu prasību neievērošana.
      Pirmā pamata ietvaros EST norāda, ka Vispārējās tiesas secinātais, ka EST ir jāpārstāv Savienība iepriekšminētajā tiesvedībā par zaudējumu atlīdzību, ir acīmredzami balstīts uz judikatūru, kas radusies ar spriedumu Werhahn Hansamühle u.c./Padome un Komisija (63/72–69/72, EU:C:1973:121; turpmāk tekstā – “spriedums Werhahn u.c.”). No minētās judikatūras izriet, ka, ja pret Kopienu, tagadējo Savienību, vēršas saistībā ar atbildību par tās iestāžu darbībām, to Savienības tiesās pārstāv tā iestāde vai iestādes, kurām tiek pārmesta rīcība, kas radījusi minēto atbildību. EST uzskata, ka šāds risinājums šajā lietā nav piemērojams, jo, ņemot vērā vairākus faktorus, tādējādi var rasties situācija, kas var izrādīties pretrunā labas tiesvedības prasībai, kas savukārt saskaņā ar spriedumā Werhahn u.c. skaidri noteikto ir minētā sprieduma pamatā. Šai ziņā EST cita starpā arī norāda, ka nav ievērots LESD 317. panta pirmās daļas tvērums un Regulas Nr. 966/2012 (1) 53. panta 1. punkts, pamatojoties uz ko Vispārējai tiesai esot bijis jākonstatē princips, ka tāda zaudējumu atlīdzība, kāda tiek prasīta šajā lietā, ir jāizmaksā no Komisijas daļas Savienības budžetā.
      Pirmā pamata otrās daļas ietvaros EST, atsaucoties uz ECT 2008. gada 10. jūlija spriedumu Mihalkov/Bulgārija (lieta Nr. 67719/01), norāda, ka Vispārējā tiesa savā rīkojumā nav ievērojusi tiesas neatkarības un objektivitātes principus, lemjot, ka Kendrion celtās prasības par zaudējumu atlīdzināšanu ietvaros Savienība ir jāpārstāv EST. Ņemot vērā, ka šajā lietā, pirmkārt, apgalvotais fakts, kas ir pamats atbildībai, ir radies, iztiesāšanas sastāvam pildot tiesas uzdevumus, un, otrkārt, iztiesāšanas sastāvs, kuram jāiztiesā lieta – i) ietilpst tajā pašā tiesu iestādē (Vispārējā tiesa), kurā ietilpst iztiesāšanas sastāvs, kuram tiek pārmesta atbildības pamatā esošā darbība un ii) ir atbildētājas šajā lietā (EST) neatņemama sastāvdaļa, jo tiesneši ar to ir profesionāli saistīti – iepriekš minēto prasību izpilde ir apdraudēta, vēl jo vairāk tad, kā atzinusi Vispārējā tiesa, kad tāda zaudējumu atlīdzība, kāda prasīta šajā lietā, ir izmaksājama no EST daļas [Savienības] budžetā.
      Visbeidzot
            otrā pamata
          ietvaros EST norāda, ka apstrīdētajā rīkojumā
            nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu
         , jo tajā nav konkrēti atspēkoti argumenti, kurus EST Vispārējā tiesā bija izvirzījusi par sprieduma Kendrion/Komisija (C-50/12 P, EU:C:2013:771) piemērojamību.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.).


title: Lieta C-175/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. aprīlī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – X/Belastingdienst/Toeslagen

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. aprīlī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – X/Belastingdienst/Toeslagen

   (Lieta C-175/17)
   (2017/C 178/15)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: X

      Atbildētājs: Belastingdienst/Toeslagen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.), 13. pants, skatīts kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. un 18. pantu, 19. panta 2. punktu un 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši Savienības tiesību aktiem apelācijas sūdzībai, ja tāda ir paredzēta valsts tiesību aktos tiesvedībās par lēmumu, kurā ir ietverts atgriešanas lēmums Direktīvas 2008/115/EK 3. panta 4. punkta izpratnē, ir jābūt automātiski apturošai iedarbībai, ja trešās valsts valstspiederīgais apgalvo, ka atgriešanas lēmuma izpilde nozīmē nopietnu risku pārkāpt neizraidīšanas principu? Citiem vārdiem sakot, vai šādā gadījumā attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā izraidīšana ir jāatliek uz apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu vai, ja apelācijas sūdzība jau ir iesniegta, līdz lēmuma pieņemšanai par šo apelācijas sūdzību, trešās valsts valstspiederīgajam neiesniedzot par to atsevišķu pieteikumu?

               2)

               Vai Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV 2005, L 326, 13. lpp.), 39. pants, skatīts kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. un 18. pantu, 19. panta 2. punktu un 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši Savienības tiesību aktiem apelācijas sūdzībai, ja tāda ir paredzēta valsts tiesību aktos tiesvedībās par patvēruma pieteikuma noraidīšanu Direktīvas 2005/85/EK 2. panta izpratnē, jābūt automātiski apturošai iedarbībai? Citiem vārdiem sakot, vai šādā gadījumā attiecīgā patvēruma meklētāja izraidīšana ir jāatliek uz apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu vai, ja apelācijas sūdzība jau ir iesniegta, līdz lēmuma pieņemšanai par šo apelācijas sūdzību, patvēruma meklētājam neiesniedzot par to atsevišķu pieteikumu?


title: Lieta T-471/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 5. septembra spriedums – Éditions Odile Jacob /Komisija Konkurence — Koncentrācija — Grāmatu izdevniecības tirgus — Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu ar nosacījumu, ka aktīvi tiek pārdoti tālāk — Atsavināto aktīvu ieguvēja lēmums par apstiprināšanu — Lēmums, kas pieņemts pēc tam, kad Vispārējā tiesa atcēlusi sākotnējo lēmumu attiecībā uz to pašu procesu — Interese celt prasību — LESD 266. panta pārkāpums — Tādu saistību neievērošana, kas ir noteiktas lēmumā par atļaujas piešķiršanu ar nosacījumiem — Atšķirība starp nosacījumiem un saistībām — Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips — Ieguvēja kandidatūras novērtējums — Ieguvēja neatkarība no pārdevēja — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/13

         Vispārējās tiesas 2014. gada 5. septembra spriedums – Éditions Odile Jacob/Komisija
   (Lieta T-471/11) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Grāmatu izdevniecības tirgus - Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu ar nosacījumu, ka aktīvi tiek pārdoti tālāk - Atsavināto aktīvu ieguvēja lēmums par apstiprināšanu - Lēmums, kas pieņemts pēc tam, kad Vispārējā tiesa atcēlusi sākotnējo lēmumu attiecībā uz to pašu procesu - Interese celt prasību - LESD 266. panta pārkāpums - Tādu saistību neievērošana, kas ir noteiktas lēmumā par atļaujas piešķiršanu ar nosacījumiem - Atšķirība starp nosacījumiem un saistībām - Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips - Ieguvēja kandidatūras novērtējums - Ieguvēja neatkarība no pārdevēja - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 372/16
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Éditions Odile Jacob SAS (Parīze, Francija) (pārstāvji – sākotnēji O. Fréget, M. Struys un L. Eskenazi, vēlāk O. Fréget, L. Eskenazi un D. Béranger un visbeidzot O. Fréget un L. Eskenazi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Giolito, O. Beynet un S. Noë)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lagardère SCA (Parīze, Francija) (pārstāvji – A. Winckler, F. de Bure, J.-B. Pinçon un L. Bary, avocats) un Wendel (Parīze) (pārstāvji – M. Trabucchi, F. Gordon un A. Gosset-Grainville, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 13. maija Lēmumu C (2011) 3503 lietā COMP.M/2978 – Lagardère/Natexis/VUP, kas tika pieņemts pēc Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra sprieduma lietā Éditions Odile Jacob/Komisija (T-452/04, Krājums, EU:T:2010:385) un ar kuru Komisija atkārtoti ir atzinusi Wendel Investissement par tādu aktīvu ieguvēju, kas atsavināti saskaņā ar saistībām, kuras noteiktas Komisijas 2004. gada 7. janvāra lēmumā par Lagardère/Natexis/VUP koncentrācijas atļaušanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Éditions Odile Jacob SAS atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 305, 15.10.2011.


title: Lieta T-335/12: Prasība, kas celta 2012. gada 19. jūlijā — T&L Sugars and Sidul Açúcares /Komisija

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/35

         Prasība, kas celta 2012. gada 19. jūlijā — T&L Sugars and Sidul Açúcares/Komisija
   (Lieta T-335/12)
   2012/C 287/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: T&L Sugars Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) un Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugāle) (pārstāvji — D. Waelbroeck, lawyer, un D. Slater, Solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu šo prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar LESD 263. panta 4. punktu un/vai iebildi par prettiesiskumu saskaņā ar LESD 277. pantu attiecībā uz Regulu Nr. 367/2012, Regulu Nr. 397/2012, Regulu Nr. 356/2012, Regulu Nr. 382/2012, Regulu Nr. 444/2011 un Regulu Nr. 485/2012;

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 27. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 367/2012, ar ko nosaka nepieciešamos pasākumus attiecībā uz ārpuskvotas cukura un izoglikozes papildu daudzumu laišanu Savienības tirgū ar samazinātu pārpalikuma maksājumu 2011./2012. tirdzniecības gadā (OV L 116, 12. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 8. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 397/2012, ar ko nosaka piešķīruma koeficientu, noraida turpmākus pieteikumus un slēdz periodu pieteikumu iesniegšanai par papildus pieejamajiem ārpuskvotas cukura daudzumiem, ko ar samazinātu pārpalikuma maksājumu paredzēts pārdot Savienības tirgū 2011./2012. tirdzniecības gadā (OV L 123, 35. lpp.);

               —

               atcelt (Komisijas 2011. gada 30. novembra) Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 318, 4. lpp.), kas grozīta ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 356/2012 attiecībā uz laikposmiem, kuros var iesniegt piedāvājumus otrajā un turpmākajās konkursa daļās 2011./2012. tirdzniecības gadam cukura importam, piemērojot pazeminātu muitas nodokļa likmi (OV L 113, 4. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 3. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 382/2012 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu cukuram piektajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, ka uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 119, 41. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 24. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 444/2012 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu cukuram sestajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, ka uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 135, 61. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 7. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 485/2012 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu cukuram septītajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, kas uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 148, 24. lpp.);

               —

               pakārtoti, i) atzīt par pieņemamu un pamatotu iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas Nr. 1234/2007 (1) 186. panta a) punktu un 187. pantu un atzīt šos noteikumus par prettiesiskiem, kā arī atcelt apstrīdētos noteikumus, kuri tieši vai netieši ir balstīti uz šiem noteikumiem; un ii) atzīt par pieņemamu un pamatotu iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulu Nr. 367/2012 un Regulu Nr. 1239/2011, kas grozīta ar Regulu 356/2012;

               —

               piespriest ES, ko pārstāv Eiropas Komisija, atlīdzināt jebkādus zaudējumus, kas radušies prasītājām, jo Komisija nav izpildījusi savus tiesiskos pienākumus, un noteikt atlīdzību par zaudējumiem, kas prasītājām radušies laikā no 2012. gada 30. janvāra līdz 2012. gada 24. jūnijam EUR 75 051 236 apmērā, pieskaitot zaudējumus, kas prasītājām radušies pēc minētā datuma vai jebkuru citu naudas summu, kas ataino prasītāju ciestos zaudējumus vai zaudējumus, kas radīsies nākotnē, kā tās norādījušas vēlāk šī procesa laikā, jo īpaši ņemot vērā nākotnē paredzamos zaudējumus;

               —

               noteikt procentu maksājumu atbilstoši attiecīgajā laikā spēkā esošajai Eiropas Centrālās bankas noteiktajai likmei refinansēšanas darbībām, pieskaitot divus procenta punktus, vai atbilstoši jebkurai citai atbilstošai Tiesas noteiktai likmei, kuru jāmaksā par apmēru, kurš jāsedz no brīža, kad tiks pieņemts Tiesas nolēmums, līdz faktiskai maksājuma veikšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza astoņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips jo, pirmkārt, Regulā Nr. 367/2012 ir paredzēta noteikta apmēra, vispārēji piemērojama papildus nodeva EUR 211 apmērā par tonnu — t.i., mazāk kā puse no parastās (nodevas) EUR 500 par tonnu —, kas piemērojama noteiktam cukura apmēram (250,000 tonnu), kas vienlīdzīgi sadalīts tikai starp biešu pārstrādātājiem, kas iesnieguši pieteikumu. Otrkārt, Regulā Nr. 1239/2011 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 356/2012, ir noteikta nezināma, neparedzama muitas nodeva, kas piemērojama tikai izsoles uzvarētājiem (kas var būt cukurniedru rafinētāji, biešu pārstrādātāji vai jebkuras citas trešās personas) un attiecībā uz nenoteiktu kopējo apmēru. Muitas nodeva pēdējo reizi tika noteikta EUR 312,60 apmērā par tonnu, t.i., gandrīz 50 % augstāka nekā papildus nodeva biešu pārstrādātājiem. Starpība starp šiem diviem noteikumiem nevarētu būt acīmredzamāka. Patiesi, katra noteikuma daļa rada diskrimināciju pret cukurniedru rafinētajiem un ir labvēlīga biešu pārstrādātājiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka tiek pārkāpta Regula Nr. 1234/2007 un ka nepastāv atbilstošs tiesiskais pamatojums, jo attiecībā uz Regulu Nr. 367/2012 Komisijai nav nekādu tiesību paaugstināt kvotas un tieši pretēji tai ir jānosaka augstas, preventīvas nodevas ārpuskvotu cukura ražošanai ES tirgū. Attiecībā uz nodokļu izsolēm Komisijai acīmredzami nav pilnvaru vai tiesību pieņemt šāda veida noteikumus, kas nekad nav bijuši paredzēti pamata tiesību aktos.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo Komisija ir izveidojusi sistēmu, kuras ietvaros muitas nodevas ir neparedzamas un netiek noteiktas piemērojot vienotus, objektīvus kritērijus, bet drīzāk tiek noteiktas ar subjektīvu vēlēšanos maksāt (jo īpaši to dara personas, kas pakļautas ļoti dažādai ietekmei un stimuliem saistībā ar minēto) bez reālas saistības ar faktiski importētajiem produktiem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips, ciktāl Komisija vienkārši būtu varējusi pieņemt mazāk ierobežojošus noteikumus, lai cīnītos ar nepietiekamo piegādājumu, kas nebūtu nelabvēlīgi tikai importējošajiem pārstrādātajiem.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts tiesiskās paļāvības princips, tā kā prasītāji tiesiski pamatoti sagaidīja, ka Komisija izmantos Regulā Nr. 1234/2007 paredzētos veidus, lai atjaunotu rafinējamā niedru jēlcukura krājumus. Prasītāji tiesiski pamatoti arī sagaidīja, ka Komisija saglabās līdzsvaru starp pārstrādātajiem, kuri veic importu, un vietējiem cukura ražotājiem.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienācīgas rūpības un labas pārvaldības princips, tā kā Komisijas veiktās darbības bija acīmredzami neatbilstošas, ņemot vērā nepietiekamo piegādājumu. Komisijai būtu vajadzējis atvieglot ievešanas ierobežojumus niedru rafinētajiem. Tā vietā Komisija palielināja vietējo ražošanu un pieeju papildus ievešanai pakļāva represīviem un neparedzamiem nodokļiem.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 39. pants, jo Komisija nav sasniegusi divus šajā Līguma noteikuma paredzētos mērķus.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Komisijas Regula Nr. 1006/2011 (2), tā kā baltajam cukuram piemērotās nodevas patiesi ir tikai nedaudz augstākas kā jēlcukuram piemērotās, starpībai esot apmēram EUR 30 par tonnu. Tas ir krasā pretstatā ar EUR 80 starpību starp parasto ievedmuitas nodokli rafinētajam cukuram (EUR 419) un rafinēšanai paredzētajam jēlcukuram (EUR 339), kas ir noteikta Komisijas Regulā Nr. 1006/2011.

         Papildus, prasības par zaudējumu atlīdzināšanu atbalsta, prasītājas apgalvo, ka Komisija, rīkojoties pasīvi un neatbilstoši, nopietni un ievērojami ir pārkāpusi rīcības brīvību, kas tai paredzēta ar Regulas Nr. 1234/2007 noteikumiem. Turklāt tas, ka Komisija nav pieņēmusi atbilstošus noteikumus, ir acīmredzams tiesību akta noteikuma “paredzēts, lai piešķirtu tiesības indivīdiem” pārkāpums. Komisija ir pārkāpusi, jo īpaši, ES vispārīgos tiesiskās drošības, diskriminācijas aizlieguma, samērīguma, tiesiskās paļāvības principus un nav izpildījusi pienākumu ievērot pienācīgu rūpību un īstenot labu pārvaldību.

      (1)  Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (OV L 299, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2011. gada 27. septembra Regula (ES) Nr. 1006/2011, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 282, 1. lpp.).


title: Lieta C-118/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums ( Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eon Aset Menidjmunt LTD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto ” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (PVN — Direktīva 2006/112/EK — 168. un 176. pants — Tiesības atskaitīt nodokli — Nosacījums par preču un pakalpojumu izmantošanu ar nodokli apliktiem darījumiem — Tiesību atskaitīt nodokli rašanās — Automašīnas nomas līgums — Izpirkumnomas līgums — Transportlīdzeklis, ko darba devējs izmanto, lai bez maksas transportētu darbinieku no tā dzīvesvietas uz darba vietu)

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/9

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums (Administrativen sad — Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eon Aset Menidjmunt LTD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-118/11) (1)

   (PVN - Direktīva 2006/112/EK - 168. un 176. pants - Tiesības atskaitīt nodokli - Nosacījums par preču un pakalpojumu izmantošanu ar nodokli apliktiem darījumiem - Tiesību atskaitīt nodokli rašanās - Automašīnas nomas līgums - Izpirkumnomas līgums - Transportlīdzeklis, ko darba devējs izmanto, lai bez maksas transportētu darbinieku no tā dzīvesvietas uz darba vietu)
   2012/C 98/12
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad — Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eon Aset Menidjmunt LTD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad — Varna — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 168., 173. un 176. panta interpretācija — Tiesību uz PVN atskaitīšanu ierobežojumi — Valsts tiesību akti, kuros kā obligāts nosacījums tiesību atskaitīt PVN atzīšanai ir paredzēta preču un pakalpojumu izmantošana patstāvīgas saimnieciskās darbības mērķiem un kuros nav paredzēts koriģēšanas mehānisms gadījumos, kad preces un pakalpojumi sākotnēji neietilpst apgrozījumā, bet kad periodā pēc to iegādes tie tiek izmantoti ar nodokli apliekamu darījumu veikšanai

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. panta a) punkts ir interpretējams tādā ziņā, ka:

                           —

                           nomāts automobilis tiek uzskatīts par tādu, kuru izmanto nodokļa maksātāja ar nodokli aplikto darījumu vajadzībām, ja pastāv tieša un tūlītēja saikne starp šī transportlīdzekļa izmantošanu un nodokļa maksātāja saimniecisko darbību, un ka, beidzoties laikposmam, uz kuru attiecas katrs no maksājumiem, rodas atskaitīšanas tiesības un ka ir jāņem vērā šādas saiknes esamība;

                           —

                           saskaņā ar izpirkumnomas līgumu nomāts automobilis, kas kvalificēts kā ražošanas līdzeklis, tiek uzskatīts par tādu, kuru izmanto ar nodokli apliktu darījumu vajadzībām, ja nodokļa maksātājs, rīkojoties kā tāds, iegādājas šo preci un pilnībā iekļauj to sava uzņēmuma mantā, jo maksājamā pievienotās vērtības nodokļa priekšnodokļa atskaitīšana ir pilnīga un tūlītēja un jebkāda šīs preces izmantošana nodokļa maksātāja vai tā personāla personiskām vajadzībām vai ar tā uzņēmumu nesaistītiem mērķiem tiek pielīdzināta pakalpojumu sniegšanai pret atlīdzību;

               2.

               Direktīvas 2006/112 168. un 176. pants neaizliedz valsts tiesisko regulējumu, kas paredz no atskaitīšanas tiesībām izslēgt preces un pakalpojumus, kas paredzēti bezmaksas piegādei vai ar nodokļa maksātāja saimniecisko darbību nesaistītām darbībām, ar nosacījumu, ka par ražošanas līdzekļiem kvalificētās preces netiek iekļautas uzņēmuma mantā.

      (1)  OV C 145, 14.5.2011.


title: Lieta T-158/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2016. gada 5. februāra spriedumu lietā F-66/15 Barnett u.c./EESK 2016. gada 14. aprīlī iesniedza Inge Barnett, Suzanne Ditlevsen, Annie Madsen

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/44

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2016. gada 5. februāra spriedumu lietā F-66/15 Barnett u.c./EESK 2016. gada 14. aprīlī iesniedza Inge Barnett, Suzanne Ditlevsen, Annie Madsen

   (Lieta T-158/16 P)
   (2016/C 191/58)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Inge Barnett (Roskilde, Dānija), Suzanne Ditlevsen (Kopenhāgena, Dānija), Annie Madsen (Frederiksberg, Dānija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   atzīt un nolemt:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas spriedumu lietā F-66/15 Barnett u.c./EESK;

         taisot jaunu spriedumu,

               —

               atcelt 2014. gada jūnija pensijas izrakstos ietvertos lēmumus, ar kuriem, sākot ar 2014. gada 1. janvāri, tiek samazināts prasītāju pensijai piemērojamais korekcijas koeficients;

               —

               piespriest EESK atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza divus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti lietā T-148/16 P Barnett un Mogensen/Komisija.


title: Lieta T-179/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Schmiedewerke Gröditz/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/56

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Schmiedewerke Gröditz/Komisija
   (Lieta T-179/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 294/67)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Gröditz, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche, R. Sauer, pārstāvji, un C. Renner, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: EBTA Uzraudzības iestāde (pārstāvji – X. Lewis, M. Schneider un G. Mathisen, pēc tam X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali un C. Perrin)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               nav jālemj par pieteikumiem iestāties lietā, ko iesnieguši Flachglas Torgau GmbH un Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG un Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH un Ineos Vinyls Deutschland GmbH, kā arī Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG un Wacker Chemie AG;

               3)

               Schmiedewerke Gröditz GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta C-326/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 26. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 56. pants — Privatizēto uzņēmumu statūti — Noteiktu valsts īpašo tiesību izmantošanas kritēriji)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/7

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 26. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-326/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 43. un 56. pants - Privatizēto uzņēmumu statūti - Noteiktu valsts īpašo tiesību izmantošanas kritēriji)
   2009/C 113/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Pinjataro-Nolina [L. Pignataro-Nolin] un H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], P. Džentili [P. Gentili], avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 56. panta pārkāpums — Noteiktu privatizētu uzņēmumu statūtos iekļautais noteikums par īpašo tiesību izmantošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot 2004. gada 10. jūnija Ministru padomes prezidenta dekrēta, kurā noteikti kritēriji to īpašo tiesību izmantošanai, kas paredzētas 1994. gada 31. maija Dekrētlikuma Nr. 332, kurš ar grozījumiem apstiprināts ar 1994. gada 30. jūlija Likumu Nr. 474, 2. pantā (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge30 luglio 1994, n. 474), 1. panta 2. punktā izklāstītās tiesību normas, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas izriet:

                           —

                           no EKL 43. un 56. panta, ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz īpašajām tiesībām, kas noteiktas dekrētlikuma, kurš grozīts ar 2003. gada 24. decembra Likumu Nr. 350 par valsts gada un daudzgadu budžeta veidošanas noteikumiem (2004. gada finanšu likums) [legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)], 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, un

                           —

                           no EKL 43. panta, ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz īpašajām tiesībām, kas paredzētas minētā 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 247, 20.10.2007.


title: Lieta C-392/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 26. aprīlī ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Georgios Alevizos / Ypourgou Oikonomikon (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Direktīva 83/183/EEK — 6. pants — Personīgai lietošanai paredzētas automašīnas galīga ievešana dalībvalstī no citas dalībvalsts — Dalībvalsts bruņotajos spēkos dienoša persona, kas uz pagaidu laiku uzturējusies citā dalībvalstī dienesta dēļ — Jēdziens pastāvīgā dzīvesvieta )

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/12

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 26. aprīlī (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Georgios Alevizos/Ypourgou Oikonomikon

   (Lieta C-392/05) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Direktīva 83/183/EEK - 6. pants - Personīgai lietošanai paredzētas automašīnas galīga ievešana dalībvalstī no citas dalībvalsts - Dalībvalsts bruņotajos spēkos dienoša persona, kas uz pagaidu laiku uzturējusies citā dalībvalstī dienesta dēļ - Jēdziens “pastāvīgā dzīvesvieta’)
   (2007/C 96/19)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Symvoulio tis Epikrateias
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Georgios Alevizos

      Atbildētājs: Ypourgou Oikonomikon

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias — 6. panta interpretācija Padomes 1983. gada 28. marta Direktīvā 83/183/EEK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts (OV L 105, 64. lpp.) — Jēdziena “pastāvīgā dzīvesvieta ”piemērošanas joma — Valsts bruņotajos spēkos dienošas personas un civildienesta ierēdņi, kuri dienesta dēļ uzturas ārvalstīs
   Rezolutīvā daļa:
   tādi akcīzes nodokļi kā pamata lietā apskatītie ietilpst 1. panta 1. punktā Padomes 1983. gada 28. marta Direktīvā 83/183/EEK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1989. gada 23. novembra Direktīvu 89/604/EEK, paredzētā atbrīvojuma piemērošanas jomā, ja — kas jāpārbauda iesniedzējtiesai — tie parasti tiek uzlikti par personīgai lietošanai paredzētas automašīnas galīgu ievešanu no citas dalībvalsts, ko veic privātpersona. Tāds īpašais papildu reģistrācijas nodoklis kā pamata prāvā apskatītais arī attiecas uz minēto 1. panta 1. punktu, ja — un tas arī jāpārbauda iesniedzējtiesai — tas ir saistīts ar automašīnas ievešanu kā tādu.
   Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalsts ierēdņiem un bruņotajos spēkos, sabiedriskās drošības spēkos un ostas policijā dienošajiem, kuri kopā ar saviem ģimenes locekļiem citā dalībvalstī uzturas vismaz 185 dienas gadā, lai šajā valstī uz noteiktu laiku veiktu savus dienesta pienākumus, pastāvīgā dzīvesvieta šajā laika posmā minētā 6. panta 1. punkta izpratnē ir šajā citā dalībvalstī.
   Ja pēc iesniedzējtiesas veiktās pārbaudes izrādās, ka pamata lietā apskatītie nodokļi neietilpst Direktīvas 83/183 1. panta 1. punktā paredzētā atbrīvojuma piemērošanas jomā, šai tiesai, ņemot vērā no EKL 39. panta izrietošās prasības, ir jāpārbauda, vai valsts tiesību akti par šiem nodokļiem attiecībā uz tiem garantē, ka persona, mainot savu dzīvesvietu un ievedot savā izcelsmes dalībvalstī automašīnu, netiek nostādīta mazāk izdevīgā situācijā nekā tā, kādā atrodas personas, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir bijusi šajā dalībvalstī, un, attiecīgā gadījumā, vai šāda atšķirīga attieksme ir pamatota ar objektīviem un neatkarīgiem apsvērumiem par attiecīgo personu dzīvesvietu, un vai šie apsvērumi ir samērīgi attiecībā pret valsts tiesību mērķi.

      (1)  OV C 10, 14.1.2006.


title: lieta T-237/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Ultradent Products Inc. un Michael J.S. Renouf iesniedza 2004. gada 14. jūnijā

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/19

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Ultradent Products Inc. un Michael J.S. Renouf iesniedza 2004. gada 14. jūnijā
   (lieta T-237/04)
   (2004/C 251/37)
   tiesvedības valoda – angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 14. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Ultradent Products, Inc., South Jordan, Utah (Amerikas Savienotās Valstis), un Michael J.S. Renouf, Brisele (Beļģija), kurus pārstāv S. Crosby un C. Bryant, Solicitors.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 5. aprīļa lēmumu atteikt piekļūšanu administratīvajā procesā noteiktajiem dokumentiem, kas sekoja pēc tam, kad prasītājs iesniedza trīs iesniegumus (visi datēti ar 2003. gada 27. oktobri), lai piekļūtu dokumentiem saistībā ar zobu balināšanas produktu klasifikāciju;

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 5. aprīļa lēmumu atteikt piekļūšanu dokumentiem, kuri, ņemot vērā pastāvošos apstākļus, ir jāuzskata par pastāvošiem;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītāja izdevumus atbilstoši Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. pantam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar trīs vēstulēm, kas datētas ar 2003. gada 27. oktobri, otrais prasītājs iesniedza Komisijai trīs lūgumus piekļūt dokumentiem saistībā ar jautājumu, vai zobu balināšanas produkti būtu jāklasificē kā kosmētiskie produkti vai medicīniskie līdzekļi. Jo īpaši, otrais prasītājs prasīja piekļūšanu dokumentiem saistībā ar pirmā prasītāja sūdzību Komisijai, ar kuru tika apstrīdēta Apvienotās Karalistes iestāžu veiktā šādu produktu klasifikācija, kā arī dokumentiem saistībā ar Komisāra Borino atbildes sagatavošanu uz rakstisko jautājumu Komisijai par šiem produktiem, un, visbeidzot, visiem Komisijas dokumentiem saistībā ar jautājumu par šādu produktu klasificēšanu. Tajā pašā laikā otrais prasītājs, kurš ir advokāts, savā iesniegumā paziņoja, ka viņš rīkojas pirmā prasītāja vārdā.
   Apstiprinošie iesniegumi tika iesniegti 2003. gada 16. decembrī. Komisija atbildēja uz sākotnējiem iesniegumiem 2003. gada 17. decembrī un prasītāji iesniedza nākamo apstiprinošo iesniegumu 2004. gada 7. janvārī, kas liecināja par trīs iepriekšējo 16. decembra apstiprinošo iesniegumu atsaukšanu. Komisija atbildēja uz 2004. gada 7. janvāra iesniegumu ar vēstuli, kas datēta ar 2004. gada 5. aprīli. Šai vēstulei bija pievienoti vairāki dokumenti.
   Prasītāji apgalvo, ka administratīvais process atklāja, ka, papildus tiem dokumentiem, kurus prasītājiem atklāja 2004. gada 5. aprīļa vēstulē, noteikti pastāv vairāki dokumenti saistībā ar apskatītajiem jautājumiem, un var pieņemt, ka pastāv vēl citi dokumenti. Atbilstoši prasītāju domām visi šie dokumenti ietilpst sākotnējā iesnieguma jomā un ir Komisijas rīcībā, bet netika atklāti prasītājiem. Uz šī pamata prasītāji uzskata 2004. gada 5. aprīļa vēstuli par lēmumu atteikt piekļūšanu visiem šiem dokumentiem un pieprasa tā atcelšanu. Lai pamatotu savu prasību, prasītāji apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas 1049/2001 (1) 8. pants un šī Regula kopumā. Papildus, prasītāji apgalvo, ka Komisija nesniedza pamatojumu atteikumam ļaut piekļuvi dokumentiem, kas noteikti pastāv, kā arī Komisija nav minējusi nekādus izņēmumus piekļūšanas tiesībām, lai pamatotu savu atteikumu.

      (1)  2001. gada 30. maija Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 par Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentu publiskumu, OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.


title: Lieta F-54/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. jūnijā  – ZZ /Parlaments

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. jūnijā – ZZ/Parlaments
   (Lieta F-54/14)
   2014/C 388/33
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – André Bernard, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu neiecelt prasītāju Eiropas Parlamenta juriskonsulta amatā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu iecelt citu personu juriskonsulta amatā;

               —

               eventuāli noteikt ex aequo et bono atlīdzību, lai sniegtu prasītājam kompensāciju par dažādiem konstatētajiem dienesta pārkāpumiem;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-658/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. septembrī  – Jurašinović /Padome

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/23

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. septembrī – Jurašinović/Padome
   (Lieta T-658/14)
   2014/C 380/30
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ivan Jurašinović (Anžēra, Francija) (pārstāvis – O. Pfligersdorffer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 8. jūlija lēmumu, ciktāl ar to prasītājam tika ierobežota piekļuve lēmuma 3. pielikumā minētajiem dokumentiem, atsaucoties uz starptautisko attiecību aizsardzību un tiesvedības aizsardzību un šī iemesla dēļ izslēdzot pieprasītos dokumentus;

               —

               piespriest Padomei samaksāt prasītājam summu EUR 5  000 (bez PVN) jeb EUR 6  000 (ar PVN) apmērā kā ar tiesvedību saistītu kompensāciju, tai pieskaitot procentus atbilstoši ECB noteiktajai likmei prasības pieteikuma reģistrācijas dienā;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots par acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punkta otrajā ievilkumā paredzēto izņēmumu saistībā ar tiesvedības un juridisku konsultāciju aizsardzību, jo Vispārējā tiesa savā spriedumā Jurašinović/Padome (T-63/10, EU:T:2012:516), kura izpildei pieņemts apstrīdētais lēmums, esot jau nospriedusi, ka, lai gan šis izņēmums ir piemērojams, tam aplūkojamajā gadījumā nevar būt nozīmes.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots par acīmredzamu kļūda vērtējumā attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā ievilkumā paredzēto izņēmumu par kaitējumu sabiedrības interesēm saistībā ar starptautiskajām attiecībām, jo konkrētie dokumenti attiecoties uz informāciju no Eiropas Savienības, nevis no Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmas, un līdz ar to minētās organizācijas informācijas plūsma neesot skarta.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots par acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz izņēmumu saistībā ar sevišķām sabiedrības interesēm, kas saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu ļaujot atkāpties no tiesvedības un juridisku konsultāciju aizsardzības, jo, pirmkārt, tiesvedība, uz kuru attiecas dokumenti, šobrīd jau esot galīgi pabeigta un, otrkārt, Horvātijas Republika tagad esot Eiropas Savienības dalībvalsts.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-558/11: Prasība, kas celta 2011. gada 31. oktobrī — Atlas /ITSB — Couleurs de Tollens-Agora ( “ARTIS” )

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/16

         Prasība, kas celta 2011. gada 31. oktobrī — Atlas/ITSB — Couleurs de Tollens-Agora (“ARTIS”)
   (Lieta T-558/11)
   2012/C 13/35
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas sp. z o.o. (Łódź, Polijas Republika) (pārstāvis — R. Rumpel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Couleurs de Tollens-Agora, S.a.s. (Clichy, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pamatotu;

               —

               atcelt prasītājai 2011. gada 7. septembrī paziņoto Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 1253/2010-1;

               —

               pakārtoti grozīt apstrīdēto lēmumu tādā ziņā, ka tie atļauta preču zīmes “ARTIS” reģistrācija;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ARTIS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 2. un 17. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 6158761

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Francijas vārdiska preču zīme “ARTIS” Nr. 93484880 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 19. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums sakarā ar preču zīmju līdzības un sajaukšanas iespējas no patērētāja viedokļa konstatējumu

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-396/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Øst r e Landsret (Dānija) 2006. gada 21. septembra rīkojumu — Eivind F. Kramme pret SAS Scandinavian Airlines Danmark A/S

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Østre Landsret (Dānija) 2006. gada 21. septembra rīkojumu — Eivind F. Kramme pret SAS Scandinavian Airlines Danmark A/S

   (Lieta C-396/06)
   (2006/C 294/52)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Eivind F. Kramme

      Atbildētāja: SAS Scandinavian Airlines Danmark A/S

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pastāv ārkārtēji apstākļi, ja lidaparāts tiek izņemts no ekspluatācijas tehnisku problēmu dēļ, kā rezultātā tiek atcelts lidojums, skat. 5. panta 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulā (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1)?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, kādi iespējamie pasākumi Regulas izpratnē ir jāveic gaisa pārvadātājam, lai novērstu lidojuma atcelšanu tehnisku problēmu dēļ?

               3)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Regulas izpratnē gaisa pārvadātājs ir veicis visus iespējamos pasākumus, lai novērstu lidojuma atcelšanu, ja ir iespējams konstatēt, ka nebija pieejams neviens lidaparāts, lai veiktu lidojumu, kuram bija paredzēts izmantot lidaparātu, kas tika izņemts no ekspluatācijas tehnisku problēmu dēļ?

               4)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai ir nozīme tam, ka dokumentācija par tehniskajām problēmām, uz kurām atsaucas gaisa pārvadātājs, ir tikai paša gaisa pārvadātāja dokumentācija?

      (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-33/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 29. marta spriedums — Portugāle/Komisija (Tiesas sprieduma, kurā ir konstatēta valsts pienākumu neizpilde, neizpilde — Kavējuma nauda — Samaksas pieprasījums — Strīdīgā tiesiskā regulējuma atcelšana)

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 29. marta spriedums — Portugāle/Komisija
   (Lieta T-33/09) (1)

   (Tiesas sprieduma, kurā ir konstatēta valsts pienākumu neizpilde, neizpilde - Kavējuma nauda - Samaksas pieprasījums - Strīdīgā tiesiskā regulējuma atcelšana)
   2011/C 145/39
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes un J. A. de Oliveira)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis, P. Guerra e Andrade un P. Costa de Oliveira)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Komisijas 2008. gada 25. novembra lēmumu C(2008) 7419, galīgā redakcija, par prasību samaksāt soda naudas, kas ir jāmaksā, izpildot Tiesas 2008. gada 10. janvāra spriedumu lietā C-70/06 Komisija/Portugāle (Krājums, I-1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 25. novembra lēmumu C(2008) 7419, galīgā redakcija;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta C-143/06: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 8. novembrī ( Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke / Juers Pharma Import-Export GmbH (Preču brīva aprite — EKL 28. un 30. pants — EEZ līguma 11. un 13. pants — Importa valstī neatļautu zāļu ievešana — Reklāmas aizliegums — Direktīva 2001/83/EK)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/12

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 8. novembrī (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke/Juers Pharma Import-Export GmbH

   (Lieta C-143/06) (1)

   (Preču brīva aprite - EKL 28. un 30. pants - EEZ līguma 11. un 13. pants - Importa valstī neatļautu zāļu ievešana - Reklāmas aizliegums - Direktīva 2001/83/EK)
   (2007/C 315/20)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke

      Atbildētāja: Juers Pharma Import-Export GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Hamburg — 86. panta 2. punkta trešā ievilkuma interpretācija Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvā 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.), kas ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 136, 34. lpp.) — Piemērošanas joma — Valsts tiesību akti, kas importētājam aizliedz nosūtīt aptiekām tādu zāļu cenu sarakstus, kuras nav atļautas valsts tirgū, bet kuras var tomēr tajā ievest
   Rezolutīvā daļa
   Tāds reklāmas aizliegums, kāds ir noteikts Zāļu reklāmas likuma (Heilmittelwerbegesetz) 8. pantā, ir jāvērtē nevis to reklāmas noteikumu kontekstā, kas ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvā 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK, bet gan EKL 28. un 30. panta kontekstā, kā arī 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 11. un 13. panta kontekstā. EKL 28. pants un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 11. pants nepieļauj šādu aizliegumu, ja tas attiecas uz tādu neatļautu zāļu sarakstu izplatīšanu farmaceitiem, kuru imports no citas dalībvalsts vai trešās valsts, Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līgumslēdzējas, ir atļauts tikai izņēmuma kārtā, un ja šajos sarakstos sniegtā informācija ietver tikai šo zāļu tirdzniecības nosaukumu, iepakojuma izmēru, devas un cenu.

      (1)  OV C 121, 20.5.2006.


title: Lieta T-196/09: Prasība, kas celta 2009. gada 25. maijā — TerreStar Europe/Komisija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/19

         Prasība, kas celta 2009. gada 25. maijā — TerreStar Europe/Komisija
   (Lieta T-196/09)
   2009/C 167/37
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TerreStar Europe Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Olofsson, lawyer, J. Killick, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus,

               —

               izdot rīkojumu par jebkādiem citiem nepieciešamiem pasākumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 13. maija Lēmumu C (2009) 3746 galīgais/2 par operatoru atlasi Eiropas sistēmām, kas nodrošina mobilo satelītsakaru pakalpojumus (MSP), kurš tika pieņemts, piemērojot Lēmumu Nr. 626/2008/EK (1), ciktāl ar to ir noraidīta prasītāja prasība.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka TerreStar nebija izpildījusi prasītos nosacījumus. Prasītāja uzskata, ka pretrunas starp informāciju un pierādījumu trūkumu par to, ka ir izpildīts viens no nosacījumiem, ko atklāja Komisija, bija saistītas ar neskaidrībām iesniegtajā informācijā un, lai tās noskaidrotu, bija nepieciešams tikai Komisijas lūgums.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa labas pārvaldības un samērīguma principus, nelūdzot sniegt paskaidrojumus un neizskatot TerreStar brīvprātīgi iesniegtos paskaidrojumus.
   Treškārt, alternatīvi, prasītāja uzskata, ka apstrīdētajam lēmumam nav pietiekama pamatojuma.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 30. jūnija Lēmums Nr. 626/2008/EK par sistēmu atlasi mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) nodrošināšanai un atļauju piešķiršanu šīm sistēmām (OV 2008 L 172, 15. lpp.).