title: Lieta C-243/05 P: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 9. novembrī — Agraz, SA u.c . pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgu kopīgā organizācija — Ražošanas atbalsts produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem — Atbalsta apmēra aprēķināšanas metode — Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Konkrēti zaudējumi)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/13

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 9. novembrī — Agraz, SA u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-243/05 P) (1)

   (Apelācija - Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgu kopīgā organizācija - Ražošanas atbalsts produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem - Atbalsta apmēra aprēķināšanas metode - Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība - Konkrēti zaudējumi)
   (2006/C 326/28)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Agraz, SA, Madride (Spānija), Agrícola Conservera de Malpica, SA, Toledo [Tolède] (Spānija), Agridoro Soc. coop. arl, Pontenure [Pontenure] (Itālija), Alfonso Sellitto SpA, Merkato Sanseverino [Mercato San Severino] (Itālija), Alimentos Españoles, Alsat, SL, Donbenito [Don Benito] (Spānija), AR Industrie Alimentari SpA, Angri [Angri] (Itālija), Argo Food — Packaging & Innovation Co. SA, Seres [Serres] (Grieķija), Asteris SA, Atēnas (Grieķija), Attianese Srl, Nočera Superjore [Nocera Superiore] (Itālija), Audecoop Distillerie Arzens — Techniques séparatives (AUDIA), Brama [Bram] (Francija), Benincasa Srl, Angri, Boschi Luigi e Figli SpA, Fontanelato [Fontanellato] (Itālija), CAS SpA, Kastanjaro [Castagnaro] (Itālija), Calispa SpA, Kastela Sandžordžo [Castel San Giorgio] (Itālija), Campil — Agro Industrial do Campo do Tejo, L
      da, Kartašu [Cartaxo] (Portugāle), Campoverde Srl, Nočeleto di Karinola [Nocelleto di Carinola] (Itālija), Carlo Manzella & C. Sas, Kastela Sandžovanni [Castel San Giovanni] (Itālija), Carnes y Conservas Españolas, SA, Merida [Mérida] (Spānija), CO.TRA.PO Soc. coop. arl, bankrotējusi sabiedrība, Adrija [Adria] (Itālija), Columbus Srl, Parma [Parme] (Itālija), Compal — Companhia Produtora de Conservas Alimentares, SA, Almeirina [Almeirim] (Portugāle), Conditalia Srl, Nočera Superjore, Conservas El Cidacos, SA, Autola [Autol] (Spānija), Conservas Elagón, SA, Korija [Coria] (Spānija), Conservas Martinete, SA, Puebla de la Kalsada [Puebla de la Calzada] (Spānija), Conservas Vegetales de Extremadura, SA, Viljafranko del Gvadiana [Villafranco del Guadiana] (Spānija), Conserve Italia Soc. coop. arl, Sanlacaro di Savena [San Lazzaro di Savena] (Itālija), Conserves France SA, Nīma [Nîmes] (Francija), Conserves Guintrand SA, Karpentrā [Carpentras] (Francija), Conservificio Cooperativo Valbiferno Soc. coop. arl, Guljonēzi [Guglionesi] (Itālija), Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. coop. arl, Rivarolo del Reduniti [Rivarolo del Re ed Uniti] (Itālija), Consorzio Padano Ortofrutticolo (Copador) Soc. coop. arl, Kolekjo [Collecchio] (Itālija), Copais Food and Beverage Company SA, Nea Jonija [Nea Ionia] (Grieķija), Tin Industry D. Nomikos SA, Marusi [Marousi] (Grieķija), Davia Srl, Grenjano [Gragnano] (Itālija), De Clemente Conserve Srl, Fišjano [Fisciano] (Itālija), De.Con Srl, Skafati [Scafati] (Itālija), Desco SpA, Teračina [Terracina] (Itālija), Di Leo Nobile SpA — Industria Conserve Alimentari, Kastela Sandžordžo, Ditta Emilio Marotta, Santantonio Abate [Sant'Antonio Abate] (Itālija), E. & O. von Felten SpA, Fontanini [Fontanini] (Itālija), Elais SA, Atēnas, Emiliana Conserve Srl, Buseto [Busseto] (Itālija), Enrico Perano & Figli Spa, Sanvalentino Torio [San Valentino Torio] (Itālija), FIT — Fomento da Indústria do Tomate, SA, Agvasa de Moura [Águas de Moura] (Portugāle), Faiella & C. Srl, Skafati, Feger di Gerardo Ferraioli SpA, Angri, Fratelli D'Acunzi Srl, Nočera Superjore, Fruttagel Soc. coop. arl, Alfonzine [Alfonsine] (Itālija), Giaguaro SpA, Sarno [Sarno] (Itālija), Giulio Franzese Srl, Karbonara di Nola [Carbonara di Nola] (Itālija), Greci Geremia & Figli SpA, Parma, Greci — Industria Alimentare SpA, Parma, Greek Canning Co. SA“Kyknos”, Nafplio [Nauplie] (Grieķija), “Grilli Paolo & Figli Sas” di Grilli Enzo e Togni Selvino, Gambetola [Gambettola] (Itālija), Heinz Iberica, SA, Alfaro [Alfaro] (Spānija), IAN — Industrias Alimentarias de Navarra, SA, Vilafranka [Vilafranca] (Spānija), Indústrias de Alimentação Idal, L
      da, Benavente [Benavente] (Portugāle),Industrie Rolli Alimentari SpA, Rozeto delji Abruci [Roseto degli Abruzzi] (Itālija), Italagro — Indústria de Transformação de Produtos Alimentares, SA, Kastaņeira du Ribatežu [Castanheira do Ribatejo] (Portugāle), La Cesenate Conserve Alimentari SpA, Čezēna [Cesena] (Itālija), La Doria SpA, Angri, La Dorotea di Giuseppe Alfano & C. Srl, Santantonio Abate, La Rosina Srl, Angri, Le Quattro Stelle Srl, Angri, Louis Martin Production SAS, Montē [Monteux] (Francija), Menu Srl, Medola [Medolla] (Itālija), Mutti SpA, Montekjarugolo [Montechiarugolo] (Itālija), National Conserve Srl, Santedžidjo del Monte Albino [Sant'Egidio del Monte Albino] (Itālija), Nestlé España, SA, Mjahadasa [Miajadas] (Spānija), Nuova Agricast Srl, Verinjola [Verignola] (Itālija), Pancrazio SpA, Kava Detireni [Cava De' Tirreni] (Itālija), Pecos SpA, Kastela Sandžordžo, Pomagro Srl, Fišjano [Fisciano] (Itālija), Raffaele Viscardi Srl, Skafati,Rodolfi Mansueto SpA, Ocano Taro, Salvati Mario & C. SpA, Merkato Sanseverino, Sefa Srl, Nočera Superjore, Serraiki Konservopia Oporokipeftikon Serko SA, Seres, ARP — Agricoltori Riuniti Piacentini Soc. Coop arl, Gariga di Podencano [Gariga di Podenzano] (Itālija), Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas — Sopragol, SA, Mora [Mora] (Portugāle), Spineta SpA, Pontekanjano Fajano [Pontecagnano Faiano] (Itālija), Star Stabilimento Alimentare SpA, Agrate Brianca [Agrate Brianza] (Itālija), Sugal Alimentos, SA, Azambuža [Azambuja] (Portugāle), Sutol — Indústrias Alimentares, L
      da, Alkasera du Sala [Alcácer do Sal] (Portugāle), Tomsil — Sociedade Industrial de Concentrado de Tomate, SA, Fereira du Alentežu [Ferreira do Alentejo] (Portugāle), Zanae — Nicoglou levures de boulangerie, Industrie commerce alimentaire SA, Saloniki [Thessalonique] (Grieķija) (pārstāvji — Ž. L. da Krušs Vilasa [J. L. da Cruz Vilaça] un D. Šusī [D. Choussy], avocats)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Nolins [M. Nolin], F. Klotiša-Divjesāra [F. Clotuche-Duvieusart], un L. Vizadžo [L. Visaggio])
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 17. marta spriedumu lietā T-285/03 Agraz u.c./Komisija, ar kuru šī tiesa noraidīja prasību atlīdzināt zaudējumus, ko, kā apgalvots, apelācijas sūdzības iesniedzējām ir nodarījusi Komisijas 2000. gada 12. jūlija Regulā (EK) Nr. 1519/2000, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam nosaka minimālo cenu un atbalsta apmēru produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem (OV L 174, 29. lpp.), paredzētā ražošanas atbalsta apmēra aprēķināšanas metodes izmantošana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 17. marta spriedumu lietā T-285/03 Agraz u.c./Komisija, tāpēc ka ar to tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība, jo apgalvotie zaudējumi neesot konkrēti, un tādējādi — tāpēc ka tajā apelācijas sūdzības iesniedzējām tika piespriests segt piecas sestdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un Komisijai — segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt sestdaļu no apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumiem;

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 193, 06.08.2005.


title: Lieta C-268/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 31. maijā iesniedza Hamburgisches Oberverwaltungsgericht (Vācija) — Atilla Gülbahce/Freie und Hansestadt Hamburg

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 31. maijā iesniedza Hamburgisches Oberverwaltungsgericht (Vācija) — Atilla Gülbahce/Freie und Hansestadt Hamburg

   (Lieta C-268/11)
   2011/C 269/43
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hamburgisches Oberverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Atilla Gülbahce

      Atbildētājs: Freie und Hansestadt Hamburg

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Lēmuma Nr. 1/80 (1) 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka

                           a)

                           Turcijas darba ņēmējs, kuram ir atbilstoši izsniegta atļauja strādāt dalībvalsts teritorijā konkrētu laikposmu (attiecīgā gadījumā — bez termiņa ierobežojuma), kas pārsniedz uzturēšanās atļaujas termiņu (t. s. darba atļauja ar ilgāku termiņu), visā šajā laikposmā var izmantot savas no šīs atļaujas izrietošās tiesības tiktāl, ciktāl tas nav pretrunā valsts likumiskajām interesēm, proti, sabiedriskajai kārtībai, valsts drošībai un veselības aizsardzībai,

                           b)

                           un ka dalībvalstij ir liegts jau sākotnēji atteikties atzīt, ka šī atļauja ietekmē personas ar uzturēšanos saistīto tiesisko statusu, ņemot vērā atļaujas izsniegšanas laikā spēkā esošos valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem nosacījums darba atļaujas saņemšanai ir uzturēšanās atļauja (saskaņā ar Tiesas 1999. gada 2. marta spriedumu lietā C-416/96 El-Yassini, Recueil, I-1209. lpp., sprieduma kopsavilkuma 3. punkts, sprieduma 62.-65. punkts, attiecībā uz EEK un Marokas nolīguma 40. panta 1. punkta darbības jomu, kā arī 2006. gada 14. decembra spriedumu lietā C-97/05 Gattoussi, Krājums, I-11917. lpp., sprieduma kopsavilkuma 2. punkts, sprieduma 36.-43. punkts, attiecībā uz Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu asociācijas nolīguma EK-Tunisija 64. panta 1. punkta darbības jomu)?

                     Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša:

               2)

               Vai Lēmuma Nr. 1/80 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka klauzula “atturēšanās no jebkādas darbības” arī neļauj dalībvalstij ar normatīvu regulējumu (šajā gadījumā — ar 2004. gada 30. jūlijaGesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet [Likumu par ārzemnieku uzturēšanos, algotu darbu un integrēšanu Vācijas teritorijā]) liegt likumīgam darba tirgum piederīgam Turcijas darba ņēmējam izmantot iespēju atsaukties uz Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punktā paredzētā nediskriminācijas principa pārkāpumu, ņemot vērā tam agrāk izsniegto darba atļauju, kuras derīguma termiņš pārsniedz uzturēšanās atļaujas termiņu?
               Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša:

               3)

               Vai Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktais nediskriminācijas princips jebkurā gadījumā tomēr neliedz valsts iestādēm pēc derīguma termiņa beigām anulēt termiņuzturēšanās atļaujas, kuras uz noteiktu laiku saskaņā ar valsts tiesību aktiem nepamatoti izsniegtas Turcijas darba ņēmējam, ievērojot valsts tiesību normas par tādiem laikposmiem, kuros Turcijas darba ņēmējs ir faktiski izmantojis tam atbilstoši izsniegto beztermiņa darba atļauju un ir bijis nodarbināts?

               4)

               Vai Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punkts turklāt ir jāinterpretē tādējādi, ka šis noteikums ietver vienīgi tādu nodarbošanos, kuru Turcijas darba ņēmējs, kuram ir beztermiņa un ratione materiae neierobežota darba atļauja, kuru tam atbilstoši ir izsniegušas valsts iestādes, ir veicis laikposmā, kurā ir beidzies citam mērķim izsniegtās termiņuzturēšanās atļaujas termiņš, un ka Turcijas darba ņēmējs šādā situācijā nevar pieprasīt, lai valsts iestādes arī pēc galīgas šīs profesionālās darbības izbeigšanas atļautu tā turpmāku uzturēšanos jaunas nodarbošanās nolūkā — attiecīgā gadījumā pēc darba meklēšanai nepieciešamā pārtraukuma perioda?

               5)

               Vai Lēmuma Nr. 1/80 10. panta 1. punkts turklāt ir jāinterpretē tādējādi, ka nediskriminācijas princips (tikai) liedz uzņemošās dalībvalsts iestādēm pēc pēdējās izsniegtās uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa beigām veikt ar uzturēšanās izbeigšanu saistītus pasākumus pret Turcijas valstspiederīgo, kas likumīgi ir nodarbināts darba tirgū un kuram tā sākotnēji attiecībā uz profesionālās darbības veikšanu ir piešķīrusi plašākas tiesības nekā attiecībā uz uzturēšanos, tiktāl, ciktāl šie pasākumi nekalpo valsts likumisko interešu aizsardzībai, tomēr neuzliek šīm iestādēm pienākumu izsniegt uzturēšanās atļauju?

      (1)  Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmums “Par EEK un Turcijas asociācijas attīstību”.


title: Lieta T-104/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra spriedums – Toshiba/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Nolīgumi un saskaņotas darbības cenu, tirgu sadales, jaudas un ražošanas jomā — Pierādījums par dalību aizliegtā vienošanās — Vienots un turpināts pārkāpums — Vainojamība pārkāpumā — Kopīga kontrole — Naudas sodi — Neierobežota kompetence

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/21

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra spriedums – Toshiba/Komisija
   (Lieta T-104/13) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Nolīgumi un saskaņotas darbības cenu, tirgu sadales, jaudas un ražošanas jomā - Pierādījums par dalību aizliegtā vienošanās - Vienots un turpināts pārkāpums - Vainojamība pārkāpumā - Kopīga kontrole - Naudas sodi - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 346/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Toshiba Corp. (Tokija, Japāna) (pārstāvji – J. MacLennan, solicitor, J. Jourdan, A. Schulz un P. Berghe, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Biolan, V. Bottka un M. Kellerbauer)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 5. decembra Lēmumu C(2012) 8839 final attiecībā uz procedūru atbilstīgi LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam (Lieta COMP/39.437 – TV un datoru monitoru kineskopi), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, kā arī, pakārtoti, samazināt prasītājai uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 5. decembra Lēmuma C(2012) 8839 final attiecībā uz procedūru atbilstīgi LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam (Lieta COMP/39.437 – TV un datoru monitoru kineskopi) 1. panta 2. punkta d) apakšpunktu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka Toshiba Corp. piedalījās pasaules mēroga aizliegtās vienošanās darbībā krāsu televizoru monitoru kineskopu tirgū no 2000. gada 16. maija līdz 2003. gada 31. martam;

               2)

               atcelt šī lēmuma 2. panta 2. punkta g) apakšpunktu, ciktāl tajā Toshiba ir uzlikts naudas sods EUR 28 048 000 par tās tiešu dalību pasaules mēroga aizliegtās vienošanās darbībā krāsu televizoru monitoru kineskopu tirgū;

               3)

               noteikt naudas sodu, kāds attiecīgā lēmuma 2. panta 2. punkta h) apakšpunktā tika uzlikts Toshiba solidāri ar Panasonic Corp. un MT Picture Display Co. Ltd, EUR 82 826 000 apmērā;

               4)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               5)

               katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 114, 20.4.2013.


title: Lieta T-221/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. septembra spriedums — Hipp & Co/ITSB — Laboratorios Ordesa ( Bebimil ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Bebimil reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiskas un agrāka Kopienas vārdiska preču zīmes BLEMIL 1 — Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Sajaukšanas iespēja)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/54

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. septembra spriedums — Hipp & Co/ITSB — Laboratorios Ordesa (“Bebimil”)
   (lieta T-221/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Bebimil” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiskas un agrāka Kopienas vārdiska preču zīmes “BLEMIL 1” - Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Sajaukšanas iespēja)
   2009/C 267/92
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Hipp & Co KG, Sachseln (Šveice) (pārstāvji — M. Kinkeldey un A. Bognár, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — S. Laitinen un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā:
      Laboratorios Ordesa, SL, Sant Boi de Llobregat (Spānija) (pārstāvji — R. Thierie un E. Sugrañes Coca, avocats)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 571/2005-1 par iebildumu procesu starp Laboratorios Ordesa, SL un Hipp & Co. KG.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Hipp & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 237, 30.9.2006.


title: Lieta C-653/13: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 2006/12/EK — 4. un 5. pants — Atkritumu apsaimniekošana — Kampānijas reģions — Tiesas spriedums — Pienākumu neizpildes konstatēšana — Sprieduma daļēja neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda — Naudas sods

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/6

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-653/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2006/12/EK - 4. un 5. pants - Atkritumu apsaimniekošana - Kampānijas reģions - Tiesas spriedums - Pienākumu neizpildes konstatēšana - Sprieduma daļēja neizpilde - LESD 260. panta 2. punkts - Finansiālas sankcijas - Kavējuma nauda - Naudas sods)
   (2015/C 311/06)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Recchia un E. Sanfrutos Cano)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, piedaloties S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot visus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu spriedumu Komisija/Itālija (C-297/08, EU:C:2010:115), Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu,

               2)

               Itālijas Republika samaksā Eiropas Komisijai kavējuma naudu EUR 1 20  000 apmērā par katru nokavējuma dienu to pasākumu īstenošanā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu spriedumu Komisija/Itālija (C-297/08, EU:C:2010:115), sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz pilnīgai sprieduma Komisija/Itālija izpildei (C-297/08, EU:C:2010:115), ieskaitot to kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”,

               3)

               Itālijas Republika samaksā Eiropas Komisijai naudas sodu EUR 20 miljonu apmērā, ieskaitot to kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”,

               4)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


title: Lieta T-284/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 28. aprīļa rīkojums – Dyckerhoff Polska/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Nepārvaramas varas vai neparedzētu apstākļu neesamība — Acīmredzama nepieņemamība — Iebilde par prettiesiskumu

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/32

         Vispārējās tiesas 2015. gada 28. aprīļa rīkojums – Dyckerhoff Polska/Komisija
   (Lieta T-284/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Nepārvaramas varas vai neparedzētu apstākļu neesamība - Acīmredzama nepieņemamība - Iebilde par prettiesiskumu)
   (2015/C 205/43)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dyckerhoff Polska sp. z o.o. (Nowiny, Polija) (pārstāvis – K. Kowalczyk, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. White un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmumu 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               par Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Parlamenta pieteikumiem iestāties lietā nav jālemj;

               3)

               Dyckerhoff Polska sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 28.7.2014.


title: Apvienotās lietas T-558/12 un T-559/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedums – Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome Dempings — Dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports — Grozījumi regulā, ar ko tiek noteikta galīgā antidempinga nodeva — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 10. un 11. punkts — Dempinga starpības aprēķins — Korekcijas — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedums – Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome
   (Apvienotās lietas T-558/12 un T-559/12) (1)

   (Dempings - Dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports - Grozījumi regulā, ar ko tiek noteikta galīgā antidempinga nodeva - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 10. un 11. punkts - Dempinga starpības aprēķins - Korekcijas - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 198/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Changshu City Standard Parts Factory (Changshu City, Ķīna); un Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (Ningbo, Ķīna) (pārstāvji – R. Antonini un E. Monard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvis – S. Boelaert, kam sākotnēji palīdzēja G. Berrich un A. Polcyn, tad A. Polcyn un visbeidzot D. Geradin, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. França un T. Maxian Rusche) un European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) (pārstāvji – J. Bourgeois un R. Grasso, advokāts)

      Priekšmets

   Prasības atcelt Padomes 2012. gada 4. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 924/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (OV L 275, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un European Industrial Fasteners Institute AISBL tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 46, 16.2.2013.


title: Lieta C-505/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-389/10 un T-419/10 2015. gada 23. septembrī iesniedza Siderurgica Latina Martin SpA (SLM)

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-389/10 un T-419/10 2015. gada 23. septembrī iesniedza Siderurgica Latina Martin SpA (SLM)
   (Lieta C-505/15 P)
   (2015/C 406/22)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (pārstāvji – G. Belotti, P. Ziotti, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               samazināt SLM uzlikto naudas sodu individuāli un solidāri, galvenokārt ņemot vērā (i) pirmās instances tiesvedībā iesniegtos pierādījumus; (ii) strīdīgo faktu norises laikā spēkā esošās Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, (iii) apelācijas sūdzības iesniedzējas minimālo lomu un īso tās dalības kartelī laikposmu, kurš attiecībā uz SLM sākās 1999. gada beigās – vienīgais datums, attiecībā uz kuru ir saskaņoti pierādījumi, lai neapstrīdami varētu pamatot šādu dalību;

               —

               piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējai taisnīgu zaudējumu atlīdzību par administratīva rakstura kavēšanos, kuru radīja Komisijas veiktā pieteikuma par iecietības programmas piemērošanu pārbaude, – jautājums, kuru Vispārējā tiesa vispār bija ignorējusi;

               —

               piemērot apelācijas sūdzības iesniedzējai iecietības programmu tās savlaicīgi iesniegto pierādījumu dēļ;

               —

               piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējai taisnīgu zaudējumu atlīdzību par procesa kavēšanos;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   [SLM] būtībā izvirza [sešus] apelācijas sūdzības pamatus, lai parādītu, ka Vispārējā tiesa:

               —

               pretrunā iesniegtajiem pierādījumiem nepietiekami attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju ir noteikusi jaunu naudas sodu, tādējādi pārkāpjot Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktu un iedibinātus Savienības tiesību principus jautājumā par pretmonopola jomā noteikto naudas sodu samērīgumu, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu;

               —

               nepiemērojot strīdīgo faktu norises laikā spēkā esošās Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, ir pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības jautājumā par nelabvēlīga krimināltiesiskā regulējuma atpakaļejoša spēka neesamību, it īpaši Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktu;

               —

               pilnībā nav īstenojusi savu tiesas pārbaudes uzdevumu, tādējādi arī pārkāpjot Pamattiesību hartas 48. pantu, acīmredzami nepārbaudot iesniegtos pretrunīgos pierādījumus, objektivitātes principu un pienākumu norādīt pamatojumu;

               —

               nav ieņēmusi nostāju attiecībā uz apgalvoto Komisijas slikto pārvaldību saistībā ar kavēšanos pieteikuma par iecietības programmas piemērošanu izskatīšanā, uz kuru Komisija nebija atbildējusi sešus gadus no tā iesniegšanas brīža;

               —

               ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikuma par iecietības programmas piemērošanu individuālo raksturu, kā arī paradoksāli un acīmredzami netaisnīgi konstatējusi, ka tikai karteļa izveidotāji var gūt labumu no samazinātiem naudas sodiem attiecībā uz to sadarbības piedāvājumiem, jo tiem ir vērtīgāki pierādījumi, kuri nevar būt uzņēmumiem ar minimālu lomu;

               —

               pieņemot lēmumu piecu gadu laikā, ir pārkāpusi Pamattiesību hartas 47. pantu, kurā nodrošinātas ikvienas personas tiesības uz laikus veiktu lietas izskatīšanu.


title: Lieta C-301/06: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 10. februāra spriedums — Īrija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2006/24/EK — Datu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu, saglabāšana — Juridiskā pamata izvēle)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/2

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 10. februāra spriedums — Īrija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-301/06) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2006/24/EK - Datu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu, saglabāšana - Juridiskā pamata izvēle)
   (2009/C 82/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, pārstāvis, E. Fitzsimons, D. Barniville un A. Collins, SC)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Slovākijas Republika (pārstāvis — J. Čorba)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — H. Duintjer Tebbens, M. Dean un A. Auersperger Matić), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-C. Piris, J. Schutte un S. Kyriakopoulou)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētāju prasījumu atbalstam: Spānijas Republika (pārstāvji — M. A. Sampol Pucurull un J. Rodríguez Cárcamo), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. ten Dam un C. Wissels), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Docksey, R. Troosters un C. O'Reilly), Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (pārstāvis — M. H. Hijmans)
   Priekšmets
   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (OV L 105, 54. lpp.), atcelšana — Juridiskā pamata izvēle
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Slovākijas Republika, Eiropas Kopienu Komisija un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 237, 30.9.2006.


title: Lieta C-339/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. jūnijā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Verein für lauteren Wettbewerb e. V./Princesport GmbH

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. jūnijā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Verein für lauteren Wettbewerb e. V./Princesport GmbH

   (Lieta C-339/17)
   (2017/C 283/32)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Köln

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verein für lauteren Wettbewerb e. V.

      Atbildētāja: Princesport GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (ES) Nr. 1007/2011 (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikti ir jābūt skaidrojumam, ka runa ir par tekstilizstrādājumu, kura sastāvā ir tikai un vienīgi viena šķiedra?

               2)

               Vai ir obligāti jāizmanto viens no trim Regulas (ES) Nr. 1007/2011 7. pantā minētajiem apzīmējumiem “100 %”, “tīrs” vai “viss”, vai arī runa ir tikai par izmantošanas iespēju attiecībā uz šādiem izstrādājumiem, nevis par pienākumu?

               3)

               Vai pienākums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1007/2011 9. panta 1. punktu tekstilizstrādājumu etiķetē vai marķējumā norādīt visu tā sastāvā ietilpstošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu attiecas arī uz tīriem tekstilizstrādājumiem, kuri ietilpst Regulas (ES) Nr. 1007/2011 7. panta piemērošanas jomā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 27. septembra Regula (ES) Nr. 1007/2011 par tekstilšķiedru nosaukumiem un par tekstilizstrādājumu šķiedru sastāva etiķetēšanu un marķēšanu saistībā ar tiem un par Padomes Direktīvas 73/44/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/73/EK un 2008/121/EK atcelšanu (OV L 272, 1. lpp.)


title: Lieta C-599/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2014. gada 16. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-208/11 un T-508/11 Liberation Tigers of Tamil Eelam ( LTTE )/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 19. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2014. gada 16. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-208/11 un T-508/11 Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE)/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 19. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-599/14 P)
   (2015/C 089/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen, E. Finnegan un G. Etienne)

      Pārējie lietas dalībnieki: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Nīderlandes Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               taisīt galīgo spriedumu lietās, attiecībā uz kurām ir iesniegta šī apelācijas sūdzība, un noraidīt prasības;
               un

               —

               piespriest prasītājam apvienotajās lietās T-208/11 un T-508/11 atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei radušies minētajā tiesvedībā un šajā apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa atcēla [lēmumu par] LTTE iekļaušanu sarakstā vienīgi to iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar lēmuma par iekļaušanu sarakstā pieņemšanai izmantoto procedūru. Padome apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi šādas kļūdas.
   Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi atzinusi, ka Padomei pamatojumā ir jāpierāda, ka tā ir pārbaudījusi, vai iestādes, kas ir atbildīgas par personu iekļaušanu sarakstā, darbība trešajā valstī ir veikta, paredzot pietiekamus aizsardzības pasākumus. Lai gan Padome piekrīt, ka kompetentās iestādes darbība trešajā valstī ir jāveic saskaņā ar tiesību aktiem un praksi, kuros ir ievērotas to personu pamattiesības, ko šī darbība ietekmē, tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieprasot šo informāciju iekļaut pamatojumā.
   Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, novērtējot to, kā Padome ir izmantojusi publiski pieejamu informāciju. Turklāt Vispārējā tiesa nepamatoti neesot atzinusi, ka Padome izmantoja informāciju no atklātiem avotiem. Vispārējā tiesa turklāt esot kļūdījusies, uzskatot, ka Padomei bija jālūdz kompetentā iestāde izpētīt pamatojumā minētos rakstus no preses izdevumiem. Visbeidzot Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka, ņemot vērā tās atteikšanos atzīt Padomes pamatošanos uz informāciju no atklātiem avotiem, apstrīdētais lēmums ir atceļams.
   Trešais pamats: Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, nekonstatējot, ka iekļaušana sarakstā varētu būt pamatota ar Apvienotās Karalistes 2001. gada Aizlieguma rīkojumu. Vispārējās tiesas interpretācijas sekas, ja neņem vērā, ka tā nav atbilstošas tiesību aktiem, ir tādas, ka organizācija varētu kavēt savu iekļaušanu sarakstā saskaņā ar Kopējo nostāju 2001/931/KĀDP, atsakoties apstrīdēt iekļaušanu sarakstā vai aizlieguma pasākumu dalībvalstī, kurā ir ticis pieņemts lēmums saskaņā ar Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 4. punktu. Turklāt Vispārējās tiesas argumentācija nav saderīga ar spriedumu lietā Kadi II.


title: lieta T-423/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Bunker & BKR, S. L. iesniedza 2004. gada 8. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/24

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Bunker & BKR, S. L. iesniedza 2004. gada 8. oktobrī
   (lieta T-423/04)
   (2004/C 314/58)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 8. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Bunker & BKR, S. L., Almansa (Spānija), kuru pārstāv José Enrique Astiz Suárez, letrado en ejercicio.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja ceturtās Apelāciju padomes 2004. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 0458/2002-4, kas attiecībā uz preču zīmju un preču līdzību nolemj, ka iebildumi ir noraidāmi un ir jāpieņem pieteikums par visām precēm, attiecībā uz kurām tiek lūgta [preču zīmes] aizsardzība; un

               —

               alternatīvi atcelt lēmumu un nodot lietu atkārtoti Iebildumu nodaļai, lai [tā] veiktu jaunu un pareizu pārējo zīmju salīdzināšanu, ņemot vērā vizuālās un fonētiskās atšķirības starp ABOOTS & SHOES B.K.R. MADE IN SPAIN A un ABK RODS un to sāncensību tirgū bez sajaukšanas riska radīšanas patērētājiem, kas attiecas uz preču izcelsmi un kvalitāti, uz ko tās norāda.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               CALZADOS BUNKER S.A. (preču zīmes īpašuma tiesības tika vēlāk nodotas prasītājai)

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Grafiska preču zīme, ko veido iniciāļi “B.K.R.”, kurus aptver rombs ar norādi “Boots – Shoes - Made in Spain” pieteikums Nr. 1 649.756 18. un 25. klases precēm un 39. klases pakalpojumiem

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               MARINE STOCK LIMITED

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Vairākas valsts preču zīmes, ieskaitot Austrijas vārdisko preču zīmi “BK RODS” (Nr. 1 149.254) 25. klases precēm (apģērbs un apavi). Iebildumi tika vērsti pret visām precēm un pakalpojumiem, ko ietver Kopienas preču zīmes pieteikums (prāvas priekšmets)

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Pieņemt iebildumus attiecībā uz 25. klases precēm un noraidīt attiecībā uz 18. klases precēm un 39. klases pakalpojumiem

               Apelāciju padomes lēmums:

               Noraidīt apelāciju


title: Lieta C-280/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 25. jūnija Vestre Landsret (Rietumu Reģionālās Tiesas) (Dānija) rīkojumu lietā Jyske Finans pret Skatteministeriet (Finansu Ministrija)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 25. jūnija Vestre Landsret (Rietumu Reģionālās Tiesas) (Dānija) rīkojumu lietā Jyske Finans pret Skatteministeriet (Finansu Ministrija)
   (Lieta C-280/04)
   (2004/C 228/51)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 25. jūnija Vestre Landsret (Rietumu Reģionālās Tiesas (Dānija) rīkojumu lietā Jyske Finans pret Skatteministeriet (Finansu Ministrija) un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 29. jūnijā.
   Vestre Landsret lūdz Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Padomes Sestās direktīvas par PVN Nr. 77/388/EEK 13. panta B daļas (c) apakšpunkts var tikt interpretetēts kopā ar 2. panta 1. apakšpunktu un 11. panta A daļas (a) apakšpunktu kā tāds, kas aizliedz dalībvalstij tādas tiesiskas situācijas uzturēšanu valsts pievienotās vērtības nodokļa likumā, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājam, kurš ir iekļāvis bilancē noteikta apjoma pamatlīdzekļus, salīdzinājumā ar lietotu automašīnu dīleriem un citiem lietoto automašīnu pārdevējiem, arī ir jāmaksā PVN no šo pamatlīdzekļu pārdošanas, pat ja šīs preces tika pirktas no ar nodokli apliekamās personas, kura nenorādīja PVN apmēru no preces cenas un tā rezultātā nav iespējams atskaitīt šo PVN summu preces iegādes laikā?

               2.

               Vai Padomes Sestās direktīvas 26a. panta A daļas (e) apakšpunktu var iztulkot tādējādi, ka termins “dīleris nodokļu maksātājs” attiecas tikai uz tām personām, kuru galvenais nodarbošanās veids ir lietotu preču pirkšana un pārdošana tajos gadījumos, kur šīs lietotās preces tika iegādātas ar vienīgo vai galveno mērķi iegūt finansiālu labumu tās pārdodot, vai arī šis termins attiecas arī uz tās personām, kuras parasti pārdod šīs preces to nomas perioda beigās, un šī darbība ir uzskatāma par papildus ekonomisko darbību pamatdarbībai- iznomāšanai?


title: Lieta C-46/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 21. februāra spriedums ( Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — LN/Styrelsen for Videregående Uddannelser og Uddannelsesstøtte (Eiropas Savienības pilsonība — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Vienlīdzīgas attieksmes princips — LESD 45. panta 2. punkts — Regula (EEK) Nr. 1612/68 — 7. panta 2. punkts — Direktīva 2004/38/EK — 24. panta 1. un 2. punkts — Atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa attiecībā uz līdzekļiem mācībām stipendiju vai studiju kredītu formā — Savienības pilsonis, kas mācās uzņēmējā dalībvalstī — Algots darbs pirms un pēc studiju uzsākšanas — Ieinteresētās personas ierašanās uzņēmējas dalībvalsts teritorijā galvenais mērķis — Ietekme uz viņa kā darba ņēmēja kvalifikāciju un viņa tiesībām uz stipendiju)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/18

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 21. februāra spriedums (Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — LN/Styrelsen for Videregående Uddannelser og Uddannelsesstøtte

   (Lieta C-46/12) (1)

   (Eiropas Savienības pilsonība - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Vienlīdzīgas attieksmes princips - LESD 45. panta 2. punkts - Regula (EEK) Nr. 1612/68 - 7. panta 2. punkts - Direktīva 2004/38/EK - 24. panta 1. un 2. punkts - Atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa attiecībā uz līdzekļiem mācībām stipendiju vai studiju kredītu formā - Savienības pilsonis, kas mācās uzņēmējā dalībvalstī - Algots darbs pirms un pēc studiju uzsākšanas - Ieinteresētās personas ierašanās uzņēmējas dalībvalsts teritorijā galvenais mērķis - Ietekme uz viņa kā darba ņēmēja kvalifikāciju un viņa tiesībām uz stipendiju)
   2013/C 114/26
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Ankenævnet for Uddannelsesstøtten

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: L. N.

      Atbildētāja: Styrelsen for Videregående Uddannelser og Uddannelsesstøtte

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Ankenævnet for Uddannelsesstøtten — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, aplūkojot to kopā ar tās 24. panta 2. punktu, interpretācija — Vienlīdzīga attieksme pret Savienības pilsoņiem — Dalībvalsts tiesību akti, kas paredz Savienības pilsoņiem iespēju saņemt līdzekļus mācībām, ja tie ir darba ņēmēji vai pašnodarbinātie šajā dalībvalstī — Savienības pilsoņa, kurš bija darba ņēmējs uzņēmējā dalībvalstī, pieteikuma par stipendiju noraidījums, ja galvenais viņa ieceļošanas mērķis šajā dalībvalstī bija studēt

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 24. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Savienības pilsonim, kurš mācās uzņēmējā dalībvalstī un vienlaikus tur strādā reālu un faktisku algotu darbu, kas ļauj to kvalificēt kā “darba ņēmēju” LESD 45. panta izpratnē, nevar atteikt līdzekļus mācībām, kas tiek piešķirti šīs dalībvalsts valstspiederīgajiem. Iesniedzējtiesai ir jāveic vajadzīgo faktu pārbaude, lai izvērtētu, vai prasītāja pamatlietā nodarbinātība ir pietiekama, lai viņam piešķirtu šo statusu. Apstāklim, ka ieinteresētā persona ir ieradusies uzņēmējas dalībvalsts teritorijā galvenokārt ar mērķi tur mācīties, nav nozīmes, lai noteiktu, vai viņam ir “darba ņēmēja” statuss LESD 45. panta izpratnē un līdz ar to, vai atbilstoši Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā 7. panta 2. punktam viņam ir tiesības uz šiem līdzekļiem ar tādiem pašiem nosacījumiem kā uzņēmējas dalībvalsts valstspiederīgajam.

      (1)  OV C 109, 14.4.2012


title: Lieta T-445/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. augustā — Charron Inox un Almet /Komisija

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. augustā — Charron Inox un Almet/Komisija
   (Lieta T-445/11)
   2011/C 290/26
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Charron Inox (Marseļa, Francija) un Almet (Satolas-et-Bonce, Francija) (pārstāvis — P. O. Koubi-Flotte, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt, atcelt Komisijas 2011. gada 27. jūnija Regulu (ES) Nr. 627/2011;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka Komisija ir pieļāvusi pārkāpumu, neparedzot pietiekamu termiņu starp Komisijas 2011. gada 27. jūnija Regulas (ES) Nr. 627/2011 publicēšanu un tās stāšanos spēkā, un piešķirt prasītājām sabiedrībām zaudējumu atlīdzību par šādu summu:

                           —

                           saistībā ar zaudējumu atlīdzību:

                                       —

                                       sabiedrībai CHARRON: EUR 123 297,69

                                       —

                                       sabiedrībai ALMET: EUR 384 210

                           —

                           saistībā ar atlīdzināmo negūto pelņu:

                                       —

                                       sabiedrībai CHARRON par tās noslēgto līgumu ar sabiedrību SURAJ USD 78 051,76 apmērā jeb EUR 55 211,57;

                                       —

                                       sabiedrībai ALMET par tās noslēgto līgumu ar sabiedrību SURAJ USD 69 059,18 apmērā jeb EUR 48 827,61 šīs prasības iesniegšanas dienā;

               —

               pakārtotāk, atzīt Komisijas atbildību bez pārkāpuma, tai neparedzot pietiekamu termiņu starp Komisijas 2011. gada 27. jūnija Regulas (ES) Nr. 627/2011 publicēšanu un tās stāšanos spēkā, un piešķirt prasītājām sabiedrībām zaudējumu atlīdzību par šādu summu:

                           —

                           saistībā ar zaudējumu atlīdzību:

                                       —

                                       sabiedrībai CHARRON: EUR 123 297,69

                                       —

                                       sabiedrībai ALMET: EUR 384 210

                           —

                           saistībā ar atlīdzināmo negūto pelņu:

                                       —

                                       sabiedrībai CHARRON par tās noslēgto līgumu ar sabiedrību SURAJ USD 78 051,76 apmērā jeb EUR 55 211,57;

                                       —

                                       sabiedrībai ALMET par tās noslēgto līgumu ar sabiedrību SURAJ USD 69 059,18 apmērā jeb EUR 48 827,61 šīs prasības iesniegšanas dienā;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī EUR 10 000 sabiedrību prasītāju aizstāvības izdevumu daļējai segšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas konstatējumos, ko tā veica pirms tās lēmuma pieņemšanas, ir pieļautas būtiskas nepilnības tādēļ, ka šo nepilnību dēļ ir ieviesušās kļūdas faktos, kuri ir lēmuma pamatā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips tādēļ, ka tūlītēja apstrīdētās regulas spēkā stāšanās neesot ļāvusi prasītājām pielāgot savu rīcību.


title: Lieta C-386/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) 2009. gada 30. septembra rīkojumu — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA , Eiropas Savienības Padome

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) 2009. gada 30. septembra rīkojumu — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-386/09)
   2009/C 312/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jhonny Briot

      Atbildētāji: Randstad Interim, Sodexho SA, Eiropas Savienības Padome

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai gadījumā, ja notiek uzņēmuma īpašumtiesību pāreja Direktīvas 2001/23 (1) 1. panta 1. punkta izpratnē, un šķiet, ka vienība, kuras īpašumtiesības ir nodotas, proti, Kopienu iestādes uzņēmuma ēdnīca, ievērojamu skaitu pagaidu darbinieku izmantoja saskaņā ar pamatlīgumu, kurš tika noslēgts ar dažādām sabiedrībām, kas norīko pagaidu darbiniekus, šī sabiedrība, kas norīko pagaidu darbiniekus, vai, ja tādas nav, iestāde, kuras vadībā un uzraudzībā pagaidu darbinieki veica savus darba pienākumus, ir jāuzskata par darba devēju-personu, kas nodod īpašumtiesības, šīs direktīvas 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē?
               Vai gadījumā, ja nedz sabiedrībai, kas norīko pagaidu darbiniekus, nedz uzņēmumam, kurš izmanto viņu pakalpojumus, nevar tikt atzīts darba devēja-personas, kas nodod īpašumtiesības, statuss, ir jāuzskata, ka pagaidu darbinieki nevar izmantot Direktīvā 2001/23 paredzētās garantijas?

               2)

               Vai Direktīvas 2001/23/EK 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, neatjaunojot pagaidu darbinieku darba līgumus uz noteiktu laiku, jo ir notikusi darbības, kuras veikšanai viņi tika norīkoti, nodošana, ir pārkāpts šajā tiesību normā paredzētais aizliegums, līdz ar to ir jāuzskata, ka pagaidu darbinieki joprojām bija pakalpojumu izmantotāja rīcībā īpašumtiesību pārejas dienā?

               3)

               Vai Direktīvas 2001/23/EK 3. panta 1. punkts, iespējams, lasot to kopā ar 2. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašumtiesību saņēmējam tiek noteikts pienākums saglabāt darba tiesiskās attiecības ar pagaidu darbiniekiem, kuri tika norīkoti tās darbības veikšanai, kas ir īpašumtiesību pārejas priekšmets, vai attiecībā uz kuriem ir jāuzskata, ka viņi joprojām bija pakalpojumu izmantotāja rīcībā īpašumtiesību pārejas dienā?
               Gadījumā, ja uz šo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, — vai 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nosaka par pienākumu noslēgt darba līgumu uz nenoteiktu laiku gadījumā, ja īpašumtiesību saņēmējs nav sabiedrība, kas norīko pagaidu darbiniekus, un tas nevar noslēgt pagaidu darba līgumu?

      (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.).


title: Lieta F-38/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. aprīlī  – ZZ /Padome

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/45

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. aprīlī – ZZ/Padome
   (Lieta F-38/14)
   2014/C 212/57
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Civildienests – Prasība atcelt Padomes ģenerālsekretāra lēmumu par soda –atstādināšana no amata ar invaliditātes pabalsta samazināšanu 15 % apmērā līdz pensijas vecuma sasniegšanai – piemērošanu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un, ciktāl nepieciešams, sūdzību noraidošo lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-200/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūlijā — IBERDROLA pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/49

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūlijā — IBERDROLA pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-200/06)
   (2006/C 224/103)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IBERDROLA S.A., Bilbao (Spānija) (pārstāvji — J. Alfaro Aguilar un P. Liñán Hernández, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus šajā lietā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir celta par Eiropas Komisijas 2006. gada 25. aprīļa lēmumu (lieta COMP/M.4110 — E.ON/ENDESA), kurā par saderīgu ar kopējo tirgu atzīta koncentrācija, ar kuru E.ON AG ir nolēmusi iegūt savā kontrolē visas ENDESA S.A. akcijas.
   Prasītāja šajā sakarā norāda, ka, pēc tās domām, apstrīdētajā lēmumā ir ignorēts nopietns risks, ka kompetences attiecībās starp galvenajiem dalībniekiem visas Eiropas tirgū var izveidoties saskaņota rīcība, ko šāda apmēra un rakstura darījumā, kas ietekmē dominējošā stāvoklī esošus uzņēmumus divos lielākajos valstu enerģētikas tirgos, nevar atstāt nepārbaudītu.
   Savu prasījumu pamatojumā prasītāja apgalvo, ka atbildētāja:

               —

               ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, nepareizi un nepietiekami izmeklējot ietekmēto tirgu darbību un darījuma ietekmi uz tiem;

               —

               ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pretēji koncentrāciju regulai un Kopienu judikatūrai darījuma izvērtējumā balstoties uz statisku tirgu apskati;

               —

               izvērtējot paziņoto darījumu, nav izpildījusi pienākumu nodrošināt vienveidīgu koncentrāciju un dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas pārbaudes normu piemērošanu, jo tā to atļāva, iepriekš nepārbaudot E.ON ENDESA iegūšanai paredzēto līdzekļu izcelsmi, lai noteiktu, vai šāda koncentrācija nav dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas rezultāts;

               —

               ir pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un ignorējusi būtiskus faktus, secinot, ka darījuma saderība [ar kopējo tirgu] nerada nopietnas šaubas, un pieņemot lēmumu atļaut tā pirmo stadiju. Lai gan šajā sakarā ir norādīts, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts uz jaunās koncentrāciju regulas pamata, kurā paredzēta dziļāka un aptverošāka analīze, tajā

                           —

                           pilnībā ir ignorēta darījuma negatīvā ietekme uz lielāko valstu tirgu integrācijas procesu, kā rezultātā jātiek izveidotam kopējam Eiropas gāzes un elektroenerģijas tirgum;

                           —

                           nepietiekami ir novērtēta iecerētā darījuma ietekme uz izveides stadijā esošo daudznacionālo uzņēmumu visas Eiropas elektroenerģijas piegādes tirgu;

                           —

                           tiek uzskatīts, ka neatkarīgi no E.ON orientācijas uz visas Eiropas tirgu un tās ekonomiskās ietekmes, tā neesot nopietna ENDESA potenciālā konkurente Spānijas elektroenerģijas ražošanas un gāzes piegādes tirgos;

                           —

                           secināts, ka ar šo darījumu netiek nostiprināts dominējošais stāvoklis Vācijas tirgū un ka nesen tirgū ienākušā uzņēmuma ENDESA iziešana no tirgus nemaina konkurences apstākļus.

         Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka nav izpildīts pienākums tiesību aktos norādīt pamatojumu.


title: Lieta T-35/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 23. novembra spriedums — Codorniu Napa/ITSB — Bodegas Ontañón ( ARTESA NAPA VALLEY ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes ARTESA NAPA VALLEY reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme ARTESO un agrāka valsts vārdiska preču zīme LA ARTESA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/23

         Vispārējās tiesas 2010. gada 23. novembra spriedums — Codorniu Napa/ITSB — Bodegas Ontañón (“ARTESA NAPA VALLEY”)
   (Lieta T-35/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “ARTESA NAPA VALLEY” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “ARTESO” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “LA ARTESA” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2011/C 13/42
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Codorniu Napa, Inc. (Napa, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — X. Fàbrega Sabaté un M. Curell Aguilà, pēc tam M. Curell Aguilà un J. Güell Serra, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bodegas Ontañón, SA (Quel, La Rioja, Spānija) (pārstāvji — J. Grimau Muñoz un J. Villamor Muguerza, advokāti)

      Priekšmets

   Prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 20. novembra lēmumu lietā R 747/2006-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bodegas Ontañón, SA un Codorniu Napa, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Codorniu Napa, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta F-12/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 11. jūlija spriedums — Tas pret Komisiju (Pieņemšana darbā — Vispārējs konkurss — Pieņemamības kritēriji — Nepielaišana pie pārbaudījuma — Diplomi — Profesionālā kvalifikācija — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/47

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 11. jūlija spriedums — Tas pret Komisiju
   (Lieta F-12/05) (1)

   (Pieņemšana darbā - Vispārējs konkurss - Pieņemamības kritēriji - Nepielaišana pie pārbaudījuma - Diplomi - Profesionālā kvalifikācija - Vienlīdzīga attieksme)
   (2006/C 212/82)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: David Tas, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.–N. Louis un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Curall un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Atcelt konkursa komisijas lēmumu, ar ko prasītājs netika pielaists pie konkursa EPSO/A/4/03 pārbaudījumiem, kas tika organizēts ar mērķi sastādīt rezerves sarakstu darbā pieņemamajiem administratoru palīgiem A 8 pakāpē nozarēs “Eiropas valsts pārvalde”, “Tiesības”, “Ekonomika” un “Audits”.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 132, 28.05.2005 (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar Nr. T–124/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta C-67/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-491/07 CB/Komisija 2013. gada 8. februārī iesniedza Groupement des cartes bancaires (CB)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-491/07 CB/Komisija 2013. gada 8. februārī iesniedza Groupement des cartes bancaires (CB)

   (Lieta C-67/13 P)
   2013/C 114/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Groupement des cartes bancaires (CB) (pārstāvji — F. Pradelles, advokāts, un J. Ruiz Calzado, abogado)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, BNP Paribas, BPCE, agrāk — Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCEP) un Société générale

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-491/07 CB/Komisija;

               —

               nosūtīt lietu Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai, ja vien Tiesa nenolemj, ka tā ir pietiekami informēta, lai atceltu Komisijas 2007. gada 17. oktobra Lēmumu C(2007) 5060, galīgā redakcija, par (EKL) 81. panta piemērošanas procedūru (COMP/D1/38.606 — Groupement des Cartes Bancaires “CB”);

               —

               piespriest Komisijai atildzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus Tiesā un Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda trīs pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, piemērojot jēdzienu “konkurences ierobežošana atkarībā no priekšmeta”.
   Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošana, piemērojot LESD 101. panta 1. punktu attiecībā uz Groupement des Cartes Bancaires “CB” (turpmāk tekstā — “Groupement”) pasākumu saturu. Precīzāk, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi judikatūru par jēdzienu “konkurenci ierobežojoša prakse atkarībā no priekšmeta”, uzskatot, ka iepriekš minētie pasākumi ir ierobežojums atkarībā no priekšmeta, lai gan tie paši par sevi nemaz nebija tik bīstami, lai kaitētu konkurencei. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi citas kļūdas tiesību piemērošanā, ņemot vērā pasākumu pieņemšanas “izcelsmi”. Tā esot kļūdaini interpretējusi judikatūru par jēdzienu “uzņēmumu apvienības lēmums” saistībā ar Groupement gribas izpausmi un esot sagrozījusi pierādījumus, kas tika nodoti tās rīcībā, lai Groupement piedēvētu pret konkurenci vērstu nodomu apstrīdētos pasākumu pieņemšanā.
   Vispārējā tiesa esot arī pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 101. panta 1. punktu attiecībā uz Groupement pasākumu mērķiem. Precīzāk, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi judikatūru, uzskatot, ka cīņu pret parazītismu, kas bija Groupement veikto pasākumu leģitīmais mērķis un kuru atzina Vispārējā tiesa, varēja ņemt vērā tikai LESD 101. panta 3. punkta piemērošanas stadijā, nevis piemērojot LESD 101. panta 1. punktu.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 101. panta 1. punktu attiecībā uz atbilstošo Groupement pasākumu kontekstu. Precīzāk, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi judikatūru par juridiskā konteksta ņemšanu vērā, kļūdoties attiecībā uz savu pienākumu ņemt vērā pastāvīgo pieredzi. It īpaši tā esot kļūdaini interpretējusi Tiesas 2008. gada 20. novembra spriedumu lietā C-209/07 Beef Industry Development un Barry Brothers, vēloties to piemērot šajā lietā, lai gan abas situācija bija būtiski atšķirīgas. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, ņemot vērā ekonomisko kontekstu un tirgus divējādo funkcionēšanu šajā lietā. Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot ignorējusi judikatūru attiecībā uz tās veiktās sarežģītu ekonomisku novērtējumu pārbaudes raksturu un apmēru, neveicot a minima pārbaudi, kas tai esot bijusi jāveic.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošana, piemērojot jēdzienu “konkurences ierobežošana atkarībā no iedarbības”. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā tās veiktajā Groupement pasākumu iedarbības pārbaudē. Faktiski, neatbildot uz apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītajiem pamatiem par pasākumu iespējamo pret konkurenci vērsto iedarbību, tā neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.
   Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi samērīguma un tiesiskās noteiktības principu, neatceļot Komisijas Lēmuma C(2007) 5060, galīgā redakcija, 2. panta otrajā daļā ietverto rīkojumu. Samērīguma principa pārkāpumu varot raksturot ar to, ka tā atstāja spēkā Komisijas izdoto rīkojumu, lai gan tas ne vien nebija nepieciešams, lai izbeigtu it kā konstatēto pārkāpumu, bet arī bija nesamērīgs izvirzītā mērķa sasniegšanai. Turklāt Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, neatceļot iepriekš minēto rīkojumu, kaut gan tas bija izteikts vispārīgi un neskaidri, radot Groupement neskaidrības par pasākumiem, ko tā var veikt cīņai pret parazītismu un sistēmas “CB” aizsardzības nodrošināšanai.


title: Lieta C-220/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – Iberenova Promociones S.A.U./Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – Iberenova Promociones S.A.U./Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

   (Lieta C-220/16)
   (2016/C 243/20)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Iberenova Promociones S.A.U.

      Atbildētāja: Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/28/EK 2. panta k) punktā definētās “atbalsta shēmas” un tostarp fiskālā stimulēšana, kas ir atbrīvojums no nodokļiem, nodokļu samazināšana un nodokļu atmaksāšana, kā instrumenti, kas paredzēti, lai izpildītu minētajā Direktīvā 2009/28/EK noteiktos atjaunojamo energoresursu patēriņa mērķus, ir jāsaprot tādējādi, ka minētā stimulēšana vai pasākumi dalībvalstīm ir obligāti un saistoši un tiem ir tieša iedarbība, ciktāl skartās privātpersonas tos var minēt un atsaukties uz tiem visa veida valsts, tiesu un administratīvajās iestādēs?

               2)

               Vai iepriekšējā jautājumā “atbalsta shēmu” uzskaitījumā minētā fiskālā stimulēšana, kas ietver atbrīvojumus no nodokļiem, nodokļu samazināšanu un nodokļu atmaksāšanu, frāze “[paredz pienākumu] izmantot [..] arī shēmas” ir jāsaprot tādējādi, ka viens no šīs stimulēšanas veidiem ir tieši neaplikšana ar nodokli, proti, aizliegums uzlikt jebkāda veida akcīzes un īpašu nodokli, kas ir papildu nodoklis vispārējiem nodokļiem saimnieciskajai darbībai un elektroenerģijas ražošanai, ar ko ir aplikta no atjaunojamajiem energoresursiem saražotā elektroenerģija? Saistībā ar šo pašu punktu tiek uzdots šāds jautājums: Vai [tāpat] iepriekš minētajā vispārējā aizliegumā ir ietverts arī aizliegums attiecībā uz konkurenci, dubulto uzlikšanu vai dažādu vispārējo vai īpašo nodokļu pārklāšanos, kas tiek uzlikti dažādos atjaunojamās enerģijas ražošanas posmos vienam un tam pašam darījumam, kuram ir noteikta aplūkojamā maksa par vēja enerģijas izmantošanu?

               3)

               Ja uz iepriekšējo jautājumu tiks sniegta noliedzoša atbilde un tiks pieņemta nodokļa uzlikšana no atjaunojamajiem energoresursiem saražotajai enerģijai saskaņā ar Direktīvas 2008/118/EK 1. panta 2. punktu, vai jēdziens “īpašs nolūks” ir jāinterpretē tādējādi, ka tā mērķim ir jābūt īpašam un ka arī nodoklim atjaunojamajiem energoresursiem, no tā uzbūves viedokļa raugoties, ir jābūt nodoklim pielīdzināmam maksājumam un nevis budžeta ieņēmumu palielināšanas vai iekasēšanas pasākumam?

               4)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2003/96/EK 4. pantu, kurā, atsaucoties uz nodokļa līmeņiem, kas dalībvalstīm ir jāpiemēro energoproduktiem un elektroenerģijai, kā atsauce ir norādīta direktīvā paredzētā minimālā summa, kas ir visu produktiem piemērojamo tiešo un netiešo nodokļu summa, laižot tos apgrozībā, ir jāsaprot, ka no šīs direktīvā noteiktā nodokļu līmeņa summas ir jāizslēdz tādi valsts nodokļi, kas nav nodokļiem pielīdzināmi maksājumi gan to uzbūves, gan to īpaša nolūka dēļ, kā tas ir interpretēts, ņemot vērā atbildi uz iepriekšējo jautājumu?

               5)

               Vai Direktīvas 2009/28/EK 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā lietotais jēdziens “maksājumi” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas ir jāinterpretē kā vispārējs jēdziens plašā nozīmē un arī kā sinonīms nodokļa jēdzienam kopumā?

               6)

               Apstiprinošas atbildes uz iepriekšējo jautājumu gadījumā ir uzdots šāds jautājums: Vai šajā 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētie maksājumi, kas ir jāmaksā patērētājiem, var ietvert tikai tādu aplikšanu ar nodokļiem vai nodokļus, ar kuriem attiecīgajā gadījumā tiek atlīdzināts par videi nodarīto kaitējumu un ar iekasēto summu tiek atlīdzināti ar šo ietekmi vai nelabvēlīgo iedarbību saistīti zaudējumi, bet nevis tādus nodokļus un pakalpojumus saistībā ar nepiesārņojošu enerģiju, kas galvenokārt izpilda budžeta papildināšanas vai nodokļu iekasēšanas mērķi?


title: Lieta T-74/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedums — Now Pharm /Komisija (Cilvēkiem paredzētas zāles — Retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusa piešķiršanas procedūra — Pieteikums par retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusa piešķiršanu zālēm “Extrait liquide spécial de Chelidonii radix” ( “Ukrain” ) — Komisijas lēmums, ar kuru atsakās piešķirt retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusu)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/33

      Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedums — Now Pharm/Komisija
      (Lieta T-74/08) (1)

      (Cilvēkiem paredzētas zāles - Retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusa piešķiršanas procedūra - Pieteikums par retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusa piešķiršanu zālēm “Extrait liquide spécial de Chelidonii radix” (“Ukrain”) - Komisijas lēmums, ar kuru atsakās piešķirt retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusu)
      (2010/C 288/63)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Now Pharm AG (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — sākotnēji C. Kaletta un I.-J. Tegebauer, pēc tam C. Kaletta, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Schima un M. Šimerdová)

         Priekšmets

      Lūgums atcelt Komisijas 2007. gada 4. decembra Lēmumu C(2007) 6132, ar kuru noraida pieteikumu par retu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu statusa piešķiršanu zālēm “Extrait liquide spécial de Chelidonii radix” [“Strutenes sakņu specifiskais šķidrais ekstrakts”] atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regulai (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV 2000, L 18, 1. lpp.)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Now Pharm AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta T-182/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Van der Spree iesniedza 2004. gada 17. maijā

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/18

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Van der Spree iesniedza 2004. gada 17. maijā
   (Lieta T-182/04)
   (2004/C 179/35)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 17. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Daniel Van der Spree, ar dzīves vietu Overijse (Beļģijā), kuru pārstāv Sebastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru galīgi apstiprināts prasītāja karjeras attīstības novērtējuma ziņojums par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, lai pamatotu savu prasību, pirmām kārtām, atsaucas uz Amatpersonu nolikuma 26. un 43. panta pārkāpumu, kā arī mēriem, kas pieņemti novērtējuma veikšanai par 2001. – 2002. gadu. Bez tam prasītājs atsaucas uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, pretrunām starp komentāru un viņam piešķirto novērtējumu, kā arī acīmredzamu kļūdu novērtējumā. Turklāt prasītājs atsaucas uz aizstāvības tiesību pārkāpumu, jo apstrīdētais lēmums tika balstīts uz iekšējā audita slēdzienu, par kuru prasītājs nebija informēts, un novērtējuma kritērijiem, kas, saskaņā ar prasītāju, viņam nebija paziņoti.


title: Lieta C-555/10: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Transports — Kopienas dzelzceļa attīstība — Direktīva 91/440/EEK — Direktīvas 2001/14/EK 6. panta 3. punkts un II pielikums — 4. panta 2. punkts un 14. panta 2. punkts — Infrastruktūras pārvaldītājs — Neatkarība organizatoriskā un lēmumu pieņemšanas ziņā — Holdinga sabiedrības struktūra — Nepilnīga transponēšana)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-555/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Transports - Kopienas dzelzceļa attīstība - Direktīva 91/440/EEK - Direktīvas 2001/14/EK 6. panta 3. punkts un II pielikums - 4. panta 2. punkts un 14. panta 2. punkts - Infrastruktūras pārvaldītājs - Neatkarība organizatoriskā un lēmumu pieņemšanas ziņā - Holdinga sabiedrības struktūra - Nepilnīga transponēšana)
   2013/C 114/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun, B. Simon, R. Vidal Puig un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvji — C. esendorfer un U. Zechner)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri un S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 25. lpp.) 6. panta 3. punktā un II pielikumā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (OV L 75, 29. lpp.) 4. panta 2. punktā un 14. panta 2. punktā paredzētās prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3.

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 30, 29.1.2011.


title: Lieta C-236/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Diputación General de Aragón

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Diputación General de Aragón

   (Lieta C-236/16)
   (2016/C 260/30)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Segunda

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Atbildētāja: Diputación General de Aragón

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir reģionālais nodoklis, ko uzliek par kaitējumu, kas tiek nodarīts videi, izmantojot ar komercdarbību un saimniecisko darbību saistītas iekārtas un ierīces mazumtirdzniecības uzņēmumos, kuru rīcībā ir liela tirdzniecībai un to klientu autostāvvietām paredzēta teritorija, ar nosacījumu, ka to sabiedrībai pieejamā tirdzniecības platība ir lielāka par 500 m2, bet ko iekasē neatkarīgi no tā, vai šie mazumtirdzniecības uzņēmumi faktiski atrodas pilsētas teritorijā vai ārpus tās, un vairākumā gadījumu to uzliek citu dalībvalstu uzņēmumiem, ņemot vērā, ka (i) to faktiski neuzliek tirgotājiem, kam pieder vairāki mazumtirdzniecības uzņēmumi, neatkarīgi no to kopējās sabiedrībai pieejamās tirdzniecības platības, ja nevienā no tiem sabiedrībai pieejamā tirdzniecības platība nav lielāka par 500 m2, un tostarp arī tad, ja kāds vai kādi no tiem pārsniedz šo slieksni, bet to nodokļa bāze nav lielāka par 2 000 m2, savukārt to faktiski uzliek tirgotājiem, kuriem pieder viens mazumtirdzniecības uzņēmums, kura sabiedrībai pieejamā tirdzniecības platība pārsniedz šos sliekšņus, un (ii) turklāt to neuzliek mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kas nodarbojas tikai ar tehnikas, transportlīdzekļu, instrumentu, rūpniecības preču, būvmateriālu, sanācijas materiālu, durvju un logu tirdzniecību tikai pārdevējiem vai piegādātājiem, mēbeļu individuāliem, tradicionāliem un specializētiem veikaliem, transportlīdzekļu koncesionāru salonos un remontdarbnīcās, dārzkopības preču, kultūraugu, degvielas un motordegvielas tirdzniecību, neatkarīgi no tā, kāda ir to sabiedrībai pieejamā tirdzniecības platība?

               2)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegts valsts atbalsts saskaņā ar minēto noteikumu ir tas, ka IDMGAV [nodoklis par kaitējumu, ko videi rada lielas tirdzniecības platības] faktiski netiek uzlikts mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kuru sabiedrībai pieejamā tirdzniecības platība nav lielāka par 500 m2, vai arī tiem, kuriem tā ir lielāka, bet to nodokļa bāze nav lielāka par 2 000 m2, un mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kas nodarbojas tikai ar tehnikas, transportlīdzekļu, instrumentu un rūpniecības preču, būvmateriālu, sanācijas materiālu, durvju un logu tirdzniecību tikai pārdevējiem vai piegādātājiem, mēbeļu individuāliem, tradicionāliem un specializētiem veikaliem, transportlīdzekļu koncesionāru salonos un remontdarbnīcās, dārzkopības preču, kultūraugu un degvielas un motordegvielas tirdzniecību?


title: lieta T-92/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 8. decembra  rīkojums —  Moren Abat  pret Komisiju (Ierēdņi — Vispārējs konkurss — Jautājumi ar atbilžu variantiem — Atbilžu pareizība labošanas veidlapā — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/32

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 8. decembra rīkojums — Moren Abat pret Komisiju
   (lieta T-92/04) (1)

   (Ierēdņi - Vispārējs konkurss - Jautājumi ar atbilžu variantiem - Atbilžu pareizība labošanas veidlapā - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2006/C 48/62)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marta Cristina Moren Abat, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — G. Lebitsch, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Krämer, kam palīdz B. Wägenbaur, avocat)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt konkursa COM/A/1/02 atlases komisijas lēmumu, ar ko prasītājai iepriekšējās atlases posmā piešķir nepietiekamu punktu skaitu, lai to pielaistu minētā konkursa turpmākajiem pārbaudījumiem.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 118, 30.04.2004.


title: Lieta T-42/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. janvārī — Universal /Komisija

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/28

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. janvārī — Universal/Komisija
   (Lieta T-42/11)
   2011/C 80/53
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Corp. (Ričmonda, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — C.R.A. Swaak, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, kas ir ietverts 2010. gada novembra 12. un 30. novembra vēstulēs un/vai

               —

               atzīt, ka prasītāju nevar uzskatīt par atbildīgu maksāt jebkādu daļu vai visu naudas sodu šajā lietā, iekams nav pasludināts galīgs spriedums lietā T-12/06 Deltafina/Komisija vai ierosināta turpmāka procedūra, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja ar šo prasības pieteikumu, pamatojoties uz LESD 263. pantu, vēlas panākt, lai tiktu atcelts Komisijas lēmums, kas ir ietverts Universal Corporation adresētajā Komisijas 2010. gada 12. novembra vēstulē un kas ir apstiprināts ar 2010. gada 30. novembra vēstuli, nosakot prasītājai pienākumu maksāt solidāri noteikto naudas sodu, kas Universal Corporation un Deltafina SpA piemērots saskaņā ar 2005. gada 20. oktobra Lēmumu lietā COMP/C.38.281.B2 — Neapstrādāta tabaka — Itālija, pēc lietas T-34/06 Universal Corporation/Komisija atsaukšanas, bet pirms lietas T-12/06 Deltafina SpA/Komisija atrisināšanas un jebkādas turpmākas procedūras.
   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav spēkā esošs.

                           —

                           Apstrīdētais lēmums nav spēkā esošs tiktāl, ciktāl naudas sods ir pilnībā nodrošināts ar prasītājas meitas sabiedrības Deltafina izsniegto garantiju. Prasītāja tikai kā 100 % mātes sabiedrība ir solidāri atbildīga par Komisijas noteikto naudas sodu attiecībā uz Deltafina par tās tiešu dalību pārkāpumā. Tādēļ faktam, ka prasītāja atsaukusi prasības pieteikumu par tiesību akta atcelšanu, nav nekādas nozīmes attiecībā uz jautājumu par naudas soda samaksas laiku.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.

                           —

                           Ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips saistībā ar bankas garantijas derīgumu līdz Deltafina tiesvedības beigām. Tā kā Komisija bija pieņēmusi bankas garantiju saistībā ar Deltafina prasības pieteikumu par tiesību akta atcelšanu, Komisija ir radījusi tiesisko paļāvību, ka tā atturēsies no naudas soda piedziņas līdz galīga sprieduma pasludināšanai lietā T-12/06. Komisija turklāt ir pārkāpusi prasītājas tiesisko paļāvību attiecībā uz konsekventu attieksmi pret prasītāju un Deltafina kā pret vienu uzņēmumu jautājumā par atbildību un izpildi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts labas pārvaldības pienākums, kas izriet no LESD 266. panta.

                           —

                           Ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts no LESD 266. panta izrietošais labas pārvaldības pienākums, prasot priekšlaicīgi samaksāt solidāro naudas sodu, kamēr vēl notiek Deltafina tiesvedība, kas Komisijai ir saistoša. Ja Deltafina pilnībā vai daļēji gūs panākumus prāvā, Komisijai būs jāsamazina vai jādzēš summa, par kuru Universal tiek uzskatīta par solidāri atbildīgu.


title: Lieta C-480/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. septembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Fidelity Funds/Skatteministeriet

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. septembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Fidelity Funds/Skatteministeriet

   (Lieta C-480/16)
   (2016/C 419/42)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Fidelity Funds

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      Persona, kas iestājusies lietā: NN (L) SICAV

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tāds nodokļu režīms kā pamatlietā, saskaņā ar kuru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem, kas nav Dānijas rezidenti un uz kuriem attiecas Padomes Direktīva 85/611/EEK (1) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU direktīva), tiek uzlikts nodoklis ienākumu gūšanas vietā par Dānijas uzņēmumu izmaksātajām dividendēm, ir pretrunā EKL 56. pantam (LESD 63. pants) par kapitāla brīvu apriti vai EKL 49. pantam (LESD 56. pants) par pakalpojumu sniegšanas brīvību, ja tādi paši Dānijas kolektīvo ieguldījumu uzņēmumi var saņemt atbrīvojumu no nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā, vai nu tāpēc, ka tie faktiski izmaksā minimālo daļu saviem biedriem apmaiņā pret nodokļa ieturējumu ienākuma gūšanas vietā, vai arī tehniski aprēķina minimālo izmaksājamo daļu, no kuras tiek ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā saistībā ar uzņēmumu dalībniekiem?

      (1)  Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīva 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (OV 1985 L 375, 3. lpp.).


title: Lieta T-509/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – Advance Magazine Publishers /ITSB – Nanso Group ( “TEEN VOGUE” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “TEEN VOGUE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VOGUE”  — Pieņemamība — Prasījumu kvalificēšana — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču identiskums vai līdzība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Daļējs reģistrācijas atteikums

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – Advance Magazine Publishers/ITSB – Nanso Group (“TEEN VOGUE”)
   (Lieta T-509/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “TEEN VOGUE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VOGUE” - Pieņemamība - Prasījumu kvalificēšana - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču identiskums vai līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Daļējs reģistrācijas atteikums)
   2014/C 102/56
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ņujorka, Ņujorkas štats, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – C. Aikens, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nanso Group Oy (Nokia, Somija) (pārstāvis – M. Tuominen, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 17. septembra lēmumu lietā R 147/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Nanso Group Oy un Advance Magazine Publishers, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Advance Magazine Publishers, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-259/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. maijā iesniedza Аdministrativen sad — Plovdiv (Bulgārija) — Teritorialna direktsia na Natsionalnata Agentsia za Prihodite — Plovdiv/RODOPI-М 91 OOD

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. maijā iesniedza Аdministrativen sad — Plovdiv (Bulgārija) — Teritorialna direktsia na Natsionalnata Agentsia za Prihodite — Plovdiv/RODOPI-М 91 OOD

   (Lieta C-259/12)
   2012/C 243/13
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Аdministrativen sad — Plovdiv

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Teritorialna direktsia na Natsionalnata Agentsia za Prihodite — Plovdiv

      Atbildētājs: RODOPI-М 91 OOD

      Prejudiciālie jautājumi

               1.1.

               Vai nodokļu neitralitātes princips atļauj dalībvalstij noteikt sodu par nesavlaicīgu paziņojumu par rēķina anulēšanu, lai gan anulēšana vēlāk ir iegrāmatota un attiecīgā persona anulēšanas rezultātā radušos nodokļus kopā ar atbilstošajiem procentiem ir samaksājusi?

               1.2.

               Vai saistībā ar pirmo jautājumu ir svarīgi šādi apstākļi:

                           —

                           termiņš, kurā it kā bija jāpaziņo rēķina anulēšana, ir 14 dienas no kalendārā mēneša beigām, kurā anulēšana ir notikusi;

                           —

                           rēķina anulēšana tiešām tika paziņota mēnesi pēc termiņa beigām, kurā anulēšanai it kā bija jānotiek;

                           —

                           pievienotās vērtības nodokļa parāds kopā ar tam pievienotajiem procentiem ir iemaksāts valsts budžetā?

               2)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 242. un 273. pantā ir atļauts nodokļu maksātājam, kas it kā nav savlaicīgi izpildījis savu pienākumu, iegrāmatot apstākļus, kam ir nozīme pievienotās vērtības nodokļa aprēķināšanai, uzlikt naudas sodu laikus nesamaksātā pievienotās vērtības nodokļa apmērā, ja rezultātā nokavējums ir novērsts un nodokļa parāds ir samaksāts pilnā apmērā kopā ar atbilstošajiem procentiem?

               3)

               Vai apstāklim, ka valsts budžetam nav kaitēts, ir nozīme, jo attiecīgā persona rezultātā ir paziņojusi par rēķina anulēšanu un samaksājusi visu nodokli kopā ar atbilstošajiem procentiem?

               4)

               Vai naudas soda uzlikšana pilnā apmērā par nodokli, kas jau ir samaksāts kopā ar procentiem, pārkāpj samērīguma principu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-215/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – Elecdey Carcelén S.A./Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – Elecdey Carcelén S.A./Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

   (Lieta C-215/16)
   (2016/C 243/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Elecdey Carcelén S.A.

      Atbildētāja: Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/28/EK 2. panta k) punktā definētās “atbalsta shēmas” un tostarp fiskālā stimulēšana, kas ir atbrīvojums no nodokļiem, nodokļu samazināšana un nodokļu atmaksāšana, kā instrumenti, kas paredzēti, lai izpildītu minētajā Direktīvā 2009/28/EK noteiktos atjaunojamo energoresursu patēriņa mērķus, ir jāsaprot tādējādi, ka minētā stimulēšana vai pasākumi dalībvalstīm ir obligāti un saistoši un tiem ir tieša iedarbība, ciktāl skartās privātpersonas tos var minēt un atsaukties uz tiem visa veida valsts, tiesu un administratīvajās iestādēs?

               2)

               Vai iepriekšējā jautājumā “atbalsta shēmu” uzskaitījumā minētā fiskālā stimulēšana, kas ietver atbrīvojumus no nodokļiem, nodokļu samazināšanu un nodokļu atmaksāšanu, frāze “[paredz pienākumu] izmantot [..] arī shēmas” ir jāsaprot tādējādi, ka viens no šīs stimulēšanas veidiem ir tieši neaplikšana ar nodokli, proti, aizliegums uzlikt jebkāda veida akcīzes un īpašu nodokli, kas ir papildu nodoklis vispārējiem nodokļiem saimnieciskajai darbībai un elektroenerģijas ražošanai, ar ko ir aplikta no atjaunojamajiem energoresursiem saražotā elektroenerģija? Saistībā ar šo pašu punktu tiek uzdots šāds jautājums: Vai [tāpat] iepriekš minētajā vispārējā aizliegumā ir ietverts arī aizliegums attiecībā uz konkurenci, dubulto uzlikšanu vai dažādu vispārējo vai īpašo nodokļu pārklāšanos, kas tiek uzlikti dažādos atjaunojamās enerģijas ražošanas posmos vienam un tam pašam darījumam, kuram ir noteikta aplūkojamā maksa par vēja enerģijas izmantošanu?

               3)

               Ja uz iepriekšējo jautājumu tiks sniegta noliedzoša atbilde un tiks pieņemta nodokļa uzlikšana no atjaunojamajiem energoresursiem saražotajai enerģijai saskaņā ar Direktīvas 2008/118/EK 1. panta 2. punktu, vai jēdziens “īpašs nolūks” ir jāinterpretē tādējādi, ka tā mērķim ir jābūt īpašam un ka arī nodoklim atjaunojamajiem energoresursiem, no tā uzbūves viedokļa raugoties, ir jābūt nodoklim pielīdzināmam maksājumam un nevis budžeta ieņēmumu palielināšanas vai iekasēšanas pasākumam?

               4)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2003/96/EK 4. pantu, kurā, atsaucoties uz nodokļa līmeņiem, kas dalībvalstīm ir jāpiemēro energoproduktiem un elektroenerģijai, kā atsauce ir norādīta direktīvā paredzētā minimālā summa, kas ir visu produktiem piemērojamo tiešo un netiešo nodokļu summa, laižot tos apgrozībā, ir jāsaprot, ka no šīs direktīvā noteiktā nodokļu līmeņa summas ir jāizslēdz tādi valsts nodokļi, kas nav nodokļiem pielīdzināmi maksājumi gan to uzbūves, gan to īpaša nolūka dēļ, kā tas ir interpretēts, ņemot vērā atbildi uz iepriekšējo jautājumu?

               5)

               Vai Direktīvas 2009/28/EK 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā lietotais jēdziens “maksājumi” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas ir jāinterpretē kā vispārējs jēdziens plašā nozīmē un arī kā sinonīms nodokļa jēdzienam kopumā?

               6)

               Apstiprinošas atbildes uz iepriekšējo jautājumu gadījumā ir uzdots šāds jautājums: Vai šajā 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētie maksājumi, kas ir jāmaksā patērētājiem, var ietvert tikai tādu aplikšanu ar nodokļiem vai nodokļus, ar kuriem attiecīgajā gadījumā tiek atlīdzināts par videi nodarīto kaitējumu un ar iekasēto summu tiek atlīdzināti ar šo ietekmi vai nelabvēlīgo iedarbību saistīti zaudējumi, bet nevis tādus nodokļus un pakalpojumus saistībā ar nepiesārņojošu enerģiju, kas galvenokārt izpilda budžeta papildināšanas vai nodokļu iekasēšanas mērķi?


title: Lieta C-382/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. jūlijā iesniedza Unabhängiger Verwaltungssenat Wien (Austrija) — Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van Ly Sundara, Alexander Svoboda, Stefan Toth

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. jūlijā iesniedza Unabhängiger Verwaltungssenat Wien (Austrija) — Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van Ly Sundara, Alexander Svoboda, Stefan Toth

   (Lieta C-382/10)
   ()
   2010/C 274/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Verwaltungssenat Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van-Ly Sundara, Alexander Svoboda, Stefan Toth

      Atbildētāja iestāde: Landeshauptmann von Wien

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Pamatojoties uz kādiem kritērijiem, ir jānoskaidro, kad pastāv Regulas (EK) Nr. 852/2004 (1) II pielikuma IX nodaļas 3. punktā minētais pārtikas nederīgums cilvēkam uzturam. Vai tāda nederīguma pastāvēšanai pietiek ar to, ka potenciālais pircējs hipotētiski var pieskarties vai uzšķaudīt pirkšanai piedāvātajam pārtikas produktam?

               2)

               Pamatojoties uz kādiem kritērijiem, ir jānoskaidro, kad pastāv Regulas (EK) Nr. 852/2004 II pielikuma IX nodaļas 3. punktā minētais kaitīgums veselībai. Vai tāda kaitīguma veselībai pastāvēšanai pietiek ar to, ka potenciālais pircējs hipotētiski var pieskarties vai uzšķaudīt pirkšanai piedāvātajam pārtikas produktam?

               3)

               Pamatojoties uz kādiem kritērijiem, ir jānoskaidro, kad pastāv Regulas (EK) Nr. 852/2004 II pielikuma IX nodaļas 3. punktā minētais piesārņojums. Vai tāda piesārņojuma pastāvēšanai pietiek ar to, ka potenciālais pircējs hipotētiski var pieskarties vai uzšķaudīt pirkšanai piedāvātajam pārtikas produktam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu; OV L 139, 1. lpp.