title: Lieta T-8/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Toshiba Samsung Storage Technology un Toshiba Samsung Storage Technology Korea/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Optisko diskdziņu tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Koluzīvi nolīgumi attiecībā uz iepirkuma procedūrām, ko organizē divi datoru ražotāji — Būtisku procedūras noteikumu un tiesību uz aizstāvību pārkāpums — Komisijas kompetence — Pārkāpuma ģeogrāfiskais apjoms — Vienots un turpināts pārkāpums — Labas pārvaldības princips — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/38

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Toshiba Samsung Storage Technology un Toshiba Samsung Storage Technology Korea/Komisija
      (Lieta T-8/16) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Optisko diskdziņu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Koluzīvi nolīgumi attiecībā uz iepirkuma procedūrām, ko organizē divi datoru ražotāji - Būtisku procedūras noteikumu un tiesību uz aizstāvību pārkāpums - Komisijas kompetence - Pārkāpuma ģeogrāfiskais apjoms - Vienots un turpināts pārkāpums - Labas pārvaldības princips - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai)
      (2019/C 328/40)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Toshiba Samsung Storage Technology Corp. (Tokija, Japāna) un Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (Suvona, Dienvidkoreja) (pārstāvji: sākotnēji M. Bay, J. Ruiz Calzado, A. Aresu un A. Scordamaglia-Tousis, vēlāk M. Bay, J. Ruiz Calzado un A. Aresu, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji N. Khan, A. Biolan un M. Farley, vēlāk A. Biolan, M. Farley un A. Cleenewerck de Crayencour)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts galvenokārt pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas Lēmumu C(2015) 7135 final (2015. gada 21. oktobris) par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39639 — optiskie diskdziņi) un pakārtoti samazināt prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Toshiba Samsung Storage Technology Corp. un Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 98, 14.3.2016.


title: Lieta T-552/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. augustā — Malacalza Investimenti/ECB

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/68

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. augustā — Malacalza Investimenti/ECB
      (Lieta T-552/19)
      (2019/C 328/76)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Malacalza Investimenti Srl (Dženova, Itālija) (pārstāvji: P. Ghiglione, E. De Giorgi un L. Amicarelli, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  kā pierādījumu savākšanas pasākumu saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta pirmās daļas c) punktu pieprasīt lēmumu, ko ECB 2019. gada 2. janvārī pieņēmusi attiecībā uz Banca Carige S.p.A., kā arī citus dokumentus, kuri ir atkārtotā pieteikuma priekšmets;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, kas norādīts prasības pieteikumā; un

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret ECB 2019. gada 12. jūnija lēmumu, protokols LS/LdG/19/185, ko ECB tajā pašā dienā nosūtījusi pa e-pastu saskaņā ar Lēmuma BCE/2004/3, ar kuru pilnībā noraida atkārtoto pieteikumu, ko Malacalza Investimenti S.r.l. ir iesniegusi, lai iegūtu piekļuvi 2019. gada 2. janvāra Lēmumam, ar ko ECB ir iecēlusi Banca Carige S.p.A. ārkārtas komisārus, kā arī virknei ar to saistītu dokumentu.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmums atteikt piekļuvi ECB 2019. gada 2. janvāra lēmumam esot prettiesisks, konkrēti:

                              —

                              esot kļūdaini piemērots ECB Lēmuma BCE/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts; neesot pastāvējusi vispārēja prezumpcija par ECB lēmumu kā aktu, kuriem ir saistoša iedarbība, nevis tikai procesa noslēguma raksturs, nepieejamību;

                              —

                              neesot izpildīti Lēmuma BCE/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas nosacījumi; informācija par Banca Carige S.p.A. jau esot sniegta sabiedrībai arī saistībā ar ziņošanas pienākumu, kuri noteikti šīs nozares tiesiskajā regulējumā, izpildi;

                              —

                              esot pārkāpts samērīguma un objektivitātes principi, kas izriet no tā, ka neesot paziņota ECB 2019. gada 2. janvāra lēmuma nekonfidenciālā versija;

                              —

                              esot pārkāpta LESD 296. panta otrā daļa, jo lēmumam atteikt piekļuvi neesot norādīts pamatojums; un

                              —

                              esot pārkāptas prasītājas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz pārbaudi tiesā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka piekļuves dokumentiem, kas ir atkārtotā pieteikuma priekšmets, — izņemot ECB 2019. gada 2. janvāra lēmumu — atteikums esot prettiesisks, konkrēti:

                              —

                              esot pārkāpts un nepareizi piemērots Lēmuma BCE/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts kopsakarā ar 4. panta 2. punkta pirmo ievilkumu, jo neesot izpildīti piemērošanas nosacījumi, neesot norādīts pamatojums un esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību;

                              —

                              esot kļūdaini piemērots Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (1) 27. pants, Direktīvas 2013/36/ES (2) 53. un nākamie panti, kā arī ECB Regulas Nr. 468/2014 (3) 32. pants un tādējādi izņēmums attiecībā uz informācijas noslēpumu, kurš, iespējams, ir ietverts citos dokumentos, nevis ECB 2019. gada 2. janvāra lēmumā, neesot piemērojams Malacalza Investimenti S.r.l.

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 27. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).

         (3)  Eiropas Centrālās bankas Regula (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (OV 2014, L 141, 1. lpp.).


title: Lieta T-556/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. augustā — Kipras Republika/EUIPO — Fontana Food (“GRILLOUMI”)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/71

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. augustā — Kipras Republika/EUIPO — Fontana Food (“GRILLOUMI”)
      (Lieta T-556/19)
      (2019/C 328/78)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, un V. Marsland, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fontana Food AB (Tyresö, Zviedrija)
      Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GRILLOUMI” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 963 291

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 29. maija lēmums lietā R 1284/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-557/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. augustā — Seven/EUIPO (“7Seven”)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/72

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. augustā — Seven/EUIPO (“7Seven”)
      (Lieta T-557/19)
      (2019/C 328/79)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Seven SpA (Leinì, Itālija) (pārstāvis: L. Trevisan, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “7Seven” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 252 223

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 4. jūnija lēmums lietā R 2076/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apmierināt Seven SpA pieteikumu par restitutio in integrum un ieraksta pieteikumu Nr. 14 602 687 attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 8 252 223.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 53. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 104. panta pārkāpums.


title: Lieta T-559/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. augustā — Julius Sämann/EUIPO — Maharishi Vedic University (Koka attēlojums)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/72

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. augustā — Julius Sämann/EUIPO — Maharishi Vedic University (Koka attēlojums)
      (Lieta T-559/19)
      (2019/C 328/80)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Julius Sämann Ltd (Thayngen, Šveice) (pārstāvis: D. Parrish, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Maharishi Vedic University Ltd (Mgarr, Malta)
      Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes baltā, brūnā, dzeltenā krāsā un zilās krāsas tonī (koka attēlojums) reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 666 639

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 16. maija lēmums lietā R 1743/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasītājas prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību un izdevumus, kas radušies procesā Birojā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-561/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. augustā — Lípidos Santiga/Komisija

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/73

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. augustā — Lípidos Santiga/Komisija
      (Lieta T-561/19)
      (2019/C 328/81)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lípidos Santiga, SA (Santa Perpètua de Mogoda, Spānija) (pārstāvis: P. Muñiz Fernández, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/807 (2019. gada 13. marts), ar kuru Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/2001 papildina attiecībā uz to, kā identificēt izejvielas, kas rada augstu netiešās zemes izmantošanas maiņas risku un kam konstatēta būtiska produktīvās platības izplešanās uz tādu zemes platību rēķina, kurās ir liels oglekļa uzkrājums, un kā sertificēt biodegvielas, bioloģiskos šķidros kurināmos un biomasas kurināmos/degvielas, kas rada zemu netiešās zemes izmantošanas maiņas risku, 3. pantu un tās pielikumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas vispārējā pieeja, saskaņā ar kuru palmu eļļu klasificē kā augsta ILUC riska izejvielu, nav samērīga.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, lemjot, ka palmu eļļa neatkarīgi no tās izcelsmes ir augsta ILUC riska izejviela.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka palmu eļļas klasificēšanas par augsta ILUC riska izejvielu kritēriji ir diskriminējoši.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pirms apstrīdētās regulas pieņemšanas nav veikusi nepieciešamo ietekmes novērtējumu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav norādījusi, uz kāda pamata ir izstrādāta formula, kas izmantota, lemjot par to, ka palmu eļļa ir augsta ILUC riska izejviela.


title: Lieta T-570/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā — Muratbey Gida/EUIPO (Siera vītnes forma)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/74

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā — Muratbey Gida/EUIPO (Siera vītnes forma)
      (Lieta T-570/19)
      (2019/C 328/82)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Muratbey Gida Sanayi Ve Ticaret AȘ (Stambula, Turcija) (pārstāve: M. Schork, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības melnbalta trīsdimensiju preču zīme (Siera vītnes forma) — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 909 082

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 13. jūnija lēmums lietā R 106/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-572/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā — Muratbey Gida/EUIPO (Siera vītnes forma)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/75

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā — Muratbey Gida/EUIPO (Siera vītnes forma)
      (Lieta T-572/19)
      (2019/C 328/84)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Muratbey Gida Sanayi Ve Ticaret AȘ (Stambula, Turcija) (pārstāve: M. Schork, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības melnbalta trīsdimensiju preču zīme (Siera vītnes forma) — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 912 292

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 13. jūnija lēmums lietā R 108/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-577/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. augustā — Leinfelder Uhren München/EUIPO — Schafft (“Leinfelder”)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/76

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. augustā — Leinfelder Uhren München/EUIPO — Schafft (“Leinfelder”)
      (Lieta T-577/19)
      (2019/C 328/85)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG (Minhene, Vācija) (pārstāvis: S. Lüft, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Thomas Schafft (Minhene, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Leinfelder” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 13 975 461

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 14. maija lēmums apvienotajās lietās R 1930/2018-2 un R 1937/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl strīdus Eiropas Savienības preču zīme tika atzīta par atceltu arī attiecībā uz 14. klasē (rokas pulksteņi) un 18. klasē (pulksteņu siksnas) ietilpstošajām precēm;

                  —

                  noraidīt pieteikuma par atcelšanu iesniedzēja apelācijas sūdzību lietā R 1930/2018-2;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  gadījumā, ja otrs lietas dalībnieks iestājas šajā lietā, piespriest tam segt savus tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-305/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 3. jūlija rīkojums — Red Bull/EUIPO (Paralelograma, ko veido divi laukumi dažādās krāsās, attēls)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/77

      Vispārējās tiesas 2019. gada 3. jūlija rīkojums — Red Bull/EUIPO (Paralelograma, ko veido divi laukumi dažādās krāsās, attēls)
      (Lieta T-305/17) (1)

      (2019/C 328/86)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta T-227/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija rīkojums — Microsemi Europe et Microsemi/Komisija

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/77

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija rīkojums — Microsemi Europe et Microsemi/Komisija
      (Lieta T-227/18) (1)

      (2019/C 328/87)
      Tiesvedības valoda — vācu
      Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 190, 4.6.2018.


title: Lieta C-668/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. jūlijā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/10

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. jūlijā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-668/19)
      (2019/C 363/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Manhaeve, L. Cimaglia)

         Atbildētāja: Itālijas Republika

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
      atzīt, ka Itālijas Republika,

                  —

                  neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 166 aglomerācijas, kuru cilvēka ekvivalents (c.e.) ir 2 000 un vairāk, tiek nodrošinātas ar sadzīves notekūdeņu kanalizācijas sistēmām atbilstoši Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) 3. pantam,

                  —

                  neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 610 aglomerācijās, kuru c.e. ir 10 000 un vairāk, vai no 2 000 līdz 10 000 c.e. un no kurām notiek notekūdeņu novadīšana saldūdeņos un estuāros, komunālos notekūdeņus, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas atkārtoti attīra vai attīra līdzvērtīgi atbilstoši Direktīvas 91/271/EEK 4. pantam,

                  —

                  neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 10 aglomerācijās, kuru c.e. ir vairāk par 10 000 un no kurām notiek notekūdeņu novadīšana “jutīgās zonās” Direktīvas 91/271/EEK izpratnē, komunālos notekūdeņus, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas attīra stingrāk vai attīra līdzvērtīgi atbilstoši minētās direktīvas 5. pantam,

                  —

                  neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka piecās “jutīgās zonās” Direktīvas 91/271/EEK izpratnē minimālais samazinājuma procents vispārējam visās komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās ienākošajam daudzumam ir vismaz 75 % no kopējā fosfora daudzuma un vismaz 75 % no kopējā slāpekļa daudzuma atbilstoši minētās direktīvas 5. panta 4. punktam,

                  —

                  neveicot vajadzīgos pasākumus, lai komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, kas tiek izveidotas atbilstīgi Direktīvas 91/271/EKK 4.– 7. panta prasībām, projektētu, celtu, darbinātu un uzturētu, nodrošinot apmierinošu darbību visos parastajos vietējos klimata apstākļos un lai iekārtu projektēšanā tiktu ņemtas vērā piesārņojuma daudzuma izmaiņas dažādos gadalaikos 617 aglomerācijās saskaņā ar minētās direktīvas 10. pantu,

                  —

                  nav izpildījusi Direktīvas 91/271/EEK 3. un/vai 4. un/vai 5. pantā, kā arī 10. pantā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pieteikumā Komisija apgalvo, ka Itālijas Republika vairākās savas valsts teritorijas daļās nav pareizi īstenojusi Padomes Direktīvu 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu.
      Vispirms Komisija konstatē vairākus Direktīvas 3. panta – kura 1. punkta otrajā daļā un 2. punktā ir noteikts, ka dalībvalstīm bija jānodrošina, ka vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim visām aglomerācijām, kuru cilvēka ekvivalents (c.e.) ir 2 000 un vairāk, ir komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmas, kas atbilst I pielikuma A daļā noteiktajām prasībām, – pārkāpumus. Vairākās aglomerācijās, kas atrodas Abruco [Abruzzo], Kalabrijas [Calabria], Kampānijas [Campania], Friuli-Venēcijas Džūlijas [Friuli Venezia Giulia], Lombardijas [Lombardia], Apūlijas [Puglia], Sicīlijas [Sicilia], Valles d’Aostas [Valle d’Aosta] un Venēcijas [Veneto] reģionos, šis pienākums nav izpildīts pienācīgi.
      Turklāt Direktīvas 91/271/EEK 4. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts, ka vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim visai notekūdeņu novadīšanai no aglomerācijām, kuru c.e. ir vairāk par 10 000, vai visai notekūdeņu novadīšanai no aglomerācijām, kuru c.e. ir no 2 000 līdz 10 000, dalībvalstīm bija jānodrošina, ka komunālie notekūdeņi, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas tiktu atkārtoti attīrīti vai tiktu attīrīti līdzvērtīgi atbilstoši I pielikuma B daļā paredzētajām prasībām. Komisija konstatēja, ka iepriekš minētās normas nav ievērotas daudzās aglomerācijās, kas atrodas Abruco [Abruzzo], Bazilikatas [Basilicata], Kalabrijas [Calabria], Kampānijas [Campania], Friuli-Venēcijas Džūlijas [Friuli Venezia Giulia], Lacio [Lazio], Ligūrijas [Liguria], Lombardijas [Lombardia], Markes [Marche], Apūlijas [Puglia], Pjemontas [Piemonte], Sardīnijas [Sardegna], Sicīlijas [Sicilia], Toskānas [Toscana], Umbrijas [Umbria], Valles d’Aostas [Valle d’Aosta] un Venēcijas [Veneto] reģionos.
      Direktīvas 5. panta 2. un 3. punktā ir paredzēts, ka vēlākais līdz 1998. gada 31. decembrim dalībvalstīm bija jānodrošina, ka no aglomerācijām, kuru c.e. ir vairāk par 10 000, visiem komunālajiem notekūdeņiem, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms izvadīšanas jutīgajās zonās tiek veikta stingrāka attīrīšana, nekā noteikts 4. pantā. Komisija konstatēja, ka iepriekš minētās normas nav ievērotas vairākās aglomerācijās, kas atrodas Bazilikatas [Basilicata], Friuli-Venēcijas Džūlijas [Friuli Venezia Giulia], Lacio [Lazio], Markes [Marche], Apūlijas [Puglia], Sardīnijas [Sardegna] un Venēcijas [Veneto] reģionos.
      Attiecībā uz jutīgām zonām Direktīvas 5. panta 4. punktā pēc tam ir paredzēta iespēja nepiemērot minētā panta 2. un 3. punktā izklāstītās prasības atsevišķām komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām ar nosacījumu, ka tiek pierādīts, ka kopējā minimālā samazinājuma procentuālā daļa visās attīrīšanas iekārtās attiecīgajā jutīgajā zonā ir vismaz 75 % no kopējā fosfora daudzuma un vismaz 75 % no kopējā slāpekļa daudzuma. Tas neesot ticis pierādīts attiecībā uz vairākām jutīgajām zonām, kas atrodas Itālijas teritorijā.
      Visbeidzot, Direktīvas 91/271/EEK 4. un 5. panta neievērošana ietver arī minētās direktīvas 10. panta pārkāpumu, saskaņā ar kuru komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu projektēšanai, celšanai, darbināšanai un uzturēšanai ir jānotiek, nodrošinot apmierinošu darbību visos parastajos vietējos klimata apstākļos.

         (1)  OV 1991, L 135, 40. lpp.


title: Lieta T-597/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. septembrī – Helsingin Kaupunki/Komisija

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/27

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. septembrī – Helsingin Kaupunki/Komisija
      (Lieta T-597/19)
      (2019/C 363/36)
      Tiesvedības valoda – somu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Helsingin Kaupunki (Helsinki, Somija) (pārstāvis: I. Aalto-Setälä, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā vai daļēji atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 28. jūnijs) par valsts atbalstu SA.33846 (2015/C) (ex 2011/CP) un

                  —

                  piespriest Komisijai pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tiem pieskaitot procentus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai ir izvirzīti šādi pamati:

                  1.

                  Pirmais pamats – apstrīdētajā lēmumā pieļauta acīmredzama kļūda LESD 107. panta 1. punkta piemērošanā.

                              —

                              Komisija esot acīmredzami kļūdaini piemērojusi tirgus ekonomikas dalībnieka principu. Tā, veicot pārbaudi, arī neesot pienācīgi ņēmusi vērā visu pārbaudes procedūrā sniegto informāciju un paziņojumus, kas parādot, ka strīdīgie aizdevumi ir piešķirti atbilstoši tirgus nosacījumiem un ievērojot kārtību, saskaņā ar kuru būtu rīkojies informēts ieguldītājs tirgus ekonomikā atbilstošos ekonomiskos apstākļos.

                              —

                              Aplūkoto pasākumu novērtējums esot pretrunā Komisijas lēmumpieņemšanas praksei un Savienības Tiesas judikatūrai. Komisija esot izmantojusi aprēķina metodes, kas neesot piemērotas kapitāla aizdevumu specifisko aspektu novērtēšanai.

                              —

                              Komisija turklāt esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatēdama, ka aplūkotais iekārtu aizdevums nevar tikt kvalificēts kā pastāvošs atbalsts.

                  2.

                  Otrais pamats – apstrīdētā lēmuma pamatojuma neatbilstība LESD 296. panta prasībām un attiecīgajai judikatūrai.

                              —

                              Apstrīdētā lēmuma pamatojums esot nepilnīgs, it īpaši attiecībā uz Helsingin Bussiliikenne (HelB) uzņēmējdarbības iegādes cenas atbilstības tirgus nosacījumiem vērtējumu, kurā Komisija esot nepamatoti apšaubījusi Somijas iesniegtā ekspertu atzinuma pareizību, nenorādot savu skaidro un viennozīmīgo viedokli par tirgus cenu.

                  3.

                  Trešais pamats – apstrīdētajā lēmumā ietvertā pretruna vispārējiem Savienības tiesību principiem, it īpaši tiesiskās paļāvības un samērīguma principiem, un tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

                              —

                              Komisija apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini un, pārkāpjot tiesiskās paļāvības principu, konstatējusi, ka HKL-Bussiliikenne piešķirtajam iekārtu aizdevumam ir atbalsta raksturs, interpretēdama pastāvošas atbalsta shēmas jēdzienu šaurāk nekā ir paredzēts Somijai iepriekš paziņotā viedoklī.

                              —

                              Ar apstrīdētajā lēmumā Komisijas izdoto atgūšanas rīkojumu esot acīmredzami pārsniegts apgalvotā valsts atbalsta izraisītās nepamatotās konkurences priekšrocības novēršanai nepieciešamais. Par HelB uzņēmējdarbību samaksātā galīgā iegādes cena esot atbildusi tirgus nosacījumiem. Uzņēmējdarbības pārņēmējs neesot ieguvis nepamatotu konkurences priekšrocību, jo atbalsts esot bijis ņemts vērā iegādes cenā. Atgūšanas rīkojuma attiecināšana arī uz uzņēmējdarbības pārņēmēju tādējādi esot pretrunā samērīguma principam.


title: Lieta T-601/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. septembrī – Osório & Gonçalves/EUIPO – Miguel Torres (“in.fi.ni.tu.de”)

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/28

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. septembrī – Osório & Gonçalves/EUIPO – Miguel Torres (“in.fi.ni.tu.de”)
      (Lieta T-601/19)
      (2019/C 363/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Osório & Gonçalves, SA (Galamareša, Portugāle) (pārstāvis: D. Araújo e Sá Serras Pereira, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Miguel Torres, SA (Vilafranka del Penedesa, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “in.fi.ni.tu.de” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 982 994

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 2. jūlija lēmums lietā R 1579/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 97. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-602/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. septembrī – Eugene Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (“NATURANOVE”)

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/29

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. septembrī – Eugene Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (“NATURANOVE”)
      (Lieta T-602/19)
      (2019/C 363/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eugene Perma France (Saint-Denis, Francija) (pārstāvis: S. Havard Duclos, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: SPI Investments Group, SL (Sant Just Desvern, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NATURANOVE” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 007 949

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 1. jūlija lēmums lietā R 2161/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu, kas pamatots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, un ir uzdots prasītājai atlīdzināt iebilduma un apelācijas procesu izdevumus, kas noteikti 1 170 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-623/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. septembrī – ArcelorMittal Bremen/Komisija

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. septembrī – ArcelorMittal Bremen/Komisija
      (Lieta T-623/19)
      (2019/C 363/44)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ArcelorMittal Bremen GmbH (Brēmene, Vācija) (pārstāvji: S. Altenschmidt un L. Buschmann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 265. pantam konstatēt, ka Komisija, nelemjot par Vācijas Federatīvās Republikas 2019. gada 12. aprīlī paziņoto bez maksas piešķiramo emisiju kvotu kopējo ikgadējo daudzumu attiecībā uz Brēmenes iekārtas ar uzstādīto ID 60 apakšiekārtas ar karstā metāla produkta līmeņatzīmi jaudas ievērojamu palielinājumu, ir pārkāpusi Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (1) 19. panta 4. punkta otro daļu;

                  —

                  vai, pakārtoti, atcelt Komisijas 2019. gada 19. jūlija lēmumu par prasītājas 2019. gada 12. aprīļa pieprasījumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādu pamatu:

                  Prasītāja apgalvo, ka Komisijai saskaņā ar Komisijas Lēmuma 2011/278/ES 19. panta 4. punkta otro daļu ir pienākums pieņemt lēmumu un tā nedrīkst noraidīt Vācijas Federatīvās Republikas 2019. gada 12. aprīlī saistībā ar paziņoto ievērojamo jaudas palielinājumu piešķiramo emisiju kvotu kopējo ikgadējo daudzumu, jo esot izpildīti Lēmuma 2011/278/ES 20. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi ievērojamam jaudas palielinājumam.

         (1)  Komisijas Lēmums 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV 2011, L 130, 1. lpp.).


title: Lieta C-604/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. augustā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – Gmina Wrocław/Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/42

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. augustā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – Gmina Wrocław/Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
      (Lieta C-604/19)
      (2019/C 383/50)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gmina Wrocław

         Atbildētājs: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai nekustamā īpašuma pastāvīgā lietojuma ipso iure pārveidošana par īpašumtiesībām uz nekustamo īpašumu, tāda, kāda ir pamatlietā, ir preču piegāde Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 14. panta 2. punkta a) apakšpunkts kopsakarā ar 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu izpratnē, kurai uzliek pievienotās vērtības nodokli (PVN)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai nekustamā īpašuma pastāvīgā lietojuma tiesību ipso iure pārveidošana par īpašumtiesībām uz nekustamo īpašumu ir preču piegāde Direktīvas 2006/112 14. panta 1. punkta kopsakarā ar 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu izpratnē, kurai uzliek PVN?

                  3)

                  Vai, iekasējot nodevas par tādu nekustamā īpašuma pastāvīgā lietojuma tiesību ipso iure pārveidošanu par īpašumtiesībām uz nekustamo īpašumu, kāda ir pamatlietā, pašvaldība rīkojas kā nodokļa maksātājs Direktīvas 2006/112 9. panta 1. punkta kopsakarā ar 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu izpratnē vai kā valsts iestāde Direktīvas 2006/112 13. panta izpratnē?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-544/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedums (Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Henrika Dakneviciute (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pašnodarbinātas personas darbība – Dalībvalsts pilsone, kas ir pārtraukusi pašnodarbinātas personas darbību tādu fizisku ierobežojumu dēļ, kuri ir saistīti ar vēlīno grūtniecības stadiju un pēcdzemdību periodu – Pašnodarbinātas personas statusa saglabāšana)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/16

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedums (Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Henrika Dakneviciute
      (Lieta C-544/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pašnodarbinātas personas darbība - Dalībvalsts pilsone, kas ir pārtraukusi pašnodarbinātas personas darbību tādu fizisku ierobežojumu dēļ, kuri ir saistīti ar vēlīno grūtniecības stadiju un pēcdzemdību periodu - Pašnodarbinātas personas statusa saglabāšana)
      (2019/C 399/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Upper Tribunal

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Atbildētāja: Henrika Dakneviciute

         Rezolutīvā daļa

      LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka sieviete, kura pārtrauc pašnodarbinātas personas darbību tādu fizisku ierobežojumu dēļ, kuri ir saistīti ar vēlīno grūtniecības stadiju un pēcdzemdību periodu, saglabā pašnodarbinātas personas statusu, ar nosacījumu, ka saprātīgā termiņā pēc bērna piedzimšanas viņa atsāk šo darbību vai atrod citu saimniecisko darbību kā pašnodarbināta persona vai darbu.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-684/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR
      (Lieta C-684/19)
      (2019/C 413/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: mk advokaten GbR

         Atbildētāja: MBK Rechtsanwälte GbR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai trešā persona, kas ir minēta tīmekļvietnē publicētā ierakstā, kurš ietver apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei, lieto šo preču zīmi Direktīvas 2008/95/EK (1) 5. panta 1. punkta izpratnē, ja pašu ierakstu ir ievietojusi nevis šī trešā persona, bet gan tīmekļvietnes pārvaldītājs, kas to ir pārņēmis no tāda cita ieraksta, ko, pārkāpjot preču zīmi, ir ievietojusi trešā persona?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.).


title: Lieta T-788/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. novembrī – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (“Sakkattack”)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. novembrī – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (“Sakkattack”)
      (Lieta T-788/19)
      (2020/C 10/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: S. Labesius, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Maria Sakkari (Nikosija, Kipra)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Sakkattack” melnā, sarkanā, dzeltenā un baltā krāsā reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 603 318

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 26. augusta lēmums lietā R 2562/2018-4

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 37. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  vienlīdzīgas attieksmes noteikuma un labas pārvaldības noteikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta 1. apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-790/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. novembrī – Novolipetsk Steel/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/49

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. novembrī – Novolipetsk Steel/Komisija
      (Lieta T-790/19)
      (2020/C 10/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novolipetsk Steel PAO (Ļipetska, Krievija) (pārstāvji: P. Vander Schueren un E. Gergondet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2019/1382 (1) 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  atbilstoši LESD 264. panta otrajai daļai apstrīdētās regulas sekas saglabāt spēkā līdz brīdim, kad atbildētāja pieņems pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu atbilstību Vispārējās tiesas spriedumam;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājai neesot bijusi kompetence un tā esot pārkāpusi Regulas (ES) 2015/477 (“Kombinētās iedarbības regula”) (2) 1. panta 1. punktu un Regulas (ES) 2016/1036 (“Antidempinga pamatregula”) (3) 9. panta 5. punktu, nosakot atšķirīgus antidempinga pienākumu līmeņus atkarībā no tā, vai kvotas saistībā ar aizsardzības pasākumiem ir beigušās vai nav.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un esot pārkāpusi Kombinētās iedarbības regulas 1. panta 1. punktu un Antidempinga pamatregulas 9. panta 5. punktu, grozot antidempinga pasākumus tikai pēc tam, kad kvotas saistībā ar aizsardzības pasākumiem bija beigušās.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2019/1382 (2019. gada 2. septembris), ar ko groza dažas regulas, ar kurām piemēro antidempinga vai antisubsidēšanas pasākumus attiecībā uz konkrētiem tērauda ražojumiem, uz kuriem attiecas aizsardzības pasākumi, OV, L 227, 3.9.2019, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2015/477 (2015. gada 11. marts) par pasākumiem, kurus Savienība drīkst veikt attiecībā uz antidempinga vai antisubsidēšanas pasākumu un aizsardzības pasākumu kopējo ietekmi, OV L 83, 27.3.2015, 11. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (kodifikācija), OV, L 176, 30.6.2016, 21. lpp.


title: Lieta C-363/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 12. novembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd/Ministre de l'Économie et des Finances (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 1169/2011 – Pārtikas produktu informācijas sniegšana patērētājiem – Pārtikas produkta izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas obligāta norāde, ja tās nesniegšana var maldināt patērētājus – Pienākums uz Izraēlas valsts okupēto teritoriju izcelsmes produktiem sniegt norādi par to izcelsmes teritoriju, gadījumā, ja tie nāk no Izraēlas apmetnēm šajā teritorijā, pievienojot arī norādi par šādu izcelsmi)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/13

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 12. novembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd/Ministre de l'Économie et des Finances
      (Lieta C-363/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 1169/2011 - Pārtikas produktu informācijas sniegšana patērētājiem - Pārtikas produkta izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas obligāta norāde, ja tās nesniegšana var maldināt patērētājus - Pienākums uz Izraēlas valsts okupēto teritoriju izcelsmes produktiem sniegt norādi par to izcelsmes teritoriju, gadījumā, ja tie nāk no Izraēlas apmetnēm šajā teritorijā, pievienojot arī norādi par šādu izcelsmi)
      (2020/C 10/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd

         Atbildētājs: Ministre de l'Économie et des Finances

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu, 9. panta 1. punkta i) apakšpunkts, skatot to kopsakarā ar šīs regulas 26. panta 2. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz pārtikas produktiem, kuru izcelsme ir Izraēlas valsts okupētajā teritorijā, ir jāsniedz ne tikai norāde par šo teritoriju, bet arī – gadījumā, ja šādi pārtikas produkti nāk no vietas vai vairākām vietām, no kā sastāv Izraēlas apmetne minētajā teritorijā, – norāde par šādu izcelsmi.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta T-669/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. novembra spriedums – Neoperl/EUIPO (Četru aizpildītu caurumu attēls, kurš ietverts simetriski izvietotu cauruma attēlā) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēloti četri aizpildīti caurumi, kas ietverti simetriski izvietotu cauruma attēlā, reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. novembra spriedums – Neoperl/EUIPO (Četru aizpildītu caurumu attēls, kurš ietverts simetriski izvietotu cauruma attēlā)
      (Lieta T-669/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēloti četri aizpildīti caurumi, kas ietverti simetriski izvietotu cauruma attēlā, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 10/43)
      Tiesvedības valoda – vācu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Neoperl AG (Reinaha, Šveice) (pārstāvji: H. Börjes-Pestalozza un G. Schultz, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Hanf un M. Fischer)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 10. septembra lēmumu lietā R 2059/2017-5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma, kurā attēloti četri aizpildīti caurumi, kas ietverti simetriski izvietotu cauruma attēlā, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Neoperl AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-659/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 2. septembrī Klaus Nonnemacher iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-389/18 Klaus Nonnemacher/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 2. septembrī Klaus Nonnemacher iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-389/18 Klaus Nonnemacher/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-659/19 P)
      (2020/C 10/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Klaus Nonnemacher (pārstāvis: C. Rohnke, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Paul Ingram

      Ar 2019. gada 19. novembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-792/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. novembrī – Agepha Pharma/EUIPO – Apogepha Arzneimittel (“AGEPHA”)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. novembrī – Agepha Pharma/EUIPO – Apogepha Arzneimittel (“AGEPHA”)
      (Lieta T-792/19)
      (2020/C 10/61)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Agepha Pharma s.r.o. (Senec, Slovākija) (pārstāvis: D. Göbel, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Apogepha Arzneimittel GmbH (Drēzdene, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “AGEPHA” reģistrācijas pieteikums – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7 007 909

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 26. augusta lēmums lietā R 386/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus;

                  —

                  pakārtoti atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas otrajā padomē un šajā tiesvedībā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-101/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. novembra spriedums – Rezon/EUIPO (“imot.bg”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “imot.bg” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts – Pienākums norādīt pamatojumu – Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. novembra spriedums – Rezon/EUIPO (“imot.bg”)
      (Lieta T-101/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “imot.bg” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums)
      (2020/C 10/44)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rezon OOD (Sofija, Bulgārija) (pārstāve: M. Yordanova-Harizanova, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: I. Stoycheva un J. Crespo Carrillo)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 9. novembra lēmumu lietā R 999/2018-2 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “imot.bg” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Rezon OOD atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta T-793/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. novembrī – Tirreno Power/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/51

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. novembrī – Tirreno Power/Komisija
      (Lieta T-793/19)
      (2020/C 10/62)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieces

         Prasītāja: Tirreno Power SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji: A. Clarizia, T. Ferrario, M. Vasari, P. Ziotti un M. Pagliarulo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru Komisija nolēma neizteikt iebildumus attiecībā uz “Grozījumu izdarīšanu kārtībā, kādā atlīdzina resursu pieejamību, lai nodrošinātu [elektroenerģijas] pietiekamību. Prasību vides jomā ieviešana”, Valsts atbalsts SA.53821 (2019/N);

                  —

                  piespriest atbildētajai atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt 2019. gada 14. jūnija Lēmumu C(2019) 4509, ar kuru Eiropas Komisija – saņēmusi no Itālijas valsts informāciju par grozījumu izdarīšanu elektroenerģijas ražošanas jaudas (“jaudas tirgus”) pieejamības atlīdzināšanas kārtībā, kura ir atļauta ar 2018. gada 7. februāra Lēmumu C(2018) 617 un vēl nav uzsākta – nolēma neizteikt iebildumus attiecībā uz jauno paziņoto pasākumu, uzskatot to par saderīgu ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, neveicot jau atļautajā pasākumā veikto grozījumu atbilstošu novērtējumu.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots tās no LESD 108. panta 2. punkta izrietošo procesuālo tiesību pārkāpums, jo saistībā ar formālo izmeklēšanas procedūru, kas konkrētajā gadījumā nebija uzsākta, tā nav tikusi aicināta iesniegt apsvērumus saistībā ar vēlmi paplašināt jaudas tirgus dalībnieku darbības jomu, jēdzienā “jaunā jauda” līdzās jaunajām ražošanas vienībām, kurām jau ir izsniegtas visas licences iekārtu uzstādīšanai un ekspluatācijai, ietverot arī jaunas ražošanas vienības, kuras ir tikai uzsākušas administratīvās procedūras attiecīgo atļauju saņemšanai.

                              —

                              Šajā ziņā tā norāda, ka lēmums esot prettiesisks, jo tas acīmredzami pieņemts, neveicot izmeklēšanu un pārkāpjot samērīguma principu, ciktāl Komisija nav atbilstoši izvērtējusi sekas, kas izriet no šādiem 2018. gadā apstiprinātajā kārtībā par pastāvošo iekārtu darbību veiktajiem grozījumiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota izmeklēšanas un lēmuma pamatojuma neesamība.

                              —

                              Šajā ziņā tā norāda, ka Komisija neesot veikusi nekādu pārbaudi par vēlākiem regulējuma aspektiem, kuri maina iepriekš atļauto kārtību, lai gan tie ir aspekti, kas spēcīgi ietekmējot sistēmu un tiem var būt būtiska ietekme uz operatoru, kas darbojas jaudas tirgū, darbību.


title: Apvienotās lietas C-419/18 un C-483/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums (Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Profi Credit Polska S.A./Bogumiła Włostowska u.c. (C-419/18), Profi Credit Polska S.A./OH (C-483/18) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 3. panta 1. punkts – 6. panta 1. punkts – 7. panta 1. punkts – Direktīva 2008/48/EK – 10. panta 2. punkts – Patēriņa kredītlīgumi – Prasījuma atbilstoši šim līgumam nodrošināšanas tikai ar blanko vekseli likumība – No vekseļa izrietošā parāda maksāšanas pieprasījums – Tiesneša rīcības pēc savas ierosmes apjoms)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/14

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums (Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Profi Credit Polska S.A./Bogumiła Włostowska u.c. (C-419/18), Profi Credit Polska S.A./OH (C-483/18)
      (Apvienotās lietas C-419/18 un C-483/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 3. panta 1. punkts - 6. panta 1. punkts - 7. panta 1. punkts - Direktīva 2008/48/EK - 10. panta 2. punkts - Patēriņa kredītlīgumi - Prasījuma atbilstoši šim līgumam nodrošināšanas tikai ar blanko vekseli likumība - No vekseļa izrietošā parāda maksāšanas pieprasījums - Tiesneša rīcības pēc savas ierosmes apjoms)
      (2020/C 10/16)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Profi Credit Polska S.A. (C-419/18 un C-483/19)

         Atbildētāji: Bogumiła Włostowska, Mariusz Kurpiewski, Kamil Wójcik, Michał Konarzewski, Elżbieta Kondracka-Kłębecka, Monika Karwowska, Stanisław Kowalski, Anna Trusik, Adam Lizoń, Włodzimierz Lisowski (C-419/18), OH (C-483/18)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 1. punkts, 3. panta 1. punkts, 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā, lai nodrošinātu prasījuma, kas izriet no patēriņa kredītlīguma, kurš noslēgts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, samaksu, ir ļauts šajā līgumā paredzēt pienākumu aizņēmējam izsniegt blanko vekseli un kurā šāda vekseļa izdošana ir pakārtota nosacījumam, ka iepriekš ir jāslēdz vekseļa nolīgums, ar ko tiek paredzēta kārtība, kādā šo vekseli var aizpildīt, ja vien šis noteikums un šis nolīgums atbilst šīs direktīvas 3. un 5. pantam, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK, 10. pantam, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts, kā arī Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tādos apstākļos kā pamatlietās valsts tiesai ir nopietnas šaubas par tāda pieteikuma pamatotību, kas balstīts uz vekseli, kura mērķis ir nodrošināt prasījumu, kas izriet no patēriņa kredītlīguma, un ja šo vekseli, sākotnēji neaizpildītu, ir izdevis vekseļa parakstītājs un vēlāk aizpildījis saņēmējs, šai tiesai pēc savas ierosmes ir jāpārbauda, vai noteikumi, par kuriem ir vienojušās līgumslēdzējas puses, nav negodīgi, un šajā ziņā tā var prasīt, lai pārdevējs vai piegādātājs iesniedz dokumentu, kurā konstatēti šie noteikumi, tā, lai minētā tiesa spētu pārliecināties, ka ir ievērotas patērētāju tiesības, kas izriet no šīm direktīvām.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-794/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. novembrī – Set/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/52

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. novembrī – Set/Komisija
      (Lieta T-794/19)
      (2020/C 10/63)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Set SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji: N. Aicardi, T. Ferrario un M. Vasari, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru Komisija nolēma neizteikt iebildumus attiecībā uz “Grozījumu izdarīšanu kārtībā, kādā atlīdzina resursu pieejamību, lai nodrošinātu [elektroenerģijas] pietiekamību. Prasību vides jomā ieviešana”, Valsts atbalsts SA.53821 (2019/N);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu saistībā ar LESD 108. panta 2. punkta pārkāpumu saskaņā ar Regulas (ES) 2015/1589 (1) 4. un 6. punkta normām, kas attiecas uz formālās izmeklēšanas procedūras piemērošanas kārtību saistībā ar Komisijas veicamo paziņotā pasākuma saderības ar iekšējo tirgu vērtējumu.

                  —

                  Šajā ziņā prasītāja norāda aspektus un sekas, kas izrietot no iekšējā jaudas tirgus atvēršanas jaunām ražošanas vienībām, kuras vēl nav saņēmušas atļaujas un kuras Komisija neesot atbilstoši izvērtējusi, norādot, ka esot tikuši grozīti vēlāki regulējuma aspekti, attiecībā uz kuriem Komisija tomēr neesot veikusi nekādu izvērtējumu vai esot veikusi kļūdainu izvērtējumu.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-149/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. novembra spriedums – Société des produits Nestlé/EUIPO – Jumbo Africa (Cilvēka silueta uz emblēmas attēlojums) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo cilvēka siluetu uz emblēmas, reģistrācijas pieteikums – Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlots cilvēka siluets – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Grozīšanas pilnvaras)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. novembra spriedums – Société des produits Nestlé/EUIPO – Jumbo Africa (Cilvēka silueta uz emblēmas attēlojums)
      (Lieta T-149/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo cilvēka siluetu uz emblēmas, reģistrācijas pieteikums - Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlots cilvēka siluets - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Grozīšanas pilnvaras)
      (2020/C 10/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvji: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht un C. Elkemann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Capostagno un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Jumbo Africa, SL (Hospitalet de Llobregat, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 30. novembra lēmumu lietā R 876/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Jumbo Africa un Société des produits Nestlé.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2018. gada 30. novembra lēmumu lietā R 876/2018-2.

                  2)

                     Noraidīt Jumbo Africa, SL apelācijas sūdzību, kas iesniegta EUIPO.

                  3)

                     EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Société des produits Nestlé SA tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

                  4)

                     Jumbo Africa atlīdzina nepieciešamos izdevumus, kas Société des produits Nestlé radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

                  5)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta C-660/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 2. septembrī Klaus Nonnemacher iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-390/18 Klaus Nonnemacher/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 2. septembrī Klaus Nonnemacher iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-390/18 Klaus Nonnemacher/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-660/19 P)
      (2020/C 10/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Klaus Nonnemacher (pārstāvis: C. Rohnke, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Paul Ingram

      Ar 2019. gada 19. novembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-795/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – HB/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – HB/Komisija
      (Lieta T-795/19)
      (2020/C 10/64)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: HB (pārstāvji: M. Vandenbussche un L. Levi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 15. oktobra lēmumu, ar ko uzdots samazināt līguma CARDS/2008/166-429 summu no 1 199 125 euro uz 0 (nulle) euro un atgūt visu saistībā ar šo iepirkuma līgumu samaksāto naudu 1 197 055,86 euro apmērā;

                  —

                  uzdot atmaksāt visas summas, ko Komisija eventuāli būtu atguvusi, pamatojoties uz šo lēmumu, pieskaitot tām nokavējuma procentus pēc Eiropas Centrālās bankas piemērotās likmes, kas palielināta par 7 procentpunktiem;

                  —

                  uzdot samaksāt prasītājas pēdējā izdotajā rēķinā norādīto summu 437 649,39 euro apmērā, pieskaitot tai nokavējuma procentus pēc Eiropas Centrālās bankas piemērotās likmes, kas palielināta par 7 procentpunktiem, kā arī samazināt bankas garantijas summu un atlīdzināt mantisko kaitējumu, kas nodarīts līdz ar minētās garantijas summas samazināšanas aizkavējumu;

                  —

                  uzdot samaksāt simbolisku summu viena euro apmērā kā zaudējumu atlīdzību – ar iespēju to vēl mainīt;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, ka šim lēmumam trūkst tiesiskā pamata un ka nav ievērots tiesiskās paļāvības princips. Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, kas ir izpildes rīkojums tāda prasījuma piedziņas vajadzībām, ko tā izvirzījusi pret viņu, jo nepastāv šķīrējklauzula, kas Savienības tiesām piešķirtu kompetenci izskatīt to strīdu lietā, kas attiecas uz līgumiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apgalvotajam prasījumam ir iestājies noilgums un ka jebkurā gadījumā nav ievērots saprātīgs termiņš, kas minēts Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 248, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “2002. gada Finanšu regula”) 73.a panta 1. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību. Prasītāja norāda, ka prasījumam, ko Komisija izvirzījusi pret viņu, ir iestājies noilgums, jo 2002. gada Finanšu regulas 73.a pantā paredzētais piecu gadu termiņš ir beidzies. Turklāt Komisijas Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2002. gada 23. decembris), ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 357, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “2002. gada Īstenošanas regula”) 85.b panta 4. punkts par noilguma termiņa pārtraukšanas iemesliem nav iedarbīgs. Jebkurā gadījumā un pat ja noilguma termiņa pārtraukšana būtu notikusi likumīgi, termiņš, kurā tika pieņemts apstrīdētais lēmums un tam pievienotais paziņojums par parādu, acīmredzami nav saprātīgs, un tādējādi ir pārkāpts Pamattiesību hartas 41. pants un ECPAK 6. panta 1. punkts (ciktāl tajā ir runa par pamattiesībām, kas uzskatāmas arī par vispārējo tiesību principu).

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots Briseles Pirmās instances tiesas (Beļģija) 2017. gada 5. oktobra spriedums un ka ir pārkāpts princips, ka “administratīvā lieta ir jāaptur līdz krimināllietas pabeigšanai”. Prasītāja apgalvo, ka Komisijai ir saistošs Beļģijas krimināltiesas 2017. gada 5. oktobra spriedums, ar ko kriminālvajāšana atzīta par nepieņemamu, jo trūkst informācijas, kas varētu pierādīt apsūdzībā norādītos faktus. Turklāt Komisijai, kas krimināllietā pieteica civilprasību un kas nolēma sagaidīt Beļģijas tiesvedības iznākumu pirms lēmuma pieņemšanas par piedziņu, minētais iznākums un dalībvalsts tiesas konstatējumi ir saistoši, pat ja Beļģijas tiesas spriedumam attiecībā pret Komisiju nebija res judicata spēka.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Prasītāja šajā ziņā uzskata, ka pārmestie fakti acīmredzami nav pierādīti un ka acīmredzami nav izdarīti nekādi pārkāpumi, vēl jo mazāk smagi pārkāpumi. Apstrīdētais lēmums ir balstīts uz diviem OLAF ziņojumiem. Tomēr atbildētājas iebildumos minētais nav pierādīts.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas instrukcijas pretendentiem un ir pārkāpts 2002. gada Finanšu regulas 103. pants. Prasītāja uzskata, ka pret prasītāju izvirzīto atbildētājas iebildumu vidū nav neviena, kas attiektos uz to, ka nupat minētā būtu ieguvusi konfidenciālu informāciju, noslēgusi nelikumīgu vienošanos ar konkurentu, ietekmējusi iepirkuma komisiju vai līgumslēdzēju iestādi piedāvājumu pārbaudē, precizēšanā, izvērtēšanā vai salīdzināšanā. Līdz ar to nav izpildīti nedz 2002. gada Finanšu regulas 103. pantā minētie nosacījumi, nedz instrukciju pretendentiem 13. panta a) apakšpunktā minētie nosacījumi.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz aizstāvību, jo netika ievērotas prasītājas tiesības tikt uzklausītai.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots labas pārvaldības princips, princips par līgumu izpildi labā ticībā un tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma princips. Prasītāja šajā ziņā uzsver, ka Komisija nav rīkojusies nedz ar rūpību, nedz objektīvi.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek pausta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz 2002. gada Finanšu regulas 103. pantu, ciktāl šajā pantā nav ievērots vispārējais nepamatotas iedzīvošanās aizlieguma princips. Proti, 2002. gada Finanšu regulas 103. pants dodot iestādei iespēju piedzīt visas naudas summas, kas samaksātas visā līguma izpildes laikā, pat ja līgumslēdzējs to būtu izpildījis pilnā apmērā. Tādējādi no 2002. gada Finanšu regulas 103. panta izriet, ka iestāde var izmantot jebkādus līgumslēdzēja sniegtus pakalpojumus bez nepieciešamības tam samaksāt. 103. pants esot jāatzīst par prettiesisku, ciktāl ar to iestādei ir atļauts neattaisnojami uzlabot savu mantisko stāvokli uz līgumslēdzēja rēķina.

                  9.

                  Ar devīto pamatu – pakārtoti – tiek apgalvots, ka ir pārkāpts 2002. gada Finanšu regulas 103. pants un samērīguma princips. Kā norāda prasītāja, iestādei vērtēšana ir jāveic saskaņā ar 2002. gada Finanšu regulas 103. pantu. Tas nozīmē, ka Komisija nevar piemērot vairākas sankcijas, jo 103. pantā uzskaitītās sankcijas nav kumulatīvas. Turklāt šī vērtēšana ir jāveic, ievērojot samērīguma principu, un iestādei ir jānodrošina, ka tās lēmums ir samērīgs ar attiecīgā pārkāpuma smaguma pakāpi. Šis samērīguma pienākums ir uzskatāms par labas ticības principa izpausmi, kas jāievēro līgumu izpildē. Taču šajā gadījumā tas tā nav noticis.


title: Lieta C-445/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 14. novembrī spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 1107/2009 – Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū – Paralēla tirdzniecība – Tirdzniecības atļaujas derīguma termiņa grozīšana – Augu aizsardzības līdzekļa un atsauces līdzekļa izcelsme – Nosacījumi)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/15

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 14. novembrī spriedums (College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
      (Lieta C-445/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1107/2009 - Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū - Paralēla tirdzniecība - Tirdzniecības atļaujas derīguma termiņa grozīšana - Augu aizsardzības līdzekļa un atsauces līdzekļa izcelsme - Nosacījumi)
      (2020/C 10/17)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Vaselife International BV, Chrysal International BV

         Atbildētāja: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības, konkrēti, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām tiek pieļauta valsts procedūra, saskaņā ar kuru kompetentā iestāde ir tiesīga pēc savas ierosmes pielāgot paralēlas tirdzniecības atļauja derīguma termiņu no jauna reģistrētās atsauces līdzekļa atļaujas derīguma termiņam.
                  Regula Nr. 1107/2009 un it īpaši tās 52. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka paralēlas tirdzniecības atļaujas derīguma termiņa pielāgošana automātiski neizriet no lēmuma no jauna reģistrēt atsauces līdzekļa atļauju, bet tiek prasīts, lai šai sakarā tiktu pieņemts lēmums.
                  Regula Nr. 1107/2009 ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja paralēlas tirdzniecības atļaujas derīguma termiņš ir jāpielāgo atjaunotās atsauces līdzekļa atļaujas derīguma termiņam, ir jāizpilda Regulas Nr. 1107/2009 52. panta 1.–3. punktā minētie šīs atļaujas saņemšanai izvirzītie nosacījumi, un attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei ir jāizvērtē, vai tā tiešām ir.

                  2)

                  Regulas Nr. 1107/2009 52. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz situāciju, kurā izcelsmes dalībvalsts atļautu augu aizsardzības līdzekli ražo uzņēmums A, savukārt atsauces augu aizsardzības līdzekli tādā pašā procesā ražo uzņēmums B, ar uzņēmuma A piekrišanu, citā, nevis iepriekšminētā produkta ražošanas vietā, ja vien šāda piekrišana laika ziņā sakrīt ar licences līgumu.

                  3)

                  Regulas Nr. 1107/2009 52. panta 2.–4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka paralēlas tirdzniecības atļaujas turētājam ir jāiesniedz jauns pilnīgs pieteikums, norādot šī panta 4. punktā minēto informāciju, lai pierādītu, ka attiecīgie produkti vēl joprojām ir “identiski” minētā panta 3. punkta izpratnē, neskarot kompetentās iestādes iespēju lūgt importētā produkta izcelsmes dalībvalstij vajadzīgo informāciju, lai izvērtētu šo produktu identiskumu. Lēmuma par paralēlas tirdzniecības atļaujas piešķiršanu pārsūdzības gadījumā piemērojamie tiesību akti pierādīšanas pienākuma jomā ir attiecīgās dalībvalsts tiesību akti, ciktāl tajos ir ņemts vērā vienlīdzības princips un ciktāl ar tiem praksē nav padarīts praktiski neiespējami vai pārmērīgi grūti īstenot Savienības tiesiskajā kārtībā piešķirtās tiesības.

         (1)  OV C 373, 15.10.2018.


title: Lieta T-796/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – HB/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – HB/Komisija
      (Lieta T-796/19)
      (2020/C 10/65)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: HB (pārstāvji: M. Vandenbussche un L. Levi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 15. oktobra lēmumu, ar ko uzdots samazināt līguma TACIS/2006/101-510 summu no 4 410 000 euro uz 0 (nulle) euro un atgūt visu saistībā ar šo iepirkuma līgumu samaksāto naudu 4 241 507 euro apmērā;

                  —

                  uzdot atmaksāt visas summas, ko Komisija eventuāli būtu atguvusi, pamatojoties uz šo lēmumu, pieskaitot tām nokavējuma procentus pēc Eiropas Centrālās bankas piemērotās likmes, kas palielināta par 7 procentpunktiem;

                  —

                  uzdot samaksāt simbolisku summu viena euro apmērā kā zaudējumu atlīdzību – ar iespēju to vēl mainīt;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, ka šim lēmumam trūkst tiesiskā pamata un ka nav ievērots tiesiskās paļāvības princips. Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, kas ir izpildes rīkojums tāda prasījuma piedziņas vajadzībām, ko tā izvirzījusi pret viņu, jo nepastāv šķīrējklauzula, kas Savienības tiesām piešķirtu kompetenci izskatīt to strīdu lietā, kas attiecas uz līgumiem.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apgalvotajam prasījumam ir iestājies noilgums un ka jebkurā gadījumā nav ievērots saprātīgs termiņš, kas minēts Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 248, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “2002. gada Finanšu regula”) 73.a panta 1. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību. Prasītāja norāda, ka prasījumam, ko Komisija izvirzījusi pret viņu, ir iestājies noilgums, jo 2002. gada Finanšu regulas 73.a pantā paredzētais piecu gadu termiņš ir beidzies. Turklāt Komisijas Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2002. gada 23. decembris), ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 357, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “2002. gada Īstenošanas regula”) 85.b panta 4. punkts par noilguma termiņa pārtraukšanas iemesliem nav iedarbīgs. Jebkurā gadījumā un pat ja noilguma termiņa pārtraukšana būtu notikusi likumīgi, termiņš, kurā tika pieņemts apstrīdētais lēmums un tam pievienotais paziņojums par parādu, acīmredzami nav saprātīgs, un tādējādi ir pārkāpts Pamattiesību hartas 41. pants un ECPAK 6. panta 1. punkts (ciktāl tajā ir runa par pamattiesībām, kas uzskatāmas arī par vispārējo tiesību principu).

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots Briseles Pirmās instances tiesas (Beļģija) 2017. gada 5. oktobra spriedums un ka ir pārkāpts princips, ka “administratīvā lieta ir jāaptur līdz krimināllietas pabeigšanai”. Prasītāja apgalvo, ka Komisijai ir saistošs Beļģijas krimināltiesas 2017. gada 5. oktobra spriedums, ar ko kriminālvajāšana atzīta par nepieņemamu, jo trūkst informācijas, kas varētu pierādīt apsūdzībā norādītos faktus. Turklāt Komisijai, kas krimināllietā pieteica civilprasību un kas nolēma sagaidīt Beļģijas tiesvedības iznākumu pirms lēmuma pieņemšanas par piedziņu, minētais iznākums un dalībvalsts tiesas konstatējumi ir saistoši, pat ja Beļģijas tiesas spriedumam attiecībā pret Komisiju nebija res judicata spēka.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Prasītāja šajā ziņā uzskata, ka pārmestie fakti acīmredzami nav pierādīti un ka acīmredzami nav izdarīti nekādi pārkāpumi, vēl jo mazāk smagi pārkāpumi. Apstrīdētais lēmums ir balstīts uz diviem OLAF ziņojumiem. Tomēr atbildētājas iebildumos minētais nav pierādīts.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas instrukcijas pretendentiem un ir pārkāpts 2002. gada Finanšu regulas 103. pants. Prasītāja uzskata, ka pret prasītāju izvirzīto atbildētājas iebildumu vidū nav neviena, kas attiektos uz to, ka nupat minētā būtu ieguvusi konfidenciālu informāciju, noslēgusi nelikumīgu vienošanos ar konkurentu, ietekmējusi iepirkuma komisiju vai līgumslēdzēju iestādi piedāvājumu pārbaudē, precizēšanā, izvērtēšanā vai salīdzināšanā. Līdz ar to nav izpildīti nedz 2002. gada Finanšu regulas 103. pantā minētie nosacījumi, nedz instrukciju pretendentiem 13. panta a) apakšpunktā minētie nosacījumi.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas tiesības uz aizstāvību, jo netika ievērotas prasītājas tiesības tikt uzklausītai.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots labas pārvaldības princips, princips par līgumu izpildi labā ticībā un tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma princips. Prasītāja šajā ziņā uzsver, ka Komisija nav rīkojusies nedz ar rūpību, nedz objektīvi.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek pausta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz 2002. gada Finanšu regulas 103. pantu, ciktāl šajā pantā nav ievērots vispārējais nepamatotas iedzīvošanās aizlieguma princips. Proti, 2002. gada Finanšu regulas 103. pants dodot iestādei iespēju piedzīt visas naudas summas, kas samaksātas visā līguma izpildes laikā, pat ja līgumslēdzējs to būtu izpildījis pilnā apmērā. Tādējādi no 2002. gada Finanšu regulas 103. panta izriet, ka iestāde var izmantot jebkādus līgumslēdzēja sniegtus pakalpojumus bez nepieciešamības tam samaksāt. 103. pants esot jāatzīst par prettiesisku, ciktāl ar to iestādei ir atļauts neattaisnojami uzlabot savu mantisko stāvokli uz līgumslēdzēja rēķina.

                  9.

                  Ar devīto pamatu – pakārtoti – tiek apgalvots, ka ir pārkāpts 2002. gada Finanšu regulas 103. pants un samērīguma princips. Kā norāda prasītāja, iestādei vērtēšana ir jāveic saskaņā ar 2002. gada Finanšu regulas 103. pantu. Turklāt tā ir jāveic, ievērojot samērīguma principu, un iestādei ir jānodrošina, ka tās lēmums ir samērīgs ar attiecīgā pārkāpuma smaguma pakāpi. Šis samērīguma pienākums ir uzskatāms par labas ticības principa izpausmi, kas jāievēro līgumu izpildē. Taču šajā gadījumā tas tā nav noticis.


title: Lieta C-585/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedības, ko ierosināja Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Izmaiņas atļautā atbalsta shēmā – LESD 108. panta 3. punkts – Paziņošanas pienākums – Aizliegums īstenot bez Eiropas Komisijas atļaujas – Regula (ES) Nr. 651/2014 – Atbrīvojums – 58. panta 1. punkts – Regulas piemērošanas joma laikā – 44. panta 3. punkts – Apjoms – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta enerģijas nodokļa daļējas atmaksas aprēķina formula)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/2

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedības, ko ierosināja Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr
      (Lieta C-585/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Izmaiņas atļautā atbalsta shēmā - LESD 108. panta 3. punkts - Paziņošanas pienākums - Aizliegums īstenot bez Eiropas Komisijas atļaujas - Regula (ES) Nr. 651/2014 - Atbrīvojums - 58. panta 1. punkts - Regulas piemērošanas joma laikā - 44. panta 3. punkts - Apjoms - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta enerģijas nodokļa daļējas atmaksas aprēķina formula)
      (2020/C 10/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr

         Piedaloties: Dilly’s Wellnesshotel GmbH

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz valsts tiesisko regulējumu, ar ko ir izdarītas izmaiņas atbalsta shēmā, samazinot šī atbalsta saņēmēju loku, principā attiecas šajā normā paredzētais paziņošanas pienākums.

                  2)

                  Komisijas Regulas (ES) Nr. 651/2014 (2014. gada 17. jūnijs), ar ko noteiktas atbalsta kategorijas atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot [LESD] 107. un 108. pantu, 58. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbalsts, kas piešķirts pirms minētās regulas stāšanās spēkā, pamatojoties uz tādu atbalsta shēmu kā pamatlietās aplūkotā, saskaņā ar šo pašu regulu var tikt atbrīvots no LESD 108. panta 3. punktā paredzētā paziņošanas pienākuma.

                  3)

                  Regulas Nr. 651/2014 44. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda atbalsta shēma kā pamatlietās, kurā enerģijas nodokļa atmaksas summa ir skaidri noteikta ar valsts tiesiskajā regulējumā, ar ko tiek ieviesta šī shēma, paredzētu aprēķina formulu, atbilst šai tiesību normai.

         (1)  OV C 13, 15.1.2018.


title: Lieta T-797/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – Anglo Austrian AAB Bank un Belegging-Maatschappij “Far-East”/ECB

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – Anglo Austrian AAB Bank un Belegging-Maatschappij “Far-East”/ECB
      (Lieta T-797/19)
      (2020/C 10/66)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Anglo Austrian AAB Bank AG (Vīne, Austrija) un Belegging-Maatschappij “Far-East” BV (Velp, Nīderlande) (pārstāvji: M. Fischer, J. Willheim un M. Ketzer, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par spēkā neesošu atbildētājas 2019. gada 14. novembra lēmumu, ar ko tika anulēta Anglo Austrian AAB Bank AG (kā kredītiestādes) licence;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  nolemt, ka lieta, ņemot vērā konkrētos apstākļus, ir izskatāma prioritāri atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 67. panta 2. punktam.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Atbildētāja, nepareizi piemērodama Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (1) 4. panta 3. punktā minētos dalībvalsts tiesību aktus, kas piemērojami licences anulēšanai, esot pārkāpusi šīs regulas 14. panta 5. punktu.

                  2.

                  Atbildētāja neesot ievērojusi samērīguma principu, jo tā no iespējamo uzraudzības pasākumu vidus nepieļaujamā kārtā izraudzījās to ultima ratio – licences anulēšanu.

                  3.

                  Atbildētāja neesot ievērojusi Anglo Austrian AAB Bank AG tiesības uz iedarbīgiem tiesību aizsardzības līdzekļiem, jo tā neatlika šā lēmuma izpildi.

                  4.

                  Atbildētāja esot pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu, Regulas (ES) Nr. 1024/2013 31. un 32. pantu, kā arī Bankwesengesetz [Vācijas Kredītiestāžu likuma] 70. panta 4. punktu un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantu, jo nav ievērojusi tur garantētās Anglo Austrian AAB Bank AG procesuālās tiesības.

                  5.

                  Atbildētāja neesot ievērojusi Belegging-Maatschappij “Far-East” BV īpašumtiesības, jo tā, anulēdama Anglo Austrian AAB Bank AG licenci, esot iznīcinājusi Belegging-Maatschappij “Far-East” BV turēto Anglo Austrian AAB Bank AG akciju saimniecisko vērtību.

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).


title: Lieta C-678/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. septembrī Retail Royalty Co. iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-54/18 Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. septembrī Retail Royalty Co. iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-54/18 Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty
      (Lieta C-678/19 P)
      (2020/C 10/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Retail Royalty Co. (pārstāvji: M. Dick, Solicitor, un J. Bogatz, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Fashion Energy Srl, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 20. novembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Retail Royalty Co. pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-173/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. novembra rīkojums – TestBioTech/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/57

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. novembra rīkojums – TestBioTech/Komisija
      (Lieta T-173/17) (1)

      (2020/C 10/67)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Lieta C-484/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – Izpildītāju ekskluzīvās tiesības – 2. panta b) punkts – Reproducēšanas tiesības – 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts – Padarīšana par pieejamu sabiedrībai – Atļauja – Prezumpcija – Valsts tiesību akti, ar kuriem valsts iestāde, kas ir atbildīga par valsts audiovizuālā mantojuma saglabāšanu un tā vērtības palielināšanu, tiek atbrīvota no pienākuma saņemt izpildītāja rakstveida piekrišanu arhīvu izmantošanai, kuri satur šī izpildītāja priekšnesumu ierakstus)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/16

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel
      (Lieta C-484/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Izpildītāju ekskluzīvās tiesības - 2. panta b) punkts - Reproducēšanas tiesības - 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Padarīšana par pieejamu sabiedrībai - Atļauja - Prezumpcija - Valsts tiesību akti, ar kuriem valsts iestāde, kas ir atbildīga par valsts audiovizuālā mantojuma saglabāšanu un tā vērtības palielināšanu, tiek atbrīvota no pienākuma saņemt izpildītāja rakstveida piekrišanu arhīvu izmantošanai, kuri satur šī izpildītāja priekšnesumu ierakstus)
      (2020/C 10/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF

         Atbildētājs: Institut national de l’audiovisuel

         Piedaloties: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta b) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros attiecībā uz audiovizuālu arhīvu izmantošanu, ko veic šajā nolūkā norīkota iestāde, ir paredzēta atspēkojama prezumpcija par izpildītāja atļauju viņa priekšnesuma fiksēšanai un izmantošanai, ja šis mākslinieks ir piedalījies audiovizuāla darba ierakstīšanā tā pārraidīšanas nolūkā.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.