title: Lieta T-252/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 29. jūlija rīkojums — Cross Czezh /Komisija (Pagaidu noregulējums — Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem — Vēstule, ar kuru tiek apstiprināti finanšu revīzijas rezultāti — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība)

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/14

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 29. jūlija rīkojums — Cross Czezh/Komisija
   (Lieta T-252/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem - Vēstule, ar kuru tiek apstiprināti finanšu revīzijas rezultāti - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
   2010/C 260/19
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cross Czech a.s . (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis — T. Schollaert, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Roels)

      Priekšmets

   Pieteikums par Komisijas 2010. gada 12. marta vēstules, ar kuru tiek apstiprināti revīzijas rezultāti par finanšu ziņojumiem, ko prasītāja par periodu no 2005. gada 1. februāra līdz 2008. gada 30. aprīlim iesniegusi saistībā ar projektiem eMapps.com, CEEC IST NET un Transfer-East, piemērošanas apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-311/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. jūnijā – Siemens Industry Software/Komisija

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/41

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. jūnijā – Siemens Industry Software/Komisija
   (Lieta T-311/16)
   (2016/C 305/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Siemens Industry Software (Lēvene, Beļģija) (pārstāvji – H. Gilliams un J. Bocken, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste;

               —

               pakārtoti, atcelt Lēmuma 2.–4. pantu;

               —

               jebkurā gadījumā atcelt Lēmuma 2.–4. pantu, ciktāl šajos pantos: a) ir uzdots atgūt no struktūrvienībām, kas nav tās struktūrvienības, kurām ir izdoti “virspeļņas noteikumi”, kā definēts Lēmumā, un b) ir uzdots atgūt summu, kas atbilst saņēmēja nodokļu uzkrājumiem, neļaujot Beļģijai ņemt vērā šobrīdējo korekciju uz augšu, ko ir veikusi cita nodokļu administrācija;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, pilnvaru pārsniegšana un nav ticis norādīts pietiekams pamatojums, ciktāl Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumā par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste, tiek apgalvots, ka pastāv valsts atbalsta shēma.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots ir ticis pārkāpts LESD 107. pants un nav ticis ievērots pienākums norādīt pamatojumu, kā arī ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā apgalvotā shēma tiek kvalificēta par selektīvu pasākumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. pants un ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir ticis uzskatīts, ka ar apgalvoto shēmu tiek piešķirta priekšrocība.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. pants, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, tikušas pārsniegtas pilnvaras, kā arī nav ticis norādīts pienācīgs pamatojums, ciktāl apstrīdētajā lēmumā Beļģijai tiek uzdots atgūt atbalstu.


title: Lietas C-156/05 izslēgšana no reģistra

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/14

         Lietas C-156/05 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 330/36)

      (tiesvedības valoda — grieķu)

   2005. gada 26. septembrī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-156/05 Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika.

      (1)  OV C 132, 28.5.2005.


title: Lieta T-237/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — CityLine Hungary /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/41

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — CityLine Hungary/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-237/07)
   (2007/C 211/78)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CityLine Hungary Kft., Vecsés (Ungārija) (pārstāvis — Á. Menyhei, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 4. aprīlīEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētās Komisijas 2007. gada 30. marta Regulas (EK) Nr. 375/2007 2.c panta 1. punktu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorārus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Regulas (EK) Nr. 1702/2003 2.c panta 1. punktu, kurā izdarīti grozījumi ar Regulu (EK) Nr. 375/2007 (1). Minētais pants ir par dažu dalībvalstīs reģistrētu gaisa kuģu ekspluatācijas nepārtrauktību.
   Prasītāja, kas nodarbojas ar dažādu preču transportēšanu pa gaisa ceļiem, apgalvo, ka apstrīdētā Regulas (EK) Nr. 375/2007 tiesību norma to skar tieši un individuāli.
   Prasības pamatojumā prasītāja norāda, ka Regulas (EK) Nr. 375/2007 2.c pants pārkāpjot vispārīgo tiesiskās drošības principu. Apstrīdētā regula gaisa kuģu izmantošanu saistot ar pagātnes notikumu, proti, reģistrēšanu līdz attiecīgo dalībvalstu iestāšanās brīdim Eiropas Savienībā, bet tas šajā lietā attiecīgajām personām acīmredzami nebija iespējams.
   Prasītāja turklāt apgalvo, ka apstrīdētā Regulas (EK) Nr. 375/2007 tiesību norma pārkāpjot EKL 5. pantā paredzēto samērīguma principu. Apstrīdētā tiesību norma radot nesamērīgus ierobežojumus personām, kuru gaisa kuģi dalībvalstu reģistros ir reģistrēti pēc iestāšanās Eiropas Savienībā. Pēc prasītājas domām, lidojumu drošības ziņā ar šo pantu tiek ieviesti nevajadzīgi un nenozīmīgi noteikumi un nosacījumi un tas tādējādi pārsniedz to, kas ir vajadzīgs EK līgumā izvirzīto mērķu sasniegšanai.

      (1)  Komisijas 2007. gada 30. marta Regula (EK) Nr. 375/2007, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1702/2003, ar ko paredz īstenošanas noteikumus par sertifikāciju attiecībā uz gaisa kuģu un ar tiem saistīto ražojumu, daļu un ierīču lidojumderīgumu un atbilstību vides aizsardzības prasībām, kā arī projektēšanas un ražošanas organizāciju sertifikāciju (OV L 94, 3. lpp.).


title: Lieta C-423/06: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 11. februāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/24

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 11. februāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-423/06) (1)

   (2008/C 92/46)

      Tiesvedības valoda — poļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-77/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā T-421/07 Deutsche Post AG /Eiropas Komisija 2012. gada 14. februārī iesniedza Deutsche Post AG

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā T-421/07 Deutsche Post AG/Eiropas Komisija 2012. gada 14. februārī iesniedza Deutsche Post AG

   (Lieta C-77/12 P)
   2012/C 118/29
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Post AG (pārstāvji — J. Sedemund un T. Lübbig, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, UPS Europe NV/SA, UPS Deutschland Inc. & Co. OHG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā T-421/07;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā runa galvenokārt ir par jautājumu, vai un ar kādiem nosacījumiem Komisijas lēmums par oficiālās izmeklēšanas procedūras ierosināšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu un Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktu ir pārsūdzams lēmums LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē. It īpaši rodas jautājums, vai šāds ierosināšanas lēmums papildus iepriekš pieņemtam ierosināšanas lēmumam, kas iespējami attiecies uz tiem pašiem valsts atbalsta pasākumiem, rada saistošas autonomas tiesiskās sekas.
   Vispārējā tiesa šādas prasības pieņemamību būtībā ir noraidījusi, argumentējot, ka pašreizējā lietā pārsūdzētais 2007. gada ierosināšanas lēmums C 36/07 (ex NN 25/07) attiecoties uz tiem pašiem pasākumiem, uz kuriem attiecas pirms pārsūdzētā lēmuma pieņemtais 1999. gada ierosināšanas lēmums C 61/99 (ex NN 153/96). Apstāklis, ka jau pirms pieciem gadiem izmeklēšanas procedūrā, kas notikusi pirms pašreizējās oficiālās izmeklēšanas procedūras, ir ticis pieņemts negatīvs lēmums Regulas Nr. 659/1999 7. panta 5. punkta izpratnē, šādu vērtējumu neietekmē, jo ar šo negatīvo lēmumu iepriekšējā izmeklēšanas procedūra esot tikai daļēji pabeigta.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus apelācijas pamatus.

               1.

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā neesot ņēmusi vērā, ka strīdīgais 2007. gada ierosināšanas lēmums radot autonomas tiesiskās sekas. Šis ierosināšanas lēmums esot attiecies uz valsts atbalsta pasākumiem, kas ievērojami pārsniedzot tos pasākumus, pret kuriem Komisija ir iebildusi 1999. gada ierosināšanas lēmumā. Turklāt 1999. gadā ierosinātā oficiālā izmeklēšanas procedūra esot tikusi pilnībā pabeigta ar 2002. gada negatīvo lēmumu (2002/753/EK), tādēļ 1999. gada ierosināšanas lēmums vairs neesot varējis radīt tiesiskas sekas. Tā kā Vispārējā tiesa ir noraidījusi pašreizējās prasības pieņemamību, tā ir pārkāpusi LESD 263. panta ceturto daļu, jo ikvienam lēmumam, kam ir autonomas tiesiskās sekas, saskaņā ar šo tiesību normu ir jābūt pārbaudāmam tiesā.

               2.

               Otrkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanās, neņemot vērā Komisijas pieļauto tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības un pareiza administratīva procesa principu pārkāpumu apjomu un to ietekmi uz pašreizējo izmeklēšanas procedūru. Vispārējā tiesa nav iebildusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo Komisija — pietiekami skaidri nenorādīdama federālajai valdībai un apelācijas sūdzības iesniedzējai — 1999. gadā ierosināto oficiālo izmeklēšanas procedūru vēlāk nav uzskatījusi par pilnīgi pabeigtu un piecus gadus pēc tās oficiālās pabeigšanas to atkal atsākusi.

               3.

               Treškārt, apstāklis, ka Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējai šajā lietā ir liegusi jebkādu iespēju tieši pārsūdzēt 2007. gada ierosināšanas lēmumu, ir atteikšanās spriest tiesu, kas ir diametrāli pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību, kuras izriet no LES 6. panta 1. punkta, Pamattiesību hartas 47. panta 1. punkta, kā arī LES 6. panta 3. punkta apvienojumā ar ECPAK 6. panta 1. punkta pirmo teikumu.

               4.

               Ceturtkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma motīvu daļā nav sniegusi kaut vai dažus paskaidrojošus argumentus par iepriekš minētajiem diviem punktiem, kuri pārsūdzētajā spriedumā nemaz nav pieminēti. Šāds Vispārējās tiesas pieļauts izlaidums ir no tiesiskas valsts principa izrietošā Vispārējās tiesas pienākuma pamatot spriedumu pārkāpums.


title: Lieta T-912/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. decembrī – RRTec/EUIPO – Mobotec (“RROFA”)

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/34

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. decembrī – RRTec/EUIPO – Mobotec (“RROFA”)
   (Lieta T-912/16)
   (2017/C 063/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: RRTec sp. z o.o. (Gliwice, Polija) (pārstāvis – T. Gawrylczyk, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mobotec AB (Gēteborga, Zviedrija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “RROFA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 699 534

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 5. oktobra lēmums lietā R 2392/2015-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-47/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. marta rīkojums – Yotrio Group/EUIPO (Zaļa riņķa piestiprināšana balsta kājai)

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. marta rīkojums – Yotrio Group/EUIPO (Zaļa riņķa piestiprināšana balsta kājai)
   (Lieta T-47/17) (1)

   (2017/C 202/47)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 95, 27.3.2017.


title: Lieta C-254/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Futura Immobiliare srl Hotel Futura, Meeting Hotel, Hotel Blanc, Hotel Clyton, Business srl/Comune di Casoria (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2006/12/EK — 15. panta a) punkts — Izmaksu par atkritumu savākšanu nedalīšana atkarībā no to patiesā radīšanas apjoma — Saderīgums ar principu piesārņotājs maksā )

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/13

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Futura Immobiliare srl Hotel Futura, Meeting Hotel, Hotel Blanc, Hotel Clyton, Business srl/Comune di Casoria
   (Lieta C-254/08) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2006/12/EK - 15. panta a) punkts - Izmaksu par atkritumu savākšanu nedalīšana atkarībā no to patiesā radīšanas apjoma - Saderīgums ar principu “piesārņotājs maksā”)
   2009/C 220/21
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Futura Immobiliare srl Hotel Futura, Meeting Hotel, Hotel Blanc, Hotel Clyton, Business srl

      Atbildētāja: Comune di Casoria

      Piedaloties: Azienda Speciale Igiene Ambientale (ASIA) SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EK par atkritumiem (OV L 114, 9. lpp.) 15. panta interpretācija — Valsts sistēma, saskaņā ar kuru izmaksas par atkritumu savākšanu netiek sadalītas atbilstoši atkritumu radīšanai vai to uzglabāšanai, lai nodotu atkritumus savācējam vai uzņēmumam, kas ir atbildīgs par to savākšanu — Saderīgums ar “piesārņotājs maksā” principu

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīvas 2006/12/EK par atkritumiem 15. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pašreizējā Kopienu tiesību stāvoklī tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā nolūkā finansēt sadzīves atkritumu apsaimniekošanu un apglabāšanu noteikts nodoklis, kas tiek aprēķināts, pamatojoties uz šī pakalpojuma lietotāju radīto atkritumu aprēķināto apjomu, nevis uz to atkritumu daudzumu, kuru šie lietotāji patiešām ir radījuši un nodevuši savākšanai;
   Iesniedzējtiesai tomēr ir jāpārbauda, vai, pamatojoties uz tai zināmajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, attiecīgā nodokļa par atkritumiem rezultātā vairākiem “īpašniekiem”, šajā gadījumā viesnīcām, netiek noteiktas izmaksas, kuras acīmredzami ir nesamērīgas ar atkritumu, kurus tās spēj radīt, daudzumu vai raksturu.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta F-4/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Skoulidi /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Ierēdņu apmaiņa starp Komisiju un dalībvalstīm — Kopienu ierēdņa nodošana Grieķijas iestāžu rīcībā — Atteikums — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Morālais kaitējums — Pirmstiesas procedūra — Pieņemamība — Materiāltiesiskie nosacījumi, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/47

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Skoulidi/Komisija
   (Lieta F-4/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Ierēdņu apmaiņa starp Komisiju un dalībvalstīm - Kopienu ierēdņa nodošana Grieķijas iestāžu rīcībā - Atteikums - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Morālais kaitējums - Pirmstiesas procedūra - Pieņemamība - Materiāltiesiskie nosacījumi, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2008/C 92/94)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eleni-Eleftheria Skoulidi, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — G. Vandersanden, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un M. Velardo)
   Priekšmets
   Prasība atlīdzināt morālo kaitējumu, ko prasītāja esot cietusi iecēlējinstitūcijas 2006. gada 28. marta lēmuma neatļaut viņas norīkošanu darbā uz Grieķijas Valsts Izglītības un reliģijas lietu ministriju ierēdņu apmaiņas ietvaros starp Komisiju un Grieķijas valdību dēļ.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007., 44. lpp.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 13. jūlija lietā C-315/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Verwaltungsgerichtshof): Anneliese Lenz pret Finanzlandesdirektion für Tirol (Kapitāla brīva aprite — Ienākumu nodoklis no kapitāla — Austrijā saņemtie ienākumi no kapitāla: nodokļa likme 25 % apmērā ar pilnīgu samaksu vai nodokļu likme, kas vienāda pusei no vidējās nodokļu likmes, kura piemērojama visiem ienākumiem — Citā dalībvalstī saņemtie ienākumi no kapitāla: parastā nodokļu likme)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 13. jūlija
   lietā C-315/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Verwaltungsgerichtshof): Anneliese Lenz pret Finanzlandesdirektion für Tirol (1)

   (Kapitāla brīva aprite - Ienākumu nodoklis no kapitāla - Austrijā saņemtie ienākumi no kapitāla: nodokļa likme 25 % apmērā ar pilnīgu samaksu vai nodokļu likme, kas vienāda pusei no vidējās nodokļu likmes, kura piemērojama visiem ienākumiem - Citā dalībvalstī saņemtie ienākumi no kapitāla: parastā nodokļu likme)
   (2004/C 228/10)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā C-315/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Anneliese Lenz un Finanzlandesdirektion für Tirol prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EK līguma 73B. un 73D. pantus (šobrīd - EKL 56. un 58. pants), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesneši A. Rosas un S. von Bahr, tiesnese R. Silva de Lapuerta un tiesnesis K. Lenaerts (referents), ģenerāladvokāts: A. Tizzano, sekretāre: M.-F. Contet, galvenais administrators, 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               EK līguma 73B. pants un 73D. panta 1. un 3. punkts (šobrīd attiecīgi EKL 56. pants un 58. panta 1. un 3. punkts) iestājas pret tiesisko regulējumu, kas ļauj tikai personām, kuras saņem Austrijā gūtos ienākumus no kapitāla, izvēlēties starp nodokļa samaksu ar likmi 25 % apmērā un parastu ienākuma nodokli, piemērojot uz pusi samazinātu likmi, kamēr tajā tiek noteikts, ka attiecībā uz citā dalībvalstī gūtajiem ienākumiem no kapitāla obligāti piemērojams parasts ienākumu nodoklis, nesamazinot likmi.

               2)

               atteikums personām, kas saņem citā dalībvalstī gūtus ienākumus no kapitāla, piešķirt nodokļu atlaides, kuras piešķirtas personām, kas saņem Austrijā gūtus ienākumus no kapitāla, nevar būt attaisnots ar apstākli, ka citā dalībvalstī nodibinātu sabiedrību ienākums ir pakļauts zemākam nodoklim.

      (1)  OV C 261, 26.10.2002.


title: Lieta C-465/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Tiesības veikt uzņēmējdarbību — Apsardzes darbinieka profesija — Privāti apsardzes pakalpojumi — Uzticības zvērests Itālijas Republikai — Prefekta izsniegta atļauja — Uzņēmējdarbības vieta — Minimālais darbinieku skaits — Drošības naudas iemaksa — Sniegto pakalpojumu cenas administratīva kontrole)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/11

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-465/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Tiesības veikt uzņēmējdarbību - Apsardzes darbinieka profesija - Privāti apsardzes pakalpojumi - Uzticības zvērests Itālijas Republikai - Prefekta izsniegta atļauja - Uzņēmējdarbības vieta - Minimālais darbinieku skaits - Drošības naudas iemaksa - Sniegto pakalpojumu cenas administratīva kontrole)
   (2008/C 51/18)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa [E. Traversa] un E. Montaguti [E. Montaguti], pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, un D. del Gaico [D. Del Gaizo], avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 49. panta pārkāpums — Nosacījumi, lai strādātu par apsardzes darbinieku — Pienākums dot uzticības zvērestu Itālijas Republikai — Pienākums saņemt prefekta atļauju
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Likumu par sabiedrības drošību konsolidētajā tekstā (Testo unico delle leggi di pubblica sicurezza), kas apstiprināts ar 1931. gada 18. jūnija Karaļa dekrētu Nr. 773, ar tajā izdarītajiem grozījumiem, paredzot, ka:

                           —

                           apsardzes darbinieka darbību var veikt tikai pēc uzticības zvēresta nodošanas Itālijas Republikai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 49. pants,

                           —

                           citā dalībvalstī reģistrēti pakalpojumu sniedzēji privāto apsardzes darbību var veikt tikai pēc Prefetto izsniegtas atļaujas, kas derīga noteiktā teritorijā, saņemšanas, neņemot vērā pienākumus, kuriem šie pakalpojumu sniedzēji jau ir pakļauti izcelsmes dalībvalstī, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants,

                           —

                           minētā atļauja ir derīga tikai ierobežotā teritorijā un, to izsniedzot, ir jāņem vērā šajā teritorijā jau darbojošos privāto apsardzes uzņēmumu skaits un nozīmīgums, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 49. pants,

                           —

                           privātajiem apsardzes uzņēmumiem ir jābūt uzņēmējdarbības vietai visās tajās provincēs, kur tie darbojas, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants;

                           —

                           minēto uzņēmumu darbiniekiem jābūt individuālām atļaujām veikt apsardzes darbību, neņemot vērā izcelsmes dalībvalstī jau veiktās kontroles un pārbaudes, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants;

                           —

                           privātajiem apsardzes uzņēmumiem, lai tie varētu saņemt atļauju, ir jānodarbina minimālais un/vai maksimālais darbinieku skaits, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 49. pants;

                           —

                           šiem pašiem uzņēmumiem ir jāiemaksā drošības nauda Cassa depositi e prestiti, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 49. pants; un

                           —

                           privāto apsardzes pakalpojumu cenas nosaka Prefetto izsniegtajā atļaujā, ņemot vērā iepriekš noteiktas svārstību robežas, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta C-524/08: Prasība, kas celta 2008. gada 1. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/20

         Prasība, kas celta 2008. gada 1. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-524/08)
   (2009/C 19/36)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 16. novembra Direktīvas 2005/68/EK (1) par pārapdrošināšanu un Padomes Direktīvu 73/239/EEK un 92/49/EEK grozījumiem, kā arī Direktīvu 98/78/EK un 2002/83/EK grozījumiem prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Portugāles Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas iekšējās tiesībās termiņš beidzās 2007. gada 10. decembrī.

      (1)  OV L 323, 1. lpp.


title: Lieta T-150/16: Prasība, kas celta 2016. gada 6. aprīlī – Ecolab USA/EUIPO (“ECOLAB”)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/57

      Prasība, kas celta 2016. gada 6. aprīlī – Ecolab USA/EUIPO (“ECOLAB”)
      (Lieta T-150/16)
      (2016/C 211/71)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ecolab USA, Inc. (Wilmington, Delavēra, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – V. Töbelmann un C. Menebröcker, lawyers)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “ECOLAB” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 180 255

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 26. janvāra lēmums lietā R 644/2015–4

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās noteiktības principu pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmā teikuma pārkāpums.


title: Lieta C-462/10 P: Tiesas 2012. gada 13. janvāra rīkojums — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE /Eiropas Vides aģentūra (EVA) (Apelācija — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā — Informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšana — Piedāvājuma noraidīšana — Lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam — Atlases un piešķiršanas kritēriji — Kritēriju sajaukšana — Kritēriju novērtējums — Novērtējuma ziņojuma pilna kopija — Nepietiekams pamatojums)

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/2

         Tiesas 2012. gada 13. janvāra rīkojums — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Eiropas Vides aģentūra (EVA)
   (Lieta C-462/10 P) (1)

   (Apelācija - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā - Informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšana - Piedāvājuma noraidīšana - Lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam - Atlases un piešķiršanas kritēriji - Kritēriju sajaukšana - Kritēriju novērtējums - Novērtējuma ziņojuma pilna kopija - Nepietiekams pamatojums)
   2012/C 109/02
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (pārstāvis — N. Korogiannakis, dikigoros)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Vides aģentūra (EVA) (pārstāvji — J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advocaten)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-331/06 Evropaïki Dynamiki/EVA, ar ko Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Eiropas Vides aģentūras 2006. gada 14. septembra lēmumu, ar ko tika noraidīts konkursa procedūras EEA/IDS/06/002 par informācijas tehnoloģiju konsultāciju pakalpojumu sniegšanu (OV 2006/118-125101) ietvaros iesniegtais prasītāja piedāvājums, kā arī lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam pretendentam — Piešķiršanas kritēriji — Kļūda vērtējumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-318/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-189/03 ASM Brescia SpA/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 11. augustā iesniegusi A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/37

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-189/03 ASM Brescia SpA/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 11. augustā iesniegusi A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA
   (lieta C-318/09 P)
   2009/C 267/68
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA (pārstāvji — A. Santa Maria, A. Giardina, C. Croff, G. Pizzonia, avvocati)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu lietā T-189/03, jo ir pārkāptas Kopienu tiesības un it īpaši EK līguma 87. pants un nav norādīts pietiekams pamatojums tiktāl, ciktāl trīs gadu atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa ir atzīts par valsts atbalstu;

               —

               atcelt spriedumu, jo ir nepareizi un pretrunīgi piemērotas Kopienu tiesības tiktāl, ciktāl trīs gadu atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa netika atzīts par pastāvošu valsts atbalstu;

               —

               atcelt spriedumu, jo ir pārkāptas Kopienu tiesības tiktāl, ciktāl tajā ir apstiprināts lēmumā paredzētās atgūšanas kārtības likumīgums, un līdz ar to

               —

               atcelt Lēmumu (1) daļā, kurā pārejas regulējums attiecībā uz finansiālo pienākumu turpinātību saistībā ar vietējo sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem ar pašvaldības kapitālu ir uzskatīts par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu (Lēmuma 2. pants), un/vai tajā daļā, kurā ir noteikts, ka Itālijai ir pienākums atgūt attiecīgo atbalstu no tā saņēmējiem (Lēmuma 3. pants);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar pirmo pamatu A2A S.p.A. apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, kā arī nav sniegusi pietiekamu pamatojumu tiktāl, ciktāl spriedumā ir noteikts, ka trīs gadu atbrīvojums no uzņēmuma nodokļa ir uzskatāms par valsts atbalstu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši apgalvo, ka Komisija lēmumā nav pierādījusi, ka ir izpildītas divas EKL 87. panta 1. punktā paredzētās prasības, proti, ka ir izkropļota konkurence un radīta ietekme uz Kopienu iekšējo tirdzniecību. Pirmās instances tiesa esot nepareizi izvērtējusi apsvērumus, pamatojoties uz kuriem Komisija balstīja savu secinājumu, ka attiecīgais pasākums ir jāuzskata par “atbalstu”, kas tai bija jādara saskaņā ar “vispusīgu” pārbaudi, kā tas paredzēts Kopienu judikatūrā.

               2.

               Pakārtoti, ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 88. pantu un pienākumu norādīt pamatojumu, un šajā sakarā lūdz atcelt spriedumu tajā daļā, kurā trīs gadu atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa tā uzskatīja par “jaunu atbalstu”. It īpaši Pirmās instances tiesa, burtiski atkārtojot Komisijas apgalvojumus, neņēma vērā, ka trīs gadu pagarinājuma periodu, kas tiek piešķirts tādiem uzņēmumiem, kuri ir ar pašvaldību kapitālu un kuri tika pārveidoti par akciju sabiedrībām, var uzskatīt par “pastāvošu atbalstu”. Savukārt tā nonāca pie pretēja rezultāta un uzskatīja, ka attiecīgais nodokļa atvieglojuma regulējums, kas bija spēkā pirms EK līguma stāšanās spēkā, ir piemērojams arī pašvaldības uzņēmumiem, kuri, kā tam piekrita arī Komisija, ir uzskatāmi par tādu ekonomisko vienību kā sabiedrības, kas izveidotas ar Likumu Nr. 142/90.

               3.

               Visbeidzot, ar trešo pamatu A2A pakārtoti lūdz atcelt spriedumu, jo ir pārkāptas Kopienu tiesības un tajā noteiktie principi tiktāl, ciktāl spriedumā ir apstiprināts, ka ar lēmumu paredzētā atgūšanas kārtība ir tiesiska. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatiem spriedumu būtu jāatceļ, jo tas ir pretējs iepriekš pieņemtajiem Kopienu tiesas nolēmumiem, un apstiprina, ka ir likumīga Lēmumā noteiktā vispārējā atgūšanas kārtība un būtībā atzīst, ka valsts iestādēm šajā jomā nav pilnīgi nekādas brīvības.

      (1)  Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmums 2003/193/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, kuru akciju vairākums pieder valstij, atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgākiem nosacījumiem formā (OV 2003, L 77, 21. lpp.).


title: Lieta T-360/12: Prasība, kas celta 2012. gada 8. augustā — Vuitton Malletier /ITSB — Nanu-Nana (Emblēma šaha galdiņa rakstā)

text:
               20.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/11

         Prasība, kas celta 2012. gada 8. augustā — Vuitton Malletier/ITSB — Nanu-Nana (Emblēma šaha galdiņa rakstā)
   (Lieta T-360/12)
   2012/C 319/20
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Louis Vuitton Malletier (Parīze, Francija) (pārstāvji — P. Roncaglia, G. Lazzaretti un N. Parrotta, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG (Berlīne, Vācija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 16. maija lēmumu lietā R 1854/2011-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos izdevumus;

               —

               piespriest Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG atlīdzināt prasītājai procesā ITSB Anulēšanas nodaļā un Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme, kas atveido emblēmu rūtiņu rakstā, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6587851

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece sava pieteikuma par Kopienas preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu pamatojumam izvirzīja absolūtus spēkā neesamības pamatus, proti, Padomes Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu saistībā ar 7. panta 1. punkta b), c), d) apakšpunktu, e) apakšpunkta iii) ievilkumu un f) apakšpunktu un absolūtu spēkā neesamības pamatu atbilstoši Padomes Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktam

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pilnībā apmierināt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums; un

               —

               Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta un 52. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-308/06: Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 3. jūnijā ( High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen , The International Association of Independent Tanker (Intertanko) , The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo) , The Greek Shipping Co-operation Committee , Lloyd's Register , The International Salvage Union / Secretary of State for Transport (Jūras transports — Kuģu radītais piesārņojums — Direktīva 2005/35/EK — Spēkā esamība — Montegobejas konvencija — Marpol 73/78 konvencija — Tiesiskās sekas — Atsaukšanās — Rupja neuzmanība — Tiesiskās drošības princips)

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 3. jūnijā (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, The International Association of Independent Tanker (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register, The International Salvage Union/Secretary of State for Transport

   (Lieta C-308/06) (1)

   (Jūras transports - Kuģu radītais piesārņojums - Direktīva 2005/35/EK - Spēkā esamība - Montegobejas konvencija - Marpol 73/78 konvencija - Tiesiskās sekas - Atsaukšanās - Rupja neuzmanība - Tiesiskās drošības princips)
   (2008/C 183/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: The Queen, The International Association of Independent Tanker (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register, The International Salvage Union

      Atbildētājs: Secretary of State for Transport

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/35/EK par kuģu radīto piesārņojumu un par sankciju ieviešanu par pārkāpumiem (OV L 255, 11. lpp.) 4. panta un 5. panta 1. un 2. punkta spēkā esamība — Kopienu tiesību normas, ar kurām ierobežo dažus izņēmumus, kas noteikti starptautiskajā konvencijā (Starptautiskā konvencija par kuģu radītā piesārņojuma novēršanu jeb “MARPOL konvencija”) — Tiesību normas, ar kurām uzliek krimināltiesiskas sankcijas gadījumos, kuros starptautiskā konvencija (Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencija [UNCLOS]) tās nenosaka
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/35/EK par kuģu radīto piesārņojumu un par sankciju ieviešanu par pārkāpumiem spēkā esamību nevar vērtēt:

                           —

                           ne vadoties no starptautiskās konvencijas par kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu, kas parakstīta Londonā 1973. gada 2. novembrī un kas ir papildināta ar 1978. gada 17. februāra protokolu,

                           —

                           ne vadoties no Apvienoto Nāciju Jūras tiesību konvencijas, kas parakstīta Montegobejā 1982. gada 10. decembrī;

               2)

               ceturtā jautājuma pārbaudes rezultātā nav iegūts neviens pierādījums, kas radītu šaubas par Direktīvas 2005/35 4. panta spēkā esamību, vadoties no vispārīgā tiesiskās drošības principa.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta F-103/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums – CG /EIB Civildienests — EIB personāls — Psiholoģiska vardarbība — Izmeklēšanas process — Priekšsēdētāja lēmums neturpināt izskatīt sūdzību — Izmeklēšanas komitejas atzinums — Kļūdaina psiholoģiskas vardarbības jēdziena definīcija — Tīša rīcība — Psiholoģiskas vardarbības un tās simptomu esamības konstatēšana — Cēloņsakarības meklēšana — Neesamība — Pretrunas izmeklēšanas komitejas atzinumā — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Dienesta pārkāpumi — Konfidencialitātes pienākums — Personas datu aizsardzība — Prasība par zaudējumu atlīdzību

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/46

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums – CG/EIB
   (Lieta F-103/11) (1)

   (Civildienests - EIB personāls - Psiholoģiska vardarbība - Izmeklēšanas process - Priekšsēdētāja lēmums neturpināt izskatīt sūdzību - Izmeklēšanas komitejas atzinums - Kļūdaina psiholoģiskas vardarbības jēdziena definīcija - Tīša rīcība - Psiholoģiskas vardarbības un tās simptomu esamības konstatēšana - Cēloņsakarības meklēšana - Neesamība - Pretrunas izmeklēšanas komitejas atzinumā - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Dienesta pārkāpumi - Konfidencialitātes pienākums - Personas datu aizsardzība - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   2014/C 421/64
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CG (pārstāvji – sākotnēji N. Thieltgen, vēlāk J. N. Louis un D. de Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētāja: EIB (pārstāvji – G. Nuvoli un T. Gilliams, pārstāvji, A. Dal Ferro, advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (pārstāvji – I. Chatelier un H. Kranenborg, vēlāk I. Chatelier un A. Buchta)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EIB priekšsēdētāja lēmumu neveikt nekādas darbības pēc izmeklēšanas procedūras par iespējamo psiholoģisko vardarbību un atcelt izmeklēšanas komisijas galīgo slēdzienu, ka arī prasība atlīdzināt zaudējumus un procentus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Investīciju bankas priekšsēdētāja 2011. gada 27. jūlija lēmumu;

               2)

               piespriest Eiropas Investīciju bankai samaksāt CG summu EUR 35  000 apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Eiropas Investīciju banka sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina izdevumus, kas radušies CG.

               5)

               Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 6, 7.1.2012, 25. lpp.


title: Lieta F-33/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 22. jūnija rīkojums — Lebedef /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — 2005. gada novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — Civildienesta noteikumu 43. panta VĪN — Ziņojums, kas sastādīts pēc sprieduma lietā F-36/07 pasludināšanas — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/42

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 22. jūnija rīkojums — Lebedef/Komisija
   (Lieta F-33/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - 2005. gada novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - Civildienesta noteikumu 43. panta VĪN - Ziņojums, kas sastādīts pēc sprieduma lietā F-36/07 pasludināšanas - Acīmredzama nepieņemamība)
   2011/C 232/75
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Prasība atcelt karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 1.1.2005. līdz 31.12.2005., kas tika sastādīts pēc tam, kad Civildienesta tiesa bija to [sākotnējo ziņojumu] atcēlusi ar savu spriedumu lietā F-36/07

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               G. Lebedef atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010., 53. lpp.


title: Lieta C-352/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 31. jūlija rīkojumu — Modehuis A. Zwijnenburg BV / Staatssecretaris van Financiën

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 31. jūlija rīkojumu — Modehuis A. Zwijnenburg BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-352/08)
   (2008/C 285/30)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Modehuis A. Zwijnenburg BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/434/EEK (1) 11. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja tiesisko darījumu kopuma mērķis ir izvairīties no nodokļa uzlikšanas, uz kuru neattiecas šajā Direktīvā noteiktās priekšrocības, nodokļu maksātājam var atteikt piemērot šajā Direktīvā noteiktās priekšrocības?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai (OV L 225, 1. lpp.).


title: Lieta T-446/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra spriedums – Dow AgroSciences un Dintec Agroquímica – Produtos Químicos/Komisija Augu aizsardzības līdzekļi — Aktīvā viela trifluralīns — Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā — Regula (EK) Nr. 33/2008 — Paātrinātā novērtēšanas procedūra — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Nediskriminācijas princips — Samērīgums

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/13

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra spriedums – Dow AgroSciences un Dintec Agroquímica – Produtos Químicos/Komisija
   (Lieta T-446/10) (1)

   (Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela trifluralīns - Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā - Regula (EK) Nr. 33/2008 - Paātrinātā novērtēšanas procedūra - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Nediskriminācijas princips - Samērīgums)
   (2015/C 346/14)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Dow AgroSciences Ltd (Hitchin, Apvienotā Karaliste) un Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, Lda
       (Funchal, Portugāle) (pārstāvji – K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji P. Ondrůšek un F. Wilman, vēlāk P. Ondrůšek un G. von Rintelen, pārstāvji, kam palīdz J. Stuyck, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 25. jūnija Lēmumu 2010/355/ES par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā (OV L 160, 30. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dow AgroSciences Ltd un Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, Lda sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta T-247/07: Prasība, kas celta 2007. gada 11. jūlijā — Slovākija/Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/47

         Prasība, kas celta 2007. gada 11. jūlijā — Slovākija/Komisija
   (Lieta T-247/07)
   (2007/C 211/88)
   Tiesvedības valoda — slovāku
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovākijas Republika (pārstāvis — J. Čorba)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kas attiecas uz prasītāju, vai gadījumā, ja Pirmās instances tiesa neuzskata to par vajadzīgu vai atbilstošu, atcelt apstrīdēto lēmumu kopumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2007. gada 4. maija Lēmumu K (2007) 1979 par lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšanu un to likvidēšanas finansiālajām sekām sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (1), kas ir grozīts 2007. gada 25. maijā. Apstrīdētajā lēmumā Komisija nosaka konkrētu veidu augļu un rīsa daudzumu, kas ir brīvā apgrozībā Slovākijas Republikas teritorijā pievienošanās dienā un kas pārsniedz to daudzumu, kuru varētu uzskatīt par normālu krājumu pārnešanu uz 2004. gada 1. maiju. Tajā pat laikā tā nosaka prasītājai samaksāt summu EUR 3 634 miljonu apmērā, lai segtu šī daudzuma likvidēšanas izdevumus.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka atbildētājai nebija pilnvaru pieņemt apstrīdēto lēmumu.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka, pat ja atbildētājai bija tiesības noteikt pārmērīgo krājumu Slovākijas Republikā un noteikt finansiālu atbildību šai valstij par šiem iespējami pārmērīgajiem krājumiem, tā pārkāpa Pievienošanās līgumu (2) tajā, ka tā nav rīkojusies, balstoties uz pareizu juridisko pamatu, proti, 41. pantu Aktā par pievienošanās nosacījumiem (3).
   Turklāt prasītāja norāda, ka, tā kā tā nav pierādījusi, ka Komisijai radās izmaksas vai ir tā cietusi citus zaudējumus tāpēc, ka prasītāja nelikvidēja pārmērīgos krājumus, tā kā tā laikus nepieņēma atbilstošu juridisko kārtību attiecībā uz prasītājas pārmērīgo tirgus krājumu likvidēšanu, pārlieko krājumu noteikšanas noteikumus un uz prasītājas rēķina esošo finansiālo izmaksu aprēķinu, atbildētāja ar apstrīdēto lēmumu pārkāpa Pievienošanās līgumu, kā arī vispārējos samērīguma un tiesiskās paļāvības principu.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāptas būtiskās formas prasības, jo netika sniegts pietiekams pamatojums.

      (1)  OV L 138, 14. lpp.

      (2)  Līgums par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (OVL 236, 17. lpp.).

      (3)  Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV L 236, 33. lpp.).


title: Lieta T-152/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. jūnija spriedums — NDSHT/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — Konkurenta sūdzība — Komisijas vēstules sūdzības iesniedzējam — Pastāvošs atbalsts — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība)

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/9

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. jūnija spriedums — NDSHT/Komisija
   (Lieta T-152/06) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - Konkurenta sūdzība - Komisijas vēstules sūdzības iesniedzējam - Pastāvošs atbalsts - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
   2009/C 167/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB, Stokholma (Zviedrija) (pārstāvji — M. Merola [M. Merola] un L. Armati [L. Armati], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — T. Šarfs [T. Scharf])

      Priekšmets

   Lūgums atcelt lēmumu, kas esot iekļauts Komisijas 2006. gada 24. marta un 28. aprīļa vēstulēs, kas adresētas NDSHT attiecībā uz sūdzību par valsts atbalstu, kuru Stokholmas pilsēta, iespējams, nelikumīgi ir piešķīrusi Stockholm Visitors Board AB (lieta CP 178/04 — Apgalvojums par valsts atbalstu SVB AB).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 29.07.2006.


title: Apvienotās lietas C-186/14 P un C-193/14 P: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 7. aprīļa spriedums – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. u.c./Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome/Itālijas Republika u.c. Apelācija – Dempings – Regula (EK) Nr. 384/96 – 3. panta 5., 7. un 9. punkts – 6. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 926/2009 – Dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu imports – Galīgais antidempinga maksājums – Zaudējumu draudu noteikšana – Tādas informācijas ņemšana vērā, kas attiecas uz laiku pēc izmeklēšanas

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/6

      Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 7. aprīļa spriedums – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. u.c./Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome/Itālijas Republika u.c.
      (Apvienotās lietas C-186/14 P un C-193/14 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Regula (EK) Nr. 384/96 - 3. panta 5., 7. un 9. punkts - 6. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 926/2009 - Dažu Ķīnas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu imports - Galīgais antidempinga maksājums - Zaudējumu draudu noteikšana - Tādas informācijas ņemšana vērā, kas attiecas uz laiku pēc izmeklēšanas)
      (2016/C 211/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      (Lieta C-186/14 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, iepriekš Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, iepriekš Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, iepriekš V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, iepriekš V & M Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s. (pārstāvji – G. Berrisch, Rechtsanwalt, un B. Byrne, solicitor)

         Pārējās lietas dalībnieces: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (pārstāvji – N. Niejahr, Rechtsanwältin, Q. Azau un H. Wiame, advokāti, kā arī F. Carlin, barrister), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J.-P. Hix, pārstāvis, kam palīdz B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts), Eiropas Komisija (pārstāvji – J. F. Brakeland un M. França)
      (Lieta C-193/14 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J. P. Hix, pārstāvis, kam palīdz B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts), Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz A. Collabolletta, avvocato dello Stato)

         Pārējās lietas dalībnieces: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (pārstāvji – F. Carlin, barrister, kā arī M. Healy, solicitor, N. Niejahr, Rechtsanwältin, Q. Azau un H. Wiame, advokāti), Eiropas Komisija (pārstāvji – J. F. Brakeland un M. França), ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, iepriekš Benteler Stahl/Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos SA, Vallourec Oil and Gas France SAS, iepriekš Vallourec Mannesmann Oil & Gas France SAS, Vallourec Tubes France SAS, iepriekš V & M France SAS, Vallourec Deutschland GmbH, iepriekš V & M Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH & Co. KG, Železiarne Podbrezová a.s. (pārstāvji – G. Berrisch, Rechtsanwalt, un B. Byrne, solicitor)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  lietās C-186/14 P un C-193/14 P iesniegtās apelācijas sūdzības noraidīt;

                  2)

                  ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos SA, Vallourec Oil and Gas France SAS, Vallourec Tubes France SAS, Vallourec Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH & Co. KG, Železiarne Podbrezová a.s. un Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  Eiropas Komisija un Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta C-243/11: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. februāra spriedums ( rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — RVS Levensverzekeringen NV/Belgische Staat (Tiešā dzīvības apdrošināšana — Ikgadējais apdrošināšanas nodoklis — Direktīva 2002/83/EK — 1. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 50. pants — “Saistību dalībvalsts” jēdziens — Nīderlandē reģistrēta apdrošināšanas sabiedrība — Apdrošināšanas ņēmējs, kas noslēdzis apdrošināšanas līgumu Nīderlandē un pēc līguma parakstīšanas savu pastāvīgo dzīvesvietu ir pārcēlis uz Beļģiju — Pakalpojumu sniegšanas brīvība)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. februāra spriedums (rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — RVS Levensverzekeringen NV/Belgische Staat

   (Lieta C-243/11) (1)

   (Tiešā dzīvības apdrošināšana - Ikgadējais apdrošināšanas nodoklis - Direktīva 2002/83/EK - 1. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 50. pants - “Saistību dalībvalsts” jēdziens - Nīderlandē reģistrēta apdrošināšanas sabiedrība - Apdrošināšanas ņēmējs, kas noslēdzis apdrošināšanas līgumu Nīderlandē un pēc līguma parakstīšanas savu pastāvīgo dzīvesvietu ir pārcēlis uz Beļģiju - Pakalpojumu sniegšanas brīvība)
   2013/C 114/12
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: RVS Levensverzekeringen NV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvas 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu 50. panta interpretācija (OV L 345, 1. lpp.) — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru apdrošināšanas darījumi tiek aplikti ar ikgadēju nodokli, ja risks atrodas Beļģijā, jo vai nu apdrošinātajai fiziskajai personai tur ir parastā dzīvesvieta vai apdrošinātajai juridiskajai personai tur atrodas uzņēmums — Apdrošināšanas sabiedrība, kas dibināta Nīderlandē, bez klātesamības Beļģijā, izņemot vienu no tās apdrošinātajām personām, kura pēc līguma noslēgšanas izceļoja uz Beļģiju — Nodokļa piemērošanas vieta — LESD 49. un 56. pants — Ierobežojumi

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvas 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka dalībvalsts iekasē netiešo nodokli par dzīvības apdrošināšanas prēmijām, ko maksājuši apdrošinājuma ņēmēji, kas ir fiziskas personas, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, ja attiecīgie apdrošināšanas līgumi ir parakstīti citā dalībvalstī, kurā minētajiem apdrošinājuma ņēmējiem līguma parakstīšanas dienā bija pastāvīgā dzīvesvieta.

      (1)  OV C 252, 27.8.2011


title: lieta T-7/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedumu lietā F-39/12 BQ /Revīzijas palāta 2014. gada 2. janvārī iesniedza BQ

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/40

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedumu lietā F-39/12 BQ/Revīzijas palāta 2014. gada 2. janvārī iesniedza BQ

   (lieta T-7/14 P)
   2014/C 112/53
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: BQ (Bereldange, Luksemburga) (pārstāvji – D. de Abreu Caldas un J.-N. Louis, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Revīzijas palāta

      Prasījumi

               —

               atzīt un nospriest šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 23. oktobra spriedumu lietā F-39/12 BQ/Revīzijas palāta;

               —

               Revīzijas palāta atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz nosacījumiem, kas ir jāizpilda, lai iestātos Eiropas Savienības atbildība, īstenojot Eiropas Civildienesta noteikumu 24. pantu, jo CDT ir pieprasījusi, lai nodarījumam, kas nav saderīgs ar dienesta kārtību un vienmērīgu dienesta gaitu, būtu bijusi ietekme uz dienesta darbu un uz iesaistīto personu veselību, lai gan šāds nosacījums nav paredzēts nedz Civildienesta noteikumos, nedz judikatūrā. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka CDT ir sagrozījusi faktus, uzskatot, ka, pirmkārt, Revīzijas palāta ir veikusi visus nepieciešamos pasākumus, lai atjaunotu dienesta labu funkcionēšanu, un, otrkārt, ka problēmas dienestā neietekmēja iesaistīto personu veselību, lai gan Revīzijas palāta nerīkojās pietiekami ātri un enerģiski, lai izbeigtu konfliktsituāciju, kas izraisīja prasītāja pastāvīgu pilnīgu invaliditāti (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 67. un 68. pantu).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka CDT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot tiesiskuma pārbaudi, apstiprinot, ka medicīniskie slēdzieni, kas pierāda no apelācijas sūdzības iesniedzēja darbā ciestās psiholoģiskās vardarbības izrietošo psihisko traucējumu esamību, neļauj pierādīt, ka šī persona patiešām bija vardarbības upuris. Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka CDT kompetencē nav apšaubīt medicīniskos slēdzienus un no tā izdarīt atšķirīgus secinājumus (saistībā ar pārsūdzētā sprieduma 69. un 70. punktu).

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka CDT ir pārkāpusi samērīguma principu, jo tā novērtēja kaitējumu, kas radies no vairāk kā divu gadu novēlotas izmeklēšanas ziņojuma nodošanas apelācijas sūdzības iesniedzējam, EUR 2 000 apmērā, nesniedzot pamatojumu, kas ļautu apelācijas sūdzības iesniedzējam saprast šīs summas aprēķinam izmantoto vērtējumu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka CDT nav ņēmusi vērā kontekstu, kādā šis kaitējums radies.

               4.

               Ceturtais pamats ir ar pieļauto kļūdu tiesību piemērošanā, sadalot tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu.


title: Lieta C-564/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2016. gada 9. septembra spriedumu lietā T-159/15 Puma SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 7. novembrī iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2016. gada 9. septembra spriedumu lietā T-159/15 Puma SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 7. novembrī iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-564/16 P)
   (2017/C 086/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – D. Hanf, D. Botis)

      Otra lietas dalībniece: Puma SE

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu pilnībā;

               —

               piespriest Puma SE atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmkārt, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi EUIPO procesuālo pozīciju un pienākumus inter partes procesos Birojā, pārkāpjot Regulas Nr. 207/2009 (1) 76. panta 1. punktu un labas pārvaldības principu, jo tā konstatēja, ka Puma“pamatoti atsaucās” uz trīs agrākiem Biroja lēmumiem saistībā ar tās pienākumu pierādīt Puma preču zīmju reputāciju (Regulas Nr. 2868/95 (2) 19. noteikuma 2. punkta c) apakšpunkts). Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, ka šo pienākumu var izpildīt ar vispārīgām un nekonkrētām atsaucēm uz dokumentiem, kas iesniegti agrāku iebildumu procesu ietvaros, kuros bija iesaistīti atšķirīgi procesa dalībnieki un kuros nepiedalījās otra lietas dalībniece šajā procesā.
   Tā kā Birojs nevar neņemt vērā, bet drīzāk tam ir jāievēro otras lietas dalībnieces tiesības tikt uzklausītai (Regulas Nr. 207/2009 75. pants), Vispārējās tiesas konstatējums noteikti nosaka pienākumu Birojam aktīvi iesaistīties inter partes procesos. Ar to esot aizskarts šo procesu uz sacīkstes principu balstītais raksturs, attiecīgais Biroja neitralitātes pienākums, kā arī šo procesu laba pārvaldība.

      Otrkārt, kvalificējot agrākos Biroja lēmumus, uz kuriem atsaucās Puma, par Biroja “lēmumpieņemšanas praksi”, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi inter partes procesu uz sacīkstes principu balstītu raksturu un jēdzienu “reputācija” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē. Šī divkāršā neievērošana esot izraisījusi attiecīgu divkāršu labas pārvaldības principa pārkāpumu.
   Pirmām kārtām priekšnosacījums judikatūras lietā Technopol piemērošanai šajā inter partes lietā neesot izpildīts, jo judikatūra par Biroja pienākumu pēc savas ierosmes noskaidrot attiecīgos lietas faktiskos apstākļus lietas izspriešanai attiecas vienīgi uz ex parte procesiem. Katrā ziņā, ņemot vērā neapstrīdamo jebkādas specifiskas Biroja “lēmumpieņemšanas prakses” neesamību attiecībā uz Puma preču zīmju reputāciju, nevarot pastāvēt pienākums pamatot, kādēļ netiek piemēroti konstatējumi attiecībā uz Puma preču zīmju reputāciju agrāk pieņemtajos lēmumos.
   Otrām kārtām Vispārējā tiesa – nepārkāpjot sacīkstes principu, kas attiecas uz inter partes procesiem un ir paredzēts Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktā – no labas pārvaldības principa neesot varējusi secināt, ka Apelācijas padomei ir papildu pienākums pēc savas ierosmes aicināt Puma iesniegt papildu pierādījumus par reputāciju, ko tā apgalvoja attiecībā uz Puma preču zīmēm.

      Treškārt, ar Vispārējās tiesas konstatējumu, ka Birojam ir pienākums pēc savas ierosmes aicināt Puma iesniegt papildu pierādījumus, turklāt esot pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts (kas piemērojams saskaņā ar Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punktu), kurš ir piemērojams vienīgi apsvērumiem, kurus lietas dalībnieki iesnieguši pēc savas iniciatīvas.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīme (OV 2009, L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta T-250/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 24. novembra spriedums – Speciality Drinks/EUIPO – William Grant (“CLAN”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CLAN” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CLAN MACGREGOR” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespēja — Ar konfliktējošajiem apzīmējumiem aptverto preču līdzība — Konkrētā sabiedrības daļa — Kritēriju savstarpējā atkarība — Grozīšanas pilnvaras — Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punkts

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/24

         Vispārējās tiesas 2016. gada 24. novembra spriedums – Speciality Drinks/EUIPO – William Grant (“CLAN”)
   (Lieta T-250/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CLAN” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CLAN MACGREGOR” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Ar konfliktējošajiem apzīmējumiem aptverto preču līdzība - Konkrētā sabiedrības daļa - Kritēriju savstarpējā atkarība - Grozīšanas pilnvaras - Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punkts)
   (2017/C 063/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Speciality Drinks Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – G. Pritchard, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – M. Vuijst, A. Folliard Monguiral un M. Rajh)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: William Grant & Sons Ltd (Dufftown, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – J. Cormack un G. Anderson, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 5. marta lēmumu lietā R 220/2014-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp William Grant & Sons un Speciality Drinks

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Speciality Drinks Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Lieta T-39/12 P: Vispārējās tiesas 2013. gada 7. marta spriedums — Di Tullio /Komisija (Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Atvaļinājums sakarā ar valsts militāro dienestu — PDNK 18. panta pirmā daļa — Sprieduma ietekme laikā)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/34

         Vispārējās tiesas 2013. gada 7. marta spriedums — Di Tullio/Komisija
   (Lieta T-39/12 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Atvaļinājums sakarā ar valsts militāro dienestu - PDNK 18. panta pirmā daļa - Sprieduma ietekme laikā)
   2013/C 114/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Roberto Di Tullio (Rovigo, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji S. Woog un T. Bontinck, vēlāk T. Bontinck, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un V. Joris)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 29. novembra spriedumu lietā F-119/10 Di Tullio/Komisija (Krājumā vel nav publicēts) un kuru tiek prasīts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2.

               Roberto Di Tullio sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tos, kas šajā instancē radušies Eiropas Komisijai.

      (1)  OV C 109, 14.4.2012.


title: Lieta T-218/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — Agroquivir /Padome un Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — Agroquivir/Padome un Komisija
   (Lieta T-218/07)
   (2007/C 211/68)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Agroquivir, S. Coop. And. de Segundo Grado, Seviļa (Spānija) (pārstāvis — Luis Ortiz Blanco, abogado)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu un piespriest Padomei un Komisijai solidāri izmaksāt prasītājai finansiālu kompensāciju par kopējo summu EUR 288 238,00 (divi simti astoņdesmit astoņi tūkstoši divi simti trīsdesmit astoņi) apmērā;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kas jau ir izvirzīti lietā T-217/07 Las Palmeras/Padome un Komisija.


title: Lieta C-511/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 15. decembrī ierosinājusi Archer Daniels Midland Co. par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-59/02 Archer Daniels Midland Company pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/16

         Apelācija, ko 2006. gada 15. decembrī ierosinājusi Archer Daniels Midland Co. par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-59/02 Archer Daniels Midland Company pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-511/06 P)
   (2007/C 56/29)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Archer Daniels Midland Co. (pārstāvji — C. Lenz, Prof. Dr., L. Martin Alegi, E. Batchelor un M. Garcia, Solicitors)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               (i) atcelt spriedumu, ciktāl tajā noraidīts ADM iesniegtais prasības pieteikums par lēmumu;

               —

               (ii) atcelt lēmuma 3. pantu, ciktāl tas attiecas uz ADM;

               —

               (iii) pakārtoti (ii) punktam, labot lēmuma 3. punktu, samazinot vai atceļot ADM uzlikto naudas sodu;

               —

               (iv) pakārtoti (ii) un (iii) punktiem, nosūtīt lietu atpakaļ PIT sprieduma taisīšanai saskaņā ar Tiesas spriedumu par tiesību interpretāciju;

               —

               (v) katrā ziņā piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt ADM tiesāšanās izdevumus tiesvedībās PIT un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

               1)

               Pirmās instances tiesa (PIT) nepareizi piemērojusi tiesības uz aizstāvību, nosakot, ka Archer Daniels Midland Company (ADM) bija godīgi brīdināta par faktiem, uz kuru pamata Komisija to atzina par līderi;

               2)

               PIT pārkāpusi būtiskas procesuālas garantijas, ļaujot Komisijai pamatoties uz FIB veiktās kāda ADM darbinieka nopratināšanas kopsavilkumu kā līdera pozīcijas pierādījumu;

               3)

               PIT sagrozījusi pierādījumus, apgalvojot, ka Cerestar liecības par ADM līdera pozīciju bija apliecinātas;

               4)

               PIT nav pamatojusi to, kāpēc tā noraidīja ADM prasījumu, ka Cerestar nespēja konkrēti identificēt vai sniegt ziņas par Sherpa sanāksmēm iznīcina Cerestar liecības par to, ka ADM vadīja šīs sanāksmes;

               5)

               PIT kļūdaini secinājusi, ka ADM ir liegts apstrīdēt Cerestar apgalvojuma pareizību, jo tā to nebija darījusi administratīvās procedūras laikā;

               6)

               PIT pārkāpusi principu, ka Komisijai ir jāievēro pašas noteiktie noteikumi,

                           a)

                           atļaujot Komisijai neuzskatīt pārkāpuma izbeigšanu par atbildību mīkstinošu apstākli;

                           b)

                           nospriežot, ka Komisija bija pierādījusi ietekmi uz tirgu, nenosakot konkrēto tirgu;

               7)

               PIT Paziņojuma par sadarbību piemērošanā pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu, secinot, ka ADM bija līdere un tai nevarēja piemērot paziņojuma B sadaļu;

               8)

               PIT nepareizi piemērojusi tiesības par tiesisko paļāvību, atzīstot, ka Komisijas izteikumi administratīvās procedūras laikā neradīja pamatotu paļāvību, ka ADM varētu saņemt naudas soda samazinājumu saskaņā ar Paziņojuma par sadarbību B sadaļu.


title: Lieta C-73/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. februārī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Peter Puškár un citi lietas dalībnieki

text:
               10.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. februārī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Peter Puškár un citi lietas dalībnieki
   (Lieta C-73/16)
   (2016/C 165/07)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Peter Puškár

      Citi lietas dalībnieki: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Kriminálny úrad finančnej správy

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa, – atbilstoši kurai ikvienai personai, kuras tiesības, tātad arī tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību saistībā ar personas datu apstrādi, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK (1) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 1. panta 1. punktā un nākamajos noteikumos, ir tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot minētajā pantā paredzētos nosacījumus – pieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā iespēja izmantot šādu efektīvu tiesību aizsardzību, vēršoties administratīvajā tiesā, ir pakārtota nosacījumam, ka prasītājs savu tiesību un brīvību aizsardzībai pirms prasības celšanas tiesā ir izsmēlis visus tiesību aizsardzības līdzekļus, ko piedāvā kāda speciāla likuma, kāds ir Slovākijas likums par administratīvajām sūdzībām, noteikumi?

               2)

               Vai to tiesību uz personas datu aizsardzību iespējama pārkāpuma gadījumā, kuras saistībā ar Eiropas Savienību galvenokārt ir tikušas īstenotas ar minēto Direktīvu 95/46/EK un kuras it īpaši ietver:

                           —

                           dalībvalstu pienākumu aizsargāt privātās dzīves neaizskaramību attiecībā uz personas datu apstrādi ([1]. panta 1. punkts), kā arī

                           —

                           dalībvalstu pilnvaras veikt personas datu apstrādi, ja tā vajadzīga sabiedrības interesēs realizējama uzdevuma izpildei (7. panta e) punkts) vai personas datu apstrādātājam vai trešajai personai vai trešajām personām, kurām dati tiek atklāti, likumīgo interešu realizācijai,

                           —

                           dalībvalsts ekskluzīvās pilnvaras [ierobežot pienākumu un tiesību jomu] (13. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkts), ja šāds ierobežojums ir nepieciešams aizsargpasākums dalībvalsts vai Eiropas Savienības svarīgās ekonomiskās vai finansiālās interesēs, ieskaitot monetāros, budžeta un nodokļu jautājumus,

                     tiesības uz privātās un ģimenes dzīves, dzīvokļa un saziņas neaizskaramību, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantā, un tiesības uz personas datu aizsardzību, kas noteiktas tās 8. pantā, var tikt interpretētas tādējādi, ka dalībvalsts bez datu subjekta atļaujas nevar sagatavot personas datu sarakstus nodokļu administrācijas nolūkos, proti, ka personas datu ieguve valsts iestādes rīcībā, lai cīnītos pret nodokļu krāpšanu, pati par sevi ir riskanta?

               3)

               Vai tāds dalībvalsts finanšu iestādes saraksts, kas satur [prasītāja] personas datus un kura konfidencialitāti nodrošina atbilstoši tehniski un organizatoriski pasākumi personas datu aizsardzībai pret nesankcionētu atklāšanu vai piekļuvi saskaņā ar minētās Direktīvas 95/46/EK 17. panta 1. punktu, un ko [prasītājs] ir ieguvis bez minētās dalībvalsts finanšu iestādes likumīgas atļaujas, var tikt uzskatīts par nelikumīgu pierādījuma līdzekli, kura iesniegšana valsts tiesai ir jānoraida atbilstīgi Savienības tiesību principam par lietas taisnīgu izskatīšanu, kas noteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrajā daļā?

               4)

               Vai iepriekš minētajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību un uz lietas taisnīgu izskatīšanu (it īpaši, atbilstoši iepriekš minētajam Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam) atbilst tāds valsts tiesas rīcības veids, atbilstoši kuram, ja kādā konkrētā lietā pastāv Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra, kas atšķiras no Eiropas Savienības Tiesas sniegtās atbildes, tā, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā minēto lojālas sadarbības principu un uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu, piešķir prioritāti Eiropas Savienības Tiesas juridiskajam virzienam?

      (1)  OV L 281, 31. lpp.


title: Lieta C-312/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Anotato Dikastirio Kyprou (Kipras augstākā tiesa) 2009. gada 5. augusta rīkojumu — Giorgos Michalias/Christina A. Ioannou-Michalia

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Anotato Dikastirio Kyprou (Kipras augstākā tiesa) 2009. gada 5. augusta rīkojumu — Giorgos Michalias/Christina A. Ioannou-Michalia

   (lieta C-312/09)
   2009/C 244/04
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Anotato Dikastirio Kyprou (Kipras augstākā tiesa)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Giorgos Michalias

      Atbildētāja:
      Christina A. Ioannou-Michalia

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai pareizi interpretējot un piemērojot Regulas (EK) Nr. 1347/2000 2. panta 1. punktu, kā arī 42. un 46. pantu, Eiropas Savienības dalībvalsts tiesām (šajā gadījumā Kipras tiesām) ir piekritība izskatīt:

               a)

               laulības šķiršanas lietu, kuru ierosināja viens no laulātajiem X dalībvalsts tiesā (šajā gadījumā Kipras tiesā) 2003. gada aprīlī, proti, pēc tam, kad 2001. gada 1. martā stājās spēkā attiecīgā regula, bet pirms valsts X (šajā gadījumā Kipra) kļuva par Eiropas Savienības dalībvalsti 2004. gada 1. maijā, un

               b)

               laulības šķiršanas lietā, kurā otrs laulātais pēc 2004. gada 1. maija uzsāka tiesvedību citā valstī Y (šajā gadījumā Apvienotajā Karalistē), kas bija dalībvalsts visu attiecīgo laika periodu,

                           —

                           ja visu attiecīgo laika posmu abi laulātie ir bijuši valsts Y (šajā gadījumā Apvienotās Karalistes) rezidenti;

                           —

                           un ja visu attiecīgo laika posmu abi laulātie ir bijuši valsts X (šajā gadījumā Kipras) pilsoņi?


title: Lieta C-160/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Peter Köhler/Land Hessen

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Peter Köhler/Land Hessen

      (Lieta C-160/10)
      (2010/C 161/35)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Peter Köhler

         Atbildētāja: Land Hessen

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Hessische Beamtengesetz [Hesenes zemes Civildienesta likums], saskaņā ar kuru ierēdņiem pēc noteikta vecuma sasniegšanas jādodas pensijā, noteikumu pamatā ir Savienības tiesībām atbilstošs vispārējo interešu mērķis?
                  Šajā sakarā galvenokārt rodas šādi jautājumi:

                              Kādām konkrētām Savienības tiesību prasībām ir jāatbilst šādam uz vispārējām interesēm vērstam mērķim? Kādiem papildu jautājumiem iesniedzējtiesai būtu jāpievērš uzmanība, noskaidrojot lietas faktus?

                              Vai budžeta līdzekļu un personāla izmaksu taupīšana, šajā lietā izvairīšanās no jaunu darbinieku pieņemšanas un ar to saistītā personāla izmaksu samazināšana, ir likumīgs mērķis Direktīvas 2000/78/EK (1) 6. panta 1. punkta izpratnē?

                              Vai dienesta vadītāja vēlme plānot ierēdņu pensionēšanās brīdi var būt likumīgs vispārējo interešu mērķis un, proti, arī tādos gadījumos, ja katrs dienesta vadītājs Hessische Beamtengesetz vai Beamtenstatutsgesetz [Likums par civildienesta noteikumiem] ietvaros var veidot un īstenot savus personīgos personāla plānošanas apsvērumus?

                              Vai vēlmi panākt “optimālu vecuma slāņu sadalījumu”, “optimālu vecuma struktūru” var atzīt par vispārējo interešu mērķi, lai gan šajā sakarā nepastāv vispārēji standarti vai likuma normas, kas regulē vecuma sadalījumu vai vidējo vecumu?

                              Vai vēlme radīt iespēju jau strādājošiem ierēdņiem tikt paaugstinātiem amatā var tikt uzskatīta par likumīgu vispārējo interešu mērķi Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta izpratnē?

                              Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi, kas palīdz izvairīties no juridiskiem strīdiem ar vecāka gadagājuma ierēdņiem par viņu spēju arī turpmāk pildīt amata pienākumus, var būt vispārējo interešu mērķis?

                              Vai Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta izpratnē vispārējo interešu apsvērumu priekšnoteikums ir darba tirgus politikas vispārēja koncepcija par darbinieku nodarbinātību, kas ir jāievēro katram dienesta vadītājam un/vai darba devējam, un, ja — jā, tad cik lielā mērā šai koncepcijai ir jābūt vienotai un saistošai?

                              Vai atsevišķi darba devēji vai dienestu vadītāji vispār var īstenot vispārējo interešu mērķus ar tik ierobežotiem [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumiem attiecībā uz nodarbināto grupām, šajā lietā konkrēti tā ierēdņu grupa, ko regulē Hessische Beamtengesetz?

                              Kādi nosacījumi ir jāizpilda, lai varētu uzskatīt, ka atsevišķu dienesta vadītāju īstenojamais, bet ne saistošais mērķis — amata vietas, kas atbrīvojas darbiniekiem pensionējoties, piešķirt citiem darbiniekiem, vai attiecīgi, iespējas gadījumā, paaugstinot kādu jau esošo darbinieku amatā — ir vispārējo interešu mērķis Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta izpratnē? Vai vispārīgi apgalvojumi, ka kāda norma kalpo vispārējo interešu mērķiem, ir jābalsta arī uz statistikas datiem vai citām atziņām, no kurām var pietiekamā mērā secināt šāda mērķa nopietnību un reālas īstenošanas iespējas?

                  2)

                  Kādas konkrētas prasības ir jāizvirza [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumiem Hessische Beamtengesetz izpratnē, lai tās būtu atbilstīgas un piemērotas?
                  Vai ir nepieciešams precīzi noteikt — paredzamo — proporciju starp ierēdņiem, kuri pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas brīvprātīgi vēlas palikt savā amatā un ierēdņiem, kuri pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas saņems pensiju pilnā apmērā un tādēļ noteikti vēlas izbeigt darba attiecības? Vai nebūtu piemēroti brīvprātīgu pensionēšanos uzskatīt par prioritāru attiecībā pret piespiedu pensionēšanos tiktāl, ciktāl ar noteikumiem, kas priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā paredz izdienas pensijas apjoma samazināšanu līdz likumā noteiktās [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanai, tiek nodrošināts, ka notiek izvairīšanās no liekiem tēriņiem, veicot iemaksas pensiju budžetā, un ar tiem saistītajām personāla izmaksām (brīvprātīguma princips pirms piespiedu darbības kā efektīvāka un tikpat atbilstīga norma)?
                  Vai attiecībā uz ierēdņiem ir piemēroti un nepieciešami uzskatīt, ka sasniedzot lielāku vecumu par 65 gadiem, kā tas ir šajā lietā, tie noteikti vairs nav spējīgi pildīt savus amata pienākumus un tādēļ ar šiem ierēdņiem ir automātiski jāizbeidz civildienesta attiecības?
                  Vai ir atbilstīgi noteikt, ka turpmākas nodarbinātības iespēja civildienestā, vismaz līdz pilnu 68 gadu sasniegšanai, ir atkarīga tikai no dienesta vadītāja īpašas intereses un, ja dienesta vadītājam nav šādas intereses, tad civildienesta attiecības tiek izbeigtas bez juridiskas iespējas tās atkārtoti atjaunot?
                  Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi, kas paredz piespiedu nodarbinātības izbeigšanu, tā vietā, lai tajos paredzētu saskaņā ar Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 2. punktu pieļaujamus nosacījumus tiesībām saņemt pensiju pilnā apmērā, noved pie nepieļaujamas vecāka gadagājuma cilvēku interešu samazināšanas attiecībā pret jaunāku cilvēku interesēm, kuras principā nav vērtējamas augstāk?
                  Ja mērķis atvieglot jaunu darbinieku pieņemšanu darbā un/vai darbinieku paaugstināšanu amatā tiek atzīts par likumīgu, tad ir jājautā, kādas konkrētākas prasības faktiski ir jāizvirza, lai pierādītu, cik lielā mērā katrs atsevišķs dienesta vadītājs, kurš piemēro [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumus, vai visi likuma regulējumam pakļautie dienestu vadītāji, ieskaitot vai izslēdzot vispārējo darba tirgu, patiešām izmanto šīs iespējas?
                  Vai, raugoties uz jau šodien redzamajām demogrāfijas izraisītajām darba tirgus problēmām, kuru rezultātā drīz iestāsies visa veida profesionāla darbaspēka trūkums, proti, arī valsts (Bund) un federālo zemju civildienestā, pašlaik ir piemēroti un nepieciešams piespiedu kārtā pārtraukt civildienesta attiecības ar dienesta pienākumus pildīt spējīgiem ierēdņiem, kuri [arī pēc pensijas vecuma sasniegšanas] vēlas palikt savā amatā, lai gan drīzumā pastāvēs ievērojams personāla trūkums, ko darba tirgus nespēs segt? Vai šajā sakarā ir nepieciešami attiecīgās nozares darba tirgus dati, kas iespējams būtu jāiegūst vēlāk?

                  3)

                  Kādas prasības ir jāizvirza Hesenes zemes un, nepieciešamības gadījumā, arī valsts [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumu saskaņotībai?
                  Vai var uzskatīt, ka starp Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktu un šī paša likuma 50. panta 3. punktu nepastāv pretruna, ja principā iespējamā [ierēdņu] turpmākā nodarbinātība pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas ir atkarīga tikai un vienīgi no dienesta vadītāja interesēm?
                  Vai Hessische Beamtengesetz 50. panta 3. punkts atbilstoši direktīvai ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai izvairītos no nepieļaujamas diskriminācijas vecuma dēļ, [ierēdņu] turpmākai nodarbinātībai [pēc pensionēšanās vecuma robežas sasniegšanas] vienmēr ir jābūt iespējamai, ja tas nav pretrunā ar dienesta interesēm? Kādas iespējamās prasības būtu jāizvirza šādām interesēm? Vai šajā sakarā ir jāpieņem, ka tālāka nodarbinātība ir dienesta interesēs jau tādēļ vien, ka pretējā gadījumā pastāvētu neattaisnojama diskriminācija vecuma dēļ?
                  Kā ar šāda veida Hessische Beamtengesetz 50. panta 3. punkta interpretāciju, varētu panākt prasītāja civildienesta attiecību, kas dotajā brīdī ir pārtrauktas, turpināšanu vai atjaunošanu? Vai tādā gadījumā Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktu nedrīkstētu tikt piemērots līdz pilnu 68 gadu vecuma sasniegšanai?
                  Vai ir piemēroti un nepieciešams, no vienas puses, apgrūtināt personas, kas brīvprātīgi pensionējas, sasniedzot 60, proti, 63 gadu vecumu, ar ilgstoši samazinātu pensijas apmēru un, no otras puses, izslēgt turpmākas nodarbinātības iespēju pēc 65 gadu vecuma sasniegšanas, ja dienesta vadītājam izņēmuma kārtā nav īpašas intereses saistībā ar [ierēdņa] turpmāko nodarbināšanu?
                  Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktā nav piemēroti un nav nepieciešami tādēļ, ka tie rada izdevīgākas normas attiecībā uz vecāka gadagājuma nepilnu darba laiku strādājošiem ierēdņiem, no vienas puses, un pagaidu ierēdņiem, no otras puses?
                  Kāda nozīme ir atšķirīgo dienesta, darba un sociālās apdrošināšanas tiesību normu saskaņotībai, kuru mērķis, no vienas puses, ir pakāpeniski palielināt [pensionēšanās] vecumu, sākot ar kuru pensiju vai izdienas pensiju var saņemt pilnā apmērā, un, no otras puses, aizliegt atlaist darbinieku, kurš sasniedzis parasto pensionēšanās vecumu, kā arī, ierēdnim sasniedzot tieši šo vecumu, paredzēt darba attiecību izbeigšanu piespiedu kārtā?
                  Vai attiecībā uz saskaņotību nozīme ir tam, ka pakāpeniska [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana sociālās apdrošināšanas jomā un valsts, kā arī dažu federālo zemju civildienesta normās prioritāri kalpo nodarbināto interesēm, cik vēlu vien iespējams pakļaut sevi stingrākiem nosacījumiem par vecuma pensijas vai izdienas pensijas saņemšanu pilnā apmērā? Vai šie jautājumi ir nebūtiski tādēļ, ka ierēdņiem Hessische Beamtengesetz piemērošanas jomā vēl nav paredzēta [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana, lai gan šī [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana drīzumā būs spēkā attiecībā uz nodarbinātajiem, kuri šobrīd atrodas darba attiecībās?

         (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-305/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. jūnijā iesniedza Tribunalul Satu Mare (Rumānija) – Sergiu Lucian Băbășan / Inspectoratul Județean de Poliție Satu Mare

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. jūnijā iesniedza Tribunalul Satu Mare (Rumānija) – Sergiu Lucian Băbășan/Inspectoratul Județean de Poliție Satu Mare

   (Lieta C-305/14)
   2014/C 329/02
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Satu Mare

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sergiu Lucian Băbășan

      Atbildētājs: Inspectoratul Județean de Poliție Satu Mare

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 1. punkta noteikumi apvienojumā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. panta 1. punktu un 12. panta 1. punktu ir tieši piemērojami Savienības pilsoņiem arī Rumānijas teritorijā?

               2)

               Vai Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 1. punkta noteikumi apvienojumā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. panta 1. punktu un 12. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tie atļauj noteikt Savienības pilsoņiem pienākumu ievērot tādas dalībvalstu tiesību normas kā imperatīvās Rumānijas Likuma Nr. 60/1991 attiecībā uz sabiedrisku sanāksmju organizēšanu un norisi normas, proti, tā 12. panta 1. punktu apvienojumā ar sankcijām, kas ir paredzētas šī likuma 26. panta 1. punkta a) apakšpunktā?


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 10. maijā lietā T-193/03 Giuseppe Piro pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Prasība atcelt tiesību aktu — Novērtējuma ziņojums — Pamatojums — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Morālais kaitējums)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/17

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 10. maijā
   lietā T-193/03 Giuseppe Piro pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Prasība atcelt tiesību aktu - Novērtējuma ziņojums - Pamatojums - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Morālais kaitējums)
   (2005/C 171/29)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-193/03 Džuzepe Piro [Giuseppe Piro], ar dzīvesvietu Vezembekā Opemā [Wezembeek Oppem] (Beļģija), ko pārstāv S. Orlandi [S. Orlandi], A. Kūlens [A. Coolen], Ž.-N. Luī [J.-N. Louis], E. Maršals [E. Marchal] un K. Martins Membjela [X. Martin Membiela], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — K. Berardis-Kaizers [C. Berardis-Kayser] un H. Cerepa — Lakomba [H. Tserepa-Lacombe], kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu par prasītāja novērtējuma gala ziņojuma apstiprināšanu par laika periodu 1999/2001 un, otrkārt, piespriest zaudējumu atlīdzību, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneses M. E. Martinša Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro] un K. Jirimēe [K. Jürimäe], sekretārs I. Natsinas [I. Natsinas], administrators, 2005. gada 10. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam atlīdzību par morālo kaitējumu viena eiro apmērā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un pusi no prasītāja tiesāšanās izdevumiem. Prasītājs sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.