title: Lieta T-483/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – Polskie sieci elektroenergetyczne/ACER

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/22

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – Polskie sieci elektroenergetyczne/ACER

      (Lieta T-483/21)
      (2021/C 412/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polskie sieci elektroenergetyczne S.A. (Konstancin-Jeziorna, Polija) (pārstāvji: S. Goldberg, A. Galos un E. White, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ACER Apelācijas valdes 2021. gada 28. maija lēmumu apvienotajā lietā Nr. A-007-2021 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais Apelācijas valdes lēmums”), ar kuru noraidīti pieteikumi atcelt un nodot atpakaļ ACER2020. gada 4. decembra lēmumu Nr.o33/2020 (turpmāk tekstā – “aģentūras lēmums”), ar ko ievieš reģionālās darbības drošības koordinēšanas metodiku Centrālajam jaudas aprēķināšanas reģionam (turpmāk tekstā – “RDDK metodika”);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdas, izdarīdama pieņēmumu, ka ACER ir kompetence rīkoties, pārsniedzot Regulas 2017/1485 (1) 6. panta 3. un 8. punktā strikti noteikto pilnvarojumu apstiprināt PSO izstrādāto metodiku, un ka tā ir tiesīga izstrādāt politikas pasākumus, ar kuriem ir ievērojami paplašināti reģionālās sadarbības tvērums un apmērs.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde savā lēmumā nav norādījusi atbilstīgu pamatojumu un ka tādējādi tā ir pārkāpusi LESD 296. pantu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka ar aģentūras lēmumu ieviestā RDDK metodika ir saderīga ar Regulas 2019/943 (2) 35. panta 5. punktu un Direktīvas 2019/944 (3) 40. panta 1. punkta d) apakšpunktu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izdarīdama pieņēmumu, ka RDDK metodika neietekmē PSO iespējas izmantot centrālās dispečēšanas modeli.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka nav tā, ka ar aģentūras lēmumu pieņemtajā RDDK metodikā nebūtu izklāstīti taisnīgi noteikumi par elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecību, un ka nav tā, ka nebūtu nodrošināta stimulu atbilstība attiecībā uz pārslodzes vadību un ieguldījumiem ar aparatūru saistītos kompensējošos pasākumos, piemēram, fāzgriezes transformatoros.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka ar aģentūras lēmumu pieņemtā RDDK metodika netraucē uzturēt spēkā darbības drošības robežas, it īpaši sprieguma robežas, un tādēļ izdarīdama pieņēmumu, ka RDDK metodika ir saderīga ar attiecīgajām tiesību normām.

         (1)  Komisijas Regula (ES) 2017/1485 (2017. gada 2. augusts), ar ko izveido elektroenerģijas pārvades sistēmas darbības vadlīnijas (OV 2017, L 220, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV 2019, L 158, 125. lpp.).


title: Lieta T-484/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – Polskie sieci elektroenergetyczne/ACER

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/23

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – Polskie sieci elektroenergetyczne/ACER

      (Lieta T-484/21)
      (2021/C 412/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polskie sieci elektroenergetyczne S.A. (Konstancin-Jeziorna, Polija) (pārstāvji: S. Goldberg, A. Galos un E. White, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ACER Apelācijas valdes 2021. gada 28. maija lēmumu apvienotajā lietā Nr. A-001-2021 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais Apelācijas valdes lēmums”), ar ko noraidīti pieteikumi atcelt ACER2020. gada 30. novembra lēmumu Nr.o30/2020 (turpmāk tekstā – “aģentūras lēmums”) par Centrālā jaudas aprēķināšanas reģiona pārvades sistēmu operatoru (PSO) priekšlikumu attiecībā uz pārdispečēšanas un kompensācijas tirdzniecības izmaksu dalīšanas metodiku (turpmāk tekstā – “PDKTID metodika”);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdas, konstatēdama, ka ACER kompetence nav ierobežota ar Regulas 2019/943 (1) (Elektroenerģijas regulas) 16. panta 13. punktu un ka līdz ar to ACER ir kompetence apstiprināt politikas pasākumus, ar kuriem uzlikti sodi par starpzonu darījumiem neatbilstoši Regulas 2019/943 16. panta 13. punktam; neņemdama vērā ACER kompetences ierobežojumus, kas izriet no Komisijas Regulas 2015/1222 (2) 9. panta 11. punkta, un konstatēdama, ka ACER kompetence ir “piešķirta” ar Regulas 2019/942 (3) 6. panta 10. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde savā lēmumā nav norādījusi atbilstīgu pamatojumu un ka tādējādi tā ir pārkāpusi LESD 296. pantu

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka plūsmu [uzskaites] sadalīšana nav pretrunā ACER PDKTID metodikas 2. pantā ietvertajām definīcijām.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka ACER PDKTID metodikā izklāstītā plūsmu [uzskaites] sadalīšana (pārāk augsta importējošo tirdzniecības zonu loka plūsmas (LP) aplēse) nav pretrunā Komisijas Regulas 2015/1222 74. panta 6. punkta c) un i) apakšpunktam.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas valde ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka lielums – 10 % no ACER noteiktā loka plūsmas (LP) sliekšņa – nav pārāk augsts, jo tādējādi tā neesot ievērojusi Regulas 2019/943 16. panta 13. punktā nostiprināto principu “piesārņotājs maksā”.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (ES) 2015/1222 (2015. gada 24. jūlijs), ar ko izveido jaudas piešķiršanas un pārslodzes vadības vadlīnijas (OV 2015, L 197, 24. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/942 (2019. gada 5. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2019, L 159, 22. lpp.).


title: Lieta T-489/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. augustā – Spānija/Komisija

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/24

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. augustā – Spānija/Komisija
      (Lieta T-489/21)
      (2021/C 412/25)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: S. Centeno Huerta)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu (2021. gada 10. jūnijs) par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/2010) (Ex NN 36/2010, Ex CP 163/2009)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas-Lamančas);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas Spānijas Karalistes tiesības tikt uzklausītai, kas paredzētas Hartas (1) 41. panta 2. punktā, un Regulas 2015/1589 (2) 4. panta 4. punkts, skatot to kopsakarā ar tās 6. pantu, jo pienākums pierādīt selektivitāti esot uzlikts Spānijas Karalistei.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 266. panta pārkāpums, jo Eiropas Komisija, piemērojot 2017. gada 20. decembra spriedumu C-70/16 P, esot pārsniegusi savas pilnvaras, kā arī tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu, it īpaši principa “reformatio in peius” neievērošana, un 47. panta pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Hartas 41. pantā paredzēto tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, jo neesot pamatota 3 gadus 6 mēnešus ilgā kavēšanās, lai izpildītu minētajā spriedumā noteikto pienākumu pamatot selektivitāti.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo neesot veikta selektivitātes, no kā izriet pierādīšanas pienākuma apvēršana, pienācīga analīze.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots Regulas 2015/1589 1. panta d) punkta pārkāpums, jo pasākums tika kvalificēts par “atbalsta shēmu”.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo attiecībā uz pašā lēmumā ietverto priekšrocības definīciju esot ieviesti neskaidri un pretrunīgi kvantificēšanas kritēriji.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo identificētajiem atbalsta saņēmējiem neesot piešķirta priekšrocība, un kļūda vērtējumā saistībā ar atbalsta saņēmēju noteikšanu.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta pārkāpums, jo, izvērtējot saderību, esot pieļauta kļūda vērtējumā.

         (1)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2016, C 202/02, 389. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-497/21: Prasība, kas celta 2021. gada 14. augustā – Girardi/EUIPO

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/25

      Prasība, kas celta 2021. gada 14. augustā – Girardi/EUIPO

      (Lieta T-497/21)
      (2021/C 412/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Giovanna Paola Girardi (Madride, Spānija) (pārstāvis: G. Macías Bonilla, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Pamatdarbības nodaļas 2021. gada 14. jūnijā izsniegto paziņojumu procesā 50057C un visos citos procesos, kuros prasītājas/tiesību īpašnieces reģistrētā adrese ir ārpus Eiropas Savienības, saskaņā ar kuru prasītāja nedrīkst pārstāvēt klientus, kuru reģistrētā dzīvesvieta ir ārpus Eiropas Savienības;

                  —

                  atzīt par prettiesiskām izmaiņas, kas veiktas EUIPO Pamatnostādnēs attiecībā uz Spānijas advokātu profesionālo pārstāvniecību (A daļas 5. iedaļas 1. pielikums);

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Līgumi, jo EUIPO esot pārkāpis tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības, samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principus, paziņojot prasītājai par nelikumību attiecībā uz pilnvarām darboties kā pārstāvei EUIPO, pamatojoties uz to, ka Spānijā “abogados” var pārstāvēt tikai klientus, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir Eiropas Savienībā, un klientus, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir ārpus Eiropas Savienības, pārstāv profesionāls pārstāvis ar kvalifikāciju “Agente Oficial de la Propiedad Industrial”.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2017/10011 (1) 120. pants.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka EUIPO neesot pilnvaru atņemt Spānijas advokātiem kopš 1996. gada pastāvošās tiesības pilnībā un bez nosacījumiem praktizēt EUIPO.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.).


title: Lieta T-506/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Saure/Komisija

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/25

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Saure/Komisija
      (Lieta T-506/21)
      (2021/C 412/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Hans-Wilhelm Saure (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: C. Partsch, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 9. jūnija lēmumu, ar kuru tā noraidīja prasītāja lūgumu iepazīties ar Komisijas dokumentiem un izgatavot kopijas no visiem tā sauktās “Vadības komitejas”, kā arī “Apvienotās sarunu grupas” [Joint Negotiations Team] protokoliem, kopsavilkumiem, paziņojumiem, piezīmēm, sēdes protokoliem, apspriežu protokoliem, lēmumiem, priekšlikumiem, protokoliem, e-pasta sarakstes, sarakstes pa pastu, telefonsarunu protokoliem – it īpaši attiecībā uz Advance Purchase Agreements – un konkrētiem līgumiem ar farmācijas uzņēmumiem par cīņai pret Covid-19 epidēmiju paredzēto vakcīnu piegādi. Ar jēdzienu “Advance Purchase Agreements” tiek saprasts ikviens Komisijas līgums par cīņai pret pret Covid-19 epidēmiju paredzēto vakcīnu iepirkumu, piegādi, nodrošināšanu, rezervēšanu vai izstrādi Savienības dalībvalstu vajadzībām;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 2. panta 1. punktu prasītājam esot tiesības piekļūt strīdīgajiem Eiropas Komisijas dokumentiem. Ar Komisijas atteikumu esot pārkāpta šī tiesību norma.

                  2.

                  Otrais pamats: prasītāja tiesībām uz piekļuvi neesot piemērojams neviens atteikuma iemesls. Konkrēti, prasītāja lūgums neesot pretrunā Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajam izslēgšanas iemeslam. Prasītās informācijas atklāšana esot nepieciešama vairākiem plašas sabiedrības interesēs esošiem nolūkiem. Tāpēc indivīda privātuma un integritātes aizskārums esot pieļaujams. Turklāt aizskāruma bīstamība esot konkrēti un faktiski jāizskaidro. Taču atbildētāja šo izskaidrošanas pienākumu neesot izpildījusi.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-512/21: Prasība, kas celta 2021. gada 20. augustā – Epsilon Data Management/EUIPO – Epsilon Technologies (“EPSILON TECHNOLOGIES”)

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/26

      Prasība, kas celta 2021. gada 20. augustā – Epsilon Data Management/EUIPO – Epsilon Technologies (“EPSILON TECHNOLOGIES”)
      (Lieta T-512/21)
      (2021/C 412/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Epsilon Data Management LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: J. Lindemans un J. Bussé, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Epsilon Technologies, SL (Sant Cugat del Valles, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “EPSILON TECHNOLOGIES” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 914 855

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 1. jūnija lēmums apvienotajās lietās R 1611/2020-5 un R 1839/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu kopā ar visiem saistītajiem dokumentiem un attiecīgajām kopijām;

                  —

                  apmierināt prasību, atcelt apstrīdēto lēmumu un piespriest apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 8 914 855 atcelšanu neizmantošanas dēļ;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Neesot pierādīta apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes faktiska izmantošana (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts).


title: Lieta T-516/21: Prasība, kas celta 2021. gada 21. augustā – Itālija/Komisija

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/27

      Prasība, kas celta 2021. gada 21. augustā – Itālija/Komisija
      (Lieta T-516/21)
      (2021/C 412/29)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis: G. Palmieri)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) Nr. 2021/988 (2021. gada 16. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1) (ad hoc Lēmums Nr. 66), izziņots ar dokumenta numuru C(2021) 4118;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini interpretēta Regula (ES) Nr. 1383/2015 (2) (5. apsvērums) un Regulas (ES) Nr. 639/2014 (3), kas grozīta ar Regulu (ES) Nr. 1383/2015, 53. panta 4. punkts, kā arī esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 1383/2015 1. pants un saprātīguma, nediskriminācijas un samērīguma principi saistībā ar apstrādes režīmu, kas ir piemērojams novēlotai informācijas sniegšanai elektroniskā datubāzē saistībā ar pasākumiem, kas paredz [dzīvnieku] turēšanas periodu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini interpretēta Regula (ES) Nr. 1383/2015 (5. apsvērums) un Regulas (ES) Nr. 639/2014, kas grozīta ar Regulu (ES) Nr. 1383/2015, 53. panta 4. punkts, kā arī ir pārkāpti saprātīguma, nediskriminācijas un samērīguma principi saistībā ar apstrādes režīmu, kas ir piemērojams novēlotai informācijas sniegšanai elektroniskā datubāzē saistībā ar pasākumiem, kas neparedz [dzīvnieku] turēšanas periodu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini interpretēta Regula (EK) Nr. 1760/2000 (4) (7. pants) saistībā ar termiņu informācijas sniegšanai datorizētā datubāzē.

         (1)  OV 2021, L 218, 9. lpp.

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/1383 (2015. gada 28. maijs), ar ko groza Deleģēto regulu (ES) Nr. 639/2014, paredzot attiecināmības nosacījumus saistībā ar dzīvnieku identifikācijas un reģistrācijas prasībām saistītā atbalsta saņemšanai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013 (OV 2015, L 214, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 639/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar kuru groza minētās regulas X pielikumu (OV 2014, L 181, 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1760/2000 (2000. gada 17. jūlijs), ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā arī atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 820/97 (OV 2000, L 204, 1. lpp.).


title: Lieta T-523/21: Prasība, kas 2021. gada 27. augustā – Shatrov/Padome

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/28

      Prasība, kas 2021. gada 27. augustā – Shatrov/Padome
      (Lieta T-523/21)
      (2021/C 412/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alexander Evgenevich Shatrov (Minska, Baltkrievija) (pārstāvji: G. Lansky un A. Egger, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  saskaņā ar LESD 263. pantu atcelt Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2021/1002 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Baltkrievijā (OV 2021, L 219 I, 70. lpp.), kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/997 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV 2021, L 219 I, 3. lpp.), ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantu piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājs atsaucas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Padome savu pienākumu norādīt pamatojumu neesot ievērojusi it īpaši tādēļ, ka tā nav iesniegusi konkrētus pierādījumus, lai pamatotu prasītāja ietveršanu apstrīdēto tiesību aktu sarakstos.


title: Lieta T-524/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. augustā – Saure/Komisija

text:
               11.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 412/28

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. augustā – Saure/Komisija
      (Lieta T-524/21)
      (2021/C 412/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Hans-Wilhelm Saure (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: C. Partsch, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 13. jūlija lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja lūgums iepazīties ar Komisijas dokumentiem un izgatavot kopijas no visas saziņas saziņas – no 2020. gada 1. aprīļa – starp Komisiju un sabiedrību AstraZeneca plc vai tās meitasuzņēmumiem, starp Komisiju un Vācijas Federālo valsts kanceleju vai Federālo veselības ministriju attiecībā uz sabiedrību AstraZeneca plc vai tās meitasuzņēmumiem un it īpaši par AstraZeneca plc piedāvāto Covid-19 vakcīnu daudzumu un to piegādes termiņiem;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: prasītājam esot tiesības piekļūt Eiropas Komisijas dokumentiem, kuri ir procesa priekšmets, atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 2. panta 1. punktam. Ar Komisijas atteikumu esot pārkāpta šī tiesību norma.

                  2.

                  Otrais pamats: Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrajā ievilkumā paredzētais izslēgšanas iemesls neizslēdzot prasītāja tiesības uz piekļuvi. Šis izslēgšanas iemesls esot laika ziņā ierobežots un attiecoties tikai uz notiekošiem procesiem un apspriedēm. Beļģijā ar numuru 2021/48/C pret AstraZeneca notiekošais process attiecoties uz pilnīgi citu faktisko sastāvu un jau esot pabeigts ar 2021. gada 18. jūnija spriedumu. Neesot izpildīti arī pušu procesuālās līdztiesības un pareizas tiesvedības principa aizskaršanas priekšnosacījumi, jo visi eventuāli skartie procesi jau esot pabeigti.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Tiesas Spriedums (2021. gada 18. jūnijs) lietā E-10/20 ADCADA Immobilien AG PCC in Konkurs pret Finanzmarktaufsicht (Finanšu tirgus iestādi) (Regula (ES) 2017/1129 – Ieguldītāju aizsardzība – Jēdziens “vērtspapīru publiskais piedāvājums” – Informācijas atklāšana – Pienākums publicēt prospektu – Atbrīvojumi) 2021/C 417/04

text:
               14.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 417/23

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 18. jūnijs)
      lietā E-10/20

         ADCADA Immobilien AG PCC in Konkurs pret Finanzmarktaufsicht (Finanšu tirgus iestādi)

            (Regula (ES) 2017/1129 – Ieguldītāju aizsardzība – Jēdziens “vērtspapīru publiskais piedāvājums” – Informācijas atklāšana – Pienākums publicēt prospektu – Atbrīvojumi)

      (2021/C 417/04)
      Lietā E-10/20 ADCADA Immobilien AG PCC in Konkurs pret Finanzmarktaufsicht (Finanšu tirgus iestādi) – attiecībā uz Finanšu tirgus iestādes Apelācijas padomes (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 14. jūnija Regulu (ES) 2017/1129 par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību regulētā tirgū, un ar ko atceļ Direktīvu 2003/71/EK, jo īpaši regulas 1. panta 4. punkta b) apakšpunktu un 2. panta d) punktu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs (tiesnesis-referents) Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann, 2021. gada 18. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Tas, vai tiek sniegta pietiekama informācija par piedāvājuma noteikumiem un piedāvājamajiem vērtspapīriem, lai ļautu ieguldītājam lemt par minēto vērtspapīru iegādāšanos vai parakstīšanos uz tiem, saskaņā ar 2. panta d) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 14. jūnija Regulā (ES) 2017/1129 par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību regulētā tirgū, ir jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi.
                  Tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, ar nosacījumu, ka iesniedzējiestāde tos pārbauda, pastāv “vērtspapīru publiskais piedāvājums” Regulas (ES) 2017/1129 2. panta d) punkta izpratnē.

                  2.

                  Novērtējot to, vai pastāv “vērtspapīru publiskais piedāvājums” Regulas (ES) 2017/1129 2. panta d) punkta nozīmē, var būt svarīgi, ka paziņojumā ir iekļautas konkrētas skaidri redzamas norādes par to, ka papildu informāciju var iegūt citur un ka visi obligāciju emisijas noteikumi nav pieejami tiešsaistē vai citādi vispārēji pieejami. Tomēr, ja paziņojumā jau ir sniegta pietiekama informācija 2. panta d) apakšpunkta nozīmē, šādu norāžu iekļaušana vai fakts, ka visi obligāciju emisijas noteikumi nav pieejami tiešsaistē vai citādi vispārēji pieejami, nemainīs tā kvalificēšanu par “vērtspapīru publisko piedāvājumu”.

                  3.

                  Principā Regulas (ES) 2017/1129 1. panta 4. punkta b) apakšpunkta nolūkā ir svarīgi, lai vērtspapīru piedāvājums tiktu paziņots potenciālajiem pircējiem tikai pēc pieprasījuma, vienlaikus nodrošinot, ka katrā EEZ valstī paziņojums tiek sniegts ne vairāk kā 149 fiziskām vai juridiskām personām, kuras nav kvalificēti ieguldītāji. Tomēr, lai varētu izmantot 1. panta 4. punkta b) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, vērtspapīru piedāvājumam katrā EEZ valstī ir jābūt adresētam mazāk nekā 150 fiziskām vai juridiskām personām, kuras nav kvalificēti ieguldītāji. Šajā noteikumā paredzēto limitu nevar apiet, izplatot piedāvājumu EEZ valstī ar dažādu informācijas līdzekļu starpniecību.


title: Tiesas Spriedums (2021. gada 30. jūnijs) lietā E-13/20 O pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Nodarbinātības un labklājības direktorāts (Arbeids- og velferdsdirektoratet) (Sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 7., 63. un 64. pants – Bezdarbnieka pabalsti – Prasība uzturēties kompetentajā EEZ valstī – Bezdarbnieks, kas dodas uz citu EEZ valsti) 2021/C 417/05

text:
               14.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 417/25

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 30. jūnijs)
      lietā E-13/20

         O pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Nodarbinātības un labklājības direktorāts (Arbeids- og velferdsdirektoratet)

            (Sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 7., 63. un 64. pants – Bezdarbnieka pabalsti – Prasība uzturēties kompetentajā EEZ valstī – Bezdarbnieks, kas dodas uz citu EEZ valsti)

      (2021/C 417/05)
      Lietā E-13/20 O pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Nodarbinātības un labklājības direktorāts (Arbeids- og velferdsdirektoratet) – attiecībā uz Norvēģijas Valsts apdrošināšanas tiesas (Trygderetten) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 28., 31. un 36. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs (tiesnesis-referents) Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann, 2021. gada 30. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Prasība, ka bezdarbniekam ir jāuzturas kompetentajā valstī, lai viņš būtu tiesīgs saņemt naudas pabalstu bezdarba gadījumā, ja nav izpildīti 64., 65. vai 65.a panta nosacījumi, ir saderīga ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, tostarp tās 5. panta b) punktu.

                  2.

                  Ārpus situācijām, kas skaidri minētas Regulas (EK) Nr. 883/2004 64., 65. un 65.a pantā, nosacījums par uzturēšanos kompetentajā EEZ valstī, lai iegūtu tiesības uz bezdarbnieka pabalstiem, nav jāvērtē saskaņā ar EEZ līguma 31. un 36. pantu un nav pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvai 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā.

                  3.

                  EEZ valstis saglabā pilnvaras noteikt, vai nelikumīgi iegūtas piemaksas un pabalsti ir jāatmaksā vai nē. Tomēr EEZ valstīm šīs pilnvaras ir jāīsteno saskaņā ar EEZ tiesību aktiem un to vispārējiem principiem, tostarp līdzvērtības un efektivitātes principiem.


title: Tiesas Spriedums (2021. gada 30. jūnijs) lietā E-15/20 kriminālprocess pret P (Sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 7., 63. un 64. pants – Bezdarbnieka pabalsti – Prasība uzturēties kompetentajā EEZ valstī – Bezdarbnieks, kas dodas uz citu EEZ valsti) 2021/C 417/06

text:
               14.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 417/26

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2021. gada 30. jūnijs)
      lietā E-15/20
      kriminālprocess pret P

            (Sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 7., 63. un 64. pants – Bezdarbnieka pabalsti – Prasība uzturēties kompetentajā EEZ valstī – Bezdarbnieks, kas dodas uz citu EEZ valsti)

      (2021/C 417/06)
      Lietā E-15/20 kriminālprocess pret P – attiecībā uz Borgarting apelācijas tiesas (Borgarting lagmannsrett) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, jo īpaši tā 3., 7., 28., 29. un 36. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs (tiesnesis-referents) Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann, 2021. gada 30. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

                  1.

                  Prasība, ka bezdarbniekam ir jāuzturas kompetentajā valstī, lai viņš būtu tiesīgs saņemt naudas pabalstu bezdarba gadījumā, ja nav izpildīti 64., 65. vai 65.a panta nosacījumi, ir saderīga ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu.

                  2.

                  Ārpus situācijām, kas skaidri minētas Regulas (EK) Nr. 883/2004 64., 65. un 65.a pantā, nosacījums par uzturēšanos kompetentajā EEZ valstī, lai iegūtu tiesības uz bezdarbnieka pabalstiem, nav jāvērtē saskaņā ar EEZ līguma 28., 29. un 36. pantu un nav pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvai 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā.

                  3.

                  EEZ valstis saglabā pilnvaras noteikt, vai par bezdarbnieka pabalstu saņemšanu, apzināti sniedzot nepatiesu informāciju, var piemērot kriminālsankcijas. Tomēr EEZ valstīm šīs pilnvaras ir jāīsteno saskaņā ar EEZ tiesību aktiem un to vispārējiem principiem, tostarp proporcionalitātes principu.


title: Norges Høyesterett 2021. gada 26. maija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Norep AS pret Haugen Gruppen AS (Lieta E-2/21) 2021/C 417/07

text:
               14.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 417/27

         Norges Høyesterett2021. gada 26. maija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Norep AS pret Haugen Gruppen AS

      (Lieta E-2/21)
      (2021/C 417/07)
      Norvēģijas Augstākā tiesa (Norges Høyesterett) 2021. gada 26. maija vēstulē, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2021. gada 11. jūnijā, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Norep AS pret Haugen Gruppen AS par šādiem jautājumiem.

                  1.

                  Vai Direktīvas 86/653 1. panta 2. punktā ietvertais jēdziens “apspriest” ir jāinterpretē kā tāds, kas nozīmē iesaistīšanos klientu pasūtījumos pilnvarotājam, kā rezultātā klienti nevar adresēt pasūtījumus tieši pilnvarotājam, kā tas aprakstīts šīs lietas faktos iepriekš 3. nodaļā[ (1)]?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, kādiem faktoriem ir nozīme, novērtējot, vai ar pārdošanu saistītā darbība ir uzskatāma par “apspriešanu” Direktīvas 86/653 1. panta 2. punkta izpratnē?

         (1)  Konsultatīvā atzinuma pieprasījuma pilnu tekstu skatīt šeit: https://eftacourt.int/download/2-21-request-ao/?wpdmdl=7454


title: Lieta C-94/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. februārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/FT

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. februārī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/FT
      (Lieta C-94/21)
      (2021/C 422/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs: FT
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 17. jūnija rīkojumu šī lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-141/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. martā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/VR

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. martā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/VR
      (Lieta C-141/21)
      (2021/C 422/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs: VR
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 18. jūnija rīkojumu šī lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-423/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Grand Production d.o.o./GO4YU GmbH u.c.

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Grand Production d.o.o./GO4YU GmbH u.c.

      (Lieta C-423/21)
      (2021/C 422/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Grand Production d.o.o.

         Atbildētājas kasācijas tiesvedībā: GO4YU GmbH, DH, GO4YU d.o.o., MTEL Austria GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai jēdziens “izziņošana” Direktīvas 2001/29/EK (1) 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka to veic (šajā lietā Savienībā nereģistrēts) straumēšanas platformas tiešais operators:

                              —

                              kurš viens lemj par tā izplatīto TV raidījumu saturu un aizēnojumu un to tehniski īsteno,

                              —

                              kuram vienīgajam ir straumēšanas platformas administratora tiesības,

                              —

                              kurš var ietekmēt, kādas TV programmas šajā pakalpojumā var uztvert galalietotājs, taču nevar ietekmēt programmu saturu,

                              —

                              un kurš ir vienīgais kontroles punkts attiecībā uz to, kādas programmas un saturs, kad un kādās teritorijās ir redzami,

                        ja

                              —

                              lietotājam tiek nodrošināta piekļuve ne tikai raidījumu saturam, kura tiešsaistes lietošanu ir atļāvuši attiecīgie tiesību īpašnieki, bet arī tādam aizsargātam saturam, uz kuru attiecīgās tiesības nav iegūtas, un

                              —

                              straumēšanas platformas tiešais operators zina, ka tā pakalpojums ļauj uztvert arī aizsargātu raidījumu saturu bez tiesību īpašnieku piekrišanas tādējādi, ka galalietotāji izmanto virtuālā privātā tīkla (VPN) pakalpojumus, radot iespaidu, ka galalietotāju IP adrese un ierīce atrodas teritorijās, attiecībā uz kurām ir saņemta tiesību īpašnieka piekrišana, tomēr

                              —

                              aizsargāta raidījumu satura uztveršana ar straumēšanas platformas starpniecību bez tiesību īpašnieku piekrišanas vairākas nedēļas faktiski bija iespējama arī bez VPN tunelēšanas?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:
                  Vai Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktā minētais jēdziens “izziņošana” ir jāinterpretē tādējādi, ka to veic arī trešās personas (šajā lietā ar juridisko adresi Savienībā), kas līgumiski un/vai saskaņā ar sabiedrību tiesībām ir saistītas ar pirmajā jautājumā raksturoto platformas operatoru un kas bez iespējas ietekmēt aizēnojumu, programmas un straumēšanas platformā pārsūtīto raidījumu saturu

                              —

                              reklamē operatora straumēšanas platformu un tā pakalpojumus un/vai

                              —

                              ar klientiem noslēdz izmēģinājuma abonementus, kuri automātiski beidzas pēc 15 dienām, un/vai

                              —

                              kā klientu atbalsta dienests apkalpo straumēšanas platformas klientus, un/vai

                              —

                              savā tīmekļa vietnē piedāvā tiešā operatora straumēšanas platformas maksas abonementus un tad rīkojas kā klienta līgumpartneris un samaksas saņēmējs, turklāt maksas abonementi tiek noformēti tā, ka skaidra norāde uz to, ka noteiktas programmas nav pieejamas, tiek sniegta tikai tad, ja līguma noslēgšanas brīdī klients skaidri izsaka vēlmi skatīties šīs programmas, taču tad, ja klienti neizsaka šādu vēlmi vai konkrēti par to nepajautā, sākotnēji klientiem netiek sniegta attiecīgā norāde?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2001/29 2. panta a) un e) punkts, kā arī 3. panta 1. punkts, lasot tos kopā ar Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2) 7. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ceļot prasību par tādu autortiesību un blakustiesību pārkāpumu, kuras garantē tās tiesas dalībvalsts, kurā celta prasība, šai tiesai – tā kā teritorialitātes princips nepieļauj valsts tiesu pilnvaras lemt par faktiem attiecībā uz ārvalstīs izdarītiem pārkāpumiem – ir tikai jurisdikcija lemt par kaitējumu, kas radies tiesas atrašanās dalībvalsts teritorijā, vai arī šī tiesa var lemt vai tai ir jālemj arī par pārkāpumiem, kuri saskaņā ar aizskartā autora apgalvojumiem izdarīti ārpus šīs teritorijas (visā pasaulē)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-433/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. jūlijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Contship Italia SpA

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. jūlijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Contship Italia SpA

      (Lieta C-433/21)
      (2021/C 422/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Agenzia delle Entrate

         Atbildētājs: Contship Italia SpA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 18. pants (bijušais EKL 12. pants) un 49. pants (bijušais EKL 43. pants) nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas tāpat kā 1994. gada 23. decembra Likuma Nr. 724 30. panta 1. punkta 5. apakšpunkts versijā, kura ir piemērojama ratione temporis, pirms grozījumiem, kas ir veikti ar 2006. gada 27. decembra Likumu Nr. 296, no saimniecisko darbību neveicošo sabiedrību nodokļu apiešanas novēršanas režīma – pamatojoties uz minimālo ienākumu un ieņēmumu standartu noteikšanu, kas ir saistīti ar noteiktu sabiedrības aktīvu vērtību, kuru nesasniegšana ir zīmīgs rādītājs par saimnieciskās darbības neveikšanu un paredz apliekamo ienākumu noteikšanu uz pieņēmuma pamata – izslēdz tikai tās sabiedrības un iestādes, kuru vērtspapīri tiek tirgoti Itālijas regulētajos tirgos, nevis arī sabiedrības un iestādes, kuru vērtspapīri tiek tirgoti ārvalstu regulētajos tirgos, kā arī to pašu biržā kotēto sabiedrību un iestāžu mātessabiedrības vai meitassabiedrības, arī netiešas?


title: Lieta C-434/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. jūlijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Contship Italia SpA

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. jūlijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Contship Italia SpA

      (Lieta C-434/21)
      (2021/C 422/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Agenzia delle Entrate

         Atbildētājs: Contship Italia SpA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 18. pants (bijušais EKL 12. pants) un 49. pants (bijušais EKL 43. pants) nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas tāpat kā 1994. gada 23. decembra Likuma Nr. 724 30. panta 1. punkta 5. apakšpunkts, redakcijā, kura ir piemērojama ratione temporis, pirms grozījumiem, kas ir veikti ar 2006. gada 27. decembra Likumu Nr. 296, no saimniecisko darbību neveicošo sabiedrību nodokļu apiešanas novēršanas režīma – pamatojoties uz minimālo ienākumu un ieņēmumu standartu noteikšanu, kas ir saistīti ar noteiktu sabiedrības aktīvu vērtību, kuru nesasniegšana ir zīmīgs rādītājs par saimnieciskās darbības neveikšanu un paredz apliekamo ienākumu noteikšanu uz pieņēmuma pamata – izslēdz tikai tās sabiedrības un iestādes, kuru vērtspapīri tiek tirgoti Itālijas regulētajos tirgos, nevis arī sabiedrības un iestādes, kuru vērtspapīri tiek tirgoti ārvalstu regulētajos tirgos, kā arī to pašu biržā kotēto sabiedrību un iestāžu mātessabiedrības vai meitassabiedrības, arī netiešas?


title: Lieta C-435/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija)- easyJet Airline Company Ltd./HG

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija)- easyJet Airline Company Ltd./HG
      (Lieta C-435/21)
      (2021/C 422/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēja: easyJet Airline Company Ltd.

         Atbildētājs kasācijas tiesvedībā: HG
      Šī lieta ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 10. augusta rīkojumu tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-446/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021.gada 20. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Maximilian Schrems/Facebook Ireland Ltd

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021.gada 20. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Maximilian Schrems/Facebook Ireland Ltd

      (Lieta C-446/21)
      (2021/C 422/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Maximilian Schrems

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Facebook Ireland Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesību normas Vispārīgās datu aizsardzības regulas (turpmāk tekstā – “VDAR”) (1) 6. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā ir jāinterpretē tādējādi, ka līguma noteikumu (it īpaši tādu līguma noteikumu kā: “Tā vietā, lai par to maksātu [..] izmantojot Facebook produktus, uz kuriem attiecas šie lietošanas noteikumi, Jūs piekrītat, ka varam Jums rādīt reklāmas [..]. Mēs izmantojam Jūsu personas datus [..], lai rādītu Jums reklāmas, kas ir Jums atbilstošākas”) likumība vispārīgajos lietošanas noteikumos attiecībā uz tādiem platformu līgumiem, kāds ir pamatlietā aplūkotais, kas paredz personas datu apstrādi datu apkopošanai un analīzei reklāmas personalizācijas nolūkā, ir jāizvērtē saskaņā ar VDAR 6. panta 1. punkta a) apakšpunkta prasībām, skatot to kopsakarā ar 7. pantu, kuras nevar aizstāt ar atsauci uz VDAR 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu?

                  2)

                  Vai VDAR 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts (datu minimizēšana) ir jāinterpretē tādējādi, ka visus personas datus, kas ir tādas platformas kā pamatlietā aplūkotā rīcībā (it īpaši, kurus platformā un ārpus tās snieguši datu subjekts vai trešās personas), nepastāvot laika vai datu veida ierobežojumiem, var apkopot, analizēt un apstrādāt mērķtiecīgas reklāmas nolūkā?

                  3)

                  Vai VDAR 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tādu datu apstrādei, kas (piemēram, reklāmas nolūkā) ļauj mērķtiecīgi filtrēt tādus īpašu kategoriju personas datus kā politiskos uzskatus vai seksuālo orientāciju, pat ja pārzinis nenošķir šos datus?

                  4)

                  Vai VDAR 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, skatot to kopsakarā ar 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka savas seksuālās orientācijas izpaušana paneļdiskusijas vajadzībām ļauj apstrādāt citus datus attiecībā uz seksuālo orientāciju datu apkopošanas un apstrādes nolūkā, lai personalizētu reklāmu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-450/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 20. jūlijā iesniedza Tribunale ordinario di Vercelli (Itālija) – UC/Ministero dell'istruzione

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 20. jūlijā iesniedza Tribunale ordinario di Vercelli (Itālija) – UC/Ministero dell'istruzione

      (Lieta C-450/21)
      (2021/C 422/09)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale ordinario di Vercelli

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UC

         Atbildētāja: Ministero dell'istruzione

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK pielikumā (1), 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā likuma Nr. 107/2015 1. panta 121. punktā ietvertais regulējums, kas tieši izslēdz konkrētas 500 EUR papildu atlīdzības atzīšanu un izmaksu tiem Ministero dell’istruzione [Izglītības ministrijas] mācībspēkiem, kuri ir pieņemti darbā uz noteiktu laiku, jo minētā papildu atlīdzība ir atlīdzība par apmācību un kvalifikācijas paaugstināšanu tikai tiem mācībspēkiem, kas ir pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku?

                  2)

                  Vai būtu jāuzskata, ka tāda papildu atlīdzība apmērā 500 EUR gadā kā atlīdzība, kas ir paredzēta Likuma Nr. 107/2015 1. panta 121. punktā un Dekrētlikuma Nr. 22/2020 2. pantā (tā dēvētā “Pasniedzēja elektroniskā karte”), kas ir paredzēta izglītības preču un pakalpojumu iegādei ar mērķi attīstīt profesionālās kompetences, kā arī sakaru pakalpojumu iegādei, ir iekļauta darba nosacījumos, kas ir minēti 1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. klauzulas 1. punktā?

                  3)

                  Ja būtu jāuzskata, ka šis pabalsts neietilpst iepriekš minētajos darba nosacījumos, vai 1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 6. klauzula, to skatot kopā ar [LES] 150. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 14. pantu un Eiropas Sociālās hartas 10. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā likuma Nr. 107/2015 1. panta 121. punktā ietvertais regulējums, kas paredz iespēju piekļūt finansējumam apmācībai tikai tiem darbiniekiem, kuri ir pieņemti darbā ar līgumu jeb ar darba tiesiskām attiecībām uz nenoteiktu laiku, lai arī tie atrodas salīdzināmā situācijā ar pasniedzējiem, kas ir pieņemti darbā uz noteiktu laiku?

                  4)

                  Vai Direktīvas 99/70 piemērošanas jomā vienlīdzības, vienlīdzīgās attieksmes un nediskriminācijas nodarbinātības jomā vispārēji [Eiropas Savienības] tiesību principi, kas ir iestrādāti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā, Direktīvā 2000/43 (2) un Direktīvā 2000/78 (3), kā arī CES, UNICE un CEEP pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir īstenots ar Direktīvu 1999/70/EK, 4. klauzulā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu tiesību normu kā likuma Nr. 107/2015 1. panta 121. punkts, kas ļauj pret pasniedzējiem – kuri atrodas situācijā, kas darba veida un darba nosacījumu ziņā ir salīdzināma ar pasniedzēju uz nenoteiktu laiku situāciju, jo tie pilda vienādus pienākumus un ir ieguvuši vienādas disciplinārās, pedagoģiskās, metodiskās, didaktiskās, organizatoriskās, saskarsmes un pētnieciskās kompetences, kas ir iegūtas pedagoģiskā pieredzē, kas šajā valsts tiesiskajā regulējumā ir atzīta par līdzvērtīgu, – izturēties nelabvēlīgāk un diskriminēt darba nosacījumu un apmācības pieejamības ziņā tikai tāpēc, ka tiem ir darba tiesiskās attiecības uz noteiktu laiku?

                  5)

                  Vai 1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 6. klauzula, to skatot kopā un ievērojot vienlīdzības, vienlīdzīgās attieksmes un nediskriminācijas nodarbinātības jomā vispārējos [Eiropas Savienības] tiesību principus un pamattiesības, kas ir atzītas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 14., 20. un 21. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā likuma Nr. 107/2015 1. panta 121. punktā ietvertais regulējums, kas paredz iespēju piekļūt apmācībai tikai darbiniekiem ar darba tiesiskajām attiecībām uz nenoteiktu laiku?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (UNICE, CEEP un EAK) (OV 1999, L 175, 43. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV 2000, L 180, 22. lpp.).

         (3)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-467/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Comune di Venezia/Telecom Italia SpA, Infrastrutture Wireless Italiane SpA – Inwit SpA

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Comune di Venezia/Telecom Italia SpA, Infrastrutture Wireless Italiane SpA – Inwit SpA

      (Lieta C-467/21)
      (2021/C 422/10)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Comune di Venezia

         Atbildētājas apelācijas instancē: Telecom Italia SpA, Infrastrutture Wireless Italiane SpA – Inwit SpA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Savienības tiesībām ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (kā 2001. gada 22. februāra Likuma Nr. 36 8. panta 6. punktā ietvertais), kas iecerēts un tiek piemērots tādējādi, ka tas ļauj atsevišķām pašvaldību iestādēm noteikt mobilās telefonijas iekārtu izvietošanas kritērijus, arī tādus, kas ir izteikti kā aizliegums, piemēram, aizliegumu uzstādīt antenas noteiktās teritorijās vai noteiktā attālumā no konkrēta veida ēkām?


title: Lieta C-481/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. augustā iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) – TX/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. augustā iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) – TX/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-481/21)
      (2021/C 422/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TX

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika, kuru pārstāv Bundeskriminalamt

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/680 (1) 15. panta 3. un 1. punkts, lasot tos kopā ar tās 14. pantu, un ņemot vērā šīs direktīvas 54. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums:

                              a)

                              saskaņā ar kuru kopīgas atbildības par datu apstrādi gadījumā iestāde, kas faktiski ir atbildīga par uzglabātajiem datiem, nav jānorāda; un

                              b)

                              kas turklāt pieļauj situāciju, kad tiesai netiek sniegts piekļuves atteikuma pamatojums pēc būtības?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1.a) un 1.b) jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2016/680 15. panta 3. un 1. punkts ir saderīgi ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas izriet no Pamattiesību hartas (2) 47. panta, lai gan tādējādi tiesai tiek liegta iespēja:

                              a)

                              saskaņā ar valsts procesuālajām normām daudzpakāpju administratīvajā procesā pieaicināt iestāties lietā vēl vienu dalībnieci iestādi, kas faktiski ir atbildīgā iestāde un kurai ir jādod sava piekrišana piekļuves sniegšanai; un

                              b)

                              pēc būtības pārbaudīt to, vai ir konstatējami piekļuves atteikuma priekšnosacījumi un vai iestāde, kas ir atteikusies nodrošināt piekļuvi, tos ir pareizi piemērojusi?

                  3)

                  Vai, atsakoties nodrošināt piekļuvi un tādējādi liedzot izmantot efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, tiek prettiesiski ierobežota brīvība izvēlēties profesiju atbilstoši Pamattiesību hartas 15. pantam, ja uzglabātā informācija tiek izmantota, lai nepieļautu, ka datu subjekts veic viņa vēlamo darbu iespējama drošības riska dēļ?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.).

         (2)  OV 2012, C 326, 391. lpp.


title: Lieta C-488/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. augustā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – GV/Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ireland, Attorney General

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. augustā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – GV/Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ireland, Attorney General

      (Lieta C-488/21)
      (2021/C 422/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: GV

         Atbildētāji: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Īrija, Attorney General

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK (1) 7. panta 2. punktu darba ņēmēja, kas ir Savienības pilsonis, tiešā augšupējā radinieka atvasinātās uzturēšanās tiesības ir atkarīgas no tā, vai šis radinieks joprojām ir darba ņēmēja apgādībā?

                  2)

                  Vai Direktīva 2004/38/EK liedz uzņēmējai dalībvalstij ierobežot piekļuvi sociālajam pabalstam darba ņēmēja, kas ir Savienības pilsonis, ģimenes loceklim, kuram ir atvasinātas uzturēšanās tiesības kā darba ņēmēja apgādībā esošai personai, ja piekļuve šādam pabalstam nozīmētu, ka šis ģimenes loceklis vairs nav darba ņēmēja apgādībā?

                  3)

                  Vai Direktīva 2004/38/EK liedz uzņēmējai dalībvalstij ierobežot piekļuvi sociālajam pabalstam darba ņēmēja, kas ir Savienības pilsonis, ģimenes loceklim, kuram ir atvasinātas uzturēšanās tiesības kā darba ņēmēja apgādībā esošai personai, pamatojoties uz to, ka pabalsta izmaksas rezultātā attiecīgais ģimenes loceklis kļūs par pārmērīgu slogu valsts sociālās palīdzības sistēmai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).


title: Lieta T-328/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 8. septembra spriedums – Naturgy Energy Group/Komisija (Valsts atbalsts – Vides jomas stimulēšanas pasākums, ko Spānija veikusi par labu ogļu elektrostacijām – Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Selektivitāte)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/10

      Vispārējās tiesas 2021. gada 8. septembra spriedums – Naturgy Energy Group/Komisija
      (Lieta T-328/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Vides jomas stimulēšanas pasākums, ko Spānija veikusi par labu ogļu elektrostacijām - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Selektivitāte)
      (2021/C 422/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Naturgy Energy Group, SA, iepriekš Gas Natural SDG, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: F. González Díaz un J. Blanco Carol, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāves: P. Němečková un D. Recchia)

         Personas, kuras iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: EDP España, SA (Oviedo, Spānija) (pārstāvji: J. Buendía Sierra un A. Lamadrid de Pablo, advokāti), Viesgo Producción, SL, kas ir Viesgo Generación, SL tiesību pārņēmēja (Santandera, Spānija) (pārstāvji: F. Plasencia Sánchez, L. Ques Mena un L. de Pedro Martín, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 27. novembra Lēmumu C(2017) 7733 final par valsts atbalstu SA.47912 (2017/NN) – Vides jomas stimulēšanas pasākums, ko Spānija ir veikusi par labu ogļu elektrostacijām –, ar kuru ir uzsākta LESD 108. panta 2. punktā paredzētā formālā izmeklēšanas procedūra.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Naturgy Energy Group, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Viesgo Producción, SL un EDP España, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.


title: Lieta T-152/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 8. septembra spriedums – Brunswick Bowling Products/Komisija (Patērētāju un darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība – Direktīva 2006/42/EK – Drošības klauzula – Valsts pasākums, ar ko izņem no tirgus un aizliedz laist tirgū ķegļu pacēlāju un piederumu komplektu – Būtiskas veselības aizsardzības un drošības prasības – Komisijas lēmums, ar kuru pasākums atzīts par pamatotu – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/10

      Vispārējās tiesas 2021. gada 8. septembra spriedums – Brunswick Bowling Products/Komisija
      (Lieta T-152/19) (1)

      (Patērētāju un darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība - Direktīva 2006/42/EK - Drošības klauzula - Valsts pasākums, ar ko izņem no tirgus un aizliedz laist tirgū ķegļu pacēlāju un piederumu komplektu - Būtiskas veselības aizsardzības un drošības prasības - Komisijas lēmums, ar kuru pasākums atzīts par pamatotu - Vienlīdzīga attieksme)
      (2021/C 422/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brunswick Bowling Products LLC, agrāk – Brunswick Bowling & Billiards Corporation (Maskīgona [Muskegon], Mičigana, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: R. Martens un V. Ostrovskis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Huttunen un P. Ondrůšek)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: H. Eklinder, R. Eriksson, C. Meyer-Seitz, A. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, J. Lundberg un O. Simonsson)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/1960 (2018. gada 10. decembris) par aizsardzības pasākumu, ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/42/EK Zviedrija pieņēmusi, lai aizliegtu laist tirgū uzņēmuma Brunswick Bowling & Billiards ražotu ķegļu pacēlāju un piederumu komplektu, kas paredzēti izmantošanai ar konkrētā veida ķegļu pacēlāju, un atsauktu no tirgus šādas mašīnas, kas jau laistas tirgū (OV 2018, L 315, 29. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Brunswick Bowling Products LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta T-517/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Homoki/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – OLAF galīgais izmeklēšanas ziņojums saistībā ar ieguldījumu projektu Ungārijā publiskā apgaismojuma jomā – Piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību – Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību – Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību – Personas datu aizsardzība)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/11

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Homoki/Komisija
      (Lieta T-517/19) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - OLAF galīgais izmeklēšanas ziņojums saistībā ar ieguldījumu projektu Ungārijā publiskā apgaismojuma jomā - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību - Personas datu aizsardzība)
      (2021/C 422/15)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Andrea Homoki (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: T. Hüttl, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Béres un A. Spina)

         Priekšmets

      Prasība, kura pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) 2019. gada 22. maija lēmumu, ar ko ir noraidīts atkārtots pieteikums par piekļuvi dokumentiem atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) 2019. gada 22. maija Lēmumu OCM(2019) 11506, ciktāl ar to ir atteikta piekļuve OLAF izmeklēšanas galīgajam ziņojumam lietā OF/2015/0034/B4, kurā ir aizklāti iespējamie liecinieku personas dati, iekšējās piezīmes un atsauces uz OLAF metodēm.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Lieta T-834/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – e*Message Wireless Information Services/EUIPO – Apple (“e*message”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “e*message” – Absolūti atteikuma pamati – Aprakstošs raksturs – Atšķirtspējas neesamība – Atzīšana par spēkā neesošu – Ratione temporis piemērojamās tiesību normas – Vēlākas judikatūras piemērošana – Pamattiesību hartas 17. pants – Tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principi)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/12

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – e*Message Wireless Information Services/EUIPO – Apple (“e*message”)
      (Lieta T-834/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “e*message” - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Atzīšana par spēkā neesošu - Ratione temporis piemērojamās tiesību normas - Vēlākas judikatūras piemērošana - Pamattiesību hartas 17. pants - Tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principi)
      (2021/C 422/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: e*Message Wireless Information Services GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: A. Hotz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Walicka un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: V. Schmitz-Fohrmann, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 10. septembra lēmumu lietā R 2454/2018-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Apple un e*Message Wireless Information Services.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  e*Message Wireless Information Services GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Apple Inc. tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta T-23/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – FF IP/EUIPO – Seven (“the DoubleF”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “the DoubleF” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “THE DOUBLE” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Konkrētā sabiedrības daļa – Preču līdzība – Apzīmējumu līdzība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/12

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – FF IP/EUIPO – Seven (“the DoubleF”)
      (Lieta T-23/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “the DoubleF” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “THE DOUBLE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Konkrētā sabiedrības daļa - Preču līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 422/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: FF IP Srl (Mantoue, Itālija) (pārstāvis: M. Locatelli, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Capostagno)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Seven SpA (Leinì, Itālija) (pārstāvji: D. Sindico un E. Tonello, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 31. oktobra lēmumu lietā R 2588/2018-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Seven un FF IP.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Seven SpA prasību, kurā tā lūdz noraidīt Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “the DoubleF” reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz 18. klasē ietilpstošajām precēm un 35. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, noraidīt.

                  3)

                  FF IP Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 68, 2.3.2020.


title: Lieta T-96/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Gruppe Nymphenburg Consult/EUIPO (“Limbic® Types”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Limbic® Types” reģistrācijas pieteikums – Absolūti atteikuma pamati – Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas veiktas iepriekšējā lēmuma atcelšanas – Lietas nodošana atpakaļ Paplašinātajai apelācijas padomei – Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Tiesību kļūda – Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas – Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts – Res judicata spēks – Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts – Paplašinātās apelācijas padomes sastāvs)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/13

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Gruppe Nymphenburg Consult/EUIPO (“Limbic® Types”)
      (Lieta T-96/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Limbic® Types” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas veiktas iepriekšējā lēmuma atcelšanas - Lietas nodošana atpakaļ Paplašinātajai apelācijas padomei - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Tiesību kļūda - Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas - Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts - Res judicata spēks - Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts - Paplašinātās apelācijas padomes sastāvs)
      (2021/C 422/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gruppe Nymphenburg Consult AG (Minhene, Vācija) (pārstāvis: R. Kunze, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: D. Hanf)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Paplašinātās apelācijas padomes 2019. gada 2. decembra lēmumu lietā 1276/2017-G attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Limbic® Types” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Paplašinātās apelācijas padomes 2019. gada 2. decembra lēmumu lietā R 1276/2017-G.

                  2)

                  EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 191, 8.6.2020.


title: Lieta T-463/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Wong (“GT RACING”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GT RACING” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas attēlo izliektas, vertikālas un horizontālas līnijas treknrakstā – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GT” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts) – Agrākas nereģistrētas valsts preču zīmes – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 4. punkts) – Common law prasības par no apzīmējuma izrietošu tiesību pārkāpumu (action for passing off) regulējums – Maldinošas norādīšanas neesamība – Ne tikai vietēja mēroga izmantošana komercdarbībā – Līgums par Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības un Euratom)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/14

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Wong (“GT RACING”)
      (Lieta T-463/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GT RACING” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas attēlo izliektas, vertikālas un horizontālas līnijas treknrakstā - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GT” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts) - Agrākas nereģistrētas valsts preču zīmes - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 4. punkts) - Common law prasības par no apzīmējuma izrietošu tiesību pārkāpumu (action for passing off) regulējums - Maldinošas norādīšanas neesamība - Ne tikai vietēja mēroga izmantošana komercdarbībā - Līgums par Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības un Euratom)
      (2021/C 422/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un M. Maier, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: H. O’Neill un V. Ruzek)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Wai Leong Wong (Glāzgova, Apvienotā Karaliste)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 8. maija lēmumu lietā R 1612/2019-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Sony Interactive Entertainment Europe un W. Wong.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Sony Interactive Entertainment Europe Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 313, 21.9.2020.


title: Lieta T-561/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Vieta Audio (“Vita”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Vita” – Preču zīmes faktiskas izmantošana – Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Izmantošana saistībā ar precēm, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/14

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Vieta Audio (“Vita”)
      (Lieta T-561/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Vita” - Preču zīmes faktiskas izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Izmantošana saistībā ar precēm, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta)
      (2021/C 422/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un P. Ruess, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: H. O’Neill un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Vieta Audio, SA (Barselona, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 425/2020-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Vieta Audio un Sony Interactive Entertainment Europe.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Sony Interactive Entertainment Europe Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 371, 3.11.2020.


title: Lieta T-566/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Residencial Palladium/EUIPO – Palladium Gestión (“PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH” – Agrāks valsts komercnosaukums “GRAND HOTEL PALLADIUM” – Relatīvs atteikuma pamats – Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošana komercdarbībā – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkts un 60. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/15

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Residencial Palladium/EUIPO – Palladium Gestión (“PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH”)
      (Lieta T-566/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH” - Agrāks valsts komercnosaukums “GRAND HOTEL PALLADIUM” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošana komercdarbībā - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkts un 60. panta 1. punkta c) apakšpunkts))
      (2021/C 422/21)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Residencial Palladium, SL (Ivisa, Spānija) (pārstāvis: D. Solana Giménez, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Crawcour un A. Folliard-Monguiral)

         Persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā, kurai tika atļauts aizstāt otro procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieci: Palladium Gestión, SL (Ivisa) (pārstāvis: J. Rojo García-Lajara, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 1542/2019-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Residencial Palladium un Fiesta Hotels & Resorts, SL.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Palladium Gestión, SL ir atļauts aizstāt Fiesta Hotels & Resorts, SL kā personu, kas iestājusies lietā.

                  2)

                  Prasību noraidīt.

                  3)

                  Residencial Palladium, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) un Palladium Gestión.

         (1)  OV C 371, 3.11.2020.


title: Lieta T-697/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Bimbo Donuts Iberia/EUIPO – Hijos de Antonio Juan (“DONAS DULCESOL”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DONAS DULCESOL” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “DONAS” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumu neesamība – Preču, attiecībā uz kurām pierādīta faktiska izmantošana, kvalifikācija – Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/16

      Vispārējās tiesas 2021. gada 1. septembra spriedums – Bimbo Donuts Iberia/EUIPO – Hijos de Antonio Juan (“DONAS DULCESOL”)
      (Lieta T-697/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DONAS DULCESOL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “DONAS” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumu neesamība - Preču, attiecībā uz kurām pierādīta faktiska izmantošana, kvalifikācija - Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts)
      (2021/C 422/22)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bimbo Donuts Iberia, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: M. Ceballos Rodríguez, I. Robledo McClymont un M. Hernández Gázquez, advokātes)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: R. Raponi un D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hijos de Antonio Juan, SL (Villalonga, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. septembra lēmumu lietā R 514/2020-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bimbo Donuts Iberia un Hijos de Antonio Juan.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Bimbo Donuts Iberia, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta T-305/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 9. augusta rīkojums – Telefónica Germany/EUIPO – Google (“LOOP”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības pasludināšanas process – Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/16

      Vispārējās tiesas 2021. gada 9. augusta rīkojums – Telefónica Germany/EUIPO – Google (“LOOP”)
      (Lieta T-305/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības pasludināšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 422/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Minhene, Vācija) (pārstāvji: A. Fottner un M. Müller, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Google LLC (Mountain View, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: M. Kinkeldey, C. Schmitt un S. Clotten, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 24. marta lēmumu lietā R 281/2019-4 attiecībā uz spēkā neesamības pasludināšanas procesu starp Google un Telefónica Germany.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Telefónica Germany GmbH & Co. OHG un Google LLC sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 247, 27.7.2020.


title: Lieta T-371/21: Prasība, kas celta 2021. gada 29. jūnijā – WV/EĀDD

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/17

      Prasība, kas celta 2021. gada 29. jūnijā – WV/EĀDD
      (Lieta T-371/21)
      (2021/C 422/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: WV (pārstāvis – É. Boigelot, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt iecēlējinstitūcijas 2020. gada 26. augusta lēmumu – un, ciktāl nepieciešams, visus sagatavojošos aktus un lēmumus –, ar kuru tā nolemj, ka “atbilstoši Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktam [konfidenciāla informācija] (1), Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) ierēdnei, tiek piemērots sods – atstādināšana no amata, nesamazinot pensiju. Šis lēmums stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc tā parakstīšanas”, tā atsauces numurs ir [konfidenciāla informācija], un to tajā pašā dienā ar e-pastu ir paziņojis [konfidenciāla informācija];

                  —

                  uzdot atlīdzināt visus zaudējumus, ko prasītāja ir cietusi vai cietīs šā apstrīdētā lēmuma īstenošanas rezultātā un tās apstrīdētās rīcības rezultātā, kuras gaitā šis lēmums tika pieņemts, zaudējumu summu provizoriski nosakot ex æquo et bono3 500 000euro apmērā; šī summa tiesvedības laikā var tikt palielināta;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Eiropas Savienības Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārmestie fakti nepastāv, ir izmantoti kļūdaini juridiskie pamati, pārkāpts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 17. panta 1. punkts, 21. panta 1. punkts, 25. pants, 55.panta 1. punkts un 60. pants, ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, sniegts nepietiekams pamatojums, nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un pārkāptas tiesības uz aizstāvību un “ne bis in idem” princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka disciplinārlietā ir pieļauti formas trūkumi un procesuālo noteikumu pārkāpumi, it īpaši Civildienesta noteikumu IX pielikuma 1. un 2. panta un 22. panta 1. punkta pārkāpums un vairāku Komisijas Lēmuma (2019. gada 12. jūnijs), ar ko paredz vispārīgus īstenošanas noteikumus par administratīvās izmeklēšanas un disciplināro procedūru īstenošanu (turpmāk tekstā – “VĪN”) noteikumu pārkāpums, atkārtoti tiesību uz aizstāvību pārkāpumi un it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 2. punkta – kurā ikvienai personai ir garantētas tiesības piekļūt lietas materiāliem, kas uz to attiecas, – pārkāpums, Civildienesta noteikumu 26. panta otrās daļas pārkāpums, nevainīguma prezumpcijas pārkāpums, tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, Hartas 41. panta 1. punkta un tajā nostiprinātā objektivitātes pienākuma pārkāpums, Regulas 2018/1725 (2), kā arī Regulas 2001/1049 (3) pārkāpums, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa – kurš izriet no Hartas 47. pantā garantētā tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu jēdziena – pārkāpums, rūpības pienākuma pārkāpums, pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums un acīmredzama kļūda vērtējumā, pienākuma izmeklēšanu veikt objektīvi, neatkarīgi un padziļināti, ņemot vērā gan apsūdzošos, gan attaisnojošos pierādījumus, pārkāpums, un labas ticības un labas pārvaldības principu pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pants, tiesiskās drošības princips un samērīguma princips, kā arī ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips un pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Prasītāja apgalvo, ka sods nav atbilstošs apgalvotajiem faktiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts nediskriminācijas princips, Civildienesta noteikumu 12. un 22.b pants, pienākums sniegt palīdzību, Civildienesta noteikumu 24. pants, notikusi pilnvaru ļaunprātīga un nepareiza izmantošana, pārkāptas Direktīvas 2019/1937 (4) normas, pārkāptas Direktīvas 2000/78 (5) un 2000/43 (6), pārkāpts lojālas sadarbības pienākums attiecībā pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Parlamenta 2017. gada 1. jūnija rezolūcija par antisemītisma apkarošanu (2017/2692(RSP), Padomes 2020. gada 2. decembra deklarācija par antisemītisma apkarošanu, LES 2. un 3. pants, Eiropas [Savienības Pamattiesību] harta un Vispārējā Cilvēktiesību deklarācija, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu, starptautiskā konvencija par jebkuras rasu diskriminācijas izskaušanu, Apvienoto Nāciju Organizācijas pakti par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām un par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija.

         (1)  Aizsegtie dati ir konfidenciāli.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/1937 (2019. gada 23. oktobris) par to personu aizsardzību, kuras ziņo par Savienības tiesību aktu pārkāpumiem (OV 2019, L 305, 17. lpp.).

         (5)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).

         (6)  Padomes Direktīva 2000/43/EK (2000. gada 29. jūnijs), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV 2000, L 180, 22. lpp.).


title: Lieta T-431/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. jūlijā – L’union nationale des indépendants solidaires/Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/18

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. jūlijā – L’union nationale des indépendants solidaires/Komisija
      (Lieta T-431/21)
      (2021/C 422/25)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: L’union nationale des indépendants solidaires (Lorient, Francija) (pārstāvis: F. Ortega, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka Komisija savu atbildi uz sūdzību ir balstījusi uz personisku un tādējādi prettiesisku LESD 153. panta 4. punkta interpretāciju;

                  —

                  konstatēt, ka Komisija nav izpildījusi no Līgumiem izrietošos pienākumus, un it īpaši LESD 105. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  atzīt, ka Cnav un ar to saistītās struktūras pārkāpj Eiropas konkurences noteikumus;

                  —

                  piespriest Komisijai samaksāt Union syndicale des indépendants solidaires summu 2 500 euro apmērā saistībā ar tās advokāta honorāru;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot prasību, kas ir vērsta pret Komisijas 2021. gada 18. maija lēmumu Ares(2021)3291074, ar kuru tika noraidīta tās sūdzība, prasītāja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 267. panta pārkāpums; šajā pantā kompetenci lemt par Līgumu interpretāciju likumdevējs ir uzticējis vienīgi Eiropas Savienības Tiesai. Prasītāja no tā secina, ka Komisijai ir jāatzīst par saistošu tikai tā interpretācija, kuru attiecībā uz Līgumu saturu ir sniegusi Tiesa.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 153. panta 4. punkta pārkāpums. Prasītāja norāda, ka nevar tikt atbalstīta Komisijas veiktā šī panta interpretācija, saskaņā ar kuru sociālās aizsardzības sistēmu, tostarp pensiju sistēmu, izstrāde un pārvaldība pašos pamatos ir dalībvalstu atbildība. Prasītāja piebilst, ka Komisija ir pārsniegusi savas pilnvaras, pamatojot savu atteikumu konstatēt Eiropas konkurences noteikumu pārkāpumu, ko ir pieļāvusi sūdzībā minētā struktūra.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 101., 102. un 105. panta pārkāpums, pamatojoties uz to, ka prasītājas ieskatā viens no Komisijas uzdevumiem tieši ir pašai pēc savas ierosmes izmeklēt iepriekš minētajos pantos atgādināto principu pārkāpuma gadījumus. Prasītāja uzskata, ka tās sūdzībā minētā struktūra nevar tikt uzskatīta par uzņēmumu un no tā secina, ka tai tādējādi ir piemērojamas Savienības tiesību normas konkurences jomā. Prasītāja secina, ka Caisse nationale d’assurance vieillesse un ar to saistīto struktūru monopola situācija ir prettiesiska.