title: Lieta C-212/11: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado (Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai nepieļaušana — Direktīva 2005/60/EK — 22. panta 2. punkts — Lēmums 2000/642/TI — Kredītiestāžu pienākums ziņot par aizdomīgiem finanšu darījumiem — Iestāde, kas darbojas pakalpojumu sniegšanas brīvības režīmā — Par informācijas vākšanu atbildīgās valsts finanšu ziņu vākšanas vienības identificēšana — LESD 56. pants — Šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Samērīgums)

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/5

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado

   (Lieta C-212/11) (1)

   (Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai nepieļaušana - Direktīva 2005/60/EK - 22. panta 2. punkts - Lēmums 2000/642/TI - Kredītiestāžu pienākums ziņot par aizdomīgiem finanšu darījumiem - Iestāde, kas darbojas pakalpojumu sniegšanas brīvības režīmā - Par informācijas vākšanu atbildīgās valsts finanšu ziņu vākšanas vienības identificēšana - LESD 56. pants - Šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums)
   2013/C 171/09
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Jyske Bank Gibraltar Ltd

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV L 309, 15. lpp.), 22. panta 2. punkta interpretācija — Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem kredītiestādēm, kas darbojas tās teritorijā bez pastāvīgas pārstāvniecības, pieprasītā informācija obligāti un tieši jāsniedz šīs valsts atbildīgajām iestādēm

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā kredītiestādēm, kas savu darbību šīs valsts teritorijā veic pakalpojumu sniegšanas brīvības režīmā, tiek prasīts sniegt noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanai pieprasīto informāciju tieši šīs dalībvalsts finanšu ziņu vākšanas vienībai, ja vien šis tiesiskais regulējums neapdraud nedz minētās direktīvas, nedz arī Padomes 2000. gada 17. oktobra Lēmuma 2000/642/TI par sadarbības pasākumiem starp dalībvalstu finanšu ziņu vākšanas vienībām attiecībā uz informācijas apmaiņu lietderīgo iedarbību.
   LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam šāds tiesiskais regulējums nav pretrunā tad, ja tas ir pamatots ar kādu primāru vispārējo interešu apsvērumu, ir piemērots, lai nodrošinātu ar to sasniegt gribētā mērķa sasniegšanu, nepārsniedz šā mērķa sasniegšanai vajadzīgo un tiek piemērots nediskriminējoši, par ko valsts tiesa pārliecinās, ņemot vērā šādus apsvērumus:

               —

               šāds tiesiskais regulējums ir piemērots, lai sasniegtu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanas mērķi, ja tas attiecīgai dalībvalstij ļauj faktiski uzraudzīt un apturēt aizdomīgus finanšu darījumus, ko veic valsts teritorijā pakalpojumus sniedzošās kredītiestādes, un vajadzības gadījumā veikt kriminālvajāšanu attiecībā uz atbildīgajām personām un tās sodīt;

               —

               pakalpojumu sniegšanas brīvības režīmā strādājošajām kredītiestādēm šajā tiesiskajā regulējumā noteiktais pienākums var būt šā mērķa sasniegšanai samērīgs pasākums, ja pamatlietas faktu iestāšanās laikā nav bijis iedarbīga mehānisma, kas nodrošinātu pilnu un pilnīgu sadarbību starp finanšu ziņu vākšanas vienībām.

      (1)  OV C 226, 30.7.2011.


title: Lieta T-790/16: Prasība, kas celta 2016. gada 11. novembrī – C & J Clark International/Komisija

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 11. novembrī – C & J Clark International/Komisija
   (Lieta T-790/16)
   (2017/C 014/61)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: C & J Clark International Ltd (Somerseta, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – A. Willems un S. De Knop, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 18. augusta Īstenošanas regulu (ES) 2016/1395, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV L 225, 52. lpp.);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija bez atbilstoša juridiskā pamata esot pārkāpusi LESD 5. panta 1. un 2. punktā ietverto kompetences piešķiršanas principu.

               2.

               Otrā pamata ietvaros tiek norādīts, ka, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi Tiesas 2016. gada 4. februāra sprieduma C & J Clark International, C-659/13 un C-34/14, EU:C:2016:74, izpildei, Komisija esot pārkāpusi LESD 266. pantu.

               3.

               Trešajā pamatā tiek apgalvots, ka, piemērojot antidempinga maksājumu apaviem “[atcelto regulu] piemērošanas laikposmā”, Komisija esot pārkāpusi Pamatregulas (1) 1. panta 1. punktu un 10. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības (atpakaļejoša spēka aizlieguma) principu.

               4.

               Ceturtajā pamatā ir norādīts, ka, piemērojot antidempinga maksājumu bez atjaunināta Savienības interešu novērtējuma, Komisija esot pārkāpusi Pamatregulas 21. pantu, un katrā ziņā būtu bijis acīmredzami kļūdaini secināt, ka antidempinga maksājums bija Savienības interesēs.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek norādīts, ka, pieņemot tiesību aktu, kas pārsniedz tā mērķa sasniegšanai nepieciešamo, Komisija esot pārkāpusi LES 5. panta 1. un 4. punktu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 8. jūnija Regula (ES) 2016/1036 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV L 176, 21. lpp.).


title: Lieta F-122/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 7. oktobra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Lūgums veikt izmeklēšanu — Iestādes atteikums pārtulkot lēmumu prasītāja izvēlētajā ķīniešu valodā — Acīmredzama nepieņemamība — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/64

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 7. oktobra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-122/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Lūgums veikt izmeklēšanu - Iestādes atteikums pārtulkot lēmumu prasītāja izvēlētajā ķīniešu valodā - Acīmredzama nepieņemamība - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2009/C 282/121
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, avocat)

      Priekšmets

   Komisijas lēmuma neapmierināt prasītāja lūgumu veikt atsevišķu notikumu, kuri notika laikā, kad prasītājs bija norīkots Komisijas delegācijā Angolā, izmeklēšanu, atcelšana — Lūgums paziņot par izmeklēšanas rezultātiem — Lēmuma nepārtulkot memorandu prasītāja izvēlētajā valodā atcelšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Marcuccio prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami juridiski nepieņemamu un daļēji kā juridiski nepamatotu;

               2)

               Marcuccio atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 08.03.2008, 65. lpp.


title: lieta T-74/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko The International Institute for the Urban Environment iesniedza 2005. gada 16. februārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/37

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko The International Institute for the Urban Environment iesniedza 2005. gada 16. februārī
   (lieta T-74/05)
   (2005/C 106/74)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 16. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla The International Institute for the Urban Environment, Delfta (Nīderlande), kuru pārstāv advokāts F. V. M. ter Burgs [Ph. W. M. ter Burg].
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas Lēmumu INFSO-R2/RB/SOC/Isc D(2004) 541407 par IIUE-NL 02-BA14-032 finanšu revīziju;

               —

               atzīt, ka prasītāja pieprasītā summa ir pamatota un atbilst līgumiem;

               —

               atzīt, ka IIUE var pieprasīt līgumiem veltītās stundas un uzlikt Komisijai par pienākumu pieņemt pienācīgi motivētu lēmumu saskaņā ar vispārējiem noteikumiem par labu pārvaldību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      The International Institute for the Urban Environment ir vienai personai piederoša organizācija, kuras īpašnieks ir prasītājs. 1999. gadā tā noslēdza ar Komisiju līgumu Nr. IPS 1999 00016, saskaņā ar kuru institūts saņem finanšu palīdzību tehnoloģiskās attīstības programmas “Inovāciju veicināšana un MVU līdzdalības rosināšana” (Promotion of innovation and encouragement of SME participation) ietvaros. Komisija veica revīziju attiecībā uz darbuzņēmēju prasītajiem atmaksājumiem, un prasītājs apstrīd minētās revīzijas atzinumu par personāla izmaksām.
   Prasītājs vispirms apgalvo, ka institūta izmantotā metode personāla izmaksu aprēķināšanai tika atļauta saskaņā ar līguma noteikumiem un turklāt Komisijas uzmanība tika izteikti pievērsta šādas metodes izmantošanai. Komisija nebija noraidījusi šo metodi, kura, kā norāda prasītājs, tika izmantota arī citās prasītāja iesniegtajās programmās, kam Komisija piešķīra finanšu palīdzību. Prasītājs tādējādi apgalvo, ka tas pamatoti uzskatīja, ka šāda metode Komisijai bija pieņemama.
   Prasītājs norāda arī to, ka apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots un tas ir nesamērīgs attiecībā pret sasniedzamo mērķi, jo, pēc prasītāja uzskatiem, kopējā summa, ko viņš pieprasa, ir saprātīga un atbilst līgumiem.


title: Lieta C-28/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-590/10 Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP /Eiropas Centrālā banka 2013. gada 18. janvārī iesniedza Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-590/10 Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Eiropas Centrālā banka 2013. gada 18. janvārī iesniedza Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP

   (Lieta C-28/13 P)
   2013/C 101/21
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP (pārstāvji — M. Stephens, R. Lands, Solicitors)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-590/10, jo Vispārējā tiesa, taisot šo spriedumu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā;

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas (turpmāk tekstā — “ECB”) lēmumu, kas paziņots ar 2010. gada 17. septembra un 21. oktobra vēstulēm un ar kuru ir atteikts piešķirt piekļuvi dokumentiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēji pieprasījuši saskaņā ar ECB 2004. gada 4. marta lēmumu (ECB/2004/3) par publisku piekļuvi [ECB] dokumentiem (1), un pamatot šo atcelšanu ar to, ka:

                           i)

                           ECB ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un/vai ļaunprātīgi izmantojusi savas pilnvaras, pieņemot šo lēmumu;

                           ii)

                           vienīgais likumīgais lēmums, ko ECB varēja pieņemt, bija piešķirt piekļuvi šiem dokumentiem, kā tas tika lūgts;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas nolēmumu tiktāl, ciktāl tā ir piespriedusi apelācijas sūdzības iesniedzējiem atlīdzināt izdevumus, kas radušies ECB, tādēļ, ka, šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu saskaņā ar Tiesas nolēmumu attiecībā uz šajā apelācijas sūdzībā izvirzītajiem tiesību jautājumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā:

               —

               kļūdaini interpretējot ECB 2004. gada 4. marta lēmuma (ECB/2004/3) 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kurā ir paredzēts izņēmums no šī lēmuma 2. pantā paredzētajām vispārējām piekļuves tiesībām;

               —

               nospriežot, ka ECB varēja pamatoti nolemt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju pieprasīto dokumentu izsniegšana būtu kaitējusi ES un Grieķijas ekonomikas politikai;

               —

               kļūdaini interpretējot Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 10. pantu;

               —

               neizvērtējot apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus attiecībā uz ECB lēmuma 4. panta 2. un 3. punktu;

               —

               apelācijas sūdzības iesniedzēji arī norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV L 80, 42. lpp.


title: Lieta C-490/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-389/10 un T-419/10 2015. gada 18. septembrī iesniedza Ori Martin SA

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-389/10 un T-419/10 2015. gada 18. septembrī iesniedza Ori Martin SA

   (Lieta C-490/15 P)
   (2015/C 406/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ori Martin SA (pārstāvji – G. Belotti, P. Ziotti, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               galvenokārt: atcelt spriedumu, ciktāl ar to Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir noraidījusi tās prasību lietā T-419/10, ciktāl ar to bija lūgts atcelt apstrīdēto lēmumu, jo ar to prettiesiski tika noteikta solidāra atbildība arī attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju par darbībām, kuras veica tās meitasuzņēmums SLM; atcelt spriedumu, jo ir pārkāpts Pamattiesību hartas 47. pants, vai, pakārtoti, piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējai taisnīgu zaudējumu atlīdzību;

               2)

               pakārtoti: grozīt pārsūdzēto spriedumu, pieņemot strīdā galīgo nolēmumu, un, īstenojot savu neierobežoto jurisdikciju, samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai uzlikto naudas sodu, ņemot vērā: (i) pirmās instances tiesvedībā iesniegtos pierādījumus; (ii) strīdīgo faktu norises laikā spēkā esošās Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un (iii) īso apelācijas sūdzības iesniedzējas dalības kartelī laikposmu, kurš attiecībā uz SLM/ORI sākās 1999. gada beigās – vienīgais datums, attiecībā uz kuru ir saskaņoti pierādījumi, lai neapstrīdami varētu pamatot šādu dalību;
               katrā ziņā: piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      ORI būtībā izvirza [piecus] apelācijas sūdzības pamatus, lai parādītu, ka Vispārējā tiesa:

               a)

               nesamērīgi un pretrunā iesniegtajiem pierādījumiem attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju ir noteikusi jaunu naudas sodu, tādējādi pārkāpjot Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktu un iedibinātus Savienības tiesību principus jautājumā par pretmonopola jomā noteikto naudas sodu samērīgumu, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu;

               b)

               ir pārkāpusi Savienības tiesības saistībā ar personiskās atbildības principu, uz kuru balstās Savienības konkurences tiesības, nepamatoti attiecinot solidāro atbildību uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, kurš vispār nav piedalījies strīdīgajos notikumos;

               c)

               ir pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības jautājumā par nelabvēlīga krimināltiesiskā regulējuma atpakaļejoša spēka neesamību, it īpaši Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktu;

               d)

               pilnībā nav īstenojusi savu tiesas pārbaudes uzdevumu, acīmredzami nepārbaudot iesniegtos pretrunīgos pierādījumus un nenorādot pamatojumu;

               e)

               ir pārkāpusi Pamattiesību hartas 47. pantu, jo lieta netika izskatīta savlaicīgi.


title: Lieta F-40/15: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 28. jūnija spriedums – FV/Padome Civildienests — Novērtējums — Novērtējuma ziņojums — Interese celt prasību — Analītisku vērtējumu pasliktināšana — Vēršanās Ziņojumu komitejā — Otrā vērtētāja veikti noteiktu vērtējumu, kas neietekmē kopējo vērtējumu, grozījumi — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/35

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 28. jūnija spriedums – FV/Padome
   (Lieta F-40/15) (1)

   (Civildienests - Novērtējums - Novērtējuma ziņojums - Interese celt prasību - Analītisku vērtējumu pasliktināšana - Vēršanās Ziņojumu komitejā - Otrā vērtētāja veikti noteiktu vērtējumu, kas neietekmē kopējo vērtējumu, grozījumi - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses)
   (2016/C 287/42)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FV (pārstāvji – sākotnēji T. Bontinck un A. Guillerme, avocats, vēlāk – L. Levi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un M. Veiga)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītājas novērtējuma ziņojumu par 2013. gadu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               FV sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015., 27. lpp.


title: Lieta C-82/04 P: Tiesas (sestā palāta)  2006. gada 19. janvāra  rīkojums —  Audi AG  pret ITSB (Apelācija — Kopienas preču zīme — Vārdisks apzīmējums  TDI  — Reģistrācijas atteikums — Apelācija, kam vairs nepastāv priekšmets — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/1

         Tiesas (sestā palāta) 2006. gada 19. janvāra rīkojums — Audi AG pret ITSB
   (Lieta C-82/04 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Vārdisks apzīmējums “TDI” - Reģistrācijas atteikums - Apelācija, kam vairs nepastāv priekšmets - Tiesvedības izbeigšana)
   (2006/C 154/01)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Audi AG (pārstāvis — L. von Zumbusch, avocat)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider, pārstāvis)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2003. gada 3. decembra spriedumu lietā T-16/02 Audi AG/ITSB, ar ko Pirmās instances tiesa noraidīja prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2001. gada 8. novembra lēmumu R 0652/2000-1, ar ko atteikta vārdiska apzīmējuma “TDI” kā Kopienas preču zīmes reģistrācija attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 12. un 37. klasē — Atšķirtspēja kā absolūts atteikuma pamatojums — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par apelācijas sūdzību, ko iesniedzis Audi AG;

               2)

                  Audi AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 106, 30. 04. 2004.


title: Lieta C-29/05 P: Tiesas (virspalāta) 2007. gada 13. marta spriedums — Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) /Kaul GmbH, Bayer AG (Apelācija — Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Jaunu faktu un pierādījumu iesniegšana ITSB Apelāciju padomē apelācijas pamatošanai)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/6

         Tiesas (virspalāta) 2007. gada 13. marta spriedums — Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/Kaul GmbH, Bayer AG

   (Lieta C-29/05 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Jaunu faktu un pierādījumu iesniegšana ITSB Apelāciju padomē apelācijas pamatošanai)
   (2007/C 95/08)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — A. fon Mīlendāls [A. von Mühlendahl] un G. Šneiders [G. Schneider])

      Pretējā puse procesā: Kaul GmbH (pārstāvji — G. Virtenbergers [G. Würtenberger] un R. Kunce [R. Kunze], Rechtsanwälte), Bayer AG

   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2004. gada 10. novembra spriedumu lietā Kaul/ITSB un Bayer (T-164/02), ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla ITSB Apelāciju trešās padomes 2002. gada 4. marta lēmumu R 782/2000-3 par iebildumu procesu starp Kaul Gmbh un Bayer AG — Iebildumu izskatīšana — Apelācijas sūdzības pārbaude, ko veic Apelāciju padome — Apjoms — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 43. panta 2. punkts un 74. panta 2. punkts (OV L 11, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 10. novembra spriedumu lietā T-164/02 Kaul/ITSB — Bayer (“ARCOL”);

               2)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju trešās padomes 2002. gada 4. marta lēmumu (lieta R 782/2000-3);

               3)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

      (1)  OV C 82, 2.4.2005.


title: Lieta T-69/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Polija/Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Polija/Komisija
   (Lieta T-69/08)
   (2008/C 92/83)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Dowgielewicz)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 12. oktobra Lēmumu 2008/62/EK attiecībā uz 111. un 172. pantu Polijas tiesību akta projektā par ģenētiski modificētiem organismiem, ko Polijas Republika ir paziņojusi saskaņā ar EK dibināšanas līguma 95. panta 5. punktu kā atkāpes no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē (1) noteikumiem (izziņots ar dokumenta numuru C(2007) 4697)

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 12. oktobra Lēmumu 2008/62/EK, ar ko tika noraidītas pieņemšanai paredzētas valsts tiesību normas, kurās ir iekļautas atkāpes no Direktīvas 2001/18/EK (2) noteikumiem un kuras Polijas Republika ir paziņojusi saskaņā ar EKL 95. panta 5. punktu. Prasītāja norāda, ka apstrīdēto lēmumu Komisija tai esot paziņojusi 2007. gada 4. decembrī, tas ir, pēc EKL 95. panta 6. punktā paredzētā sešu mēnešu termiņa beigām, kas nozīmējot, ka atbilstoši šim pantam no sešu mēnešu termiņa izbeigšanās brīža minētas tiesību normas uzskatāmas par apstiprinātām.
   Tam, ka lēmums tika pieņemts 2007. gada 12. oktobrī, saistībā ar termiņa ievērošanu neesot nekādas nozīmes; šajā sakarā izšķirošs esot tikai un vienīgi apstrīdētā lēmuma izziņošanas brīdis.
   Līdz ar to prasītāja savu prasību balsta uz šādiem pamatiem:

               —

               EKL 95. panta 6. punkta, skatot to kopā ar EKL 254. panta 3. punktu, pārkāpums;

               —

               būtiskas formas prasības, tas ir, pienākuma paziņot lēmumu adresātiem tiesību aktos paredzētajā termiņā un tādējādi dot tiem iespēju iepazīties ar lēmuma saturu, pārkāpums;

               —

               tiesiskās drošības principa pārkāpums.

      (1)  OV 2008, L 16, 17. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu, OV L 106, 1. lpp.


title: Lieta F-68/13: Prasība, kas celta 2013. gada 9. jūlijā — ZZ /ECB

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/31

         Prasība, kas celta 2013. gada 9. jūlijā — ZZ/ECB
   (Lieta F-68/13)
   2013/C 274/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — L. Levi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Eiropas Centrālās bankas (ECB) lēmuma izbeigt iekšējo administratīvo izmeklēšanu, kā arī atcelt izmeklēšanas ziņojumu un kompensāciju par prasītāja ciesto morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ECB valdes 2013. gada 7. janvāra lēmumu, kurā ņemts vērā gala ziņojums un ar kuru nolemts izbeigt iekšējo administratīvo izmeklēšanu;

               —

               līdz ar to atcelt izmeklēšanu un izmeklēšanas ziņojumu un atsākt jaunu izmeklēšanu, pareizi izvērtējot faktus;

               —

               piespriest kompensāciju par nodarīto materiālo kaitējumu, kas ex aequo et bono noteikts EUR 50 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-88/07: Prasība, kas celta 2007. gada 22. martā — Fabryka Samochodów Osobowych /Komisija

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 22. martā — Fabryka Samochodów Osobowych/Komisija
   (Lieta T-88/07)
   (2007/C 117/44)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fabryka Samochodów Osobowych S.A., Varšava (Polijas Republika) (pārstāvji — W. Radzikowski, R. A. Kozłowski, G. Dźwigała, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Komisijas lēmumu par spēka neesošu tiktāl, ciktāl tas skar 2. panta 2., 3. un 4. punktu, ar ko ievieš kompensācijas pasākumus šādā formā: a) līdz pat 2011. gada februārim ierobežot automašīnu apjomu, ko ik gadus saražo FSO [Fabryka Samochodów Osobowych] un visas esošās un nākotnē izveidojamās FSO meitas sabiedrības un visas sabiedrības, ko FSO kontrolē kā akciju turētāja, kā arī b) aizliegt līdz 2011. gada jūlijam pieprasīt jaunas licences;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atzīt par spēkā neesošu Eiropas Komisijas 2006. gada 20. decembra lēmumu valsts atbalsta lietā C 3/2005 (ex N 592/2004 [ex PL 51/2004]), ar kuru atbalsta pasākumi, kurus, saskaņā ar lēmuma formulējumu, Polija daļēji īstenoja prasītājas interesēs, atzīti par saderīgiem ar kopējo tirgu, ciktāl šis lēmums uzliek prasītājai un atbalsta saņēmējai pienākumu ierobežot līdz 2011.gadam gadā saražoto un pārdoto automašīnu daudzumu ES teritorijā. Turklāt lēmuma pamatojumā prasītājai aizliegts līdz 2011.gada beigām pieprasīt jaunas licences.
   Savā prasībā par lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu prasītāja norāda, ka lēmums pārkāpj EK līguma normas un būtiskus tā piemērošanas noteikumus. Turklāt prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts, pārkāpjot būtiskas procesuālās prasības.
   Prasītāja pamato prasību ar sekojošiem pamatiem:

               —

               atzīstot daļu atbalsta pasākumu kā īstenotus, Komisija pārkāpa EK līguma 88. panta 3. punktu un Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 3. pantu un pieļāva acīmredzamu kļūdu faktu izvērtēšanā;

               —

               nosakot kompensācijas pasākumu apmēru, Komisija pārkāpa samērīguma principu, principu, kas paredz tiesības brīvi veikt profesionālo darbību, EK līguma 253. pantu un Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (2) 11., 32., 37., 39. un 54. punktu, kā arī pieļāva acīmredzamu kļūdu lietas faktu izvērtēšanā, it īpaši sekojošu iemeslu dēļ: pēc prasītājas domām valsts atbalsta vērtība tika noteikta nepareizi, jo tā vērtība tika pārspīlēta; netika ņemts vērā atbalsta veids; nepareizi tika noteikts konkrētais tirgus; nepareizi tika noteikta prasītājas, kas bija atbalsta saņēmēja, tirgus daļa; tika atstāti bez ievērības nozīmīgi aspekti, nosakot ietekmi, kāda ir atbalsta piešķiršanai prasītājai; kompensācijas pasākumu ieviešana, kuriem būs nelabvēlīga ietekme uz prasītājas iespēju atgūt kapacitāti pēc pārstrukturēšanas pabeigšanas; kā arī tika atstāts bez ievērības fakts, ka prasītāja darbojas reģionā, kuram bija tiesības saņemt reģionālo atbalstu;

               —

               Komisija pārkāpa tiesiskās drošības principu un EK līguma 253. pantu, ietverot lēmuma pamatojumā papildus kompensējošo pasākumu, kurš nebija definēts lēmuma galvenajā daļā (petitium);

               —

               sniedzot nepietiekamu skaidrojumu par piemēroto kompensējošo pasākumu būtību un apmēru un neatsaucoties uz visiem šajā sakarā sagatavotajiem priekšlikumiem, Komisija pārkāpa EK līguma 253. pantu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).

      (2)  OV 1999, C 288, 2. lpp.


title: Lieta C-214/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. maijā iesniedza Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) — KHS AG/Winfried Schulte

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. maijā iesniedza Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) — KHS AG/Winfried Schulte

   (Lieta C-214/10)
   ()
   2010/C 234/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Hamm

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: KHS AG

      Atbildētājs: Winfried Schulte

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas aizliedz tādus valsts tiesību aktus un/vai praksi, saskaņā ar kuriem tiesības uz minimālu ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu beidzas pēc atskaites un/vai pārnešanas perioda beigām, arī tad, ja darba ņēmējs ir ilglaicīgi bijis darba nespējīgs (un šīs ilglaicīgās darba nespējas sekas ir tādas, ka tiesības uz minimālo atvaļinājumu varētu summēties par vairākiem gadiem, jo iespēja pārnest šīs tiesības nav ierobežota laikā)? Vai tādā gadījumā, ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, iespējai pārnest atvaļinājumu ir jāaptver vismaz 18 mēnešu periods?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta T-108/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. februārī – Bundesverband Glasindustrie u.c./Komisija

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/63

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. februārī – Bundesverband Glasindustrie u.c./Komisija
   (Lieta T-108/15)
   (2015/C 138/82)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Bundesverband Glasindustrie (Diseldorfa, Vācija), Gerresheimer Lohr GmbH (Lohr, Vācija), Gerresheimer Tettau GmbH (Tettau, Vācija), Noelle + von Campe Glashütte GmbH (Boffzen, Vācija), Odenwald Faserplattenwerk GmbH (Amorbach, Vācija), O-I Glasspack GmbH & Co. KG (Diseldorfa), Pilkington Deutschland AG (Gelsenkirchen, Vācija), Schott AG (Mainz, Vācija), SGD Kipfenberg GmbH (Kipfenberg, Vācija), Thüringer Behälterglas GmbH Schleusingen (Schleusingen, Vācija), Neue Glaswerke Großbreitenbach GmbH & Co. KG (Großbreitenbach, Vācija) un HNG Global GmbH (Gardelegen, Vācija) (pārstāvji –U. Soltész un C. von Köckritz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 25. novembra lēmuma lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex NN 2013/NN), C(2014) 8786, galīgā redakcija, par elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamiem energoresursiem veicināšanu un EEG piemaksas samazināšanu energoietilpīgiem uzņēmumiem, 1. pantu un 3. panta 1. punktu, ciktāl tajos tiek konstatēts, ka:

                           (i)

                           elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamiem energoresursiem veicināšana, pamatojoties uz Vācijas likumu par atjaunojamo energoresursu prioritāti (2008. gada 25. oktobra Atjaunojamo energoresursu likums kopš 2012. gada 1. janvāra spēka esošajā atjauninātajā redakcijā; turpmāk tekstā – “EEG 2012”), ietverot tās finansēšanas mehānismu, un

                           (ii)

                              EEG piemaksas samazinājuma atbalsts energoietilpīgiem uzņēmumiem (īpašais kompensācijas regulējums; turpmāk tekstā – “BesAR”) atbilstoši EEG 2012 40. un turpmākajiem pantiem 2013. un 2014. gadā ir pretlikumīgs un ir, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, īstenots valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, 3. panta 2. punktu, 6., 7. un 8. pantu, ciktāl tajos ir konstatēta BesAR nesaderība ar iekšējo tirgu un norīkota atbalsta atmaksāšana; un

               —

               piespriest Komisijai segt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Īpašais kompensācijas regulējums (BesAR) neietver valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo netiek sniegtas nekādas priekšrocības. Komisija nepareizi pieņem, ka BesAR energoietilpīgiem uzņēmumiem nodrošina priekšrocību valsts atbalsta tiesību izpratnē.

               2.

                  EEG piemaksu sistēma un BesAR neietver valsts atbalstus, jo valsts līdzekļi netiek apgrūtināti. Regulējums attiecas tikai un vienīgi uz privātiem līdzekļiem. Apstrīdētais lēmums nav saderīgs ar Tiesas judikatūru, it īpaši lietā PreussenElektra.

               3.

               Komisija savā pamatojumā ir nepareizi konstatējusi, ka BesAR ir selektīvs raksturs. Taču nav izdarītas atkāpes no atbilstošās atsauces sistēmas. Katrā ziņā BesAR pamato EEG 1012 raksturs un sistēma.

               4.

               Komisija esot vērtējusi to, vai BesAR ir jāatļauj, tikai, pamatojoties uz jaunajām Vadlīnijām valsts atbalstam vides un elektroenerģijas jomā 2014.–2020. gadam, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā.

               5.

               Ja Komisija secinātu, ka BesAR ir neatļauts valsts atbalsts, katrā ziņā nebūtu pieļaujama atmaksa, jo runa ir par pastāvošu valsts atbalstu.

               6.

               Turklāt ir izslēgta atmaksāšana tiesiskās paļāvības aizsardzības dēļ. It īpaši, Komisija agrāka lēmumā ir konstatējusi, ka EEG sistēma neietver valsts atbalstus.

               7.

               Turklāt nebūtu iespējams īstenot atmaksas rīkojumu atbilstoši BesAR.


title: Lieta T-383/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra rīkojums — Drazdansky pret ITSB — Bad Heilbrunner Naturheilmittel ( VITACAN )

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/43

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra rīkojums — Drazdansky pret ITSB — Bad Heilbrunner Naturheilmittel (VITACAN)
   (Lieta T-383/04) (1)

   (2006/C 281/78)

      Tiesvedības valoda — vācu

   pirmā palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 314, 18.12.2004.


title: Lieta T-365/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 4. aprīļa rīkojumu lietā F-45/10 AO /Komisija 2011. gada 5. jūlijā iesniedza AO

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 4. aprīļa rīkojumu lietā F-45/10 AO/Komisija 2011. gada 5. jūlijā iesniedza AO

   (Lieta T-365/11 P)
   2011/C 282/56
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: AO (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — P. Lewisch, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2011. gada 4. aprīļa rīkojumu lietā F-45/10 AO/Komisija;

               —

               ja Vispārējā tiesa var izskatīt lietu pēc būtības, lai izdotu tādu pašu rīkojumu kā pirmajā instancē, piemēram,

                           —

                           atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 23. jūlija Lēmumu CMS 07/046 saistībā ar psiholoģisko vardarbību, nesaimniecisku darbību un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu;

                           —

                           atcelt visus lēmumus, kurus iecēlējinstitūcija pieņēmusi pret apelācijas sūdzības iesniedzēju periodā no 2003. gada septembra līdz atcelšanai no amata sakarā ar psiholoģisku vardarbību un nesaimniecisku darbību, kas izriet no tā, ka ir pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības tikt uzklausītam;

                           —

                           uzklausīt apelācijas sūdzības iesniedzēju saskaņā ar Civildienesta noteikumu (1) 7. panta 1. punktu un 24. pantu un šajā sakarā atsaukties uz 2008. gada februārī un 2008. gada martā iesniegtajiem lūgumiem;

                           —

                           piešķirt simbolisku kompensāciju EUR 1,00 (viens) apmērā apelācijas sūdzības iesniedzējam, lai sniegtu kompensāciju par morālo un profesionālo kaitējumu, no kura viņš cietis saskaņā ar apelācijas sūdzībā izklāstīto, tiktāl, ciktāl šādas sūdzības mērķis ir nevis finansiāls, bet drīzāk apelācijas sūdzības iesniedzēja cieņas un profesionālās reputācijas atzīšana; un

               —

               piespriest otrai lietas dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nosacījumi, lai tiktu pieņemts lēmums rīkojuma formā saskaņā ar Civildienesta tiesas reglamenta 76. pantu, netika izpildīti un ka prasība nebija acīmredzami noraidāma, jo:

                           —

                           Civildienesta tiesa netika ņēmusi vērā vairākus prasījumus un pierādījumus, kas iesniegti saistībā ar pret apelācijas sūdzības iesniedzēju vērsto psiholoģisko vardarbību;

                           —

                           Apelācijas sūdzības iesniedzējam netika piešķirtas tiesības uz laika periodu, lai novērstu trūkumus prasības pieteikumā saskaņā ar Civildienesta tiesas reglamenta 36. pantu saistībā ar diviem iecēlējinstitūcijas lēmumiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs minējis savā prasība pieteikumā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar rīkojumu lietā F-45/10 tiek pārkāptas Eiropas Savienības tiesības, kā tās ir paredzētas Eiropas Savienības Tiesas Statūtu I pielikuma 11. panta 1. punktā, jo apelācijas sūdzības iesniedzējam ir tiesības uz kompensāciju, tādēļ ka ir notikusi psiholoģiska vardarbība.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā kā tas ir paredzēts Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktā.

      (1)  Grozītā Regula Nr. 31 (EEK), 11 (EAEK), ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas Kopienas un Eiropas Atomenerģijas Kopienas Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (OV 45, 14.06.1962, 1387. lpp.).


title: Lieta C-109/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Prud'homie de pêche de Martigues (Francija) 2007. gada 20. februāra rīkojumu — Jonathan Pilato / Jean Claude Bourgault

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Prud'homie de pêche de Martigues (Francija) 2007. gada 20. februāra rīkojumu — Jonathan Pilato/Jean Claude Bourgault

   (Lieta C-109/07)
   (2007/C 95/50)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Prud'homie de pêche de Martigues
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jonathan Pilato

      Atbildētājs: Jean-Claude Bourgault

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 11.a pants Padomes 1997. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 894/97 (1), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1998. gada 8. jūnija Regulu (EK) Nr. 1239/98 (2), jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz arī neaizpeldošus vai gandrīz neaizpeldošus zvejas tīklus, jo tos notur peldošs enkurs, pie kā tie ir piestiprināti?

               2)

               Vai 11.a panta 1. un 2. punkts Padomes Regulā (EK) Nr. 894/97, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1239/98, ir spēkā esošs tiktāl, ciktāl:

                           a)

                           šķiet, ka tā mērķis ir strikti vērsts uz vides aizsardzību, lai gan tās juridiskais pamats ir 1957. gada 25. martā Romā parakstītā Eiropas Kopienas dibināšanas līguma bijušais 43. pants, jaunajā redakcijā 37. pants;

                           b)

                           tas nesniedz driftertīkla definīciju un tādējādi skaidri nenosaka tā piemērošanas jomu;

                           c)

                           tas nav skaidri pamatots;

                           d)

                           tas neņem vērā pieejamus zinātnes un tehnikas datus, ne arī vides apstākļus dažādos Kopienas reģionos, ne ieguvumus un izmaksas, kas radīsies no aizlieguma, ko tas paredz;

                           e)

                           tas nav samērīgs ar izvirzīto mērķi;

                           f)

                           tas ir diskriminējošs, jo vienādi piemērojams ļoti atšķirīgām ģeogrāfiskām, ekonomiskām un sociālām situācijām;

                           g)

                           tas neparedz nekādas atkāpes no aizlieguma par labu zvejniekiem, kas nodarbojas ar mazu apjomu zveju “thonaille”, kas ne tikai ir Vidusjūrā izmantojamā tradicionāla metode un ir vitāli svarīga iedzīvotājiem, kas ar to nodarbojas, bet ir arī ļoti selektīva?

      (1)  Padomes 1997. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 894/97, ar kuru paredz dažus tehniskus pasākumus zvejas resursu saglabāšanai (OV L 132, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1998. gada 8. jūnija Regula (EK) Nr. 1239/98, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 894/97, ar kuru paredz dažus tehniskus pasākumus zvejas resursu saglabāšanai (OV L 171, 1. lpp.).


title: Lieta C-188/06P: Tiesas rīkojums 2007. gada 9. martā — Schneider Electric SA /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Uzņēmumu koncentrācijas darbības — Elektrības piegādes tirgus — Lēmumi par procedūras uzsākšanu un izbeigšanu)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/22

         Tiesas rīkojums 2007. gada 9. martā — Schneider Electric SA/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-188/06P) (1)

   (Apelācija - Uzņēmumu koncentrācijas darbības - Elektrības piegādes tirgus - Lēmumi par procedūras uzsākšanu un izbeigšanu)
   (2007/C 96/39)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schneider Electric SA (pārstāvji — A. Winckler, I. Girgenson un M. Pittie, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bouquet un O. Beynet, pārstāvji)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 31. janvāra spriedumu lietā T-48/03 Schneider Electric SA/Komisija, ar ko kā nepieņemama noraidīta prasība atcelt, pirmkārt, Komisijas 2002. gada 4. decembra lēmumu uzsākt padziļinātas izmeklēšanas posmu attiecībā uz koncentrācijas darbību starp Schneider un Legrand (lieta COMP/M.2283 — Schneider/Legrand II) un, otrkārt, Komisijas 2002. gada 13. decembra lēmumu par šīs darbības kontroles procedūras izbeigšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Schneider Electric SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: lieta T-323/05: Prasība, kas celta 2005. gada 24. augustā — Coffee Store/ITSB

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/26

         Prasība, kas celta 2005. gada 24. augustā — Coffee Store/ITSB
   (lieta T-323/05)
   (2005/C 281/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Coffee Store GmbH (Manheima [Mannheim] (Vācija), (pārstāvis — M. Budebergs [M. Buddeberg], Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju otrās padomes 2005. gada 15. jūnija lēmumu lietā R 855/2004-2;

               —

               reģistrēt Kopienas preču zīmi “THE COFFEE STORE”, reģistrācijas pieteikums 3 346 228;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “THE COFFEE STORE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 32., 41. un 43. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 32. un 43. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: Apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Reģistrācijai pieteikto preču zīmi nevar uzskatīt tikai par aprakstošu apzīmējumu Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē. Bez tam reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei piemīt atšķirtspēja Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.


title: Lieta C-180/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. aprīlī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) — Jarosław Słaby /Finanšu ministrs

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. aprīlī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) — Jarosław Słaby/Finanšu ministrs
   (Lieta C-180/10)
   2010/C 179/28
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jarosław Słaby

      Atbildētājs: Finanšu ministrs

      Prejudiciālais jautājums

   Vai fiziska persona, kas zemesgabalā ir veikusi lauksaimniecisku darbību un vēlāk, pamatojoties uz no viņas gribas neatkarīgu iemeslu dēļ notikušiem apbūves plānu grozījumiem, šo darbību ir izbeigusi, savu īpašumu ir pārkvalificējusi privātīpašumā, ir veikusi tā sadalīšanu mazākās daļās (ar vasaras mājiņām apbūvējami zemesgabali) un ir uzsākusi to pārdošanu, šī iemesla dēļ ir pievienotās vērtības nodokļa maksātāja Direktīvas 2006/112/EK (1) 9. panta 1. punkta, kā arī Sestās direktīvas 77/388/EEK (2) 4. panta 1. un 2. punkta izpratnē, kurai ir pienākums maksāt pievienotās vērtības nodokli saistībā ar tirdzniecības darbību?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-287/07: Pirmās instances tiesas 2007. gada 15. oktobra rīkojums — cApStAn /Komisija

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/44

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 15. oktobra rīkojums — cApStAn/Komisija
   (Lieta T-287/07) (1)

   (2007/C 315/84)

      Tiesvedības valoda — franču

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 223, 22.9.2007.


title: Lieta T-560/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. decembrī — Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej /Eiropas Ķīmisko vielu aģentūra

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. decembrī — Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/Eiropas Ķīmisko vielu aģentūra
   (Lieta T-560/12)
   2013/C 79/33
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o. (Brzesko, Polija) (pārstāvis — T. Dobrzyński, radca prawny)

      Atbildētāja: Eiropas Ķīmisko vielu aģentūra (ECHA)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Ķīmisko vielu aģentūras 2012. gada 15. oktobra lēmumu SME(2012) 3538, ar kuru prasītājam ir noteikts samaksāt administratīvu atlīdzību EUR 20 700 apmērā;

               —

               preventīvi, atcelt ECHA Administratīvās padomes 2010. gada 12. novembra lēmumu MB/D/29/2010 par pakalpojumu, par kuriem tiek ņemta atlīdzība, klasifikāciju;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota neatbilstība Komisijas Regulai (EK) Nr. 340/2008 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kā arī kompetences piešķiršanas principa pārkāpums.

                           —

                           Apstrīdētais lēmums neesot saderīgs ar noteikumiem par nodevām un atlīdzību, jo atbildētājai esot tiesības tikai piedzīt administratīvu atlīdzību, bet tiesības noteikt preventīvus naudas sodus ir dalībvalstīm. Administratīvajai atlīdzībai ir jābūt samērīgai ar ECHA veikto darbu apjomu. Administratīvai atlīdzībai EUR 20 700 apmērā uzņēmuma lieluma nepareizas norādīšanas dēļ esot soda funkcija un tā esot pielīdzināma naudas sodam. Līdz ar to atbildētāja esot iejaukusies dalībvalstu kompetencē, kas neesot saderīgi ar ESL 5. pantā nostiprināto kompetences piešķiršanas principu un esot rīcība kompetences trūkuma gadījumā LESD 263. panta izpratnē.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots vienlīdzības principa pārkāpums

                           —

                           Tas, ka administratīvās atlīdzības apmērs tiek padarīts atkarīgs no uzņēmuma lieluma, pārkāpjot Eiropas labas administratīvās prakses kodeksa 5. pantā un Eiropas Savienības pamattiesību hartas 41. pantā nostiprināto vienlīdzības principu. Tā kā administratīvā atlīdzība atbilstoši savai definīcijai kalpo administratīvo izmaksu segšanai, nošķiršana atkarībā no reģistrētā uzņēmuma lieluma nav objektīvi pamatojama. Proti, administratīvie izdevumi uzņēmuma lieluma pārbaudei esot salīdzināmi. Šādos apstākļos lieli uzņēmumi, kas nepareizi sevi ir apzīmējuši kā mazus vai vidējus uzņēmumus, maksā atlīdzību, kas sedz ne tikai pakalpojuma izmaksas saistībā ar to pašu lieluma pārbaudes procedūru, bet arī citu uzņēmumu lieluma pārbaudes izmaksas, vai pat citu ECHA pakalpjumu izmaksas.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesiskās noteiktības principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs esot norādījis, ka tas ir mazs uzņēmums, jo tas bez savas vainas esot kļūdījies attiecībā uz pareizu sabiedrību lieluma iedalījumu. Atbilstoši informācijai rubrikā “Atlīdzības”REACH valsts izziņu biroja mājas lapā uzņēmuma lielums tiek noteikts valsts likumā par saimnieciskās darbības brīvību. Atbilstoši šim likumam, noskaidrojot uzņēmuma lielumu, nav jāvadās pēc tā līdzdalības struktūras, bet gan noteicošs ir nodarbināto darbinieku skaits un gada neto apgrozījums, un šīs ziņas prasītājs esot ņēmis vērā. Pienākums, nosakot uzņēmuma lielumu, ievērot Komisijas 2003. gada 6. maija Ieteikumu 2003/361/EK neesot atbilstoši paziņots attiecīgajai personai. Turklāt ECHA neesot informējusi uzņēmumus par administratīvo atlīdzību lielumu, kas draud nepareizas uzņēmuma lieluma kvalifikācijas gadījumā, un tādējādi esot pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana.

                           —

                           Atbildētāja esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, lēmumā MB/D/29/2010 nosakot pārāk lielas atlīdzību likmes, un sev piešķīrusi pārāk plašu kompetenci iekasēt atlīdzību, atļaujot piemērot vairākas atlīdzības iekasēšanas tiesiskās iespējas, kā arī neparedzot iespēju nemaksāt atlīdzību. Ar Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punktu nevarot pamatot šo kompetenci. Administratīvās atlīdzības iekasēšanai faktiski nav tāds mērķis, kāds minēts Regulas Nr. 340/2008 preambulas otrajā apsvērumā (ECHA pakalpojumu izmaksu segšana), un tā neatbilst atbildētājas ieguldītajam darbam, bet gan ir prasītājam nepamatoti uzlikts naudas sods.


title: Lieta C-396/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. oktobra spriedums ( Tribunale ordinario di Bari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Interedil Srl , kas atrodas likvidācijas procesā/ Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Zemākas instances tiesas tiesības iesniegt Tiesai prejudiciālu jautājumu — Regula (EK) Nr. 1346/2000 — Maksātnespējas procedūras — Starptautiskā piekritība — Parādnieka galveno interešu centrs — Juridiskās adreses pārcelšana uz citu dalībvalsti — “Uzņēmuma” jēdziens)

text:
               10.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 362/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. oktobra spriedums (Tribunale ordinario di Bari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Interedil Srl, kas atrodas likvidācijas procesā/Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa

   (Lieta C-396/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Zemākas instances tiesas tiesības iesniegt Tiesai prejudiciālu jautājumu - Regula (EK) Nr. 1346/2000 - Maksātnespējas procedūras - Starptautiskā piekritība - Parādnieka galveno interešu centrs - Juridiskās adreses pārcelšana uz citu dalībvalsti - “Uzņēmuma” jēdziens)
   2011/C 362/04
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Bari

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Interedil Srl, kas atrodas likvidācijas procesā

      Atbildētājas: Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale ordinario di Bari — Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (OV L 160, 1. lpp.) 3. panta interpretācija — Parādnieka galveno interešu centrs — Prezumpcija par labu juridiskās adreses vietai — Uzņēmums cita dalībvalstī — Kopienu vai valsts līmeņa jēdzieni

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar Savienības tiesībām netiek pieļauts, ka valsts tiesu saista valsts procesuāla tiesību norma, saskaņā ar kuru šai tiesai ir jāievēro augstākas instances valsts tiesas sniegti apsvērumi, tādā gadījumā, ja rodas iespaids, ka augstākās instances tiesas sniegti apsvērumi neatbilst Savienības tiesībām, kā tos ir interpretējusi Tiesa;

               2)

               Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 3. panta 1. punktā paredzētais jēdziens parādnieka “galveno interešu centrs” ir jāinterpretē saskaņā ar Kopienu tiesībām;

               3)

               lai noteiktu sabiedrības–parādnieces galveno interešu centru, Regulas Nr. 1346/2000 3. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē šādi:

                           —

                           sabiedrības–parādnieces galveno interešu centrs ir nosakāms, priekšroku dodot šīs sabiedrības galvenās pārvaldes atrašanās vietai, kā to var noteikt ar objektīviem un trešajām personām pārbaudāmiem apstākļiem. Gadījumā, ja sabiedrības vadības un kontroles institūcijas atrodas tās juridiskās adreses vietā un ja šajā vietā trešajām personām pārbaudāmā veidā tiek pieņemti šīs sabiedrības pārvaldes lēmumi, šajā tiesību normā paredzēto prezumpciju nevar atspēkot. Gadījumā, ja sabiedrības galvenās pārvaldes vieta neatrodas tās juridiskās adreses vietā, sabiedrības aktīvu un līgumu attiecībā uz šo aktīvu finanšu izmantošanu esamība citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā atrodas šīs sabiedrības juridiskā adrese, par apstākļiem, kas ir pietiekami, lai atspēkotu šo prezumpciju, ir uzskatāma tikai tad, ja ar attiecīgo apstākļu kopuma visaptverošu vērtējumu var konstatēt, ka minētās sabiedrības pārvaldes un kontroles, kā arī tās interešu pārvaldīšanas faktiskais centrs trešajām personām uztveramā veidā atrodas šajā citā dalībvalstī;

                           —

                           gadījumā, ja sabiedrības–parādnieces juridiskās adreses pārcelšana ir notikusi pirms pieteikuma sākt maksātnespējas procesu iesniegšanas, tad tiek prezumēts, ka šīs sabiedrības galveno interešu centrs atrodas tās jaunās juridiskās adreses vietā;

               4)

               “uzņēmuma” jēdziens šīs pašas regulas 3. panta 2. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā jēdzienā tiek prasīta struktūra saimnieciskās darbības veikšanai, kas ietver minimālu organizācijas līmeni un zināmu stabilitāti. Tikai atsevišķu aktīvu vai bankas kontu esamība šai definīcijai principā neatbilst.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-254/05: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 16. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/11

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 16. jūnijā
   (Lieta C-254/05)
   (2005/C 205/21)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 16. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Bruno Stromskis [Bruno Stromsky], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, Beļģijas Karaliste, pieprasot, lai uz ugunsgrēka signalizācijas sistēmas ar punktveida detektoriem, kas tiek legāli ražotas un tirgotas citās dalībvalstīs, un kurām nav “CE” marķējuma:

                           —

                           attiektos Beļģijas standarts NBN S21-100,

                           —

                           attiektos tipa apstiprināšanas procedūra, šajā gadījumā BOSEC, kas ir šķērslis, ņemot vērā apstiprināšanas procedūras nesamērīgās izmaksas,

                           —

                           attiektos pārbaudes un testi sakarā ar šo tipa apstiprināšanu, kas būtībā ir tādas pašas, kā jau citā dalībvalstī veiktās pārbaudes,

                     nav izpildījusi tai ar EKL 28. pantu uzliktos pienākumus;

               2)

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka Beļģijas tiesību normas ierobežo citās dalībvalstīs legāli ražotu vai tirgotu ugunsgrēka signalizācijas sistēmu izmantošanu; tādējādi šīs normas nav saderīgas ar EKL 28. pantu un nav attaisnojamas, ņemot vērā EKL 30. pantu.


title: Lieta C-622/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. decembrī iesniedza Tribunal de première instance de Namur (Beļģija) — Rémi Paquot/État belge — SPF Finances

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. decembrī iesniedza Tribunal de première instance de Namur (Beļģija) — Rémi Paquot/État belge — SPF Finances

   (Lieta C-622/10)
   2011/C 80/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Namur

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Rémi Paquot

      Atbildētājs: État belge — SPF Finances

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2007. gada 13. decembra Lisabonas līguma, kurš ir spēkā kopš 2009. gada 1. decembra un ar kuru groza 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstīto Līgumu par Eiropas Savienību (un kurā būtībā ir pārņemtas tās tiesību normas, kas iepriekš bija iekļautas 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstītajā Līguma par Eiropas Savienību, kas stājās spēkā 1993. gada 1. novembrī, I sadaļas 6. pantā) I sadaļas — “Kopīgie noteikumi” 6. pants, kā arī 1957. gada 25. marta Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EK līgums) 234. pants (iepriekš 177. pants), no vienas puses, un/vai 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, no otras puses, nepieļauj, ka valsts tiesību normas, šajā gadījumā Beļģijas 1989. gada 6. janvāra likuma par Cour d’arbitrage (tagad pārdēvēta par Cour constitutionnelle) 9. panta 2. punkts padara valsts tiesām saistošu judikatūru, kura izriet no atbilstoši valsts tiesībām augstākās tiesas (šajā gadījumā minētās Cour constitutionnelle) spriedumiem par prasībām atcelt valsts tiesību normas, par kurām ir celta prasība, ja šīs prasības ir pamatotas ar tādu tiesību normu pārkāpumu, kuras izriet no valsts tiesību sistēmā tieši un primāri piemērojamām Eiropas Savienības tiesībām?

               2)

               Vai 2007. gada 13. decembra Lisabonas līguma, kurš ir spēkā kopš 2009. gada 1. decembra un ar kuru groza 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstīto Līgumu par Eiropas Savienību (un kurā būtībā ir pārņemtas tās tiesību normas, kas iepriekš bija iekļautas 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstītajā Līguma par Eiropas Savienību, kas stājās spēkā 1993. gada 1. novembrī, I sadaļas 6. pantā) I sadaļas — “Kopīgie noteikumi” 6. pants, kā arī 1957. gada 25. marta Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EK līgums) 234. pants (iepriekš 177. pants), no vienas puses, un/vai 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, no otras puses, nepieļauj, ka valsts tiesību normas, šajā gadījumā Beļģijas 1989. gada 6. janvāra likuma par Cour d’arbitrage (tagad pārdēvēta par Cour constitutionnelle), kas grozīts ar 2009. gada 12. jūlija likumu, 26. panta 4. punkts, lasot tos neatkarīgi vai kopsakarā ar minētā 1989. gada 6. janvāra speciālā likuma 9. panta 2. punktu, liek valsts tiesām uzdot atbilstoši valsts tiesībām augstākajai tiesai (šajā gadījumā minētajai Cour constitutionnelle) ikvienu prejudiciālo jautājumu par tādu tiesību normu interpretāciju, kuras izriet no valsts tiesību sistēmā tieši un primāri piemērojamām Eiropas Savienības tiesībām, ja šīs tiesību normas ir pārņemtas arī valsts Konstitūcijā un ja minētās tiesas pieņem, ka šīs tiesību normas ir pārkāptas tajās izskatāmajās prāvās, kā rezultātā šīs tiesas minētām tiesām ir liegta iespēja piemērot Eiropas Savienības tiesības tieši, vismaz gadījumos, kad minētā augstākā tiesa jau ir lēmusi par šādu jautājumu?


title: Lieta C-55/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Verwaltungsgericht Köln 2006. gada 26. janvāra  lēmumu lietā  Arcor AG & Co. KG  pret Vācijas Federatīvo Republiku; pieaicinātā persona —  Deutsche Telekom AG

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Köln2006. gada 26. janvāra lēmumu lietā Arcor AG & Co. KG pret Vācijas Federatīvo Republiku; pieaicinātā persona — Deutsche Telekom AG

   (Lieta C-55/06)
   (2006/C 96/05)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2006. gada 26. janvāra lēmumu lietā Arcor AG & Co. KG pret Vācijas Federatīvo Republiku; pieaiciātā persona — Deutsche Telekom AG, un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 2. februārī.

      Verwaltungsgericht Köln lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Regulas (EK) Nr. 2887/2000 (1) 1. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Regulas (EK) Nr. 2887/2000 3. panta 3. punktā paredzētās cenu orientācijas priekšnosacījumi ir minimālās prasības tādā nozīmē, ka dalībvalstu valsts tiesībās nedrīkst paredzēt atkāpes no šī līmeņa, no tā ciešot saņēmējam?

               2.

               Vai Regulas (EK) Nr. 2887/2000 3. panta 3. punktā paredzētās cenu orientācijas prasība ietver arī aprēķinātos procentus un norakstījumus?

               3.

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           Vai šo procentu un norakstījumu aprēķina pamats ir pamatlīdzekļu atjaunošanas vērtība, atskaitot norakstījumus, kas ir veikti līdz novērtēšanas brīdim, vai arī aprēķina pamats ir vienīgi atjaunošanas vērtība uz doto brīdi, ko veido kārtējās cenas, kas ir spēkā novērtēšanas laikā?

                           b)

                           Vai izmaksas, kas ir norādītas kā aprēķināto procentu un norakstījumu aprēķina pamats, un it īpaši tādas, kas nav tieši attiecināmas uz pakalpojumiem (vispārējās izmaksas), jebkurā gadījumā ir jāpierāda ar saprotamiem izziņotā operatora izmaksu dokumentiem?

                           c)

                           Ja atbilde uz b) jautājumu pilnībā vai daļēji ir noliedzoša:
                           Vai izmaksu pierādījums var būt nevis pierādījums kā tāds, bet vērtējums, izmantojot analītisko izmaksu modeli?
                           Kādas metodiskas un citas saturiskas prasības ir pietiekamas šīs pierādīšanas alternatīvas izmantošanai?

                           d)

                           Vai, pārbaudot cenu orientāciju, nacionālajām regulatīvajām varas iestādēm Regulas (EK) Nr. 2887/2000 4. panta no 1. līdz 4. punktam noteiktās tām piešķirtās kompetences ietvaros ir tā saucamās vērtējuma pilnvaras, kuras tiesas kontrolei ir pakļautas tikai daļēji?

                           e)

                           Ja atbilde uz d) jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai šīs vērtējuma pilnvaras it īpaši attiecas arī uz izmaksu aprēķina metodi, kā arī piemērojamo aprēķināto procentu (aizņemtajam kapitālam un pašu kapitālam) un norakstījumu piemērojamo laika posmu noteikšanas jautājumiem?
                           Kādas ir šo vērtējuma pilnvaru robežas?

                           f)

                           Vai cenu orientācijas prasības vismaz kalpo arī saņēmēju kā konkurentu tiesību aizsardzībai, kā rezultātā šie konkurenti var izmantot tiesību aizsardzību attiecībā uz piekļuvi par atlīdzību, kas nav cenu orientēta?

                           g)

                           Vai gadījumā, ja uzraudzības procesā, kas tiek veikts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2887/2000 4. pantu, vai tam sekojošā tiesas procesā izmaksas pilnā apmērā vai daļēji nevar pierādīt, pierādīšanas neiespējamības negatīvās sekas (pierādīšanas pienākums) gulstas uz izziņoto operatoru?

                           h)

                           Ja atbilde uz f) un g) jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai izziņotajam operatoram cenu orientācijas pierādīšanas pienākums ir arī tad, ja konkurents kā saņēmējs ceļ prasību saistībā ar atlīdzības apstiprinājumu, ko regulatīvā varas iestāde ir izsniegusi saskaņā ar valsts tiesībām, prasības pamatojumā norādot, ka cenu orientācijas trūkuma dēļ apstiprinātās atlīdzības ir pārāk augstas?

      (1)  OV L 336, 4. lpp.


title: Lieta T-584/11: Prasība, kas celta 2011. gada 15. novembrī — Atlas Transport /ITSB — Hartmann ( “ATLAS TRANSPORT” )

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/27

         Prasība, kas celta 2011. gada 15. novembrī — Atlas Transport/ITSB — Hartmann (“ATLAS TRANSPORT”)
   (Lieta T-584/11)
   2012/C 32/57
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas Transport GmbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern un B. Weichhaus, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Alfred Hartmann (Leer, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 1. septembra lēmumu lietā R 2262/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “ATLAS TRANSPORT” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: Alfred Hartmann

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par atcelšanu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt

      Izvirzītie pamati: Īstenošanas Regulas Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punkta, skatot to kopā ar 22. noteikumu, pārkāpums sakarā ar kļūdainu pierādījumu novērtējumu, Regulas Nr. 207/2009 15. panta pārkāpums, jo atbildētājs jautājumu, vai attiecībā uz atbilstošajiem pakalpojumiem pastāv tiesības saglabājošā izmantošana, ir izskatījis, veicot tikai burtisku interpretāciju, Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta pārkāpums, jo atbildētājs, lai noskaidrotu vārda “pārvadājumi” nozīmi, ir atsaucies tikai uz vienu avotu, kuru tas ir izvērtējis nepietiekami un līdz ar to bez vajadzīgās rūpības, Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmā teikuma pārkāpums, jo atbildētājs nav skaidri pamatojis savu tiesisko uzskatu, Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma un 76. panta 2. punkta pārkāpums, jo nav ievērotas tiesības tikt uzklausītam


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 8. jūlijā lietā T-198/01 Technische Glaswerke Ilmenau GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (Valsts atbalsts — Prasība par atzīšanu par spēkā neesošu — Privātā aizdevēja kritērijs — Atbalsti grūtībās nonākušu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai — Tiesības uz aizstāvēšanos — Pamatojums)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/15

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 8. jūlijā
   lietā T-198/01 Technische Glaswerke Ilmenau GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Valsts atbalsts - Prasība par atzīšanu par spēkā neesošu - Privātā aizdevēja kritērijs - Atbalsti grūtībās nonākušu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai - Tiesības uz aizstāvēšanos - Pamatojums)
   (2004/C 239/30)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā T-198/01 Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, Ilmenau, ar sēdekli Ilmenau (Vācija), ko sākotnēji pārstāvēja S. Gerrit un C. Arhold, tad – C. Arhold un N. Wimmer, advokātes, kuras norādījušas adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: V. Kreuschitz un V. Di Bucci, kuri norādījuši adresi Luksemburgā), ko atbalsta Schott Glas, ar sēdekli Mayence (Vācija), kuru pārstāv U. Soltész, advokāte, par pieteikumu atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2001. gada 12. jūnija Lēmumu 2002/185/EK par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (Vācija) (OV 2002., L 62, 30. lpp.), Pirmās instances tiesa (piektā paplašinātā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs R. García-Valdecasas, tiesnese P. Lindh, tiesneši J. D. Cooke un H. Legal un tiesnese M. E. Martins Ribeiro; sekretāre D. Christensen, administratore, 2004. gada 8. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Prasītāja sedz savus izdevumus, kā arī izdevumus, kuri pamatlietā un pagaidu noregulējuma tiesvedībā radušies Komisijai un personai, kas iestājusies lietā.

      (1)  OV C 303, 27.10.2001.


title: Lieta T-154/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. martā – Jaber/Padome

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/22

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. martā – Jaber/Padome
   (Lieta T-154/15)
   (2015/C 190/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Aiman Jaber (Lattakia, Sīrija) (pārstāvji – A. Boesch, D. Amaudruz un M. Ponsard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               uzdot pievienot lietas materiālus no tiesvedības lietā T-653/11;

               —

               paredzēt prasītājam tiesības sniegt repliku un šai sakarā iesniegt jaunus dokumentus un pieaicināt lieciniekus;

               —

               atcelt šādus tiesību aktus, ciktāl tie skar prasītāju:

                           —

                           Padomes 2015. gada 26. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/108;

                           —

                           Padomes 2015. gada 26. janvāra Īstenošanas lēmumu (KĀDP) Nr. 2015/117;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus, kas būtībā ir identiski tiem, kas minēti tiesvedībā lietā T-653/11 Jaber/Padome (1).

      (1)  OV L 2012, C 58, 12. lpp.


title: Lieta C-7/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/5

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
   (Lieta C-7/07)
   (2007/C 69/09)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — W. Wils)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvu 2001/84/EK par tālākpārdošanas tiesībām par labu mākslas oriģināldarba autoram (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2001/84/EK transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 272, 32. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 4. maijā lietā T-22/04 Reemark Gesellschaft für Markenkooperation mbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Westlife” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts preču zīme “West” — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/19

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 4. maijā
   lietā T-22/04 Reemark Gesellschaft für Markenkooperation mbH pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Westlife” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts preču zīme “West” - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība)
   (2005/C 171/34)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā T-22/04 Reemark Gesellschaft für Markenkooperation mbH, Hamburga (Vācija), ko pārstāv P. Kohs Moreno [P. Koch Moreno], advokāts, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB, pārstāve — S. Laitinena [S. Laitinen]), otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks –Bluenet Ltd, Limerika [Limerick] (Īrija), par prasību par ITSB Apelāciju otrās padomes 2003. gada 17. novembra lēmumu (lieta R 238/2002-2) attiecībā uz preču zīmes “West” īpašnieka iebildumu procesu pret preču zīmes “Westlife” reģistrācijas pieteikumu, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši N. D. Forvuds [N. J. Forwood] un S. Papasavs [S. Papasavvas], sekretāre B. Pastore [B. Pastor], sekretāra palīdze, 2005. gada 4. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2003. gada 17. novembra lēmumu (lieta R 238/2002-2);

               2)

               ITSB pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta C-615/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-214/11 ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) /Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI) 2013. gada 27. novembrī iesniedza ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/6

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-214/11 ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)/Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI) 2013. gada 27. novembrī iesniedza ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)

      (Lieta C-615/13 P)
      (2014/C 71/09)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (pārstāvis — P. Kirch, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde, Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-214/11;

                  —

                  piespriest EPNI atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza trīs pamatus.

                  1)

                  Pirmajā pamatā tiek apgalvota kļūdaina Regulas Nr. 45/2001 (1) 2. pantā definētā juridiskā jēdziena “personas dati” piemērošana.
                  Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka vārdu un viedokļu kombinācija ir personas dati. Jēdziens “personas dati” neietver viedokļus, kas tiek sniegti, piedaloties sabiedriskā komitejā, kur eksperti, kuru vārdi un citi personas dati ir publiski pieejami, tiek aicināti izteikties, ņemot vērā viņu atzītas profesionālās zināšanas.

                  2)

                  Otrajā pamatā tiek apgalvota kļūdaina Regulas Nr. 1049/2001 (2) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punkta piemērošana saistībā ar šo normu apjomu, procedūru un būtību, it īpaši, neizvērtējot un nelīdzsvarojot visas ar šiem pasākumiem aizsargātās intereses.
                  Vispārējā tiesa neesot pilnībā apsvērusi visus to normu aspektus, kas tika uzskatītas par piemērojamām: Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punkts. Tā neizvērtēja un neņēma vērā dažādās, ar abiem pasākumiem aizsargātās intereses.

                  3)

                  Trešajā pamatā tiek apgalvots LES 5. panta pārkāpums, jo, prasot apelācijas sūdzības iesniedzējām pierādīt nepieciešamību nosūtīt informāciju un aizsargāto likumisko interešu apjomu, tām ir uzlikts nesamērīgs pierādīšanas pienākums.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maijs Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-101/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 27. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) — Herbert Schaible/Land Baden-Württemberg

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 27. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) — Herbert Schaible/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-101/12)
   2012/C 133/35
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Stuttgart

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Herbert Schaible

      Atbildētāja: Land Baden-Württemberg

      Prejudiciālie jautājumi

   Eiropas Savienības Tiesai tiek uzdoti šādi jautājumi par to, vai

               a)

               prasītāja pienākums veikt dzīvnieku individuālu identificēšanu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 21/2004 (1) 3. panta 1. punktam un 4. panta 2. punktam,

               b)

               prasītāja pienākums veikt dzīvnieku elektronisku individuālu identificēšanu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 21/2004, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1560/2007 (2), 9. panta 3. punkta pirmajai daļai un

               c)

               prasītāja pienākums uzturēt saimniecības reģistru C atbilstoši Regulas (EK) Nr. 21/2004 5. panta 1. punktam apvienojumā ar B pielikuma 2. punktu

         ir saderīgs ar Savienības tiesībām, kurām ir augstāks juridiskais spēks, un līdz ar to — spēkā esošs?

      (1)  Padomes 2003. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK (OV L 5, 8. lpp.).

      (2)  Padomes 2007. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 1560/2007, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 21/2004 attiecībā uz aitu un kazu elektroniskās identifikācijas ieviešanas datumu (OV L 340, 25. lpp.).


title: Lieta C-240/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. maijā iesniedza Rechtbank te Rotterdam (Nīderlande) — Krimināllieta pret EBS Le relais Nord-Pas-De-Calais

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. maijā iesniedza Rechtbank te Rotterdam (Nīderlande) — Krimināllieta pret EBS Le relais Nord-Pas-De-Calais

   (Lieta C-240/12)
   2012/C 243/08
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank te Rotterdam

      Lietas dalībniece pamata procesā

      EBS Le relais Nord-Pas-De-Calais

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai gadījumā, kad atkritumi ar kuģi tiek pārvesti no vienas ES dalībvalsts (šajā lietā Francijas) uz kādu valsti, kurā nav piemērojams ESAO lēmums (šajā lietā Apvienotie Arābu Emirāti), runa ir par “tranzītu” bijušās (1) un jaunās (2) atkritumu pārvadājumu regulas izpratnē, ja pa ceļam tiek iebraukts kādas citas ES dalībvalsts ostā (šajā lietā Roterdamā)?

               2)

               Vai atbilde uz 1. jautājumu būtu atšķirīga, ja:

                           —

                           ostā notiek atkritumu uzglabāšana un/vai pārkraušana un/vai

                           —

                           atkritumi tiek izkrauti uz zemes un/vai

                           —

                           par atkritumu ievešanu tiek paziņots muitai?

      (1)  Padomes 1993. gada 1. februāra Regula (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (OV L 30, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nodaļa 2. sējums 176.-203. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Regula (EK) Nr. 1013/2006 par atkritumu sūtījumiem (OV L 190, 1. lpp.).


title: Lieta T-432/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. oktobra spriedums — Vivendi /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Francijas ātrgaitas interneta un telefona abonēšanas tirgus — Lēmums par sūdzības noraidīšanu — Kopienu interešu neesamība — Apgalvotā pārkāpuma nozīmīgums iekšējā tirgus darbībai — Apgalvotā pārkāpuma pastāvēšanas pierādīšanas iespējamība)

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/11

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. oktobra spriedums — Vivendi/Komisija
   (Lieta T-432/10) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Francijas ātrgaitas interneta un telefona abonēšanas tirgus - Lēmums par sūdzības noraidīšanu - Kopienu interešu neesamība - Apgalvotā pārkāpuma nozīmīgums iekšējā tirgus darbībai - Apgalvotā pārkāpuma pastāvēšanas pierādīšanas iespējamība)
   2013/C 352/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vivendi (Parīze, Francija) (pārstāvji — sākotnēji M. Struys, O. Fréget un J.-Y. Ollier, vēlāk M. Struys, O. Fréget un L. Eskenazi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Mongin un N. von Lingen)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Orange, iepriekš — France Télécom (Parīze, Francija) (pārstāvis — S. Hautbourg, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 2. jūlija Lēmumu C(2010) 4730, ar kuru noraida prasītājas par France Télécom iesniegto sūdzību attiecībā uz apgalvoto ļaunprātīgo dominējošā stāvokļa izmantošanu Francijas ātrgaitas interneta un telefona abonēšanas tirgū (lieta COMP/C-1/39.653 — Vivendi & Iliad/France Télécom)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vivendi sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Orange sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta T-169/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — DEI /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Grieķijas brūnogļu piegādes un elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 86. panta 1. punkta savienojumā ar EKL 82. pantu pārkāpums — Brūnogļu ieguves tiesības, ko Grieķijas Republika piešķīrusi vai saglabājusi publiskam uzņēmumam)

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/11

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — DEI/Komisija
   (Lieta T-169/08) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Grieķijas brūnogļu piegādes un elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 86. panta 1. punkta savienojumā ar EKL 82. pantu pārkāpums - Brūnogļu ieguves tiesības, ko Grieķijas Republika piešķīrusi vai saglabājusi publiskam uzņēmumam)
   2012/C 343/13
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — P. Anestis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. Christoforou, A. Bouquet un A. Antoniadis, pārstāvji, kuriem palīdz A. Oikonomou, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Grieķijas Republika (pārstāvji — K. Boskovits un P. Mylonopoulos, pārstāvji, kuriem sākotnēji palīdzēja A. Komninos un M. Marinos, vēlāk M. Marinos, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Energeiaki Thessalonikis AE (Echedoros, Grieķija) un Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) (Kifissia, Grieķija) (pārstāvji — P. Skouris un E. Trova, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 5. marta Lēmumu C(2008) 824, galīgā redakcija, par Grieķijas Republikas piešķirtajām tiesībām vai šādu tiesību saglabāšanu DEI brūnogļu ieguvei.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 5. marta Lēmumu C(2008) 824, galīgā redakcija, par Grieķijas Republikas piešķirtajām tiesībām vai šādu tiesību saglabāšanu Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) brūnogļu ieguvei;

               2)

               Eiropas Komisija sedz pati savus, kā arī atlīdzina DEI tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Grieķijas Republika, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) un Energeiaki Thessalonikis AE sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta C-24/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 11. marta rīkojums ( Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening/AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Direktīva 85/337/EK — Dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Direktīva 96/61 — Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole — Sabiedrības dalība lēmumu pieņemšanā vides jomā — Tiesības pārsūdzēt atļaujas projektiem, kam varētu būt būtiska ietekme uz vidi)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/12

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 11. marta rīkojums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening/AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad

   (Lieta C-24/09) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Direktīva 85/337/EK - Dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Direktīva 96/61 - Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole - Sabiedrības dalība lēmumu pieņemšanā vides jomā - Tiesības pārsūdzēt atļaujas projektiem, kam varētu būt būtiska ietekme uz vidi)
   2010/C 134/18
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta domstolen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening

      Atbildētājs: AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Högsta domstolen — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē, un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK, 1. panta 2. punkta, 6. panta 4. punkta un 10.a panta interpretācija — Komisijas deklarācija (OV L 156, 17. lpp.) — Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/35/EK, 2. panta 14. punkta un 15.a panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kas vietējām bezpeļņas apvienībām ļauj piedalīties videi bīstamu darbību iepriekšējas atļaujas procedūrā, taču šādu apvienību tiesībām pārsūdzēt atļaujas lēmumus izvirza nosacījumu, ka to statūtos noteiktajam mērķim ir jābūt vides aizsardzībai, tās ir darbojušās vismaz trīs gadus un tām ir jābūt vismaz 2 000 biedriem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               attiecīgās sabiedrības daļas locekļiem Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 1. panta 2. punkta un 10.a panta, kā arī Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 2. panta 14. punkta un 15.a panta, kas atkārtoti Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli 2. panta 15. punktā un 16. pantā, izpratnē ir jābūt tiesībām celt prasību par lēmumu, ar kuru dalībvalsts tiesu sistēmai piederīga iestāde lēmusi par projekta saskaņošanu, lai kāda būtu viņu loma šī lūguma izskatīšanā, piedaloties procesā šajā iestādē un izsakot savu nostāju šajā sakarā;

               2)

               Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 10.a pants un Direktīvas 96/61, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 15.a pants, kas atkārtots Direktīvas 2008/1 16. pantā, aizliedz tādu valsts tiesiskā regulējuma normu, ar kuru tiesības celt prasību par lēmumu par darbību, kas ietilpst attiecīgi Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, un Direktīvu 96/61, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, piemērošanas jomā, ir nodrošinātas tikai tām vides aizsardzības organizācijām, kurās ir vismaz 2 000 biedru.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta F-3/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. janvārī — Marcuccio /Komisija

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/22

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. janvārī — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-3/11)
   2011/C 113/45
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt netiešo lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja 2010. gada 15. marta lūgums, un prasība par zaudējumu atlīdzību

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt jebkāda veida lēmumu, ar kuru Komisija ir noraidījusi 2010. gada 15. marta lūgumu, ko prasītājs iesniedzis Komisijas iecēlējinstitūcijai;

               —

                  quatenus oportet, atcelt Komisijas lēmumu, ar ko tika noraidīta 2010. gada 5. augusta sūdzība;

               —

                  quatenus oportet, atcelt 2010. gada 24. augusta paziņojumu, kas sagatavots itāļu valodā un ko prasītājs saņēmis ne agrāk kā 2010. gada 1. oktobrī;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājam nepamatoti nodarīti ar katru no lēmumiem, kuru lūgts atcelt, un a fortiori ar tiem visiem kopā, samaksājot prasītājam EUR 1 000 vai arī tādu lielāku vai mazāku summu, kādu Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu un pareizu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-490/06: Prasība, kas celta 2006. gada 27. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/51

         Prasība, kas celta 2006. gada 27. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku
   (Lieta C-490/06)
   (2006/C 326/103)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia un D. Lawunmi)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Grieķijas Republika, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 9. decembra Direktīvu 2002/88/EK (1), ar ko groza Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai, un jebkurā gadījumā nepaziņojot Komisijai par minētajiem aktiem, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2002/88/EK transpozīcijas termiņš valsts tiesiskajā regulējumā beidzās 2004. gada 11. augustā.

      (1)  OV L 35, 11.02.2003., 28.–81. lpp.