title: Lieta C-458/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. jūlijā iesniedza Kúria (Ungārija) – CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. jūlijā iesniedza Kúria (Ungārija) – CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-458/21)
      (2021/C 471/25)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka no PVN ir atbrīvots pakalpojums, kuru apdrošināšanas sabiedrība izmanto, lai:

                  —

                  pārbaudītu apdrošinātajai personai diagnosticētas smagas slimības diagnozes pareizību un

                  —

                  meklētu labākos pieejamos veselības aprūpes pakalpojumus apdrošinātās personas ārstēšanai un

            gadījumā, ja to aptver apdrošināšanas polises segums un apdrošinātais to lūdz, organizētu veselības aprūpes sniegšanu ārvalstīs?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-472/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG/Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG/Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

      (Lieta C-472/21)
      (2021/C 471/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG

         Atbildētāja apelācijas instances tiesvedībā: Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai sastāvdaļa, kurā atspoguļojas dizainparaugs, ir jau tad “redzama” Direktīvas 98/71/EK (1) 3. panta 3. punkta izpratnē, ja ir objektīvi iespējams atpazīt dizainu, sastāvdaļai atrodoties iebūvētā stāvoklī, vai arī nozīme ir redzamībai noteiktos lietošanas apstākļos vai no noteiktas tādas personas perspektīvas, kas sastāvdaļu aplūko?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka nozīme ir redzamībai noteiktos lietošanas apstākļos vai no noteiktas tādas personas perspektīvas, kas sastāvdaļu aplūko:

                              a)

                              vai, lai vērtētu gala lietotāja veiktu kompleksā ražojuma “parasto izmantošanu” Direktīvas 98/71/EK 3. panta 3. un 4. punkta izpratnē, nozīme ir sastāvdaļas vai kompleksā ražojuma ražotāja iecerētajam izmantošanas mērķim vai arī gala lietotāja veiktajai kompleksā ražojuma parastajai izmantošanai?

                              b)

                              saskaņā ar kādiem kritērijiem ir jāvērtē, vai gala lietotāja veikta kompleksā ražojuma izmantošana ir “parasta” Direktīvas 98/71/EK 3. panta 3. un 4. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/71/EK (1998. gada 13. oktobris) par dizainparaugu tiesisko aizsardzību (OV 1998, L 289, 28. lpp.).


title: Lieta C-477/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. augustā iesniedza Miskolci Törvényszék (Ungārija) – IH/MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. augustā iesniedza Miskolci Törvényszék (Ungārija) – IH/MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

      (Lieta C-477/21)
      (2021/C 471/27)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Miskolci Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IH

         Atbildētāja: MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 5. pants, skatot to kopsakarā ar [Eiropas Savienības Pamattiesību] hartas 31. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka [iepriekš minētās direktīvas] 3. pantā paredzētais ikdienas atpūtas laikposms ir iknedēļas atpūtas daļa?

                  2)

                  Vai arī Direktīvas [2003/88] 5. pants, skatot to kopsakarā ar Hartas 31. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar direktīvas mērķi minētajā pantā ir noteikts tikai minimālais iknedēļas atpūtas ilgums, proti, iknedēļas atpūtas laikposmam ir jābūt vismaz trīsdesmit piecas secīgas stundas ilgam, ja vien nav objektīvu, tehnisku vai darba organizācijas apstākļu, kas to izslēdz?

                  3)

                  Vai Direktīvas [2003/88] 5. pants, skatot to kopsakarā ar Hartas 31. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja dalībvalsts tiesībās un piemērojamajā darba koplīgumā ir paredzēts piešķirt nepārtrauktu vismaz četrdesmit divu stundu iknedēļas atpūtas laikposmu, pēc darba, kas veikts iepriekšējā darba dienā pirms iknedēļas atpūtas, ir obligāti jāpiešķir arī divpadsmit stundu ikdienas atpūtas laikposms kopā ar atpūtu, kas paredzēta attiecīgās dalībvalsts tiesībās un piemērojamajā darba koplīgumā, ja vien nav objektīvu, tehnisku vai darba organizācijas apstākļu, kas to izslēdz?

                  4)

                  Vai Direktīvas [2003/88] 3. pants, skatot to kopsakarā ar Hartas 31. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējam ir tiesības arī uz minimālu atpūtu, kas ir jāpiešķir divdesmit četru stundu laikposmā, ja viņam neatkarīgi no iemesla nav jāstrādā nākamo divdesmit četru stundu laikā?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas [2003/88] 3. un 5. pants, skatot to kopsakarā ar Hartas 31. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ikdienas atpūta ir jāpiešķir pirms iknedēļas atpūtas?

         (1)  OV 2003, L 299, 9. lpp.


title: Lieta C-482/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. augustā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. augustā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-482/21)
      (2021/C 471/28)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālais jautājums

      Vai samērīguma, nodokļu neitralitātes un efektivitātes principi – ņemot vērā it īpaši, ka dalībvalsts nevar iekasēt kā PVN summu, kas būtu lielāka par to, kuru persona, kas piegādāja preces vai sniedza pakalpojumu, faktiski saņēmusi šīs preču piegādes vai pakalpojumu sniegšanas rezultātā, – un PVN direktīvas (1) 135. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums – it īpaši attiecībā uz prasību aplūkot šo darbību kā vienotu darījumu, kas atbrīvots no nodokļa uzlikšanas, atsaucoties uz ģenerāladvokāta secinājumu lietā C-242/08 Swiss Re 35., 37. un 53. punktā izklāstītajiem principiem –, kā arī prasība garantēt kapitāla un pakalpojumu brīvu apriti iekšējā tirgū, nepieļauj tādu dalībvalsts praksi, saskaņā ar kuru PVN direktīvas 90. panta 1. punktā noteiktā nodokļa bāzes samazināšana, kas jāpiemēro galīgas nesamaksāšanas gadījumā, nav piemērojama apdrošinātājam, kurš, īstenojot prasījumu apdrošināšanas komercdarbību, ir samaksājis apdrošinātajai personai atlīdzību gan par nodokļa bāzi, gan par attiecīgo PVN apdrošināšanas gadījuma (nesamaksāšana no apdrošinātās personas klienta puses) iestāšanās brīdī, kas nozīmē, ka saskaņā ar apdrošināšanas līgumu prasījums ir cedēts apdrošinātājam kopā ar visām ar minēto prasījumu saistītajām izpildes tiesībām, ja ir iestājušies šādi apstākļi:

                  (i)

                  brīdī, kad konkrētie prasījumi kļuva neatgūstami, valsts tiesību aktos nebija atļauts samazināt nodokļa bāzi neatgūstama prasījuma dēļ;

                  (ii)

                  kopš šā aizlieguma nesaderība ar Kopienu tiesībām ir kļuvusi acīmredzama, pozitīvās valsts tiesības pastāvīgi ir kategoriski izslēgušas ar neatgūstamu prasījumu saistīta PVN atmaksu sākotnējās piegādes sniedzējam (apdrošinātajai personai) tā apstākļa dēļ, ka apdrošinātājs ir šai personai atlīdzinājis attiecīgo PVN summu, un

                  (iii)

                  apdrošinātājs var pierādīt, ka tā prasījums pret parādnieku ir kļuvis galīgi neatgūstams?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-486/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. augustā iesniedza Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovēnija) – SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. augustā iesniedza Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovēnija) – SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana

      (Lieta C-486/21)
      (2021/C 471/29)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Iesniedzējtiesa

         Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o.

         Atbildētāja: Mestna občina Ljubljana

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regula (EK) Nr. 2195/2002 [(2002. gada 5. novembris) par kopēju publiskā iepirkuma vārdnīcu (CPV)] (1), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 213/2008 (2) [(2007. gada 28. novembris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2195/2002 par kopēju publiskā iepirkuma vārdnīcu (CPV) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/17/EK (3) un Direktīvu 2004/18/EK (4) par publiskā iepirkuma procedūrām saistībā ar CPV pārskatīšanu], ir jāinterpretē tādējādi, ka transportlīdzekļu iznomāšana bez šofera pasažieru pārvadājumiem ietilpst nevis CPV kopējās vārdnīcas 601. grupā, bet gan CPV kopējās vārdnīcas 341. grupā, pievienojot CPV papildu vārdnīcas kodu PA01-7 Noma, lai pabeigtu aprakstu, un to neietekmē CPV papildu vārdnīcas kods PB04-7 Bez šofera, tāpēc, skatot CPV kopējās vārdnīcas 341. grupas kodus kopā ar CPV papildu vārdnīcas kodu PA01-7 Noma, izriet, ka transportlīdzekļu iznomāšana bez šofera pasažieru pārvadājumiem ir uzskatāma par piegāžu, nevis pakalpojumu iepirkumu, un tādējādi situācijā, kad, lai īstenotu projektu, kas paredz izveidot elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publisko sistēmu, saimnieciskās darbības subjekta ieguldījuma galvenā sastāvdaļa ir elektrisko transportlīdzekļu piegāde, un minētais ieguldījums ir pat lielāks nekā līgumslēdzējas iestādes ieguldījums projekta īstenošanā, netiek ievērots elements “pakalpojumi”, kas ir minēts [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2014/23 [(2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu] (5) 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā, un tātad līgums par minētā projekta īstenošanu nav pakalpojumu koncesija Direktīvas 2014/23 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētais jēdziens “sniegt un pārvaldīt pakalpojumus” ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              a)

                              jēdzienam “sniegt pakalpojumus” Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tāda pati nozīme kā jēdzienam “pakalpojumu sniegšana” [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2014/24/ES [(2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK] (6) 2. panta 1. punkta 9. apakšpunkta izpratnē, tādējādi jēdziens “sniegt pakalpojumus” Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē nozīmē, ka elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publiskās sistēmas izveides gadījumā saimnieciskās darbības subjekts sniedz pakalpojumus, kuri ir saistīti ar elektrisko transportlīdzekļu nomu un koplietošanu, un veic darbības, kuras pārsniedz elektrisko transportlīdzekļu nomu un koplietošanu,
                              un

                              b)

                              jēdziens “pārvaldīt pakalpojumus” Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē nozīmē, ka saimnieciskās darbības subjekts īsteno Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētās “tiesības izmantot [pārvaldīt] pakalpojumus”, ka minētā pārvaldīšana rada ieņēmumus, tādējādi jēdziens “pārvaldīt pakalpojumus” Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē nozīmē, ka elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publiskās sistēmas izveides gadījumā saimnieciskās darbības subjektam, ņemot vērā pakalpojumu sniegšanu, kas ir saistīta ar elektrisko transportlīdzekļu nomu un koplietošanu, un darbības, kuras pārsniedz elektrisko transportlīdzekļu nomu un koplietošanu, ir tiesības pieprasīt no lietotājiem maksu par pakalpojumu sniegšanu un nav pienākuma maksāt pašvaldībai maksu par autostāvvietām, kā arī autostāvvietu teritoriju regulārās uzkopšanas izmaksas, un tādējādi ir likumīgi, ka uz šī pamata tas gūst ieņēmumus?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2014/23/ES 8. panta 2. punkta pirmajā daļā minētais jēdziens “līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja paredzamais koncesionāra kopējais apgrozījums, kas radies līguma darbības laikā, atskaitot PVN, kā atlīdzība par [..] pakalpojumiem, kas ir koncesijas priekšmets” ir jāinterpretē tādējādi, ka “koncesionāra kopējais apgrozījums” ietver arī maksājumus, kurus lietotāji maksā šim koncesionāram, un tādējādi arī tie veido “atlīdzību par [..] pakalpojumiem, kas ir koncesijas priekšmets”?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2014/23/ES 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Direktīva 2014/23/ES ir piemērojama tad, ja ieguldījumu vērtība vai ieguldījumu un izdevumu vērtība, ko saimnieciskās darbības subjekts uzņemas pakalpojumu koncesijā vai ko saimnieciskās darbības subjekts un līgumslēdzēja iestāde uzņemas pakalpojumu koncesijā, (ievērojami) pārsniedz summu 5 350 000 EUR bez PVN?

                  5)

                  Vai Direktīvas 2014/23/ES 38. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj līgumslēdzējai iestādei paredzēt dalības nosacījumu saistībā ar profesionālo darbību un pieprasīt saimnieciskās darbības subjektiem iesniegt pierādījumus, kuri pierāda šāda nosacījuma izpildi, ievērojot arī Īstenošanas regulu Nr. 2015/1986 [(2015. gada 11. novembris), ar ko izveido standarta veidlapas paziņojumu publicēšanai publisko iepirkumu jomā un atceļ Īstenošanas regulu (ES) Nr. 842/2011] (7), un labojumu [Komisijas Īstenošanas regulā (ES) 2015/1986 (8) (2015. gada 11. novembris), ar ko izveido standarta veidlapas paziņojumu publicēšanai publisko iepirkumu jomā un atceļ Īstenošanas regulu (ES) Nr. 842/2011], kuras XXI pielikumā ir paredzēts paziņojums par koncesiju (standarta veidlapa Nr. 24), kurā ir ietverta arī III.1.1. iedaļa Piemērotība profesionālās darbības veikšanai, ieskaitot prasības attiecībā uz reģistrāciju profesionālajos reģistros vai komercreģistros?

                  6)

                  Ja atbilde uz 5. jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2014/23/ES 38. panta 1. punkts, to skatot kopā ar Direktīvas 2014/23/ES 3. panta 1. punktā minētajiem vienlīdzīgās attieksmes un nediskriminācijas principiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka, paredzot dalības nosacījumu saistībā ar profesionālo darbību, līgumslēdzēja iestāde var atsaukties uz valsts datiem par NACE 77.110, lai aprakstītu darbību Automobiļu un citu vieglo transportlīdzekļu iznomāšana un ekspluatācijas līzings, kuras nozīme ir tāda pati kā [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (EK) Nr. 1893/2006 [(2006. gada 20. decembris), ar ko izveido NACE 2. red. saimniecisko darbību statistisko klasifikāciju, kā arī groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3037/90 un dažas EK regulas par īpašām statistikas jomām,] (9) I pielikumā, NACE 2. red, klase 77.11 Automobiļu un citu vieglo transportlīdzekļu iznomāšana un ekspluatācijas līzings?

                  7)

                  Ja atbilde uz 5. jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2014/23/ES 38. panta 1. punkts, it īpaši daļā, kurā ir ietverta atsauce uz samērīguma prasību, to skatot kopā ar Direktīvas 2014/23/ES 3. panta 1. punktā minētajiem vienlīdzīgās attieksmes un nediskriminācijas principiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzēja iestāde var pieprasīt, lai nosacījumu reģistrēt automobiļu un citu vieglo transportlīdzekļu iznomāšanas un ekspluatācijas līzinga darbības veikšanu izpildītu ikviens no partneriem?

                  8)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka runa ir par piegādes publisko iepirkumu, ja (atkarībā no saimnieciskās darbības subjekta ieguldījuma vērtības) būtiska daļa nākotnes līgumisko attiecību starp pašvaldību un saimnieciskās darbības subjektu ir saistīta ar elektrisko transportlīdzekļu, kuri ir paredzēti elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publiskās sistēmas lietotājiem, iznomāšanu un koplietošanu, kurā pašvaldība iegulda nevis tieši projekta, kas paredz izveidot elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publisko sistēmu, īstenošanā, maksājot saimnieciskās darbības subjektam naudu, bet netiešā veidā, atsakoties no maksas par autostāvvietām uz 20 gadiem un regulāri uzkopjot autostāvvietu teritoriju, un šī ieguldījuma kopējā vērtība pārsniedz summu, kas ir minēta Direktīvas 2014/24/ES 4. panta b) vai c) punktā, ievērojot [Komisijas] Deleģēto regulu 2019/1828 [(2019. gada 30. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/24/ES groza attiecībā uz publisko piegādes, pakalpojumu un būvdarbu līgumu un metu konkursu robežvērtībām] (10), tomēr minētais pašvaldības ieguldījums ir (ievērojami) mazāks gan par saimnieciskās darbības subjekta kopējo ieguldījumu elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publiskās sistēmas izveides projektā, gan par saimnieciskās darbības subjekta ieguldījumu projekta daļā, kura attiecas uz elektriskajiem transportlīdzekļiem, neatkarīgi no fakta, ka lietotāji maksās saimnieciskās darbības subjektam par elektrisko transportlīdzekļu lietošanu, un ka no lietotāju pieprasījuma ir atkarīgs, vai saimnieciskās darbības subjekts varēs gūt pietiekamus ieņēmumus, lai elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publiskās sistēmas izveide izrādītos finansiāli izdevīga, tāpēc saimnieciskās darbības subjekts uzņemas projekta īstenošanas operacionālo risku, kas saskaņā ar Direktīvas 2014/23/ES 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu raksturo pakalpojumu koncesiju, nevis publisko iepirkumu Direktīvas 2014/24/ES 2. panta 1. punkta 5. apakšpunkta izpratnē?

                  9)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 3. panta 4. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā veido juridisku pamatu Direktīvā 2014/24/ES paredzētā režīma piemērošanai nolūkā piešķirt nākotnes līguma – starp pašvaldību un saimnieciskās darbības subjektu par elektrisko transportlīdzekļu nomas un koplietošanas publiskās sistēmas izveides projektu – slēgšanas tiesības, jo minētais līgums ir jāuzskata par jaukto līgumu, kas satur gan piegāžu un pakalpojumu publisko iepirkumu elementus, gan pakalpojumu koncesiju elementus, ņemot vērā, ka pašvaldības ieguldījums minētā projekta īstenošanā pārsniedz summu, kas ir minēta Direktīvas 2014/24/ES 4. panta c) punktā, ievērojot Deleģēto regulu Nr. 2019/1828?

                  10)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 58. panta 1. un 2. punkts, tos skatot kopā ar Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā minētajiem vienlīdzīgās attieksmes un nediskriminācijas principiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka, definējot dalības nosacījumu saistībā ar profesionālo darbību, līgumslēdzēja iestāde var atsaukties uz valsts datiem par NACE 77.110, lai aprakstītu darbību Automobiļu un citu vieglo transportlīdzekļu iznomāšana un ekspluatācijas līzings, kuras nozīme ir tāda pati kā Regulas Nr. 1893/2006 I pielikumā, NACE 2. red, klase 77.11 Automobiļu un citu vieglo transportlīdzekļu iznomāšana un ekspluatācijas līzings?

                  11)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 58. panta 1. punkts, it īpaši daļā, kurā ir ietverta atsauce uz samērīguma prasību, un Direktīvas 2014/24/ES 58. panta 2. punkts, to skatot kopā ar Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā minētajiem vienlīdzīgās attieksmes, nediskriminācijas un samērīguma principiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzēja iestāde var pieprasīt, lai nosacījumu saistībā ar Automobiļu un citu vieglo transportlīdzekļu iznomāšanas un ekspluatācijas līzinga darbības veikšanas reģistrāciju izpildītu ikviens no partneriem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 2195/2002 (2002. gada 5. novembris) par kopēju publiskā iepirkuma vārdnīcu (CPV) (Teksts attiecas uz EEZ) (OV 2002, L 340, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 213/2008 (2007. gada 28. novembris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2195/2002 par kopēju publiskā iepirkuma vārdnīcu (CPV) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/17/EK un Direktīvu 2004/18/EK par publiskā iepirkuma procedūrām saistībā ar CPV pārskatīšanu (OV 2008, L 74, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2004, L 134, 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta u Padomes Direktīva 2014/23/ES (20014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta u Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (7)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 842/2011 (2011. gada 19. augusts), ar ko izveido standarta veidlapas paziņojumu publicēšanai publisko iepirkumu jomā un atceļ Regulu (EK) Nr. 1564/2005 (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2011, L 222, 1. lpp.).

         (8)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2015/1986 (2015. gada 11. novembris), ar ko izveido standarta veidlapas paziņojumu publicēšanai publisko iepirkumu jomā un atceļ Īstenošanas regulu (ES) Nr. 842/2011 (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2015, L 296, 1. lpp.).

         (9)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1893/2006 (2006. gada 20. decembris), ar ko izveido NACE 2. red. saimniecisko darbību statistisko klasifikāciju, kā arī groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3037/90 un dažas EK regulas par īpašām statistikas jomām (OV 2006, L 393, 1. lpp.).

         (10)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2019/1828 (2019. gada 30. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/24/ES groza attiecībā uz publisko piegādes, pakalpojumu un būvdarbu līgumu un metu konkursu robežvērtībām (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2019, L 279, 25. lpp.).


title: Lieta C-492/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 9. augustā Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 2. jūnija spriedumu lietā T-223/18 Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Eiropas Komisija

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 9. augustāCasa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 2. jūnija spriedumu lietā T-223/18 Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Eiropas Komisija
      (Lieta C-492/21 P)
      (2021/C 471/30)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo (pārstāvis: F. Rosi, advokāts)

         Otra puse apelācijas tiesvedībā: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2021. gada 2. jūnija spriedumu lietā T-223/18, kas taisīts par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā bija lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 7973 final (2017. gada 4. decembris) par valsts atbalstu SA.39913 (2017/NN) Itālija – Apgalvota kompensācija publiskām slimnīcām Lacio reģionā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet, ka esot pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu un veikt izmeklēšanu; esot kļūdaini interpretēts solidāras darbības jēdziens, uzņēmuma un saimnieciskās darbības jēdziens, kas ir paredzēts LESD 106. pantā, it īpaši atsaucoties uz Itālijas tiesisko regulējumu, kurš ir ietverts Likumdošanas dekrētā 229/1999 un kurš norāda uz to, ka Itālijas valsts sistēma finansējuma piešķiršanai reģioniem ietilpst nevis solidaritātes sistēmā, bet gan ekonomikas sistēmā atbilstoši vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (VTNP) sistēmai piemērojamai kārtībai.
      It īpaši tas apstrīd solidāras darbības jēdziena definīciju, ko Vispārējā tiesa ir sniegusi pārsūdzētajā spriedumā un kas ir pavisam vispārīga, un kurā nav atsauces uz tiesisko regulējumu, kas ir spēkā Itālijā par veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu. Vispārējā tiesa par piemērojamu šajā lietā ir atzinusi Tiesas 2020. gada 11. jūnija spriedumu lietā Dovera, neveicot detalizētu Itālijas 1999. gada reformas analīzi, it īpaši to nesalīdzinot ar tiesību aktiem, kas reglamentē veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas sistēmu Slovākijā.
      Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd, ka universālas darbības jēdziens var izslēgt LESD 106. pantā paredzētās sistēmas piemērojamību, ņemot vērā, ka pakalpojumu, kas, pat ja ne pilnībā, ir sniegts kā universāls pakalpojums, var uzskatīt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu tāpat kā citus pakalpojumus, piemēram, multimodālos pārvadājumus, elektroenerģijas piegādi, ūdensapgādi, telefonsakarus u.c., un tieši pretēji tas ietilpst VTNP jēdzienā.
      Tāpat arī Vispārējā tiesa nav precizējusi, ka valsts reģioniem nodod finansējumu un pēc tam reģions maksā dažādām publiskām un privātām veselības aprūpes iestādēm par pakalpojumiem, pamatojoties uz tarifiem, kas atbilst pacienta/lietotāja izvēlei.
      Tādējādi reģioni noslēdz sabiedriskā pakalpojuma koncesijas līgumus ar visiem publiskiem un privātiem operatoriem, maksājot par pakalpojumiem, pamatojoties uz konkrētiem tarifiem. Ikviena veselības aprūpes iestāde savu darbību organizē īpašā un autonomā veidā, lai varētu piesaistīt pacientu savai iestādei.
      Turklāt pacients var vērsties vai nu publiskā, vai arī privātā veselības aprūpes iestādē, lai lūgtu sniegt privātu pakalpojumu, tādējādi izvairoties no gaidītāju saraksta, kas pastāv tā sauktajā akreditētajā sistēmā. Tādējādi tiek apstrīdēts tas, ko Vispārējā tiesa ir norādījusi sprieduma sākumā: “1 Itālijā veselības aprūpes sistēmas organizācija galvenokārt ir balstīta uz Valsts veselības aprūpes dienestu (turpmāk tekstā – “SSN”). SSN ietvaros veselības aprūpes pakalpojumi tiek tieši finansēti no dalībnieku sociālās apdrošināšanas iemaksām un no valsts līdzekļiem, līdz ar to šādus pakalpojumus bez maksas vai gandrīz bez maksas visiem pacientiem, kas ir reģistrēti SSN, sniedz publiskas iestādes vai privātas iestādes, ar kurām ir noslēgts līgums. SSN pārvaldību nodrošina galvenokārt reģioni”.
      Pēdējā minētā argumentācija neatbilst faktiskajai veselības aprūpes sistēmas organizācijai Itālijā un spēkā esošajiem tiesību aktiem; turklāt Vispārējā tiesa nav paskaidrojusi apgalvojumu, saskaņā ar kuru “veselības aprūpes pakalpojumi tiek tieši finansēti no dalībnieku sociālās apdrošināšanas iemaksām un no valsts līdzekļiem” un kurš ir abstrakts un izņemts no konteksta.
      Citiem vārdiem sakot, Vispārējā tiesa nav izskaidrojusi ne to, kas veido “dalībnieku sociālās apdrošināšanas iemaksas”, ne arī to, kas veido “valsts līdzekļus”. Konkrētāk, Vispārējā tiesa nav veikusi to tiesību normu satura rūpīgu analīzi, kas reglamentē VTNP LESD 106. panta izpratnē un saskaņā ar Tiesas 2003. gada spriedumu lietā Altmark.
      Vispirms Komisijai un pēc tam Vispārējai tiesai esot bijis jāveic detalizēta sistēmas analīze, ņemot vērā arī Līguma 26. pielikuma saturu īpaši saistībā ar VTNP un to, ka nav izstrādāts konkrēts jēdziens, ar ko būtu identificēta šī īpašā pakalpojumu nozare.
      Galu galā ar pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu vienkārši esot transponēts apstrīdētā Komisijas lēmuma saturs, kuru Vispārējā tiesa atzina par tādu, kurā ir norādīts pietiekams pamatojums.
      Šī iemesla dēļ paliek spēkā iebildumi, ko detalizēti ir izklāstījis apelācijas sūdzības iesniedzējs, kurš pretēji tam, ko ir apgalvojusi Vispārējā tiesa, ir apstrīdējis Komisijas lēmumu, jo tas esot pavisam vispārīgs un tajā neesot atsauces uz Itālijā spēkā esošo tiesisko regulējumu.
      No tā izriet, ka šajā gadījumā ir iespējams vienkārši transponēt Tiesas sprieduma lietā Dovera saturu.
      Turklāt Komisijai vispirms ir jāpārbauda apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītā iebilde pēc būtības, un Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai Itālijas veselības aprūpes sistēma atbilst LESD 106. pantā paredzētajiem noteikumiem un tādējādi VTNP režīma piemērošanai.
      Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs atsaucas uz to, ka Vispārējā tiesa neesot pieņēmusi lēmumu un tādējādi neesot norādījusi pamatojumu.


title: Lieta C-495/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. augustā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – L. GmbH/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. augustā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – L. GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-495/21)
      (2021/C 471/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: L. GmbH

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai vielas paredzētā pamatiedarbība var būt farmakoloģiska Direktīvas 93/42/EEK (1) 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē pat tad, ja tā nebalstās uz receptoru nodrošinātas iedarbības principu un viela netiek absorbēta cilvēka ķermenī, bet paliek uz virsmas, piemēram, gļotādām un reaģē tur? Pēc kādiem kritērijiem šādā gadījumā ir jānodala farmakoloģiskie un nefarmakoloģiskie līdzekļi, it īpaši fizikāli ķīmiski līdzekļi?

                  2)

                  Vai var uzskatīt, ka izstrādājums ir medicīnas ierīce, kuras sastāvā ir vielas, Direktīvas 93/42 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja atbilstoši zinātnes attīstības līmenim izstrādājuma iedarbības veids nav noteikts un līdz ar to nav iespējams galīgi noskaidrot, vai paredzētā pamatiedarbība tiek panākta farmakoloģiskā vai fizikāli ķīmiskā veidā?

                  3)

                  Vai šādā gadījumā izstrādājums ir jāklasificē kā zāles vai medicīnas ierīce, pamatojoties uz citu tam piemītošo īpašību un visu citu apstākļu visaptverošu novērtējumu, vai, ja izstrādājums ir paredzēts slimību novēršanai, ārstēšanai vai atvieglošanai, tas ir jāuzskata par zālēm pēc apzīmējuma Direktīvas 2001/83/EK (2) 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē neatkarīgi no tā, vai tam tiek vai netiek piedēvēta īpaša ārstnieciskā iedarbība?

                  4)

                  Vai arī šādā gadījumā saskaņā ar Direktīvas 2001/83 2. panta 2. punktu ir spēkā zāļu reglamentācijas pārākums?

         (1)  Padomes Direktīva 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm (OV 1993, L 169, 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/47/EK (2007. gada 5. septembris) (OV 2007, L 247, 21. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.), šajā lietā piemērojamās Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/26/ES (2012. gada 25. oktobris) (OV 2012, L 299, 1. lpp.) redakcijā.


title: Lieta C-496/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. augustā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – H. Ltd./Vācijas Federatīvā Republika

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. augustā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – H. Ltd./Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-496/21)
      (2021/C 471/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: H. Ltd.

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai vielas paredzētā pamatiedarbība var būt farmakoloģiska Direktīvas 93/42/EEK (1) 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē pat tad, ja tā nebalstās uz receptoru nodrošinātas iedarbības principa un viela netiek absorbēta cilvēka ķermenī, bet paliek uz virsmas, piemēram, gļotādām un reaģē tur? Pēc kādiem kritērijiem šādā gadījumā ir jānošķir farmakoloģiskie un nefarmakoloģiskie līdzekļi, it īpaši fizikāli ķīmiski līdzekļi?

                  2)

                  Vai var uzskatīt, ka izstrādājums ir medicīnas ierīce, kuras sastāvā ir vielas, Direktīvas 93/42 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja atbilstoši zinātnes attīstības līmenim izstrādājuma iedarbības veids nav noteikts un līdz ar to nav iespējams galīgi noskaidrot, vai paredzētā pamatiedarbība tiek panākta farmakoloģiskā vai fizikāli ķīmiskā veidā?

                  3)

                  Vai šādā gadījumā izstrādājums ir jāklasificē kā zāles vai medicīnas ierīce, pamatojoties uz citu tam piemītošo īpašību un visu citu apstākļu visaptverošu novērtējumu, vai, ja izstrādājums ir paredzēts slimību novēršanai, ārstēšanai vai atvieglošanai, tas ir jāuzskata par zālēm pēc apzīmējuma Direktīvas 2001/83/EK (2) 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē neatkarīgi no tā, vai tam tiek vai netiek piedēvēta īpaša ārstnieciskā iedarbība?

                  4)

                  Vai arī šādā gadījumā saskaņā ar Direktīvas 2001/83 2. panta 2. punktu ir spēkā zāļu reglamentācijas pārākums?

         (1)  Padomes Direktīva 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm (OV 1993, L 169, 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/47/EK (2007. gada 5. septembris) (OV 2007, L 247, 21. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.), šajā lietā piemērojamās Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/26/ES (2012. gada 25. oktobris) (OV 2012, L 299, 1. lpp.) redakcijā.


title: Lieta C-512/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 17. augustā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Aquila Part Prod Com S.A./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 17. augustā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Aquila Part Prod Com S.A./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-512/21)
      (2021/C 471/33)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Aquila Part Prod Com S.A.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Savienības tiesībām un it īpaši PVN direktīvas (1) 9. panta 1. punktu un 10. pantu, kā arī ar nodokļu neitralitātes principu ir saderīga tāda nodokļu iestādes prakse, saskaņā ar kuru tā – automātiski un neveicot nekādu pārbaudi – no fakta, ka fiziska persona, kas uztur tiesiskas attiecības ar juridisku personu, kura rīkojas kā nodokļu maksātāja aģents, kura ir neatkarīga no nodokļu maksātāja kā principāla un kurai ir juridiskās personas statuss, šai fiziskajai personai neesot juridiski saistītai ar nodokļu maksātāju, ir rīkojusies apzināti, izsecina – neņemot vērā principāla un aģenta starpā noslēgtā līguma noteikumus, kā arī ārvalstu tiesības, kuras regulē pārstāvības tiesiskās attiecības – faktu, ka nodokļu maksātājs arī ir rīkojies apzināti?

                  2)

                  Vai PVN direktīvas 167. pants, 168. panta a) punkts un 178. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, kad nodokļu iestāde konstatē cirkulāras rēķinu izrakstīšanas ķēdes esamību, ar minēto faktu vien pietiek, lai to atzītu par objektīvu apstākli nodokļu krāpšanas pierādīšanai, vai tomēr šādā gadījumā nodokļu iestādei ir arī jāpierāda, kurš ķēdes loceklis vai locekļi ir izdarījuši krāpšanu un kāds bija viņu modus operandi?

                  3)

                  Vai iepriekšminētie PVN direktīvas panti, ievērojot samērīguma un racionalitātes prasības, ir jāinterpretē tādējādi, ka pat tad, kad nodokļu iestāde, pamatojoties uz lietas konkrētajiem apstākļiem, uzskata, ka nodokļu maksātājam būtu bijis jāizrāda lielāka rūpība, no šī nodokļu maksātāja nevar prasīt, lai tas būtu pārbaudījis apstākļus, ko pašai nodokļu iestādei ir izdevies atklāt tikai pēc aptuveni piecus gadus ilgām pārbaudēm, kas prasīja daudzas saistītas pārbaudes, izmantojot publisko tiesību instrumentus tādējādi, lai nodokļu maksātāju komercnoslēpuma aizsardzība neradītu šķērsli pārbaudei? Vai gadījumos, kad tiek prasīta lielāka rūpība, pienācīgo rūpību var uzskatīt par pierādītu, ja nodokļu maksātājs attiecina savu kontroli arī uz apstākļiem, kas sniedzas pāri spriedumā Mahagében norādītajiem apstākļiem attiecībā uz iespējamajiem komercpartneriem, tādējādi, ka tam ir iekšējie piegādes sistēmas noteikumi šādu partneru pārbaudei, viņš nepieņem samaksu skaidrā naudā, iekļauj slēdzamajos līgumos noteikumus par iespējamiem riskiem un analizē arī citus apstākļus darījuma laikā?

                  4)

                  Vai iepriekš minētie PVN direktīvas panti ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nodokļu iestāde secina, ka nodokļu maksātājs ir aktīvi piedalījies nodokļu krāpšanā, šajā ziņā ir pietiekami, ka iestādes atklātie pierādījumi pierāda, ka nodokļu maksātājs, ja viņš būtu rīkojies ar pienācīgu rūpību, būtu varējis zināt, ka piedalās nodokļu krāpšanā, nepierādot to, ka viņš zināja, ka piedalās nodokļu krāpšanā, savas aktīvās dalības tajā dēļ? Vai gadījumā, ja tiek pierādīta aktīva dalība nodokļu krāpšanā, proti, apzināšanās par šo dalību, nodokļu iestādei ir jāpierāda nodokļu maksātāja krāpnieciskā rīcība, kas izpaužas kā viņa saskaņota darbība ar augšupējiem ķēdes locekļiem, vai tomēr ir pietiekami pamatot ar objektīviem pierādījumiem, ka ķēdes locekļi savstarpēji viens otru zināja?

                  5)

                  Vai ar iepriekš minētajiem PVN direktīvas pantiem ir saderīga un atbilst tiesībām uz taisnīgu tiesu, kas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā atzītas kā vispārējs princips, un tiesiskās drošības principam nodokļu iestādes prakse, kad tā pamato savu lēmumu ar tādu pārtikas ķēdes drošuma noteikumu domājamu pārkāpumu, kuriem nav ietekmes uz nodokļu maksātāja nodokļu saistību izpildi vai uz viņa rēķinu apriti, kurus tiesiskais regulējums nodokļu jomā nekādi nenosaka attiecībā uz nodokļu maksātāju un kuriem nav nekādas ietekmes uz nodokļu iestādes pārbaudīto darījumu patiesumu un uz nodokļu maksātāja apzināšanos, kas tiek izvērtēta nodokļu procesā?
                  Ja uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

                  6)

                  Vai ar iepriekšminētajiem PVN direktīvas pantiem ir saderīga un atbilst tiesībām uz taisnīgu tiesu, kas Hartas 47. pantā atzītas kā vispārējs princips, un tiesiskās drošības principam nodokļu iestādes prakse, kad tā, neiesaistoties oficiālajai struktūrai, kurai būtu materiālā un teritoriālā kompetence pārtikas ķēdes drošuma jomā, savos lēmumos ietver attiecībā uz nodokļu maksātāju vērtējumus, kuri ietilpst minētās oficiālās struktūras kompetencē, tādējādi, ka, pamatojoties uz pārkāpumiem, kas konstatēti attiecībā uz pārtikas ķēdes drošumu – jautājumu, kas nav tās kompetencē –, tā nosaka fiskālas sekas nodokļu maksātājam bez iespējas tam apstrīdēt pārtikas ķēdes drošuma normu pārkāpuma konstatējumu procesā, kurš būtu neatkarīgs no nodokļu procesa un kurā tiktu ievērotas pušu pamatgarantijas un tiesības?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-517/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 20. augustā iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Laudamotion GmbH/TG, QN, AirHelp Germany GmbH

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 20. augustā iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Laudamotion GmbH/TG, QN, AirHelp Germany GmbH

      (Lieta C-517/21)
      (2021/C 471/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Korneuburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Laudamotion GmbH

         Atbildētāji: TG, QN, AirHelp Germany GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula ir piemērojama pasažierim, kurš reģistrējas tiešsaistē, bet neierodas pie reģistrācijas letes minētajā tiesību normā norādītajos laikos?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 5. pants, lasot to kopā ar tās 7. pantu un ņemot vērā spriedumu Sturgeon u.c. (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim – ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs nevar izvairīties no kompensācijas šīs regulas 5. panta 3. punkta izpratnē – ir tiesības uz kompensāciju, ja

                              —

                              lidojuma galamērķis tiek sasniegts ar vismaz trīs stundu kavēšanos,

                              —

                              jau pirms iekāpšanas lidmašīnā bija zināms, ka galamērķis tiks sasniegts ar vismaz trīs stundu kavēšanos, un

                              —

                              pasažieris neierodas uz iekāpšanu lidmašīnā?

                        Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša,

                  3)

                  vai tas tā ir arī tad, ja pasažieris bez apkalpojošā gaisa pārvadātāja līdzdalības rezervē alternatīvu lidojumu, ar kuru citu lidostu, kas apkalpo to pašu pilsētu vai reģionu (Regulas Nr. 261/2004 8. panta 3. punkts) kā tā sākotnēji rezervētais lidojums, tas sasniedz tikai mazliet vēlāk, nekā saskaņā ar grafiku tas būtu sasniedzis sākotnēji rezervētā lidojuma galamērķi?
                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša,

                  4)

                  vai tas tā ir arī tad, ja pēc pasažiera lūguma apkalpojošais gaisa pārvadātājs maina tā rezervāciju uz alternatīvu lidojumu, ar kuru tas savu galamērķi sasniedz agrāk nekā ar novēloto sākotnēji rezervēto lidojumu, bet vēlāk, nekā tas to būtu sasniedzis ar sākotnēji rezervēto lidojumu, lidojot saskaņā ar tā grafiku (turklāt lidojums, uz kuru tika mainīta pasažiera rezervācija, pats nenotiek ar “ilgu kavēšanos”)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).

         (2)  2009. gada 19. novembra spriedums, C-402/07 un C-432/07, EU:C:2009:716.


title: Lieta C-556/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/E.N., S.S. un J.Y.

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 10. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/E.N., S.S. un J.Y.
      (Lieta C-556/21)
      (2021/C 471/35)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: E.N., S.S. un J.Y.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180 (1)), 27. panta 3. punkts un 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka situācijā, ja dalībvalsts tiesību sistēma tādās lietās kā izskatāmā lieta paredz otrās pakāpes pārsūdzības procesu, šīs pārsūdzības tiesa, izskatot lietu pēc dalībvalsts atbildīgās iestādes pieprasījuma, nosaka pagaidu noregulējuma pasākumu, kā rezultātā tiek apturēts pārsūtīšanas termiņš?

         (1)  31. lpp.


title: Lieta C-567/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. septembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – BNP Paribas SA/TR

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. septembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – BNP Paribas SA/TR
      (Lieta C-567/21)
      (2021/C 471/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BNP Paribas SA

         Atbildētājs: TR

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 33. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja sprieduma izcelsmes dalībvalsts tiesību akti piešķir tam tādu tiesisko spēku, ka šis spriedums rada šķēršļus tam, lai tie paši lietas dalībnieki varētu uzsākt jaunu tiesvedību, kurā tiktu lemts par prasījumiem, kurus varēja formulēt jau sākotnēja instancē, šī sprieduma radītās sekas dalībvalstī, kurā prasīta atzīšana, nepieļauj, ka šīs pēdējās minētās valsts tiesa, kuras likumā, kas ir piemērojams ratione temporis, darba tiesībās ir paredzēts pienākums, kas ir tāds pats kā prasījumu koncentrācija, lemj par šādām prasībām?

                  2)

                  Gadījumā, ja atbilde uz šo pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Padomes Regulas Nr. 44/2001 33. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādai prasībai kā “unfair dismissal” (netaisnīga atlaišana) Apvienotajā Karalistē ir tāds pats pamats un priekšmets kā prasībai, kas celta par atlaišanu bez reāla un nopietna pamata Francijas tiesībās, kas nozīmē, ka ir nepieņemamas darba ņēmēja prasības zaudējumu atlīdzināšanai par atlaišanu no darba bez reāla un nopietna pamata, kompensācijas atlīdzībai par uzteikumu un atlaišanas pabalstam Francijas tiesā, pēc tam, kad darbinieks Apvienotajā Karalistē ir saņēmis nolēmumu, kurā atzīta “unfair dismissal” un ar ko piešķirta kompensācija par to (compensatory award)? Vai šajā ziņā ir jānošķir zaudējumu atlīdzība par atlaišanu bez reāla un nopietna pamata, kurai varētu būt tāds pats pamats un priekšmets kā “compensatory award”, un atlaišanas pabalsti un kompensācijas atlīdzība par uzteikumu, kas saskaņā ar Francijas tiesībām ir jāmaksā, ja atlaišanai no darba ir reāls un nopietns pamats, bet nav jāmaksā, ja atlaišanas pamatā ir smags pārkāpums?

                  3)

                  Tāpat, vai Padomes Regulas Nr. 44/2001 33. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādai prasībai kā “unfair dismissal” Apvienotajā Karalistē un prasībai par darba līgumā paredzēto bonusa vai prēmiju samaksu ir viens un tas pats pamats un priekšmets, ja šīs prasības ir balstītas uz tām pašām līgumattiecībām starp lietas dalībniekiem?

         (1)  JO 2001, L 12, p. 1.


title: Lieta C-576/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. septembrī Ana Carla Mendes de Almeida iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-75/21 Ana Carla Mendes de Almeida/Eiropas Savienības Padome

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. septembrīAna Carla Mendes de Almeida iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-75/21 Ana Carla Mendes de Almeida/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-576/21 P)
      (2021/C 471/37)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ana Carla Mendes de Almeida (pārstāvji: R. Leandro Vasconcelos un M. Marques de Carvalho un P. Almeida Sande, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas nolēmumu lietā T-75/21, kas ietverts Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 8. jūlija rīkojumā, ar kuru novēlotības dēļ kā nepieņemama ir noraidīta prasība, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja ir cēlusi, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 263.opantu, un kurā ir lūgts atcelt Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1117 (1) (2020. gada 27. jūlijs), ar ko ieceļ Eiropas Prokuratūras Eiropas prokurorus, daļā, kurā ar šo lēmumu Eiropas Prokuratūras Eiropas prokurora amatā kā pagaidu darbinieks AD 13 pakāpē uz trīs gadu termiņu, kas nav atjaunojams, no 2020. gada 29. jūlija tiek iecelts José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra;

                  —

                  ņemot vērā, ka nav iemesla uzskatīt, ka tiesvedības stadija neļauj Tiesai izspriest šo lietu, saskaņā ar Tiesas statūtu 61. pantu Tiesai pašai pieņemt galīgo nolēmumu šajā lietā, jo tai ir zināmi visi faktiskie un tiesiskie apstākļi, lai varētu to izdarīt;

                  —

                  pieņemt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem, kā paredzēts Tiesas statūtu 38. pantā, piespriežot Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. pantu gan saistībā ar tiesvedību, kas notikusi Vispārējā tiesā, gan tiesvedību, kas notiek Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:

         Pirmais pamats: acīmredzama kļūda vērtējumā un tiesību kļūda, ciktāl Vispārējā tiesa uzskata, ka prasības iesniegšanas termiņa skaitīšana sākas no dienas, kad apstrīdētais lēmums tiek publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī – tādējādi esot pārkāpti gan vispārējais Savienības tiesību princips par tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, gan Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2)
         47. pants, kā arī piemērojamās Regulas (ES) 2017/1939 (3)
         normas, kas nodrošina kandidātu tiesības uz aizstāvību, kā izriet no minētās regulas sistēmas un no Eiropas Prokuratūras neatkarības principa, kas ir nostiprināts tās 6. pantā.

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un tiesību kļūdu, ciktāl Vispārējā tiesa uzskata, ka prasības iesniegšanas termiņa skaitīšana sākas no dienas, kad apstrīdētais lēmums tiek publicēts ESOV. Apelācijas sūdzības iesniedzējas rīcībā tolaik nebija informācijas, kas viņai būtu ļāvusi celt prasību par apstrīdēto lēmumu saskaņā ar LESD 263. pantu, pamatojoties uz Vispārējā tiesā iesniegtajā prasībā norādītajiem pamatiem, kuri izriet no vēstules, ko Portugāles valdība nosūtīja ES Padomei 2019. gada 29. novembrī un kurā tā apstrīdēja Regulas (ES) 2017/1939 14. panta 3. punktā minētās atlases komitejas veikto šīs valdības izvirzīto kandidātu sarindojumu un norādīja no minētās komitejas izvēlētā kandidāta atšķirīgu kandidātu, kuru Padome akceptēja. Šī vēstule, kura bija apstrīdētā lēmuma pamatā un kuras esamība ir atstāta bez ievērības Vispārējās tiesas nolēmumā, ietvēra divas būtiskas kļūdas un apdraud Eiropas prokuroru iecelšanas procesuālo kārtību un viņu neatkarību. Padome apelācijas sūdzības iesniedzēju par minēto vēstuli informēja tikai 2020. gada 27. novembrī tieši tālab, lai viņa varētu izmantot savas tiesības uz aizstāvību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd, ka prasības iesniegšanas termiņš varētu būt sācies pirms minētās dienas – kā pārsūdzētajā rīkojumā ir nospriedusi Vispārējā tiesa – un tāpēc esot pārkāpti vispārējais princips par tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, kā arī Regulas (ES) 2017/1939 6. pantā nostiprinātais Eiropas Prokuratūras neatkarības princips.

         Otrais pamats: acīmredzama kļūda vērtējumā un tiesību kļūda, ciktāl Vispārējā tiesa uzskata, ka Padome esot paziņojusi individuālos apstrīdētā lēmuma pamatojumus 2020. gada 7. oktobrī – tādējādi esot pārkāpti gan vispārējais Savienības tiesību princips par tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, gan Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants.

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un tiesību kļūdu, ciktāl Vispārējā tiesa uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu apelācijas sūdzības iesniedzēja katrā ziņā esot iepazinusies 2020. gada 7. oktobra vēstulē, ar kuru Padome viņai esot darījusi zināmus minētā lēmuma individuālos pamatojumus. Tomēr minētajā vēstulē Padome neinformēja par Portugāles valdības ES Padomei 2019. gada 29. novembrī nosūtītās vēstules esamību, taču bez šīs vēstules nebūtu bijis prasības priekšmeta, kas ļāva iesniegt prasību par apstrīdēto lēmumu.

         Trešais pamats, kas izvirzīts pakārtoti: Judikatūras par atvainojamu maldību nepiemērošana vai pārmērīgi šaura piemērošana un pamatojuma par neparedzētu apstākļu vai nepārvaramas varas gadījuma esamību neņemšana vērā

      Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai apstāklis, ka privātpersona pilnībā apzinās gan to, ka lēmums ir galīgs, gan to, kāds apstrīdēšanas prasības iesniegšanas termiņš ir piemērojams saskaņā ar LESD 263. pantu, pats par sevi neliedz šai personai atsaukties uz atvainojamu maldību, ar kuru ir attaisnojama tās novēlotā prasības celšana. Pārsūdzētajā rīkojumā Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā apstākli, ka Padome bija slēpusi Portugāles valdības vēstuli līdz 2020. gada 27. novembrim, kad tā par šo vēstuli informēja apelācijas sūdzības iesniedzēju. Šādā situācijā atbilstoši Tiesas judikatūrai ir uzskatāms, ka eksistē atvainojama maldība, ar kuru ir attaisnojama novēlota prasības celšana. Vispārējā tiesa bez ievērības ir atstājusi arī iebildi par neparedzētu apstākļu vai nepārvaramas varas gadījuma esamību, kas izvirzīta tālab, lai tiktu izdarīta atkāpe no procesuālos termiņus nosakošo Savienības tiesību normu piemērošanas.

         (1)  OV 2020, L 244, 18. lpp.

         (2)  OV 2000, L 364, 1. lpp.

         (3)  Padomes Regula (ES) 2017/1939 (2017. gada 12. oktobris), ar ko īsteno ciešāku sadarbību Eiropas Prokuratūras (EPPO) izveidei (OV 2017, L 283, 1. lpp.)


title: Lieta C-500/19: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 24. augusta rīkojums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Puls 4 TV GmbH & Co. KG/YouTube LLC, Google Austria GmbH

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/31

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 24. augusta rīkojums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Puls 4 TV GmbH & Co. KG/YouTube LLC, Google Austria GmbH

      (Lieta C-500/19) (1)

      (2021/C 471/38)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 295, 2.9.2019.


title: Lieta C-806/19 P: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 1. septembra rīkojums – Eiropas Komisija/HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC Continental Europe, iepriekš – HSBC France

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/31

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 1. septembra rīkojums – Eiropas Komisija/HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC Continental Europe, iepriekš – HSBC France

      (Lieta C-806/19 P) (1)

      (2021/C 471/39)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 432, 23.12.2019.


title: Lieta C-919/19: Tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 13. augusta rīkojums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Generálna prokuratura Slovenskej republiky/X.Y.

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/31

      Tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 13. augusta rīkojums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Generálna prokuratura Slovenskej republiky/X.Y.
      (Lieta C-919/19) (1)

      (2021/C 471/40)
      Tiesvedības valoda – slovāku
      Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Lieta C-78/20: Tiesas (otrā palāta) priekšsēdētāja 2021. gada 1. septembra rīkojums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Generálna prokuratura Slovenskej republiky/M.B.

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/32

      Tiesas (otrā palāta) priekšsēdētāja 2021. gada 1. septembra rīkojums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Generálna prokuratura Slovenskej republiky/M.B.
      (Lieta C-78/20) (1)

      (2021/C 471/41)
      Tiesvedības valoda – slovāku
      Tiesas (otrā palāta) priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-126/20: Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 19. jūlija rīkojums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland vertreten durch das Umweltbundesamt

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/32

      Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 19. jūlija rīkojums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ExxonMobil Production Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland vertreten durch das Umweltbundesamt

      (Lieta C-126/20) (1)

      (2021/C 471/42)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 215, 29.6.2020.


title: Apvienotās lietas C-380/20 līdz C-384/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 10. augusta rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BQ (C-380/20), VR (C-381/20), AL (C-382/20), LK (C-383/20), DP (C-384/20)/Deutsche Lufthansa AG

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/32

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 10. augusta rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BQ (C-380/20), VR (C-381/20), AL (C-382/20), LK (C-383/20), DP (C-384/20)/Deutsche Lufthansa AG

      (Apvienotās lietas C-380/20 līdz C-384/20) (1)

      (2021/C 471/43)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietas no reģistra.

         (1)  OV C 423, 7.12.2020.


title: Lieta C-435/20: Tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 9. augusta rīkojums (Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – C./Bundesrepublik Deutschland

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/32

      Tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 9. augusta rīkojums (Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – C./Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-435/20) (1)

      (2021/C 471/44)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 433, 14.12.2020.


title: Lieta C-298/21: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 18. augusta rīkojums (Curtea de Apel Braşov (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS/U.A.T. Comuna Dalnic

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/33

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 18. augusta rīkojums (Curtea de Apel Braşov (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS/U.A.T. Comuna Dalnic

      (Lieta C-298/21) (1)

      (2021/C 471/45)
      Tiesvedības valoda – rumāņu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 329, 16.8.2021.


title: Lieta T-341/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Nec/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai – Mātesuzņēmuma atzīšana par vainojamu meitassabiedrības izdarītā pārkāpumā – 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai – Pārkāpuma smagums – Naudas soda apmēra palielināšana recidīva dēļ – Samērīgums – Neierobežota kompetence)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/34

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Nec/Komisija
      (Lieta T-341/18) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai - Mātesuzņēmuma atzīšana par vainojamu meitassabiedrības izdarītā pārkāpumā - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Pārkāpuma smagums - Naudas soda apmēra palielināšana recidīva dēļ - Samērīgums - Neierobežota kompetence)
      (2021/C 471/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nec Corp. (Tokija, Japāna) (pārstāvji: O. Brouwer, A. Pliego Selie, advokāti, un R. Bachour, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Cleenewerck de Crayencour, L. Wildpanner un F. van Schaik)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts – primāri – atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 1768 final (2018. gada 21. marts) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.40136 – Kondensatori), ciktāl šajā lēmumā ir konstatēts, ka prasītāja ir personīgi piedalījusies pārkāpumā, un – pakārtoti – atcelt vai samazināt tai uzlikto naudas sodu apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Nec Corp. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-343/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Tokin/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai – Paziņojums par iebildumiem – 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai – Pārdošanas apjoma vērtība – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme – Pārkāpuma smagums – Atbildību mīkstinoši apstākļi)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/35

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Tokin/Komisija
      (Lieta T-343/18) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai - Paziņojums par iebildumiem - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Pārdošanas apjoma vērtība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Pārkāpuma smagums - Atbildību mīkstinoši apstākļi)
      (2021/C 471/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tokin Corp. (Sendai, Japāna) (pārstāvji: C. Thomas, advokāts, un T. Yuen, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Cleenewerck de Crayencour, F. van Schaik un L. Wildpanner)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts – primāri – atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 1768 final (2018. gada 21. marts) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.40136 – Kondensatori), ciktāl ar to prasītājai uzlikti naudas sodi, un – pakārtoti – samazināt šo naudas sodu apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Tokin Corp. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-342/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Nichicon Corporation/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai – Saskaņotas darbības – Konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa – Komisijas teritoriālā kompetence – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Paziņojums par iebildumiem – 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 13. punkts – Pārdošanas apjoma vērtība – Pienākums norādīt pamatojumu – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme – Vienots un turpināts pārkāpums – Pārkāpuma smagums – Publiska norobežošanās – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Neierobežota kompetence)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/34

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Nichicon Corporation/Komisija
      (Lieta T-342/18) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai - Saskaņotas darbības - Konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Komisijas teritoriālā kompetence - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Paziņojums par iebildumiem - 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 13. punkts - Pārdošanas apjoma vērtība - Pienākums norādīt pamatojumu - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Vienots un turpināts pārkāpums - Pārkāpuma smagums - Publiska norobežošanās - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Neierobežota kompetence)
      (2021/C 471/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nichicon Corporation (Kioto, Japāna) (pārstāvji: A. Ablasser-Neuhuber, F. Neumayr, G. Fussenegger un H. Kühnert, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Ernst, T. Franchoo, C. Sjödin un F. van Schaik)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts – primāri – atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 1768 final (2018. gada 21. marts) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.40136 – Kondensatori), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un – pakārtoti – samazināt tai uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Nichicon Corporation sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-344/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Rubycon un Rubycon Holdings/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai – Naudas sodi – Daļējs atbrīvojums no naudas soda – 2006. gada paziņojuma par sadarbību 26. punkts – Naudas soda apmēra samazināšana – 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkts – Ierobežojums 10 % apmērā no apgrozījuma – Neierobežota kompetence)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/36

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Rubycon un Rubycon Holdings/Komisija
      (Lieta T-344/18) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai - Naudas sodi - Daļējs atbrīvojums no naudas soda - 2006. gada paziņojuma par sadarbību 26. punkts - Naudas soda apmēra samazināšana - 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkts - Ierobežojums 10 % apmērā no apgrozījuma - Neierobežota kompetence)
      (2021/C 471/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Rubycon Corp. (Ina, Japāna), Rubycon Holdings Co. Ltd (Ina) (pārstāvji: J. Rivas Andrés un A. Federle, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Ernst, L. Wildpanner un F. van Schaik)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 1768 final (2018. gada 21. marts) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.40136 – Kondensatori), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, otrkārt, samazināt tām uzlikto naudas sodu apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Rubycon Corp. un Rubycon Holdings Co. Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-363/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Nippon Chemi-Con Corporation/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai – Saskaņotas darbības – Konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa – Komisijas teritoriālā kompetence – Tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītam – Akta neaizskaramība – Vienots un turpināts pārkāpums – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai – Pārdošanas apjoma vērtība – Pienākums norādīt pamatojumu – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme – Pārkāpuma smagums – Atbildību mīkstinoši apstākļi – 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkts – Neierobežota kompetence)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/36

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Nippon Chemi-Con Corporation/Komisija
      (Lieta T-363/18) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Alumīnija un tantala elektrolītisko kondensatoru tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu saskaņošana visai EEZ teritorijai - Saskaņotas darbības - Konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Komisijas teritoriālā kompetence - Tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītam - Akta neaizskaramība - Vienots un turpināts pārkāpums - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Pārdošanas apjoma vērtība - Pienākums norādīt pamatojumu - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Pārkāpuma smagums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - 2006. gada pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkts - Neierobežota kompetence)
      (2021/C 471/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nippon Chemi-Con Corporation (Tokija, Japāna) (pārstāvji: H.-J. Niemeyer, M. Röhrig, I.-L. Stoicescu un P. Neideck, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Cleenewerck de Crayencour, B. Ernst, T. Franchoo, C. Sjödin un L. Wildpanner)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts – primāri – atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 1768 final (2018. gada 21. marts) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.40136 – Kondensatori), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un – pakārtoti – atcelt ar minēto lēmumu tai uzlikto naudas sodu vai samazināt tā apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Nippon Chemi-Con Corporation sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-447/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – TUIfly/Komisija (Valsts atbalsts – Nolīgumi, kurus Kärntner Flughafen Betriebsgesellschaft noslēgusi ar aviosabiedrībām Hapag Lloyd Express un TUIfly – Lidostas pakalpojumi – Tirgvedības pakalpojumi – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt – Priekšrocība – Privātā ieguldītāja kritērijs – Pamattiesību hartas 41. pants – Tiesības piekļūt lietas materiāliem – Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/37

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – TUIfly/Komisija
      (Lieta T-447/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Nolīgumi, kurus Kärntner Flughafen Betriebsgesellschaft noslēgusi ar aviosabiedrībām Hapag Lloyd Express un TUIfly - Lidostas pakalpojumi - Tirgvedības pakalpojumi - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Priekšrocība - Privātā ieguldītāja kritērijs - Pamattiesību hartas 41. pants - Tiesības piekļūt lietas materiāliem - Tiesības tikt uzklausītam)
      (2021/C 471/51)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TUIfly GmbH (Langenhagen, Vācija) (pārstāvji: L. Giesberts un M. Gayger, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Blanck, A. Bouchagiar un S. Noë)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2018/628 (2016. gada 11. novembris) par valsts atbalstu SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), ko Austrija piešķīrusi Klāgenfurtes lidostai, Ryanair un citām aviokompānijām, kuras izmanto lidostu (OV 2018, L 107, 1. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  TUIfly GmbH sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta T-448/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Ryanair u.c./Komisija (Valsts atbalsts – Nolīgumi, ko “Kärntner Flughafen Betriebsgesellschaft” ir noslēgusi ar “Ryanair” un tās meitasuzņēmumiem “Airport Marketing Services” un “Leading Verge.com” – Lidostas pakalpojumi – Tirdzniecības pakalpojumi – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt – Valsts atbalsta jēdziens – Valsts vainojamība – Priekšrocība – Privātā ieguldītāja kritērijs – Atgūšana – Pamattiesību hartas 41. pants – Tiesības piekļūt lietas materiāliem – Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/38

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Ryanair u.c./Komisija
      (Lieta T-448/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Nolīgumi, ko “Kärntner Flughafen Betriebsgesellschaft” ir noslēgusi ar “Ryanair” un tās meitasuzņēmumiem “Airport Marketing Services” un “Leading Verge.com” - Lidostas pakalpojumi - Tirdzniecības pakalpojumi - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Valsts vainojamība - Priekšrocība - Privātā ieguldītāja kritērijs - Atgūšana - Pamattiesību hartas 41. pants - Tiesības piekļūt lietas materiāliem - Tiesības tikt uzklausītam)
      (2021/C 471/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ryanair DAC (Swords, Īrija), Airport Marketing Services Ltd (Dublina, Īrija), FR Financing (Malta) Ltd (Douglas, Menas sala) (pārstāvji: E. Vahida un I.-G. Metaxas-Maranghidis, advokāti, un B. Byrne, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Blanck, A. Bouchagiar un S. Noë)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2018/628 (2016. gada 11. novembris) par valsts atbalstu SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), ko Austrija piešķīrusi Klāgenfurtes lidostai, Ryanair un citām aviokompānijām, kuras izmanto lidostu (OV 2018, L 107, 1. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītājām.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd un FR Financing (Malta) Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 319, 10.9.2018.


title: Lieta T-619/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – TUIfly/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Ar valsts atbalsta kontroles procedūru saistīti dokumenti – Piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību – Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību – Sevišķas sabiedrības intereses)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/38

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – TUIfly/Komisija
      (Lieta T-619/18) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Ar valsts atbalsta kontroles procedūru saistīti dokumenti - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses)
      (2021/C 471/53)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TUIfly GmbH (Langenhagen, Vācija) (pārstāvji: L. Giesberts un M. Gayger, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Blanck un F. Erlbacher)

         Priekšmets

      Prasība, kura pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 5432 final (2018. gada 3. augusts), ar ko prasītājai ir atteikts piešķirt piekļuvi dokumentiem, kuri saistīti ar administratīvo procesu par valsts atbalstu SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), ko Austrija piešķīrusi Klāgenfurtes lidostai, Ryanair un citām aviokompānijām, kuras izmanto lidostu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  TUIfly GmbH sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta T-745/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Covestro Deutschland/Komisija (Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem – Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu – Atcelšanas prasība – Termiņš prasības celšanai – Pieņemamība – Atbalsta jēdziens – Valsts līdzekļi – Vienlīdzīga attieksme – Tiesiskā paļāvība)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/39

      Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Covestro Deutschland/Komisija
      (Lieta T-745/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem - Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu - Atcelšanas prasība - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā paļāvība)
      (2021/C 471/54)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Covestro Deutschland AG (Leverkūzene, Vācija) (pārstāvji: M. Küper, J. Otter, C. Anger un M. Goldberg, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un K. Herrmann)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, R. Kanitz, S. Heimerl un S. Costanzo)

         Priekšmets

      Par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/56 (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam (OV 2019, L 14, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Covestro Deutschland AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta T-167/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Tempus Energy Germany un T Energy Sweden/Komisija (Valsts atbalsts – Polijas elektroenerģijas tirgus – Jaudas mehānisms – Lēmums necelt iebildumus – Atbalsta shēma – LESD 108. panta 2. un 3. punkts – Šaubu jēdziens – Regulas (ES) 2015/1589 4. panta 3. un 4. punkts – Nopietnas grūtības – LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts – Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014. – 2020. gadam – Ieinteresēto personu procesuālās tiesības – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/40

      Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Tempus Energy Germany un T Energy Sweden/Komisija
      (Lieta T-167/19) (1)

      (Valsts atbalsts - Polijas elektroenerģijas tirgus - Jaudas mehānisms - Lēmums necelt iebildumus - Atbalsta shēma - LESD 108. panta 2. un 3. punkts - Šaubu jēdziens - Regulas (ES) 2015/1589 4. panta 3. un 4. punkts - Nopietnas grūtības - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014. – 2020. gadam - Ieinteresēto personu procesuālās tiesības - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2021/C 471/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Tempus Energy Germany GmbH (Berlīne, Vācija), T Energy Sweden AB (Gēteborga, Zviedrija) (pārstāvji: D. Fouquet un J. Derenne, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un P. Němečková)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna), PGE Polska Grupa Energetyczna S.A. (Varšava, Polija) (pārstāvji: A. Ryan un A. Klosok, solicitors, T. Janssens un K. Bojarojć-Bartnicka, advokāti), Enel X Polska z o.o. (Varšava) (pārstāvji: V. Cannizzaro, S. Ventura un L. Caroli, advokāti), Enspirion sp. z o.o. (Gdaņska, Polija) (pārstāvis: A. Czech, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 601 final (2018. gada 7. februāris) necelt iebildumus par atbalsta shēmu jaudas mehānismam Polijā, jo minētā shēma ir saderīga ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam (Valsts atbalsts SA.46100 (2017/N)).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Tempus Energy Germany GmbH un T Energy Sweden AB sedz savus, kā arī Eiropas Komisijas, PGE Polska Grupa Energetyczna S.A., Enel X Polska z o.o. un Enspirion sp. z o.o. tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta T-196/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – AZ/Komisija (Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem – Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu – Atcelšanas prasība – Termiņš prasības celšanai – Pieņemamība – Atbalsta jēdziens – Valsts līdzekļi – Selektīvs raksturs – Vienlīdzīga attieksme – Tiesiskā paļāvība)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/40

      Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – AZ/Komisija
      (Lieta T-196/19) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem - Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu - Atcelšanas prasība - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Selektīvs raksturs - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā paļāvība)
      (2021/C 471/56)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AZ (pārstāvji: F. Wagner, D. Fouquet, T. Hartmann un M. Kachel, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un K. Herrmann, kuriem palīdz G. Quardt un C. von Donat, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, R. Kanitz, S. Heimerl un S. Costanzo)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/56 (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam (OV 2019, L 14, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  AZ sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Apvienotās lietas T-233/19 un T-234/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Infineon Technologies Dresden un Infineon Technologies/Komisija (Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem – Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu – Atcelšanas prasība – Termiņš prasības celšanai – Pieņemamība – Atbalsta jēdziens – Valsts līdzekļi)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/41

      Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Infineon Technologies Dresden un Infineon Technologies/Komisija
      (Apvienotās lietas T-233/19 un T-234/19) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem - Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu - Atcelšanas prasība - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi)
      (2021/C 471/57)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-233/19: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (Drēzdene, Vācija) (pārstāvji: L. Assmann un M. Peiffer, advokāti)

         Prasītāja lietā T-234/19: Infineon Technologies AG (Neubiberg, Vācija) (pārstāvji: L. Assmann un M. Peiffer, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un K. Herrmann)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: D. Klebs, J. Möller, R. Kanitz, S. Heimerl un S. Costanzo)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/56 (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam (OV 2019, L 14, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasības noraidīt.

                  2)

                  Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG un Infineon Technologies AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-238/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Wepa Hygieneprodukte u.c./Komisija (Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem – Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu – Atcelšanas prasība – Termiņš prasības celšanai – Pieņemamība – Atbalsta jēdziens – Valsts līdzekļi – Selektīvs raksturs)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/42

      Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedums – Wepa Hygieneprodukte u.c./Komisija
      (Lieta T-238/19) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko Vācija īstenojusi par labu noteiktiem lieliem elektroenerģijas patērētājiem - Atbrīvojums no tīkla maksas par laikposmu no 2012. līdz 2013. gadam - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu - Atcelšanas prasība - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Selektīvs raksturs)
      (2021/C 471/58)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Wepa Hygieneprodukte GmbH (Arnsberg, Vācija), Wepa Leuna GmbH (Leuna, Vācija), Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (Arnsberg) (pārstāvji: H. Janssen, A. Vallone un L. Kienzle, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un T. Maxian Rusche)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: D. Klebs, J. Möller, R. Kanitz, S. Heimerl un S. Costanzo)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/56 (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam (OV 2019, L 14, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Wepa Hygieneprodukte GmbH, Wepa Leuna GmbH un Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-384/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Parlaments/Axa Assurances Luxembourg u.c. (Šķīrējklauzula – “Būvniecības visu risku” apdrošināšanas līgums – Konrad Adenauer ēkas Luksemburgā paplašināšana un atjaunošana – Lietusūdens izraisīti postījumi – Prasība atlīdzināt izmaksas un zaudējumus – Apdrošināšanas piemērošanas joma – Noteikums par izslēgšanu – Papildu procesuālie pienākumi – Daļēji aizmuguriska sprieduma procedūra)

text:
               22.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 471/43

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedums – Parlaments/Axa Assurances Luxembourg u.c.
      (Lieta T-384/19) (1)

      (Šķīrējklauzula - “Būvniecības visu risku” apdrošināšanas līgums - Konrad Adenauer ēkas Luksemburgā paplašināšana un atjaunošana - Lietusūdens izraisīti postījumi - Prasība atlīdzināt izmaksas un zaudējumus - Apdrošināšanas piemērošanas joma - Noteikums par izslēgšanu - Papildu procesuālie pienākumi - Daļēji aizmuguriska sprieduma procedūra)
      (2021/C 471/59)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: E. Paladini un B. Schäfer, kam palīdz C. Point un P. Hédouin, advokāti)

         Atbildētājas: Axa Assurances Luxembourg SA (Luksemburga, Luksemburga), Bâloise Assurances Luxembourg SA (Luksemburga), La Luxembourgeoise SA (Luksemburga) (pārstāvji: C. Collarini un S. Denu, advokāti), Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest atbildētājām atlīdzināt izmaksas, kas saistītas ar ūdens izraisītajiem postījumiem Konrad Adenauer ēkā Luksemburgā pēc spēcīgajām lietusgāzēm, kas 2016. gada 27. un 30. maijā plosījās būvlaukumā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Piespriest Nationale-Nederlanden Schaderverzekering Maatschappij NV atlīdzināt Eiropas Parlamentam summu 79 653,89 EUR apmērā, kā arī ar to saistītos likumiskos nokavējuma procentus no 2017. gada 22. decembra, kuru likme ir vienāda ar procentu likmes, ko Eiropas Centrālā banka (ECB) piemērojusi galvenajās refinansēšanas operācijās, un astoņu procentpunktu summu.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  Nationale-Nederlanden Schaderverzekering Maatschappij sedz tiesāšanās izdevumus saistībā ar aizmuguriska sprieduma procedūru, kas uz to attiecas.

                  4)

                  Parlaments sedz savus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas no tiesāšanās izdevumiem, kas radušies Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA un La Luxembourgeoise SA.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.