title: Lieta T-183/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Tokai Europe GmbH iesniedza 2004. gada 25. maijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/21

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Tokai Europe GmbH iesniedza 2004. gada 25. maijā
   (Lieta T-183/04)
   (2004/C 217/39)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 25. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Tokai Europe GmbH, Mönchengladbach (Vācijā), kuru pārstāv advokāts G. Kroemer.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 1. marta Regulu Nr. 384/2004/EK par dažu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (1);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir šķiltavu ražotājs un šķiltavu un to daļu importētājs. Prasītājs apstrīd Komisijas Regulas Nr. 384/2004/EK likumību.
   Prasītājs norāda, ka Komisija, apstrīdētajā regulā ierindojot muitas nomenklatūras pozīcijā 961390 kā (šķiltavu) daļas metāla riteņus, kas tiek importēti šķiltavu ražošanai Mehiko un Honkongā, ir paplašinājusi šīs pozīcijas piemērošanas jomu tā, ka tā vairs neatbilst tās tekstam. Līdz ar to kā šķiltavu daļas tiek klasificēti pusfabrikāti, kuri tiek izmantoti citās precēs, kuras nevar tikt klasificētas pozīcijā 9613. Tādā veidā Komisija ir pārkāpusi savas pilnvaras.
   Prasītājs turklāt norāda, ka Komisija, piešķirot nozīmi metāla riteņu izmantošanas mērķim šķiltavu ražošanā, ir pārkāpusi principu, ka preces ir jāklasificē pēc to objektīvām īpašībām. Minētās regulas pamatojumā ir tieša atsauce uz izmantošanas mērķi.
   Bez tam prasītājs paziņo, ka Komisija, klasificējot metāla riteņus, nav ņēmusi vērā Padomes skaidrojumus par Muitas sadarbības saskaņošanas sistēmu, jo tā, saskaņā ar tās pamatojumu, par kritēriju muitas tarifa noteikšanai ņēma metāla riteņu izmantošanas mērķi nevis to būtību.

      (1)  OV L 64., 21. lpp.


title: Lieta T-75/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. februārī — JOOP! /ITSB ( ! )

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. februārī — JOOP!/ITSB (“!”)
   (Lieta T-75/08)
   (2008/C 107/55)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: JOOP! GmbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — H. Schmidt-Hollburg un W. Möllering, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 26. novembra lēmumu lietā R 1134/2007-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas radušies apelācijas procesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “!” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 18. un 25. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 332 184);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme esot atšķirtspējīga un neesot jāsaglabā brīvi pieejama.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-160/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Dag Johansson un citi iesniedza 2005. gada 14. aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/27

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko Dag Johansson un citi iesniedza 2005. gada 14. aprīlī
   (Lieta T-160/05)
   (2005/C 171/44)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 14. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko cēla Dāgs Johansons [Dag Johansson], ar dzīvesvietu Briselē, un trīs citi ierēdņi, kurus pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans-Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumus par prasītāju iecelšanu Eiropas Kopienu ierēdņu amatos daļā, ar ko noteiktas viņu amata pakāpes, piemērojot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-130/05 un līdzīgi kā lietā T-58/05.


title: Lieta C-274/11: Prasība, kas celta 2011. gada 3. jūnijā — Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/12

         Prasība, kas celta 2011. gada 3. jūnijā — Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-274/11)
   2011/C 219/16
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu 2011/167/ES (1);

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

                     Pilnvaru nepareiza izmantošana, atsaucoties uz ciešāku sadarbību
                  , lai gan, pirmkārt, mērķis neesot visu dalībvalstu integrācija — šāds mehānisms par mērķi ir izraudzīts tikai, lai izvairītos no sarunām ar vienu dalībvalsti un tai uzspiestu opt-out risinājumu — un, otrkārt, šajā gadījumā nospraustie mērķi varēja tikt sasniegti citā ceļā, kā, piemēram, saskaņā ar EPK 142. pantu (2).

               2)

                     ES tiesiskās kārtības neievērošana
                  , jo ar īpašumtiesībām saistīto strīdu atrisināšanas kārtība neesot paredzēta kopsakarā ar Eiropas Savienības tiesību normām.

               3)

                     Pakārtoti
                  , ja Tiesa atzītu, ka šajā gadījumā ir iespēja atsaukties uz ciešāku sadarbību un ka var noteikt Eiropas Savienības tiesību normu par īpašumtiesībām saturisku noregulējumu, pat ja šajā sakarā nav nekādas ar īpašumtiesībām saistīto strīdu izšķiršanas kārtības, Spānijas Karaliste uzskata, ka
                     ciešākai sadarbībai vajadzīgie priekšnosacījumi nav izpildīti
                   šādu pamatu, kas izvirzīti prasības atcelt tiesību aktus ietvaros, dēļ:

                           3.1.

                                 LES 20. panta 1. punkta pārkāpums
                              , jo ciešāka sadarbība šajā gadījumā nav nedz galējais līdzeklis, nedz arī kalpo ES līgumā paredzētajiem mērķiem un runa ir par jomām, uz kurām ciešāka sadarbība neattiecas; runa drīzāk ir par ES ekskluzīvu kompetenci.

                           3.2.

                                 LESD 326. panta pārkāpums
                              , jo ciešāka sadarbība šajā gadījumā ir pretrunā diskriminācijas aizliegumam, kaitē kopējam tirgum un sadarbībai ekonomikas, sociālajā un teritoriālajā jomā, jo tiek ietekmēta tirdzniecība dalībvalstu starpā un kropļota konkurence to starpā.

                           3.3.

                                 LESD 327. panta pārkāpums
                              , jo ar ciešāku sadarbību neesot ņemtas vērā Spānijas Karalistes, kas nepiedalās šajā sadarbībā, tiesības.

      (1)  Padomes 2011. gada 10. marta Lēmums 2011/167/ES, ar ko atļauj ciešāku sadarbību attiecībā uz vienotas patentaizsardzības izveidi (OV L 76, 53. lpp.).

      (2)  1973. gada 5. oktobra Konvencija par Eiropas patentu piešķiršanu.


title: Lieta C-350/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana

text:
               2.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana

   (Lieta C-350/17)
   (2017/C 330/05)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Mobit Soc.cons.arl

      Atbildētājs: Regione Toscana

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (1) 5. panta 2. punkts (konkrētāk, šī punkta b) un d) apakšpunktā paredzētais aizliegums iekšējam pakalpojumu sniedzējam piedalīties konkursos extra moenia [ārpus noteiktas iekšējās teritorijas]) ir jāpiemēro arī publiskiem līgumiem, kas ir piešķirti pirms šīs regulas stāšanās spēkā?

               2)

               Vai ar “iekšējā pakalpojumu sniedzēja” kvalifikāciju – minētās regulas izpratnē un pēc iespējamas analoģijas ar judikatūras atziņām par in house providing [pakalpojumu sniegšanu iekšējā teritorijā] jēdzienu – abstraktā veidā ir saistīta publisko tiesību juridiska persona, kurai valsts iestāde tieši ir piešķīrusi tiesības sniegt vietējā transporta pakalpojumus, ja pirmā ir tieši saistīta ar otro organizācijas un kontroles ziņā, un tās pamatkapitāls pieder valstij (pilnībā vai procentuālā daļā, šajā gadījumā kopā ar citām valsts iestādēm)?

               3)

               Vai gadījumā, ja tiesības sniegt pakalpojumus, kuri ietilpst Regulas (EK) Nr. 1370/2007 piemērošanas jomā, ir piešķirtas tieši, apstāklis, ka pēc piešķiršanas minētā valsts iestāde dibina publisku administratīvu iestādi, kurai ir pilnvaras organizēt minētos pakalpojumus (tomēr atstājot valstij ekskluzīvas pilnvaras piešķirt koncesiju) – t.i., iestādi, kas neveic nekādu “līdzīgu kontroli” pār tieši izraudzīto pakalpojumu sniedzēju – ir apstāklis, kas minēto piešķiršanu var izslēgt no regulas 5. panta 2. punktā paredzētā režīma, vai nē?

               4)

               Vai tiešas piešķiršanas sākotnējā termiņa beigas pēc trīsdesmit gadiem, 2039. gada 3. decembrī (termiņa sākums ir Regulas (EK) Nr. 1370/2007 spēkā stāšanās diena), katrā ziņā nozīmē piešķiršanas neatbilstību minētās regulas 5. pantā un 8. panta 3. punktā paredzētiem principiem, vai turpretim pēc šī trīsdesmit gadu termiņa minētā neatbilstība ir jāuzskata par automātiski labotu, jebkura likuma izpratnē, saskaņā ar netiešu samazinājumu “ex lege” (8. panta 3. punkta otrā daļa)”?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regula (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 1. lpp.).


title: Lieta C-41/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 18. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 18. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-41/07) (1)

   (2007/C 199/43)

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta T-282/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Paulo Sequeira Wandschneider iesniedza 2005. gada 12. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/32

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Paulo Sequeira Wandschneider iesniedza 2005. gada 12. jūlijā
   (Lieta T-282/05)
   (2005/C 229/69)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 12. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Paulo Sekeira Vandšnaiders [Paulo Sequeira Wandschneider], ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Žoržs Vandersandens [Georges Vandersanden] un Kjāra Ronci [Chiara Ronzi], advokāti.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 31. decembrim;

               2)

               vajadzības gadījumā atcelt lēmumu, ar kuru noraida prasītāja 2004. gada 2. decembrī iesniegto sūdzību;

               3)

               piespriest atbildētājai pārskaitīt zaudējumus un nokavējuma procentus par morālo un materiālo kaitējumu, kas novērtēts ex aequo un bono 2500 eiro apmērā, paturot iespēju to papildināt;

               4)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja norādītie pamati un galvenie argumenti ir tie paši, kas norādīti lietā T-110/04 Sequeira Wandschneider/Komisija (1).

      (1)  OV C 106, 86. lpp..


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 11. jūlijā lietā T-13/04 Jens-Peter Bonde u.c. pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi (Regula par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu — Prasība atcelt tiesību aktu — Iebildums par nepieņemamību — Apstrīdētais tiesību akts — Tiesības celt prasību — Nepieņemamība)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/20

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 11. jūlijā
   lietā T-13/04 Jens-Peter Bonde u.c. pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Regula par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu - Prasība atcelt tiesību aktu - Iebildums par nepieņemamību - Apstrīdētais tiesību akts - Tiesības celt prasību - Nepieņemamība)
   (2005/C 229/44)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-13/04 Jenss Pēters Bonde [Jens-Peter Bonde], ar dzīvesvietu Bagsværd, (Dānija), Ingers Šērlings [Inger Schörling], ar dzīvesvietu Gärle (Zviedrija), Pola-Mari Kuto [Paul-Marie Coûteaux], ar dzīvesvietu Mirbeau (Francija), Nižels Pols Farāžs [Nigel Paul Farage], ar dzīvesvietu Westerham (Apvienotā Karaliste), Viljams Abitbols [William Abitbol], ar dzīvesvietu Parīzē (Francija), Bents Hindrups Andersens [Bent Hindrup Andersen], ar dzīvesvietu Horsens (Dānija), Greijems H. Būts [Graham H. Booth], ar dzīvesvietu Paignton (Apvienotā Karaliste), Florānsa Kunca [Lorence Kuntz], ar dzīvesvietu Lionā (Francija), Ulla Margrēta Sandbeka [Ulla Margrethe Sandbæk], ar dzīvesvietu Birkerød (Dānija), Džefrijs Viljams Titfords [Jeffrey William Titford], ar dzīvesvietu Frinton-on-Sea (Apvienotā Karaliste), Pērs Gārtons [Per Gahrton], ar dzīvesvietu Täby (Zviedrija), Hermans Šmits [Herman Schmid], ar dzīvesvietu Kopenhāgenā (Dānija), Jonas Sjēsteds [Jonas Sjöstedt], ar dzīvesvietu Ūmeā [Umeå] (Zviedrija), Pernille Frāms [Pernille Frahm], ar dzīvesvietu Sdr Bjert (Dānija), Rodžers Helmers [Roger Helmer], ar dzīvesvietu Lutterworth (Apvienotā Karaliste), Daniels Dž. Mannans [Daniel J. Mannan], ar dzīvesvietu Great Bookham (Apvienotā Karaliste), Žoržs Bertu [Georges Berthu], ar dzīvesvietu Longré (Francija), Dominiks F. K. Sušē [Dominique F. C. Souchet], ar dzīvesvietu Saint-Gemme la Plaine (Francija), Tjerī de la Perjērs [Thierry de La Perrière], ar dzīvesvietu Luc-sur-Mer (Francija), Hanss Kronbergers [Hans Kronberger], ar dzīvesvietu Vīnē (Austrija), Žans Luī Bernī [Jean-Louis Bernie], ar dzīvesvietu Nantē [Nantes] (Francija), Īvs Butels [Yves Butel], ar dzīvesvietu Amjēnā [Amines] (Francija), Ole Krarups [Ole Krarup], ar dzīvesvietu Helsingerā [Helsingor] (Dānija), ko pārstāv J. Donts [J. Dhont], advokāts, pret Eiropas Parlamentu, ko pārstāv H. Kriks [H. Krück], N. Lorencs [N. Lorenz] un D. Mūrs [D. Moore], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, un Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv M. Simsa [M. Sims] un I. Diess Parra [I. Díez Parra], pārstāvji, par prasību atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Regulu (EK) Nr. 2004/2003 par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu (OV L 297, 1. lpp.), Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood] un S. Papasavs [S. Papasavvas], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 11. jūlijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 20.03.2004.


title: Lieta T-283/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. marta rīkojumu lietā F-131/12 Marcuccio /Komisija 2013. gada 22. maijā iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/52

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. marta rīkojumu lietā F-131/12 Marcuccio/Komisija 2013. gada 22. maijā iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-283/13 P)
   2013/C 207/85
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Trikaze, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā un bez izņēmumiem atcelt apstrīdēto rīkojumu;

               —

               nosūtīt šo lietu Civildienesta tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-203/13 P Marcuccio/Komisija izklāstītie.


title: Lieta T-274/12: Prasība, kas celta 2012. gada 15. jūnijā — Alfastar Benelux /Padome

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/31

         Prasība, kas celta 2012. gada 15. jūnijā — Alfastar Benelux/Padome
   (Lieta T-274/12)
   2012/C 243/55
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alfastar Benelux (Ixelles, Beļģija) (pārstāvji — N. Keramidas un N. Korogiannakis, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

               —

               atzīt un nolemt, ka atbildētāja nav izpildījusi savu LESD 266. pantā paredzēto pienākumu, jo, lai gan oficiāli tai ir lūgts to darīt, tā nav veikusi nekādus pasākumus, lai izpildītu Eiropas Savienības Vispārējās Tiesas 2011. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-57/09 Alfastar Benelux/Padome un formulētu savu nostāju šajā saistībā spriedumā paredzētajā termiņā;

               —

               piespriest atbildētājai veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Eiropas Savienības Vispārējās Tiesas 2011. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-57/09 Alfastar Benelux/Padome, un formulēt savu nostāju saistībā ar minēto;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt prasītājam zaudējumus EUR 20 000 apmērā, pamatojoties uz LESD 340. pantu,; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās un citas izmaksas, kā arī izdevumus, kas radušies saistība ar šo pieteikumu, pat tad, ja šis pieteikums tiek noraidīts.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka atbildētāja nav izpildījusi LESD 266. pantā paredzētos pienākumus, jo, lai gan oficiāli tai ir lūgts to darīt, tā nav veikusi nekādus pasākumus, lai izpildītu Eiropas Savienības Vispārējās Tiesas 2011. gada 20. oktobra spriedumu lietā T-57/09 Alfastar Benelux/Padome un formulētu savu nostāju šajā saistībā spriedumā paredzētajā termiņā.


title: Lieta C-62/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. februārī iesniedza Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt (Vācija) — Land Hessen, ko pārstāv Regierungspräsidium Gießen/Florence Feyerbacher

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. februārī iesniedza Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt (Vācija) — Land Hessen, ko pārstāv Regierungspräsidium Gießen/Florence Feyerbacher

   (Lieta C-62/11)
   2011/C 145/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Land Hessen, ko pārstāv Regierungspräsidium Gießen

      Atbildētāja: Florence Feyerbacher

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 1998. gada 18. septembra Vienošanās starp Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Eiropas Centrālo banku (turpmāk tekstā — “ECB”) par ECB mītnesvietu (turpmāk tekstā — “Vienošanās par mītnesvietu”) ir daļa no Savienības tiesībām, kuras attiecībā pret valsts tiesību normām ir piemērojamas prioritāri, vai arī vienošanās ir uzskatāma par starptautisku nolīgumu?

               2)

               Vai Vienošanās par mītnesvietu 15. pants kopā ar Eiropas centrālo banku sistēmas (turpmāk tekstā — “ECBS”) un ECB Statūtu 36. pantu ir ierobežojoši jāinterpretē tā, ka Vācijas sociālās tiesības, kurās ir paredzēta pabalstu piešķiršana, ECB darbiniekiem nepiemēro tikai tajā gadījumā, ja ECB saviem darbiniekiem saskaņā ar “nodarbināšanas kārtību” garantē līdzvērtīgu sociālo nodrošinājumu?

               3)

               Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noraidoši:

                           a)

                           Vai minētās tiesību normas ir jāinterpretē tādejādi, ka tās liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kas ģimenes pabalstu piešķiršanu balsta vienīgi uz teritorialitātes principu?

                           b)

                           Vai Tiesas lietā C-352/06 Bosmann (Krājums 2008, I-3827. lpp., no 31. līdz 33. punktam) izteiktos apsvērumus var attiecināt uz minēto tiesību normu piemērošanu? Vai Vienošanās par mītnesvietu 15. pants kopā ar ECBS un ECB Statūtu 36. pantu liedz Vācijas Federatīvajai Republikai tiesības piešķirt savas valsts teritorijā dzīvojošiem ECB darbiniekiem ģimenes pabalstus?


title: Lieta C-386/16: Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Toridas” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 138. panta 1. punkts — Darījuma kvalificēšana par piegādi Kopienas iekšienē — Preču piegādes Kopienas iekšienē atbrīvojums no nodokļa — Pircēja nolūks pārdot tālāk iegādātās preces nodokļu maksātājam citā dalībvalstī pirms to izvešanas no pirmās dalībvalsts teritorijas — Iespējamās sekas daļas no preču pārveidošanai pirms to nosūtīšanas

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/13

         Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Toridas”UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

   (Lieta C-386/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 138. panta 1. punkts - Darījuma kvalificēšana par piegādi Kopienas iekšienē - Preču piegādes Kopienas iekšienē atbrīvojums no nodokļa - Pircēja nolūks pārdot tālāk iegādātās preces nodokļu maksātājam citā dalībvalstī pirms to izvešanas no pirmās dalībvalsts teritorijas - Iespējamās sekas daļas no preču pārveidošanai pirms to nosūtīšanas)
   (2017/C 309/17)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: “Toridas”UAB

      Atbildētāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      piedaloties: Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā pirmajā dalībvalstī reģistrēta nodokļu maksātāja veikta preču piegāde nav atbrīvota no PVN atbilstoši šai tiesību normai gadījumā, ja, pirms ir noslēgts šis piegādes darījums, pircējs, kas ir reģistrēts PVN maksātājs otrajā dalībvalstī, dara zināmu piegādātājam, ka preces tiks nekavējoties pārdotas tālāk trešajā dalībvalstī reģistrētam nodokļu maksātājam pirms to izvešanas no pirmās dalībvalsts un to transportēšanas šim trešajam nodokļu maksātājam, ja vien šī otrā piegāde ir faktiski notikusi un preces tālāk ir tikušas transportētas no pirmās dalībvalsts uz galamērķi trešā nodokļa maksātāja dalībvalstī. Pirmā pircēja PVN reģistrācija dalībvalstī, kas atšķiras no pirmās piegādes vietas vai galīgās iegādes vietas, nav nedz kritērijs darījuma kvalificēšanai par iekšēju Kopienas darījumu, nedz arī pati par sevi ir pietiekams pierādījuma elements, lai pierādītu iekšēja Kopienas darījuma raksturu;

               2)

               Direktīvas 2006/112 138. panta 1. punkta interpretācijai tāda divu secīgu piegādes posmu laikā veikta preču pārveidošana kā pamatlietā aplūkotā, kas notikusi pēc starpnieka ieguvēja norādēm un pirms transportēšanas uz galīgā ieguvēja dalībvalsti, neietekmē pirmās piegādes iespējamajam atbrīvojumam no nodokļa piemērojamos nosacījumus, ja šī pārveidošana ir veikta pēc pirmās piegādes.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta F-29/09 REV: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Lebedef un Jones /Komisija (Civildienests — Sprieduma pārskatīšana — Jauns fakts — Neesamība — Nepieņemamība)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/49

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Lebedef un Jones/Komisija
   (Lieta F-29/09 REV)
   (Civildienests - Sprieduma pārskatīšana - Jauns fakts - Neesamība - Nepieņemamība)
   2011/C 252/104
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) un Trevor Jones (Ernzen, Luksemburga) (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Zieleśkiewicz un M. Bauer)

      Persona, kas iestājusies lietā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — K. Zieleśkiewicz un M. Bauer)

      Priekšmets

   Prasība par sprieduma pārskatīšanu, ko prasītājs iesniedzis par Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedumu lietā F-29/09

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu pārskatīt spriedumu noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Lebedef un Jones atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus izdevumus pati.


title: Lieta T-122/12: Prasība, kas celta 2012. gada 19. martā — ActionSportGames /ITSB — FN Herstal ( “SCAR” )

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 19. martā — ActionSportGames/ITSB — FN Herstal (“SCAR”)
   (Lieta T-122/12)
   2012/C 165/39
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ActionSportGames A/S (Humlebæk, Dānija) (pārstāvis — W. Rebernik, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: FN Herstal SA (Herstal, Beļģija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja 2012. gada 12. janvāra lēmumu lietā R 2096/2010-1;

               —

               apstiprināt Iebildumu nodaļas 2010. gada 24. septembra lēmumu lietā Nr. B 1 344 904);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: ActionSportGames A/S

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SCAR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 28. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5 750 054

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: FN Herstal SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: nereģistrēta Beļģijas vārdiska preču zīme “SCAR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 13. un 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un lietu nodot atpakaļ šai nodaļai

      Izvirzītie pamati: prasītāja apgalvo, ka nepastāv sajaukšanas iespēja starp konfliktējošajām preču zīmēm, jo attiecīgās preces esot būtiski atšķirīgas, proti, FN Herstal preces esot izgatavotas kā īsti šaujamieroči militārām vajadzībām, turpretim prasītājas preces esot kopijas un rotaļu ieroči sportam un spēlēm


title: Lieta C-28/13 P: Tiesas 2014. gada 6. februāra rīkojums – Gabi Thesing , Bloomberg Finance LP /Eiropas Centrālā banka (ECB) Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punkts — Nepieciešamais apelācijas sūdzības saturs

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/15

         Tiesas 2014. gada 6. februāra rīkojums – Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Eiropas Centrālā banka (ECB)
   (Lieta C-28/13 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punkts - Nepieciešamais apelācijas sūdzības saturs)
   2014/C 175/17
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP (pārstāvji – M. Stephens un R. Lands, solicitors, kā arī T. Pitt–Payne, QC)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji – M. López Torres un S. Lambrinoc)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedumu lietā T-590/10 Gabi Thesing un Bloomberg Finance LP/Eiropas Centrālā banka (ECB), ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Eiropas Centrālās bankas 2010. gada 21. oktobra lēmumu atteikt apelācijas sūdzības iesniedzējiem piešķirt piekļuvi diviem dokumentiem attiecībā uz valsts parādu un budžeta deficītu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Gabi Thesing un Bloomberg Finance LP atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta T-262/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūnijā — Microban International un Microban (Europe) /Komisija

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/51

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūnijā — Microban Internationalun Microban (Europe)/Komisija
   (Lieta T-262/10)
   ()
   2010/C 221/82
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Microban International Ltd. (Huntersville, Savienotās Valstis) un Microban (Europe) Ltd. (Heath Hayes, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — M. S. Rydelski, jurists)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 19. marta lēmumu Nr. 2010/169 par 2,4,4’-trihloro-2’-hidroksidifenilētera neiekļaušanu to Savienības piedevu sarakstā, kuras var izmantot plastmasas materiālu un izstrādājumu ražošanai, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem, saskaņā ar Direktīvu 2002/72/EK (OV 2010 L 75, 25. lpp.); un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji savā prasības pieteikumā lūdz atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2010. gada 19. marta lēmumu Nr. 2010/169 par 2,4,4’-trihloro-2’-hidroksidifenilētera neiekļaušanu to Savienības piedevu sarakstā, kuras var izmantot plastmasas materiālu un izstrādājumu ražošanai, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem, saskaņā ar Direktīvu 2002/72/EK (1) (OV 2010 L 75, 25. lpp.), izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 1613.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji norāda šādus pamatus:

               Pirmkārt, apstrīdētais lēmums neatbilst atļaujas procedūrai, kura ir ieviesta ar Pamatregulu (2), jo tā pieņemšanai nav atbilstoša juridiska pamata.

               Otrkārt, tas, ka ar atbildētājas pieņemto lēmumu attiecīgās preces netika ietvertas Savienības piedevu sarakstā un tas notika bez riska pārvaldes lēmuma, balstoties tikai uz sākotnējā pieteikuma piešķirt atļauju atsaukšanu, ir attiecīgās preces atļaujas saņemšanas procedūras pārkāpums.

               Treškārt, atbildētāja ir pārkāpusi prasītāju tiesisko paļāvību, jo tā nav sniegusi iespēju aizvietot attiecīgās preces sākotnējo pieteicēju.

               Visbeidzot, procedūra apstrīdētā lēmuma pieņemšanai bija pretrunā vispārīgajiem ES tiesību principiem, piemēram, labas pārvaldības, pārskatāmības un tiesiskās drošības principiem.

      (1)  Komisijas 2002. gada 6. augusta Direktīva 2002/72/EK, kas attiecas uz plastmasas materiāliem un izstrādājumiem, kuri paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem (OV L 220, 18. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Regula (EK) Nr. 1935/2004 par materiāliem un izstrādājumiem, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem, un par Direktīvu 80/590/EEK un 89/109/EEK atcelšanu (OV L 338, 4. lpp.).


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 7. oktobrī lietā C-189/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Ierobežojumi — Privāti drošības uzņēmumi)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/19

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 7. oktobrī
   lietā C-189/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ierobežojumi - Privāti drošības uzņēmumi)
   (2004/C 300/39)
   tiesvedības valoda - holandiešu
   Lietā C-189/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 5. maijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – M. Patakia un W. Wils) pret Nīderlandes Karalisti (pārstāvji – H. G. Sevester, C. Wissels un N. A. J. Bel), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesnesis A. Rosas, tiesnese R. Silva de Lapuetra, tiesneši K. Lenaerts un S. von Bahr, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 7. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               ietverot 1997. gada 24. oktobra likumā par privātajiem apsardzes un detektīvu uzņēmumiem noteikumus, kas paredz:

                           —

                           ka, neņemot vērā pienākumus, kādiem ārvalstu pakalpojumu sniedzējs jau ir pakļauts dibināšanas dalībvalstī, visiem uzņēmumiem, kā arī apsardzes uzņēmumu vadītājiem, kuru nodoms ir sniegt pakalpojumus Nīderlandes teritorijā, ir jāsaņem atļauja un ka šīs atļaujas saņemšanai jāsamaksā nodeva, un

                           —

                           ka šo uzņēmumu darbiniekiem, kuri nosūtīti no dibināšanas dalībvalsts uz Nīderlandi, ir jāsaņem identitātes karte, ko izdod Nīderlandes iestādes, jo strīdīgajā prasībā nav ņemta vērā kontrole, kura attiecībā uz pārrobežu pakalpojumu sniedzējiem jau ir veikta to izcelsmes dalībvalstī,

                     Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EKL 49. pantu;

               2)

               Nīderlandes Karalistei piespriež atlīdzināt trīs ceturtdaļas Eiropas Kopienu Komisijas izdevumu. Pārējā daļā katra puse sedz savus izdevumus pati.

      (1)  OV C 158, 5.7.2003.


title: Lieta T-95/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 13. decembra spriedumu lietā F-51/08 RENV Stols /Padome 2012. gada 28. februārī iesniedza Willem Stols

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 13. decembra spriedumu lietā F-51/08 RENV Stols/Padome 2012. gada 28. februārī iesniedza Willem Stols

   (Lieta T-95/12 P)
   2012/C 126/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Willem Stols (Halsteren, Nīderlande) (pārstāvji — S. Rodrigues, A. Blot un C. Bernard-Glanz, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas pirmās palātas 2011. gada 13. decembra spriedumu lietā F-51/08 RENV;

               —

               apmierināt viņa pirmajā instancē norādītos prasījumus;

         piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus iebildumus.

               1)

               Ar pirmo iebildumu tiek apgalvots, ka, pārbaudot pirmo pamatu, kas tika izvirzīts pirmajā instancē par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punkta pārākumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Civildienesta tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības:

                           —

                           izmantojot Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktā neparedzētu kritēriju (skat. pārsūdzētā sprieduma 46. un 47. punktu);

                           —

                           nepietiekami pamatojot savu spriedumu un apšaubot Civildienesta noteikumu 5. pantā paredzēto iedalījumu divās funkciju grupās (skat. pārsūdzētā sprieduma 52.–54. punktu), un

                           —

                           pieļaujot savā pamatojumā būtiskas neprecizitātes un nepareizi interpretējot valodu kritēriju, kas paredzēts Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktā (skat. pārsūdzētā sprieduma 50. un 51. punktu).

               2)

               Ar otro iebildumu tiek apgalvots, ka, pārbaudot otro pamatu par Civildienesta noteikumu 59. panta 1. punkta pārkāpumu un nediskriminācijas principa pārkāpumu, Civildienesta tiesa esot nonākusi pie juridiski kļūdaina secinājuma tiktāl, ciktāl tā noraidīja otro pamatu kā neefektīvu, jo pirmais pamats neesot pierādīts, kaut gan tā bija pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, secinot, ka pirmais pamats nav pierādīts (skat. pārsūdzētā sprieduma 59. un 60. punktu).


               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/6

         2009/C 297/02
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 282, 21.11.2009.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 267, 7.11.2009.

      OV C 256, 24.10.2009.

      OV C 244, 10.10.2009.

      OV C 233, 26.9.2009.

      OV C 220, 12.9.2009.

      OV C 205, 29.8.2009.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta F-89/13: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 19. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija (Aizliegums lietas dalībnieka pārstāvim piedalīties tiesvedībā — Jauna pārstāvja neiecelšana — Prasītājs, kas pārstājis atbildēt uz Civildienesta tiesas aicinājumiem — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/48

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 19. marta rīkojums – Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-89/13) (1)

   ((Aizliegums lietas dalībnieka pārstāvim piedalīties tiesvedībā - Jauna pārstāvja neiecelšana - Prasītājs, kas pārstājis atbildēt uz Civildienesta tiesas aicinājumiem - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
   (2015/C 146/66)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikasa, Itālija) (pārstāvis – A., avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu par trīs ieturējumu EUR 504,67 apmērā veikšanu no prasītāja invaliditātes pabalsta attiecīgi par laikposmu no 2013. gada janvāra līdz martam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par šo prasību lietā F-89/13 Marcuccio/Komisija;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014., 39. lpp.


title: Lieta T-35/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 2. jūnija spriedums — Procaps /ITSB — Biofarma ( “PROCAPS” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “PROCAPS” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un starptautiska vārdiskas preču zīmes “PROCAPTAN” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Preču un pakalpojumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/17

         Vispārējās tiesas 2010. gada 2. jūnija spriedums — Procaps/ITSB — Biofarma (“PROCAPS”)
   (Lieta T-35/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PROCAPS” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un starptautiska vārdiskas preču zīmes “PROCAPTAN” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Preču un pakalpojumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2010/C 195/26
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Procaps, SA (Barranquilla, Kolumbija) (pārstāvji — M. Vidal-Quadras Trias de Bes, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — Ó. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Biofarma SAS (Neuilly-sur-Seine, Francija) (pārstāvji — A. Ruiz López un V. Gil Vega, avocats)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 24. novembra lēmumu lietā R 867/2007-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Biofarma SAS un Procaps, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Procaps, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus

      (1)  OV C 69, 21.3.2009.


title: lieta T-26/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2005. gada 18. janvārī

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/26

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2005. gada 18. janvārī
   (lieta T-26/05)
   (2005/C 69/46)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 18. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Itālijas Republika, kuru pārstāv Antonio Cingolo, avvocato dello Stato.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt:

                           —

                           2004. gada 9. novembra Lēmumu par DOCUP- Emilia Romagna

                           —

                           2004. gada 10. novembra Lēmumu par PON Ricerca

                           —

                           2004. gada 12. novembra Lēmumu par DOCUP Piemonte, POR Calabria, POR Molise, DOCUP Toscana, POR Sicilia, DOCUP Marche, DOCUP Friuli-Venezia Giulia, POR Campania, DOCUP Liguria

                           —

                           2004. gada 16. novembra Lēmumu par DOCUP Lombardia, DOCUP Veneto

                           —

                           2004. gada 17. novembra Lēmumu par DOCUP Lazio

                           —

                           2004. gada 18. novembra Lēmumu par PON Sviluppo Imprenditoriale Locale

                           —

                           2004. gada 22. novembra Lēmumu par POR Sicilia

                           —

                           2004. gada 24. novembra Lēmumu par POR Puglia

                           —

                           2004. gada 29. novembra Lēmumu par DOCUP PA Trento

                           —

                           2004. gada 16. decembra Lēmumu par POR Puglia

                           —

                           2004. gada 17. decembra Lēmumu par POR Campania

                           —

                           2005. gada 10. janvāra Lēmumu par PON Sviluppo Imprenditoriale Locale;

               2.

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir izklāstīti materiālos lietā T-345/04 Itālijas Republika / Komisija (1).

      (1)  OV C 262, 23.10.2004., 55. lpp.


title: Lieta T-658/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – García Rey/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/71

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – García Rey/Parlaments
   (Lieta T-658/15)
   (2016/C 048/79)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marcos García Rey (Madride, Spānija) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 16. septembra Lēmumu A(2015)8661 C, ar ko tika noraidīts prasītāja atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītāja argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Tiesas Spriedums (trešā palāta)  2005. gada 6. oktobrī  lietā C-291/03 (VAT and Duties Tribunal, Mančestra, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) MyTravel plc pret Commissioners of Customs & Excise (Sestā PVN direktīva — Ceļojumu aģentu režīms — Kompleksie ceļojumi — Pakalpojumi, kas iegādāti no trešām personām, un pašu pakalpojumi — Nodokļa aprēķināšanas metode)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 6. oktobrī
   lietā C-291/03 (VAT and Duties Tribunal, Mančestra, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) MyTravel plc pret Commissioners of Customs & Excise (1)

   (Sestā PVN direktīva - Ceļojumu aģentu režīms - Kompleksie ceļojumi - Pakalpojumi, kas iegādāti no trešām personām, un pašu pakalpojumi - Nodokļa aprēķināšanas metode)
   (2005/C 296/06)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-291/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko VAT and Duties Tribunal, Mančestra (Apvienotā Karaliste), iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 30. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 4. jūlijā, tiesvedībā
         MyTravel plc
       pret
         Commissioners of Customs & Excise
      , Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši E. Bordžs-Bartē [A. Borg Barthet] (referents), Ž. P. Puisošē [J.-P. Puissochet], S. fon Bārs [S. von Bahr] un U. Lehmuss [U. Lõhmus], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2005. gada 6. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               ceļojumu aģents vai ceļojumu rīkotājs, kurš taksācijas periodā ir aizpildījis savu pievienotās vērtības nodokļa deklarāciju, izmantojot metodi, kura paredzēta valsts tiesiskajā regulējumā, kas valsts iekšējās tiesībās transponē Padomes 1977. gada 17. maija Sesto direktīvu 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, var pārrēķināt savu pievienotās vērtības nodokļa parādu atbilstoši metodei, ko Tiesa atzinusi par saderīgu ar Kopienu tiesībām, ievērojot valsts tiesībās paredzētos nosacījumus, kuriem jāatbilst līdzvērtības un efektivitātes principiem;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388 26. pants ir interpretējams tādējādi, ka ceļojumu aģents vai ceļojumu rīkotājs, kurš par vienotu kompleksā ceļojuma cenu nodrošina ceļotājam pakalpojumus, kas iegādāti no trešām personām un kas ir paša piedāvāti pakalpojumi, principā var nodalīt to kompleksā ceļojuma cenas daļu, kas attiecas uz paša pakalpojumiem pēc tirgus vērtības, ja vien šo vērtību ir iespējams noteikt. Šādā gadījumā nodokļu maksātājs var izmantot faktisko izmaksu kritēriju tikai tad, ja viņš pierāda, ka šis kritērijs precīzi atspoguļo kompleksā ceļojuma cenas faktisko struktūru. Tirgus vērtības kritērija piemērošana nav pakļauta ne nosacījumam, ka tam jābūt vienkāršākam par metodi, kas balstīta uz faktiskajām izmaksām, ne arī nosacījumam, ka tā rezultātā jāiegūst pievienotās vērtības nodokļa parāds, kas ir identisks vai līdzīgs faktisko izmaksu metodes rezultātā aprēķinātajam parādam. Līdz ar to:

                           —

                           ceļojumu aģents vai ceļojumu rīkotājs nevar izmantot tirgus vērtības metodi pēc savas brīvas izvēles,

                           —

                           šī pēdējā metode ir piemērojama pašu pakalpojumiem, kuru tirgus vērtība ir nosakāma, pat ja tajā pašā taksācijas periodā atsevišķu kompleksajā ceļojumā ietverto pašu pakalpojumu daļas vērtība nav nosakāma, jo nodokļu maksātājs nepārdod līdzīgus pakalpojumus ārpus kompleksā ceļojuma ietvariem;

               3)

               iesniedzējtiesai, ievērojot pamata prāvas apstākļus, ir jānosaka tirgus vērtība avioceļojumiem, kas pamata lietā tiek piedāvāti kompleksā ceļojuma ietvaros. Iesniedzējtiesa šo tirgus vērtību var noteikt, vadoties pēc vidējām vērtībām. Šādos apstākļos tirgus, kas ietver citiem ceļojumu rīkotājiem pārdotās sēdvietas, uzskatāms par vispiemērotāko tirgu.

      (1)  OV C 213, 06.09.2003.


title: Lieta T-73/05: Pirmās instances tiesas  2006. gada 16. maija  spriedums —  Martin Magone  pret Komisiju (Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pienākums norādīt pamatojumu — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Morālā vajāšana)

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/26

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. maija spriedums — Martin Magone pret Komisiju
   (Lieta T-73/05) (1)

   (Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Morālā vajāšana)
   (2006/C 165/50)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alejandro Martin Magone, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Lozano Palacios un K. Herrmann, pārstāvji)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt prasītāja karjeras attīstības ziņojumu par 2003. gadu un, otrkārt, prasība atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas novērtēts ex aequo et bono EUR 39 169,67 apmērā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 106, 30.04.2005.


title: Lieta F-59/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. jūnijā — ZZ / SEAE

text:
               10.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/14

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. jūnijā — ZZ/SEAE

   (Lieta F-59/13)
   2013/C 233/23
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — D. de Abreu Caldas, A. Coolen, É. Marchal un S. Orlandi, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja pieteikums viņa secīgos darba līgumus uz noteiktu laiku pārkvalificēt kā līgumu uz nenoteiktu laiku un viņa nodarbinātības laika posmu līgumdarbinieka palīguzdevumiem statusā atzīt par nostrādāto laiku līgumdarbinieka statusā.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja pieteikums;

               —

               pārkvalificēt līgumdarbinieka palīguzdevmiem darba līgumu kā darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku, saskaņā ar Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 3. a pantu;

               —

               piespriest Eiropas Ārējās darbības dienestam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-427/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Banca Antoniana Popolare Veneta spa, incorporante la Banca Nazionale dell’Agricoltura spa/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate (PVN — Nepamatoti samaksāta nodokļa atgūšana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta iespēja celt prasību par nepamatota maksājuma atgūšanu dažādās tiesās ar dažādiem prasības celšanas termiņiem atkarībā no tā, vai prasību ceļ pakalpojumu saņēmējs vai pakalpojumu sniedzējs — Iespēja pakalpojumu saņēmējam pieprasīt nodokļa atmaksu no pakalpojumu sniedzēja pēc tam, kad ir izbeidzies termiņš, kurā šis pēdējais var celt prasību pret nodokļu administrāciju — Efektivitātes princips)

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/6

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Banca Antoniana Popolare Veneta spa, incorporante la Banca Nazionale dell’Agricoltura spa/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

   (Lieta C-427/10) (1)

   (PVN - Nepamatoti samaksāta nodokļa atgūšana - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta iespēja celt prasību par nepamatota maksājuma atgūšanu dažādās tiesās ar dažādiem prasības celšanas termiņiem atkarībā no tā, vai prasību ceļ pakalpojumu saņēmējs vai pakalpojumu sniedzējs - Iespēja pakalpojumu saņēmējam pieprasīt nodokļa atmaksu no pakalpojumu sniedzēja pēc tam, kad ir izbeidzies termiņš, kurā šis pēdējais var celt prasību pret nodokļu administrāciju - Efektivitātes princips)
   2012/C 39/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Banca Antoniana Popolare Veneta spa, incorporante la Banca Nazionale dell’Agricoltura spa

      Atbildētājas: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu jautājumu — Corte suprema di cassazione — Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 17. panta 3. punkta interpretācija — Nepamatoti samaksāta nodokļa atgūšana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta iespēja celt prasību par nepamatota maksājuma atgūšanu dažādās tiesās ar dažādiem prasības celšanas termiņiem atkarībā no tā, vai prasību ceļ cesionārs/nodokļu iekasēšanas pakalpojuma saņēmējs (10 gadu termiņš), vai cedents/tā paša pakalpojuma sniedzējs (2 gadu termiņš) — Iespēja cesionāram/(pakalpojuma) saņēmējam prasīt nodokļa atmaksu no cedenta/(pakalpojuma) sniedzēja pēc tam, kad ir izbeidzies šim pēdējam noteiktais prasības celšanas termiņš — Nodokļu neitralitātes, efektivitātes un nediskriminācijas principi

      Rezolutīvā daļa:

   Efektivitātes principam nav pretrunā valsts tiesību akts par nepamatotu maksājumu atgūšanu, kurā pakalpojumu saņēmēja civilprasībai pret šo pakalpojumu piegādātāju, pievienotās vērtības nodokļa maksātāju, par nepamatota maksājuma atgūšanu ir paredzēts garāks noilguma termiņš nekā īpašais noilguma termiņš šī pakalpojumu piegādātāja prasībai pret nodokļu administrāciju par nodokļu atmaksu, ja vien šis nodokļa maksātājs galu galā var minētajai administrācijai pieprasīt šo nodokli atmaksāt. Šis pēdējais nosacījums nav izpildīts, ja šāda tiesiskā regulējuma piemērošanas dēļ nodokļa maksātājam tiek pilnībā atņemtas tiesības atgūt no nodokļu administrācijas nepamatoti samaksāto pievienotās vērtības nodokli, kas tam pašam ir bijis jāatmaksā savu pakalpojumu saņēmējam.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta C-267/05: Tiesas priekšsēdētāja  2006. gada 7. februāra  rīkojums — ( High Court  —  Chancery Division  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Oakley Inc  pret  Animal Ltd  u.c.

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/14

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 7. februāra rīkojums — (High Court — Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Oakley Inc pret Animal Ltd u.c.
   (Lieta C-267/05) (1)

   (2006/C 154/37)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 229, 17.09.2005.


title: Lieta T-438/05: Prasība, kas celta  2005. gada 14. decembrī  —  Daishowa Seiki  pret ITSB

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/14

         Prasība, kas celta 2005. gada 14. decembrī — Daishowa Seiki pret ITSB
   (Lieta T-438/05)
   (2006/C 96/27)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Daishowa Seiki Co. Ltd, Osaka (Japāna) (pārstāvis — T.Krüger, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Cita procesa Apelāciju padomē dalībniece: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG (Mülheim, Vācija)
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 7. septembra lēmumu R 928/2004-1;

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugu un modeļi) atlīdzina tiesāšanās un apelācijas procesa izdevumus lietā R 928/2004-1.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “BIG PLUS”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 7. klasē (metāla darbgaldi, to daļas un darbarīku balsts) — pieteikums Nr. 1 073 964
   Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme “Plus”, kas attiecas uz precēm, kuras citu starpā ietilpst 6. un 8. klasē.
   Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp konkurējošām preču zīmēm nepastāv sajaukšanas iespēja, pirmkārt, preču un preču zīmju atšķirību dēļ un, otrkārt, tādēļ, ka iebildumu iesniedzējas preču zīmes atšķirtspēja aprobežojas ar grafisko attēlu.


title: Lieta C-259/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. maijā iesniedza Court of Appeal (Lielbritānija) — Commissioners for her Majesty's Revenue and Customs/The Rank Group PLC

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. maijā iesniedza Court of Appeal (Lielbritānija) — Commissioners for her Majesty's Revenue and Customs/The Rank Group PLC

   (Lieta C-259/10)
   ()
   2010/C 209/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (Civil Division) (Lielbritānija)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Commissioners for her Majesty's Revenue and Customs

      Atbildētājs: Teh Rank Group PLC

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja pastāv atšķirības PVN režīmā:

                           i)

                           starp pakalpojumiem, kas no patērētāja viedokļa ir identiski, vai

                           ii)

                           starp līdzīgiem pakalpojumiem, kas apmierina vienādas patērētāja vajadzības,

                     vai ar to vien pietiek, lai konstatētu nodokļu neitralitātes principa pārkāpumu, jeb arī būtu jāapsver (un ja tā, tad kādā veidā):

                           a)

                           regulatīvs un ekonomisks konteksts;

                           b)

                           tas, vai konkrētie identiskie pakalpojumi vai, attiecīgā gadījumā, līdzīgie pakalpojumi konkurē savā starpā, un/vai

                           c)

                           tas, vai atšķirības PVN režīmā ir izraisījuši konkurences izkropļojumus?

               2)

               Vai nodokļa maksātājam, kura sniegtie pakalpojumi no valsts tiesību aktu viedokļa ir apliekami ar PVN (tāpēc, ka dalībvalsts ir īstenojusi savu diskrecionāro varu saskaņā ar Sestās direktīvas (1) 13. panta B daļas f) apakšpunktu), ir tiesības pieprasīt par minētajiem pakalpojumiem samaksāta PVN atmaksu, pamatojoties uz nodokļu neitralitātes principa pārkāpumu, kas izriet no PVN režīma attiecībā uz citiem pakalpojumiem (“references pakalpojumi”), ja:

                           a)

                           no valsts tiesību aktu viedokļa references pakalpojumi ir apliekami ar PVN, bet

                           b)

                           dalībvalsts nodokļu iestāde īsteno praksi, saskaņa ar kuru references pakalpojumi ir uzskatāmi par atbrīvotiem no PVN?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kāda veida rīcība ir uzskatāma par atbilstošu praksi un it īpaši:

                           a)

                           vai ir nepieciešams, lai nodokļu iestāde būtu skaidri un nepārprotami paziņojusi, ka references pakalpojumus uzskata par atbrīvotiem no PVN;

                           b)

                           vai ir nozīme apstāklim, ka tad, kad nodokļu iestāde bija nākusi klāt ar kādu paziņojumu, tai bija nepilnīga vai nepareiza izpratne par faktiem, kuriem ir nozīme saistībā ar pareiza PVN režīma piemērošanu references pakalpojumiem; un

                           c)

                           vai ir nozīme apstāklim, ka attiecībā uz references pakalpojumiem nodokļa maksātājs nebija sniedzis PVN atskaites un nodokļu iestāde tās nebija pieprasījusi, bet vēlāk nodokļu iestāde ir mēģinājusi piedzīt šo PVN, ievērojot parasto valsts tiesībās paredzēto noilgumu?

               4)

               Ja atšķirības nodokļu režīmā izriet no valsts nodokļu iestāžu konsekventas prakses, kas balstīta uz vispāratzīto izpratni par valsts tiesību aktu īsto nozīmi, vai nodokļu neitralitātes principa pārkāpuma esamību var ietekmēt tas, ka

                           i)

                           nodokļu iestādes vēlāk ir grozījušas savu praksi;

                           ii)

                           valsts tiesa vēlāk ir nospriedusi, ka grozītā prakse atbilst valsts tiesību aktu pareizai nozīmei;

                           iii)

                           dalībvalsts nevar iekasēt PVN par pakalpojumiem, kas iepriekš bija uzskatāmi par atbrīvotiem no nodokļa, valsts un/vai Eiropas Savienības tiesību principu dēļ, tostarp tiesiskās paļāvības, nepieļaujamības principa [“estoppel”], tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma dēļ, un/vai noilguma dēļ?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.)


title: Lieta C-104/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums ( High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Patrick Kelly/National University of Ireland (University College, Dublin) (Direktīvas 76/207/EEK, 97/80/EK un 2002/73/EK — Profesionālās izglītības pieejamība — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Kandidatūras noraidīšana — Profesionālās izglītības kandidāta piekļuve informācijai par citu kandidātu kvalifikācijām)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/12

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Patrick Kelly/National University of Ireland (University College, Dublin)

   (Lieta C-104/10) (1)

   (Direktīvas 76/207/EEK, 97/80/EK un 2002/73/EK - Profesionālās izglītības pieejamība - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Kandidatūras noraidīšana - Profesionālās izglītības kandidāta piekļuve informācijai par citu kandidātu kvalifikācijām)
   2011/C 269/19
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Patrick Kelly

      Atbildētāja: National University of Ireland (University College, Dublin)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Ireland — Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/80/EK par pierādīšanas pienākumu diskriminācijas gadījumos, kas pamatojas uz dzimumu (OV L 14, 6. lpp.) 4. panta 1. punkta, Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.) 4. panta, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvas 2002/73/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK (OV L 269, 15. lpp.), 3. panta interpretācija — Kandidāts, kurš neieguva vietu profesionālās izglītības kursā un kurš apgalvo, ka tika pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips — Lūgums dot pieeju informācijai par citu kandidātu kvalifikācijām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/80/EK par pierādīšanas pienākumu diskriminācijas gadījumos, kas pamatojas uz dzimumu, 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā profesionālās izglītības kandidātam — kurš uzskata, ka viņam tikusi liegta pieeja informācijai tāpēc, ka nav ticis ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips, — nav paredzētas tiesības piekļūt šīs studiju programmas piedāvātāja rīcībā esošajai informācijai par citu kandidātu uz šo pašu studiju programmu atbilstošajām kvalifikācijām, lai viņš saskaņā ar minēto normu varētu pierādīt “faktus, pēc kuriem var uzskatīt, ka ir notikusi tieša vai netieša diskriminācija”.
               Tomēr nevar izslēgt, ka atbildētājas atteikšanās sniegt informāciju šādu faktu konstatēšanas gadījumā var apdraudēt minētās direktīvas mērķa īstenošanu un tādējādi liegt tās 4. panta 1. punktam lietderīgo iedarbību. Iesniedzējtiesai vēlreiz ir jāpārbauda, vai tā tas nav pamata lietā;

               2)

               Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, 4. pants, vai arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvas 2002/73/EK, ar kuru groza Direktīvu 76/207, 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos profesionālās izglītības kandidātam nav paredzētas tiesības piekļūt šīs studiju programmas piedāvātāja rīcībā esošajai informācijai par citu kandidātu uz šo pašu izglītību kvalifikācijām vai nu tāpēc, ka šis kandidāts uzskata, ka viņam tikusi liegta piekļuve minētajai studiju programmai saskaņā ar tiem pašiem kritērijiem, kādi tikuši attiecināti uz citiem kandidātiem, un ka attiecībā uz viņu tikusi īstenota šajā pašā 4. pantā paredzētā diskriminācija dzimuma dēļ, vai arī tāpēc, ka šis kandidāts sūdzas, ka attiecībā uz viņu tikusi īstenota minētā 1. panta 3. punktā paredzētā diskriminācija dzimuma dēļ attiecībā uz pieeju profesionālajai izglītībai;

               3)

               gadījumā, kad profesionālās izglītības kandidāts var atsaukties uz Direktīvu 97/80, lai piekļūtu šīs izglītības organizētāja rīcībā esošajai informācijai par citu šīs izglītības kandidātu kvalifikācijām, Savienības tiesību normas konfidencialitātes jomā var ietekmēt šīs piekļuves tiesības;

               4)

               LESD 267. panta 3. punktā paredzētais pienākums neatšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgajā dalībvalstī ir tiesību sistēma, kuras pamatā ir apsūdzības princips, vai tiesību sistēma, kuras pamatā ir izmeklēšanas princips.

      (1)  OV C 134, 22.05.2010.


title: Lieta T-245/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. jūnijā — Iranian Tobacco /ITSB — AD Bulgartabac ( TIR 20 FILTER CIGARETTES )

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. jūnijā — Iranian Tobacco/ITSB — AD Bulgartabac (“TIR 20 FILTER CIGARETTES”)
   (Lieta T-245/08)
   (2008/C 223/90)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Iranian Tobacco Company, Teherāna (Irāna) (pārstāve — M. Beckensträter Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: AD Bulgartabac Holding, Sofija (Bulgārija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 11. aprīļa lēmumu, kas paziņots 2008. gada 21. aprīlī, lietā R 708/2007-1;

               —

               piespriest personai, kas iestājusies lietā, segt atlīdzināmos izdevumus, ieskaitot pamata procesā radušos izdevumus, tostarp atbildētājam radušos izdevumus;

               —

               pakārtoti, atcelt 2008. gada 11. aprīļa lēmumu un 2007. gada 7. marta –1414 C — lēmumu un konstatēt, ka personas, kas iestājusies lietā, 2005. gada 8. novembra pieteikums bija nepieņemams.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme “TIR 20 FILTER CIGARETTES” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 34. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 400 804);

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja;

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: AD Bulgartabac Holding;

      Anulēšanas nodaļas lēmums: attiecīgo Kopienas preču zīmi anulēt;

      Apelāciju padomes lēmums: prasītājas apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: pārkāpjot Kopienas tiesisko regulējumu, Regulu (EK) Nr. 40/94 (1) un citus procesuālos noteikumus, nav ņemts vērā, ka AD Bulgartabac Holding iesniegtā pieteikuma pieņemamības nosacījumi bija jāizvērtē pēc paša iniciatīvas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-82/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Guardian Industries un Guardian Europe /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Lokšņu stikla tirgus EEZ — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Pārkāpuma pierādīšana — Naudas soda noteikšana — Iekšējās pārdošanas izslēgšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Vienlīdzīga attieksme — Atbildību mīkstinoši apstākļi)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/19

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija
   (Lieta T-82/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Lokšņu stikla tirgus EEZ - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Pārkāpuma pierādīšana - Naudas soda noteikšana - Iekšējās pārdošanas izslēgšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme - Atbildību mīkstinoši apstākļi)
   2012/C 355/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Guardian Industries Corp. (Dover, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis); un Guardian Europe Sàrl (Dudelange, Luksemburga) (pārstāvji — S. Völcker, F. Louis, A. Vallery, C. Eggers un H.-G. Kamann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 28. novembra lēmumu C(2007) 5791, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EK] Līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.165 — Lokšņu stikls) daļā attiecībā uz prasītājām un samazināt ar šo lēmumu uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Guardian Industries Corp. un Guardian Europe Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.4.2008.


title: Lieta C-290/09: Tiesas 2010. gada 23. februāra rīkojums ( Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna , piedaloties Space SpA un Passamonti Srl u.c.

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/28

         Tiesas 2010. gada 23. februāra rīkojums (Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna, piedaloties Space SpA un Passamonti Srl u.c.
   (Lieta C-290/09) (1)

   2010/C 134/45

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 233, 26.09.2009.


title: Lieta T-321/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. jūnijā — Adorisio u.c./Komisija

text:
               10.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/12

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. jūnijā — Adorisio u.c./Komisija
   (Lieta T-321/13)
   2013/C 233/21
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Stefania Adorisio (Roma, Itālija) un 367 citi (pārstāvji — F. Sciaudone, L. Dezzani, D. Contini, R. Sciaudone un S. Frazzani, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 22. februāra lēmumu (C(2013) galīgā redakcija) par Valsts atbalstu SA.35382 (2013/N) — Nīderlande (Rescue SNS REAAL 2013) (OV 2013, C 104, 3. lpp.);

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 107. panta 3. punkts un pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo:

                           —

                           apstrīdētie atbalsta pasākumi neesot saistīti ar ārkārtas apstākļiem, bet drīzāk ar SNS REAAL vadības nespēju un vājām uzņēmējdarbības iemaņām;

                           —

                           apgalvotais traucējums Nīderlandes ekonomikai nav nopietns. Nīderlandes iestādes neesot pierādījušas, ka pastāv nopietnas sociālās un ekonomiskās grūtības;

                           —

                           apgalvotais traucējums pat neskar vienu nozari kopumā, nemaz nerunājot par visu Nīderlandes ekonomiku. Patiešām, Nīderlandes valdība nav pierādījusi, ka SNS Bank bankrotam būtu bijusi sistēmiska ietekme uz Nīderlandes finanšu sistēmu, un, vispārīgāk, uz visu Nīderlandes ekonomiku, un šajā ziņā tā nav sniegusi kvantitatīvu novērtējumu bankas maksātnespējas potenciālajai ietekmei uz visu ekonomiku.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 659/99 (1) 43. panta 3. punkts, jo Komisijas lēmumā esot ietverti vairāki Komisijas izvirzītie nosacījumi, kuru mērķis bija grozīt paziņotos atbalsta pasākumus, kas ir pretrunā Padomes Regulas (EK) Nr. 659/99 4. panta 3. punktam. Patiešām, saskaņā ar šo normu Komisijai iepriekšējas izmeklēšanas stadijā nav pilnvaru iejaukties paziņotajā valsts atbalsta pasākumā un to grozīt, izvirzot dalībvalstīm nosacījumus vai nosakot citas prasības.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 659/99 4. panta 4. punkts, jo bija informācija un apstākļi, kas pierādīja būtisku šaubu esamību par pasākumu saderību ar kopējo tirgu, piemēram, Komisijas paziņojuma, ka EBA (NB: Eiropas Banku iestādes (European Banking Authority)) pēdējā stresa testā Nīderlandes bankām bija labi rādītāji, pateicoties labvēlīgai riska svērto aktīvu (tostarp hipotekāro kredītu) pakāpju noteikšanai, un tām būtu jābūt spējīgām izturēt paaugstinātu maksājumu saistību nepildīšanas līmeni nesaskaņa ar pasīvo piekrišanu Nīderlandes iestāžu argumentam, ka Nīderlandes banku nozare gluži otrādi ir vāja un ka Nīderlandes DGS (Noguldījumu garantija shēmas (Deposit Guarantee Scheme)) izmantošana pasliktinātu situāciju šai nozarē, vai fakts, ka apstrīdētajā lēmumā ir ietverti nosacījumi, kas atspoguļo citu skaidru norādi, ka formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšana bija nepieciešama.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas prasītāju tiesības, jo:

                           —

                           neesot pierādījumu tam, ka vispār ir notikusi izmeklēšana par prasītāju sūdzību par valsts atbalsta pasākumiem vai tās atbilstoša analīze. Patiešām, apstrīdētajā lēmumā uz to atsauces nebija;

                           —

                           prasītāji nekādi netika informēti par apstrīdēto lēmumu.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants, jo:

                           —

                           piemērojot valsts atbalsta normas, nedrīkst pārkāpt citas ES tiesības, piemēram, tiesības uz īpašumu. Aplūkojamajā gadījumā Komisija nevarēja paļauties uz ieguldījumu ekspropriāciju, neveicot pat analīzi par to, vai šāda darbība tiek veikta saskaņā ar likumu. Ekspropriācija per se ir tiesību uz īpašumu pārkāpums un Komisija savā novērtējumā nedrīkstēja ignorēt šo apstākli;

                           —

                           Komisijai bija jāpārbauda šādas ekspropriācijas nosacījumi un kārtība, lai izlemtu, vai tas ir elements, uz ko var paļauties atbalsta pasākumu novērtējumā.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/99, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-491/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 6. aprīļa rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/16

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 6. aprīļa rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-491/09) (1)

   2010/C 195/24

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-292/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums (Vergabekammer Südbayern (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, ko sniedz ar autobusu — Regula (EK) Nr. 1370/2007 — 4. panta 7. punkts — Apakšuzņēmuma līgumi — Pienākums operatoram pašam izpildīt būtisku daļu no sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem — Piemērojamība — 5. panta 1. punkts — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana atbilstoši Direktīvai 2004/18/EK

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/20

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums (Vergabekammer Südbayern (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

   (Lieta C-292/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, ko sniedz ar autobusu - Regula (EK) Nr. 1370/2007 - 4. panta 7. punkts - Apakšuzņēmuma līgumi - Pienākums operatoram pašam izpildīt būtisku daļu no sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem - Piemērojamība - 5. panta 1. punkts - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana atbilstoši Direktīvai 2004/18/EK)
   (2017/C 006/24)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Vergabekammer Südbayern

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hörmann Reisen GmbH

      Atbildētāji: Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regulas (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, piešķirot pasažieru transporta sabiedrisko pakalpojumu, ko sniedz ar autobusu, līguma slēgšanas tiesības, šīs regulas 4. panta 7. punkts turpina būt piemērojams šim līgumam;

               2)

               Regulas Nr. 1370/2007 4. panta 7. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas līgumslēdzējai iestādei neliedz noteikt 70 % apmērā to tāda sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojuma, ko sniedz ar autobusu, kāds ir pamatlietā, daļu, kas komersantam, kam ir uzticēta tā pārvaldīšana un izpilde, ir jāsniedz pašam.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-571/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. novembrī — El Corte Inglés /ITSB — Chez Gerard ( “CLUB GOURMET” )

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/19

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. novembrī — El Corte Inglés/ITSB — Chez Gerard (“CLUB GOURMET”)
   (Lieta T-571/11)
   2012/C 13/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — E. Seijo Veiguela, advokāts, un J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Groupe Chez Gerard Restaurants Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 1946/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam un, attiecīgā gadījumā, otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei, ja tā iestājas lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Groupe Chez Gerard Restaurants Ltd

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CLUB GOURMET” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 21., 29., 30., 32. un 33. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme “CLUB DEL GOURMET, EN … El Corte Inglés”, valsts vārdiskas preču zīmes “EL SITIO DEL GOURMET” reģistrācijas pieteikums un valsts un Kopienas preču zīmju “CLUB DEL GOURMET ” reģistrācijas pieteikumi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 3. punkta pārkāpums, jo pastāv konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: Lieta T-550/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūlijā  – Volkswagen /ITSB ( “COMPETITION” )

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/24

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūlijā – Volkswagen/ITSB (“COMPETITION”)
   (Lieta T-550/14)
   2014/C 329/33
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 15. maija lēmumu lietā R 2082/2013–1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “COMPETITION” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 28., 35. un 37. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 7 69  171

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-117/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 28. marta spriedums – Itālija/Komisija ERAF — Finanšu atbalsta samazināšana — Reģionālā darbības programma 2000. – 2006. gadam Apūlijas (Itālija) reģionam saistībā ar mērķi Nr. 1 — Vadības vai kontroles sistēmu būtiski trūkumi, kas var izraisīt sistemātiskus pārkāpumus — Partnerības princips — Samērīgums — Regulas (EK) Nr. 1260/1999 39. panta 3. punkta b) apakšpunkts — Regulas (EK) Nr. 438/2001 4., 8., 9. un 10. pants — Pienākums norādīt pamatojumu — Kompetences neesamība

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/17

         Vispārējās tiesas 2014. gada 28. marta spriedums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-117/10) (1)

   (ERAF - Finanšu atbalsta samazināšana - Reģionālā darbības programma 2000. – 2006. gadam Apūlijas (Itālija) reģionam saistībā ar mērķi Nr. 1 - Vadības vai kontroles sistēmu būtiski trūkumi, kas var izraisīt sistemātiskus pārkāpumus - Partnerības princips - Samērīgums - Regulas (EK) Nr. 1260/1999 39. panta 3. punkta b) apakšpunkts - Regulas (EK) Nr. 438/2001 4., 8., 9. un 10. pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Kompetences neesamība)
   2014/C 151/21
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis – G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Steiblytė un D. Recchia)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 22. decembra Lēmumu C (2009) 10350, galīgā redakcija, par tāda Eiropas Reģionālā attīstības fonda atbalsta samazināšanu, kurš piešķirts Itālijas Republikai saskaņā ar Komisijas 2000. gada 8. augusta Lēmumu C (2000) 2349, ar ko apstiprina reģionālo darbības programmu Apūlijas reģionam 2000.–2006. gadam saistībā ar mērķi Nr. 1

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 148, 5.6.2010.


title: Lietas T-306/99 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/43

         Lietas T-306/99 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/99)

      (Tiesvedības valoda: nīderlandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Otrās palātas (paplašinātā sastāvā) priekšsēdētājs 2004. gada 11. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T–306/99: Oliecentrum Nederland B.V., ko atbalstīja Nīderlandes Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 63, 4.3.2000.


title: Lieta F-45/10: Prasība, kas celta 2010. gada 11. jūnijā — Kaser /Komisija

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/60

         Prasība, kas celta 2010. gada 11. jūnijā — Kaser/Komisija
   (Lieta F-45/10)
   ()
   2010/C 221/96
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ferdinand Kaser (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — M. Schober, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Komisijas lēmumu CMS 07/046, kas stājās spēkā 2009. gada 15. augustā, par prasītāja atstādināšanu no amata, nesamazinot tiesības uz pensiju, un atcelt visus par prasītāju pieņemtos lēmumus laika posmā no 2003. gada septembra līdz atstādināšanas no amata brīdim un, otrkārt, zaudējumu atlīdzināšanas prasība

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītāja prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu CMS 07/046 [psiholoģiskas] vardarbības, sliktas pārvaldības un pamattiesību tikt uzklausītam pārkāpuma dēļ;

               —

               atcelt visus par prasītāju pieņemtos iecēlējinstitūcijas lēmumus laika posmā no 2003. gada septembra līdz atcelšanas no amata brīdim [psiholoģiskas] vardarbības, sliktas pārvaldības un pamattiesību tikt uzklausītam pārkāpuma dēļ;

               —

               atļaut prasītāja uzklausīšanu atbilstoši Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punktam un 24. pantam un izskatīt 2008. gada februārī un 2008. gada martā iesniegtos pieprasījumus;

               —

               piešķirt prasītājam simbolisku kompensāciju EUR 1 apmērā, lai kompensētu morālo un profesionālo kaitējumu, kuru viņš, kā ir norādīts pašreizējā prasības pieteikumā, ir cietis, jo šādas sūdzības mērķis ir nevis nauda, bet gan prasītāja cieņas un profesionālās reputācijas atzīšana.


title: Lieta C-588/10: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 26. janvāra spriedums ( Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister Finansów/Kraft Foods Polska SA (Nodokļi — PVN — Direktīva 2006/112/EK — 90. panta 1. punkts — Cenas samazināšana pēc darījuma izpildes — Valsts tiesiskais regulējums, kurā nodokļa bāzes samazināšanai ir paredzēts nosacījums, ka preču vai pakalpojuma piegādātājam ir preču vai pakalpojumu saņēmēja izdots apstiprinājums par rēķina labojumu saņemšanu — PVN neitralitātes princips — Samērīguma princips)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/5

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 26. janvāra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister Finansów/Kraft Foods Polska SA

   (Lieta C-588/10) (1)

   (Nodokļi - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 90. panta 1. punkts - Cenas samazināšana pēc darījuma izpildes - Valsts tiesiskais regulējums, kurā nodokļa bāzes samazināšanai ir paredzēts nosacījums, ka preču vai pakalpojuma piegādātājam ir preču vai pakalpojumu saņēmēja izdots apstiprinājums par rēķina labojumu saņemšanu - PVN neitralitātes princips - Samērīguma princips)
   2012/C 73/07
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Minister Finansów

      Atbildētāja: Kraft Foods Polska SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Naczelny Sąd Administracyjny — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 90. panta 1. punkta interpretācija — Nodokļa bāze — Cenas samazināšana pēc darījuma veikšanas — Valsts tiesiskais regulējums, kurā nodokļa bāzes samazināšanai ir paredzēts nosacījums par rēķina labojumu un līgumslēdzējas puses apstiprinājuma saņemšanu

      Rezolutīvā daļa:

   Prasība, saskaņā ar kuru nodokļa bāzes, kas izriet no sākotnējā rēķina, samazināšanai ir paredzēts nosacījums, ka nodokļa maksātājs ir ieguvis apstiprinājumu par rēķina labojumu saņemšanu, ko izdevis preču vai pakalpojumu saņēmējs, ietilpst Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta 1. punktā noteiktajā noteikumu jēdzienā.
   Šāda prasība būtībā nav pretrunā pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes, kā arī samērīguma principiem. Tomēr, ja nodokļa maksātājam — preču vai pakalpojumu piegādātājam — izrādās neiespējami vai pārāk sarežģīti saņemt saprātīgā termiņā šādu apstiprinājumu par saņemšanu, tam nevar liegt ar citiem līdzekļiem pierādīt valsts nodokļu iestādēm, pirmkārt, ka tas lietas apstākļos ir izrādījis pietiekamu rūpību, lai nodrošinātu, ka preču vai pakalpojumu saņēmējs saņem rēķina labojumus un ar tiem iepazīstas, un, otrkārt, ka attiecīgais darījums tiešām ir īstenots saskaņā ar minētajos rēķina labojumos norādītajiem nosacījumiem.

      (1)  OV C 89, 19.03.2011.