title: Lieta T-495/17: Prasība, kas celta 2017. gada 26. jūlijā – Sedes Holding/EUIPO (“gratis”)

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/24

         Prasība, kas celta 2017. gada 26. jūlijā – Sedes Holding/EUIPO (“gratis”)
   (Lieta T-495/17)
   (2017/C 318/30)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sedes Holding AŞ (Istambula, Turcija) (pārstāvji – K. Ongena un C. Du Jardin, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “gratis” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 950 637

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 30. maija lēmums lietā R 507/2017-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 68. pantu, tiesvedības mutvārdu daļā apvienot šo izskatāmo lietu un prasību par EUIPO lēmumu lietā R 506/2017-2 to savstarpējās saistības dēļ;

               —

               atzīt prasības pieteikuma izklāstīto prasību par pieņemamu un pamatotu un tādējādi:

                           —

                           galvenokārt, atcelt apstrīdēto lēmumu un uzlikt EUIPO pienākumu reģistrēt preču zīmju reģistrā grafiskas preču zīmes “GRATIS” Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 15 950 637 attiecībā uz visām pieteikumā norādītajām precēm;

                           —

                           pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu un uzlikt EUIPO pienākumu reģistrēt preču zīmju reģistrā grafiskas preču zīmes “GRATIS” Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 15 950 637 attiecībā uz “parfimērijas produktiem, kosmētikas produktiem, smaržām un dezodorantiem personiskai lietošanai”;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums;

               —

               Savienības tiesību vispārīgo principu pārkāpums.


title: Lieta C-581/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 6. septembra rīkojumu lietā T-292/09 Muhamad Mugraby /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija 2011. gada 22. novembrī iesniedza Muhamad Mugraby

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/37

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 6. septembra rīkojumu lietā T-292/09 Muhamad Mugraby/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija 2011. gada 22. novembrī iesniedza Muhamad Mugraby

      (Lieta C-581/11 P)
      (2012/C 25/72)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Muhamad Mugraby (pārstāvis — S. Delhaye, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

                  1)

                  konstatēt, ka Komisija ir pieļāvusi bezdarbību attiecībā uz:

                              i)

                              apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu Komisijai iesniegt priekšlikumu Padomei attiecībā uz Kopienas palīdzības apturēšanu Libānai, kā tas ir paredzēts Regulas (EK) Nr. 1638/2006 (1) 28. pantā, jo šādas darbības ir gan nepieciešamas, gan iespējamas, pamatojoties uz minēto Regulu;

                              ii)

                              apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu Komisijai kā tieši atbildīgajai iestādei par dažādu Savienības palīdzības programmu Libānai īstenošanu apturēt šo programmu īstenošanu, līdz tiek pieņemta rezolūcija par Libānas ilgstošo pamattiesību, konkrētāk, apelācijas sūdzības iesniedzēja pamattiesību, pārkāpšanu;

                  2)

                  konstatēt, ka Padome, pildot savus ES-Libānas Asociācijas Padomes locekles pienākumus, ir pieļāvusi bezdarbību attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu aicināt Komisiju izteikt priekšlikumu, lai Padome veic konkrētus un iedarbīgus pasākumus attiecībā uz Savienības palīdzību Libānai, pamatojoties uz Asociācijas līgumu (2) starp Libānu un Kopienu, nolūkā panākt pušu pienākumu izpildi atbilstoši Līgumam;

                  3)

                  konstatēt, ka ES, Komisija, veicot savas Līgumu izpildes uzrauga funkcijas un kā tieši atbildīgā iestāde par dažādu Savienības palīdzības programmu Libānai īstenošanu, un Padome, pildot savus ES-Libānas Asociācijas Padomes locekles pienākumus, ir radījušas pamatu ārpuslīgumiskajai atbildībai par zaudējumiem, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam radušies to ilgstošas bezdarbības rezultātā no 2002. gada decembra un turpmāk attiecībā uz pieejamo resursu un instrumentu iedarbīgu izmantošanu, lai efektīvi īstenotu Asociācijas līgumā ietverto cilvēktiesību normu;

                  4)

                  uzdot Komisijai kā daļēju atlīdzinājumu natūrā ierosināt Padomei apturēt ES-Libānas Asociācijas līgumu, līdz tiek pieņemta rezolūcija par Libānas pieļauto Asociācijas līguma 2. panta saistību neizpildi attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  5)

                  uzdot Komisijai ierobežot pašreizējo palīdzības programmu (kuras īsteno un/vai uzrauga Komisija) izpildi, paturot spēkā vienīgi tās programmas, kuras ir īpaši vērstas uz pamattiesību veicināšanu un kuras neveido finanšu palīdzību Libānas varas iestādēm, līdz tiek pieņemta rezolūcija par Libānas pieļauto Asociācijas līguma 2. panta saistību neizpildi attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  6)

                  uzdot Padomei aicināt Komisiju izteikt iepriekš 4. punktā minēto priekšlikumu un rīkoties ar šo pašu mērķi, izmantojot Asociācijas līgumā paredzētās iestādes;

                  7)

                  uzdot ES, Padomei un Komisijai, kas ir atbildētājas pirmajā instancē, atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam mantisko un morālo kaitējumu apmērā, kas nosakāms ex aequo et bono un nav mazāks kā EUR 5 000 000, kā arī atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka apstrīdētais rīkojums esot jāatceļ, balstoties uz šādiem pamatiem.
      Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā:

                  —

                  noraidot prasību tās nepieņemamības dēļ, lai gan nepastāv nepieņemamības pamats;

                  —

                  pārkāpjot apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības celt prasību pret visiem atbildētajiem;

                  —

                  pārkāpjot apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības uz aizstāvību, neņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītos argumentus;

                  —

                  nelemjot par visiem apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītajiem lūgumiem par atlīdzinājumu;

                  —

                  ignorējot ES tiesības un pienākumus saskaņā ar starptautiskajām tiesībām un pamatojot rīkojumu ar regulām, kuras pieņēmusi viena no ES iestādēm.

            Apelācijas sūdzības iesniedzējs arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi ES-Libānas Asociācijas līgumu, ka tai neesot bijis tiesisks pamats, lai interpretētu “plašu rīcības brīvību” un konstatētu, ka tai nav tiesību izdot ES Padomei un Eiropas Komisijai rīkojumus.
      Ņemot vēra iepriekš minēto, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa attiecībā uz viņu esot atteikusies spriest tiesu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 24. oktobra Regula (EK) Nr. 1638/2006, ar ko paredz vispārējos noteikumus Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instrumenta izveidošanai (OV L 310, 1. lpp.).

         (2)  Pagaidu nolīgums par tirdzniecību un ar to saistītiem jautājumiem starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses (OV 2002 L 262, 2. lpp.).


title: Lieta T-501/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. oktobrī — TI Media Broadcasting un TI Media /Komisija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/53

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. oktobrī — TI Media Broadcasting un TI Media/Komisija
   (Lieta T-501/10)
   ()
   2010/C 346/104
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Telecom Italia Media Broadcasting Srl (TI Media Broadcasting) (Roma, Itālija), Telecom Italia Media SpA (TI Media) (Roma, Itālija) (pārstāvji — B. Caravita di Toritto, avvocato, L. Sabelli, avvocato, F. Pace, avvocato, A. d'Urbano, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt, ka apstrīdētais lēmums ir pretlikumīgs un atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tiek atļauts SKY piedalīties digital dividend publiskā iepirkuma procedūrā;

               —

               pakārtoti noteikt, ka Komisijai: i) jānosaka, kurā publiskā iepirkuma daļā SKY ir atļauts iesniegt piedāvājumu procedūrā; ii) jāattiecina piecu gadu aizliegums izmantot frekvences Pay TV nolūkam arī attiecībā uz tām frekvencēm, kas ir iegūtas atbilstoši līgumiem ar pastāvošajiem uzņēmumiem vai jaunajiem tirgus dalībniekiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Uzņēmumi prasītāji šajā lietā lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 20. jūlija Lēmumu C(2010) 4976 (turpmāk tekstā — “Lēmums”) par Saistību, kas ir 2003. gada 2. aprīļa lēmuma pielikumā, 9.1. punkta grozījumu (Lieta COMP/M.2876), kurā Komisija paziņoja, ka koncentrācija, kas radās pēc “SKY Italia” (turpmāk tekstā — “SKY”) izveidošanas, bija saderīga ar kopējo tirgu un Līgumu par EEZ.
   Šajā sakarā jāpiebilst, ka šajā punktā tika noteikts, ka SKY ir jāatturas no analogo un digitālo frekvenču iegādes un tā nedrīkst iesaistīties nekādās darbībās uz digitālajām zemes platformām ne kā tīkla operatore, ne arī kā satura sniedzējs līdz 2011. gada 31. decembrim. Ar apstrīdēto lēmumu Komisija apmierināja SKY lūgumu, atļaujot tai piedalīties publiskā iepirkuma procedūrā digital dividend piešķiršanai un iesniegt piedāvājumu konkursā par tikai viena multipleksa satura izplatīšanas tiesībām nekodētā formā uz piecu gadu laika posmu sākot no lēmuma pieņemšanas brīža.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāji norāda šādus pamatus: Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (1) 2., 6. panta un 8. panta 2. punkta pārkāpumu, Komisijas paziņojuma par pieļaujamiem pasākumiem atbilstoši Padomes Regulai (EK) Nr. 139/2004 un Komisijas Regulai (EK) Nr. 802/2004 (2) 74. panta pārkāpumu, 2003. gada 2. aprīļa lēmuma pielikuma esošo Saistību 14.1. punkta pārkāpumu (Lieta COMP/M.2876) un LESD 102. panta pārkāpumu.
   Apstrīdētais lēmums nav spēkā pilnvaru nepareizas izmantošanas dēļ un pamatojuma neesamības dēļ tiktāl, ciktāl tajā ir apmierināts lūgums, kura saturs pārsniedz 2003. gada lēmuma pievienoto Saistību 9.1. punkta objektīvo mērķi (Lieta COMP/M.2876), tādējādi atļaujot SKY piedalīties publiskā iepirkuma procedūrā par digital dividend piešķiršanas tiesībām.
   Prasītāji norāda arī, ka, pārkāpjot būtiskas procesuālas prasības un sagrozot faktus, Komisija veica kļūdainu novērtējumu par izņēmuma apstākļiem, kuri var attaisnot sākotnēji SKY noteikto saistību grozīšanu. It īpaši, izvirzot argumentus par neparastām aplūkojamās konkurences procedūras īpašībām, Komisija salīdzināja TI Media ar incumbent RAI un Mediaset, pat neskatoties uz to, ka attiecībā uz TI Media nekad nav ticis izdots paziņojums par dominējošo stāvokli. Lai pamatotu šādu obiter dictum attiecībā uz TI Media “strong position [stabilu pozīciju]” tirgū, Komisija balstījās uz lēmuma 544/07/CONS kļūdainu interpretāciju, kurā pilnīgi netika ņemti vērā tirgus izpētes testa rezultāti.
   Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka lēmums ir pretlikumīgs tādēļ, ka nav veikta atbilstīga izmeklēšana un norādīts pamatojums, jo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju definīcija tika balstīta uz kļūdainu un nevienprātīgu lēmumu 181/09/CONS un 427/09/CONS satura interpretāciju. Pretēji Komisijas apgalvojumiem šajos lēmumos tika definēti līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriji, atsaucoties uz [konkursa] daļām par frekvencēm (A, B, un — pēc izvēles — C), nešķirojot valsts operatorus pēc to kategorijas un būtībā nenosakot, ka TI Media būtu vertikāli integrēts operators.

      (1)  OV 2004 L 24, 1. lpp.

      (2)  OV 2008 C 267, 1. lpp.


title: Lieta C-539/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. novembrī iesniedza Employment Tribunal (Apvienotā Karaliste) — ZJR Lock/British Gas Trading Limited & Others

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. novembrī iesniedza Employment Tribunal (Apvienotā Karaliste) — ZJR Lock/British Gas Trading Limited & Others

   (Lieta C-539/12)
   2013/C 46/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Employment Tribunal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: ZJR Lock

      Atbildētājs: British Gas Trading Limited & Others

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Ja:

                           i)

                           darba ņēmēja ikgadējo atalgojumu veido pamata atalgojums un komisijas maksājumi, kas tiek veikti saskaņā ar līgumā paredzētām tiesībām uz komisijas maksājumu;

                           ii)

                           komisijas maksājums tiek veikts, pamatojoties uz pārdošanas apjomu un līgumiem, kurus darba devējs ir noslēdzis, pamatojoties uz darba ņēmēja veikto darbu;

                           iii)

                           komisijas maksājums tiek maksāts kā pēcmaksa un noteiktā pārskata laikposmā saņemtā komisijas maksājuma apmērs ir mainīgs atkarībā no īstenotā pārdošanas apjoma un noslēgto līgumu vērtības, kā arī šī pārdošanas apjoma (realizēšanas) brīža;

                           iv)

                           ikgadējā atvaļinājuma laikposmos darba ņēmējs neveic nekādu darbu, kurš tam dotu tiesības saņemt šos komisijas maksājumus, un līdz ar to par šiem laikposmiem tam nerodas (tiesības) saņemt komisijas maksājumus;

                           v)

                           apmaksātajā laikposmā, kurš ietver ikgadējā atvaļinājuma laikposmu, darba ņēmējs ir tiesīgs saņemt pamata atalgojumu un turpina saņemt komisijas maksājumus, kas balstīti uz iepriekš nopelnītajiem komisijas maksājumiem, un

                           vi)

                           tā vidējie ienākumi no komisijas maksājumiem gada laikā ir mazāki, nekā tie būtu tad, ja darba ņēmējs nebūtu ņēmis atvaļinājumu, jo atvaļinājuma laikposmā tas neveic nekādu darbu, kurš tam dotu tiesības saņemt komisijas maksājumus,

                     vai Direktīvas 93/104/EK (1), tās redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2003/88/EK (2), 7. pantā tiek prasīts, ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka darba ņēmējs par ikgadējā atvaļinājuma laikposmiem saņem gan samaksu, ņemot vērā komisijas maksājumus, kurus tas šajā laikposmā būtu saņēmis, ja vien viņš nebūtu ņēmis atvaļinājumu, gan arī tā pamata atalgojumu?

               2)

               Ar kādiem principiem ir pamatojama atbilde uz 1.1) jautājumu?

               3)

               Ja atbilde uz 1.1) jautājumu ir apstiprinoša, kādi principi (attiecīgajā gadījumā) dalībvalstīm ir jāparedz summas, kas darba ņēmējam maksājama, ņemot vērā komisijas maksājumus, kurus tas šajā laikposmā būtu saņēmis, ja vien viņš nebūtu ņēmis atvaļinājumu, aprēķināšanai?

      (1)  Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem (OV L 307, 18. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-616/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Presidenza del Consiglio dei Ministri u.c./Nello Grassi u.c.

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Presidenza del Consiglio dei Ministri u.c./Nello Grassi u.c.
   (Lieta C-616/16)
   (2017/C 063/22)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēji: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gianni Pantuso, Angelo Tralongo, Maria Michela D’Alessandro

      Atbildētāji kasācijas instancē un pretkasācijas sūdzības iesniedzēji: Nello Grassi, Carmela Amato, Università degli Studi di Palermo, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero della Salute, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Direktīva 82/76/EEK (1), kurā iekļauts Direktīvas 75/362/EEK (2) un Direktīvas 75/363/EEK (3) kopsavilkums, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās piemērošanas jomā ietilpst arī specializētās ārstu apmācības – gan pilna laika, gan daļlaika –, kuras jau notika un turpinājās pēc 1982. gada 31. decembra – termiņa, kas dalībvalstīm Direktīvas 82/76/EEK 16. pantā noteikts direktīvas prasību izpildei vajadzīgo pasākumu veikšanai?
               Ja uz jautājuma 1) daļu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

               2)

               vai pielikums, kas “koordinācijas” Direktīvai 75/363/EEK pievienots ar Direktīvas 82/76/EEK, kurā iekļauts Direktīvas 75/362/EEK un Direktīvas 75/363/EEK kopsavilkums, 13. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar specializētās apmācības kursiem, kas jau bija sākušies 1982. gada 31. decembrī, tas, vai rodas pienākums izmaksāt pienācīgu atalgojumu ārstiem–rezidentiem, ir atkarīgs no pārstrukturēšanas pienākuma izpildes vai katrā ziņā no pārbaudes, ka ir izpildītas iepriekš minēto direktīvu prasības?

               3)

               vai par labu tiem ārstiem, kuri ir ieguvuši specialitāti, apmeklējot apmācības kursus, kuri jau bija sākušies, bet vēl nebija noslēgušies 1983. gada 1. janvārī, ir vai nav radies pienākums izmaksāt pienācīgu atalgojumu par visu kursa laiku vai tikai par laikposmu pēc 1982. gada 31. decembra, un ar kādiem iespējamiem nosacījumiem?

      (1)  Padomes 1982. gada 26. janvāra Direktīva 82/76/EEK, ar ko groza Direktīvu 75/362/EEK par diplomu, sertifikātu un citu medicīnas kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, un pasākumiem, lai sekmētu brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvu īstenošanu, un Direktīvu 75/363/EEK par normatīvo un administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz ārstu darbību (OV L 43, 21. lpp.).

      (2)  Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīva 75/362/EEK par diplomu, sertifikātu un citu medicīnas kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, un pasākumiem, lai sekmētu brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvu īstenošanu (OV L 167, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīva 75/363/EEK par normatīvo un administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz ārstu darbību (OV L 167, 14. lpp.).


title: Lieta F-64/07: Civildienesta tiesas 2008. gada 2. aprīļa rīkojums — S/Parlaments

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/63

         Civildienesta tiesas 2008. gada 2. aprīļa rīkojums — S/Parlaments
   (Lieta F-64/07) (1)

   (2008/C 223/122)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 199, 25.8.2007., 53. lpp.


title: Pirmās Instances Tiesas Spriedums lietā T-154/01 Distilleria F. Palma SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju 2004. gada 25. maijā — Regula 822/87/EEK (Vīna tirgus kopējā organizācija — Regula 1780/89/EEK — Regula 2710/93/EEK — Regula 416/96/EK — Destilācijas procesā ražota alkohola izplatīšana — Regula 3390/90/EEK- — Pārdošana konkursa kārtībā, lai izmantotu kā dzinēja degvielu — Komisijas atteikums grozīt vairākus konkursa nosacījumus — Nepārvarama vara — (force majeure) — Kopienas ārpus līgumiskā atbildība — Piekritība)

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/15

         PIRMĀS INSTANCES TIESA

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   lietā T-154/01 Distilleria F. Palma SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju 2004. gada 25. maijā (1)

   Regula 822/87/EEK
   (Vīna tirgus kopējā organizācija - Regula 1780/89/EEK - Regula 2710/93/EEK - Regula 416/96/EK - Destilācijas procesā ražota alkohola izplatīšana - Regula 3390/90/EEK- - Pārdošana konkursa kārtībā, lai izmantotu kā dzinēja degvielu - Komisijas atteikums grozīt vairākus konkursa nosacījumus - Nepārvarama vara - (force majeure) - Kopienas ārpus līgumiskā atbildība - Piekritība)
   (2004/C 190/24)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Lietā T- 154/01 likvidējamais uzņēmums Distilleria F. Palma SpA, Neapole (Itālija), ko pārstāv advokāts F. Caruso, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: L. Visaggio un C. Cattabriga, kuriem palīdzēja A. Dal Ferro) par prasību, kas pamatota ar EK līguma 235. pantu un 288. panta 2. daļu par zaudējuma atlīdzību, kas uzņēmumam radies, viņuprāt, Komisijas nelikumīgas darbības rezultātā, 1996. gada 11. novembrī nosūtot vēstuli Itālijas iestādēm, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: prezidents J. Pirrung, tiesneši A. W. H. Meij un N. J. Forwood, sekretārs galvenais administrators J. Palacio Gonzalez - 2004. gada 25. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noraidīt prasību kā nepiekritīgu Tiesai;

               2)

               piespriest prasītājam atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 259, 15.9.2001.


title: Lieta C-339/15: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums (Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Luc Vanderborght Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 56. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumu sniegšana — Valsts tiesību akti, ar kuriem absolūtā veidā tiek aizliegta mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumu reklāma — Pārrobežu elementa pastāvēšana — Sabiedrības veselības aizsardzība — Samērīgums — Direktīva 2000/31/EK — Informācijas sabiedrības pakalpojumi — Reklāma interneta vietnē — Reglamentētas profesijas pārstāvis — Profesionālie noteikumi — Direktīva 2005/29/EK — Negodīga komercprakse — Valsts tiesību normas, kas attiecas uz veselību — Valsts tiesību normas reglamentēto profesiju jomā

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/8

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums (Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Luc Vanderborght

   (Lieta C-339/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumu sniegšana - Valsts tiesību akti, ar kuriem absolūtā veidā tiek aizliegta mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumu reklāma - Pārrobežu elementa pastāvēšana - Sabiedrības veselības aizsardzība - Samērīgums - Direktīva 2000/31/EK - Informācijas sabiedrības pakalpojumi - Reklāma interneta vietnē - Reglamentētas profesijas pārstāvis - Profesionālie noteikumi - Direktīva 2005/29/EK - Negodīga komercprakse - Valsts tiesību normas, kas attiecas uz veselību - Valsts tiesību normas reglamentēto profesiju jomā)
   (2017/C 213/07)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Lietas dalībnieks pamata krimināllietā

      Luc Vanderborght

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neaizliedz tādus valsts tiesību aktus, kādi ir pamatlietā, ar kuriem tiek aizsargāta sabiedriskā veselība un zobārstniecības profesijas cieņa, no vienas puses, ieviešot vispārēju un absolūtu jebkādas reklāmas aizliegumu saistībā ar mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumiem un, no otras puses, nosakot konkrētas diskrētuma prasības attiecībā uz zobārstniecības prakses izkārtnēm;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kādi ir pamatlietā, ar kuriem vispārējā un absolūtā veidā tiek aizliegta jebkāda reklāma saistībā ar mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumiem, ja ar to tiek aizliegti jebkādi elektronisku komercziņojumu veidi, ieskaitot ar interneta vietnes starpniecību, kuru izveidojis zobārsts;

               3)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz tādus valsts tiesību aktus kā pamatlietā, atbilstoši kuriem vispārējā un absolūtā veidā tiek aizliegta jebkāda reklāma saistībā ar mutes dobuma un zobu ārstniecības pakalpojumiem.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta C-277/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Juzgado de lo Social n o 23 de Madrid (Spānija) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu — Francisco Vicente Pereda / Madrid Movilidad S.A.

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Juzgado de lo Social no 23 de Madrid (Spānija) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu — Francisco Vicente Pereda/Madrid Movilidad S.A.

   (Lieta C-277/08)
   (2008/C 223/45)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Social no 23 de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Francisco Vicente Pereda

      Atbildētājs: Madrid Movilidad S.A.

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, ja atvaļinājuma laikposms, kas fiksēts uzņēmuma atvaļinājumu plānošanas grafikā, laika ziņā sakrīt ar īslaicīgu darba nespēju, ko izraisījis negadījums darbā, kas noticis pirms šī atvaļinājuma laikposma sākuma dienas, attiecīgajam darba ņēmējam, līdzko viņš atgriežas darbā, ir tiesības izmantot atvaļinājumu laikā, kas atšķiras no sākotnēji piešķirtā, neatkarīgi no tā, vai ir beidzies tam atbilstošais kalendārais gads?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-267/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 30. aprīļa spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nutricia NV / Staatssecretaris van Financiën Kombinētā nomenklatūra — Tarifu pozīcijas — Medikamenti pozīcijas 3004 izpratnē — Jēdziens — Pārtikas preparāti, kas paredzēti tikai enterālai ievadīšanai ārstu uzraudzībā ārstējamām personām — Dzērieni apakšpozīcijas 2202 izpratnē — Jēdziens — Barības vielu šķidrumi, kas paredzēti uzņemšanai enterāli un nav paredzēti dzeršanai

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/8

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 30. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nutricia NV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-267/13) (1)

   (Kombinētā nomenklatūra - Tarifu pozīcijas - Medikamenti pozīcijas 3004 izpratnē - Jēdziens - Pārtikas preparāti, kas paredzēti tikai enterālai ievadīšanai ārstu uzraudzībā ārstējamām personām - Dzērieni apakšpozīcijas 2202 izpratnē - Jēdziens - Barības vielu šķidrumi, kas paredzēti uzņemšanai enterāli un nav paredzēti dzeršanai)
   2014/C 194/08
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Nutricia NV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Hoge Raad der Nederlanden – Kombinētā nomenklatūra – Tarifu pozīcijas – Medikamenti pozīcijas 3004 izpratnē – Jēdziens – Pārtikas preparāti, kas ir paredzēti vienīgi tam, lai tos ārstu uzraudzībā ievadītu caur kuņģa zondi personām, kas tiek ārstētas slimības dēļ – Dzērieni apakšpozīcijas 2202 izpratnē – Jēdziens – Barības vielu šķidrumi, kas paredzēti uzņemšanai enterāli un nav paredzēti dzeršanai

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētās nomenklatūras, kas ir ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas ir grozīta ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, I pielikumā, pozīcija 3004 ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “medikamenti” šīs pozīcijas izpratnē ietver pārtikas preparātus, kas ir paredzēti tikai un vienīgi ievadīšanai enterāli (caur kuņģa zondi) ārstu uzraudzībā personām, kam tiek sniegta medicīniska aprūpe, ciktāl šo personu slimības vai kaites ārstēšanas ietvaros šādas ievadīšanas mērķis ir novērst vai ārstēt šo personu nepietiekamu uzturu.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta T-435/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 2. maija spriedums — Universal Display /ITSB ( “UniversalPHOLED” ) (Kopienas preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Vārdiskas Kopienas preču zīmes “UniversalPHOLED” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 2. maija spriedums — Universal Display/ITSB (“UniversalPHOLED”)
   (Lieta T-435/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Vārdiskas Kopienas preču zīmes “UniversalPHOLED” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2012/C 174/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Display Corp. (Ewing, New Jersey, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Poulter un C. Lehr, solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Geroulakos)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 18. maija lēmumu lietā R 215/2011-2 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “UniversalPHOLED” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Universal Display Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 298, 08.10.2011.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 9. decembrī lietā C-36/03 (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) The Queen, pēc pieteikuma, ko iesniedza Approved Prescription Services Ltd pret Licensing Authority (Zāles — Tirdzniecības atļauja — Procedūras attiecībā uz pēc būtības līdzīgām zālēm)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 9. decembrī
   lietā C-36/03 (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) The Queen, pēc pieteikuma, ko iesniedza Approved Prescription Services Ltd pret Licensing Authority
       (1)

   (Zāles - Tirdzniecības atļauja - Procedūras attiecībā uz pēc būtības līdzīgām zālēm)
   (2005/C 45/09)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā C-36/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 23. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 3. februārī, tiesvedībā The Queen, pēc pieteikuma, ko iesniedza Approved Prescription Services Ltd pret Licensing Authority, ko pārstāv Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency, klātesot Eli Lilly & Co. Ltd, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet, N. Colneric un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretāre M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 9. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   zāļu C tirdzniecības atļaujas pieteikums var tikt iesniegts atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 10. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) ievilkumam, ja šajā pieteikumā ir mēģināts pierādīt, ka zāles C pēc būtības ir līdzīgas zālēm B apstākļos, kad:

               —

               zāles B ir jauna zāļu A farmaceitiskā forma, un

               —

               zāles A, pretēji zālēm B, Kopienā ir atļautas tirdzniecībai vismaz sešu vai desmit gadu ilgu laikposmu, kas paredzēts minētajā noteikumā.

      (1)  OV C 83, 05.04.2003.


title: Lieta C-486/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2015. gada 2. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04 RENV un T-444/04 RENV Francija un Orange/Komisija 2015. gada 14. septembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2015. gada 2. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04 RENV un T-444/04 RENV Francija un Orange/Komisija 2015. gada 14. septembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-486/15 P)
   (2015/C 381/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Giolito, B. Stromsky, D. Grespan un T. Maxian Rusche, juridiskā dienesta locekļi)

      Pārējie lietas dalībnieki: Francijas Republika, Orange, agrāk France Télécom, Vācijas Federatīvā Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2015. gada 2. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04 Francijas Republika/Komisija un T-444/04 France Télécom/Komisija, ciktāl tā:

                           —

                           atcēla Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmuma 2006/621/EK par valsts finansiālo atbalstu, ko piešķīrusi Francija par labu France Télécom
                               (1), 1. pantu;

                           —

                           piesprieda Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt astoņas desmitdaļas no Francijas Republikas un Orange tiesāšanās izdevumiem lietās T-425/04 un T-444/04;

               —

               pieņemt galīgo nolēmumu lietā un noraidīt prasītāju prasības, kā arī piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus visās instancēs;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jaunai izskatīšanai un lēmuma par tiesāšanās izdevumiem šajā instancē pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, tā uzskata, ka Vispārējās tiesas spriedumā norādītais pamatojums nav pietiekams un ir pretrunīgs. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā principus, kādi tika paredzēti spriedumā apelācijas tiesvedībā (2), un neesot pietiekami atbildējusi uz argumentiem, kādus bija iesniegusi Komisija pēc lietu nodošanas atpakaļ Vispārējai tiesai.
   Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākus LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumus. Šo pārkāpumu rezultātā Vispārējā tiesa neņēma vērā valsts iestāžu paziņojumus laikā starp 2002. gada jūliju un decembri, kā arī 2002. gada 4. decembra paziņojuma daļu par “uzticības tirgiem atjaunošanu”, izvērtējot privātā investora kritēriju. Pirmkārt, cenšoties piemērot saprātīga privātā investora testu konkrētā momentā, Vispārējā tiesa neņēma vērā Tiesas risinājumu, saskaņā ar kuru ir jāņem vērā konteksts brīdī, kad tika pieņemti finansiāla atbalsta pasākumi, un visa atbilstošā informācija. Pēc Komisijas domām, Vispārējā tiesa, šķiet, neesot ņēmusi vērā, ka atbalsta pasākums var izrietēt no vairākiem savstarpēji saistītiem pasākumiem, kurus nav iespējams nošķirt. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā attiecībā uz saikni starp priekšrocības jēdzienu un saprātīga privātā investora kritērija piemērošanu. It īpaši Komisija pārmet, ka Vispārējā tiesa esot ierobežojusi saprātīga privātā investora testu, to attiecinot uz ierobežotu daļu perioda, kurā bija redzamas priekšrocības sekas. Treškārt, Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā no sava vērtējuma apjoma esot izslēgusi konteksta elementus. Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot nepamatoti ierobežojusi kopīgu vērtējumu vairākām priekšrocībām, izvērtējot vienīgi līdzīga rakstura priekšrocības. Piektkārt, Vispārējā tiesa neesot piemērojusi Tiesas noteikto kritēriju, lai noteiktu, vai valsts pasākumi ir cieši saistīti un ir jāaplūko kopā. Sestkārt, Komisija apstrīd Vispārējās tiesas identificētos notikumus, kas radot “pārtraukumus” valsts pasākumu secībā laikā no 2002. gada septembra līdz decembrim. Pēc Komisijas domām, šādi “pārtraukumi” nevar pamatot pasākumu, kādi tika veikti pirms un pēc šī datuma, nošķirtu izvērtēšanu. Visbeidzot Komisija apstrīd Vispārējās tiesas pamatojumu attiecībā uz reputācijas aizskāruma risku.
   Treškārt, Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pārsniegusi tās pilnvaras attiecībā uz administratīvu aktu likumības pārbaudi.
   Visbeidzot Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un pat sagrozījusi Komisijas lēmumu.

      (1)  OV 2006, L 257, 11. lpp.

      (2)  Spriedums Bouygues u.c./Komisija u.c. C-399/10 P un C-401/10 P, EU:C:2013:175.


title: Lieta T-308/00 RENV: Vispārējās tiesas 2013. gada 22. janvāra spriedums — Salzgitter /Komisija (Valsts atbalsts — Metalurģija — Finanšu stimuli robežzonas ar bijušo VDR un bijušo Čehoslovākijas Republiku attīstībai — Nepaziņots atbalsts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Atgūšana — Kavēšanās — Tiesiskā noteiktība — Atmaksājamā atbalsta aprēķins — No EOTK līguma izrietošs atbalsts — Vides aizsardzībai paredzēti ieguldījumi — Diskonta likme)

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 22. janvāra spriedums — Salzgitter/Komisija
   (Lieta T-308/00 RENV) (1)

   (Valsts atbalsts - Metalurģija - Finanšu stimuli robežzonas ar bijušo VDR un bijušo Čehoslovākijas Republiku attīstībai - Nepaziņots atbalsts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Atgūšana - Kavēšanās - Tiesiskā noteiktība - Atmaksājamā atbalsta aprēķins - No EOTK līguma izrietošs atbalsts - Vides aizsardzībai paredzēti ieguldījumi - Diskonta likme)
   2013/C 63/32
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Salzgitter AG (Salzgitter, Vācija) (pārstāvji — J. Sedemund un T. Lübbig, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji V. Kreuschitz un M. Niejahr, vēlāk V. Kreuschitz un T. Maxian Rusche)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un A. Wiedmann, pārstāvji, kuriem palīdz U. Karpenstein, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2000. gada 28. jūnija Lēmumu 2000/797/EOTK par valsts atbalstu, ko Vācija piešķīrusi Salzgitter AG, Preussag Stahl AG un grupas meitasuzņēmumiem, kuri darbojas metalurģijas nozarē un tagad apvienoti ar nosaukumu Salzgitter AG — Stahl und Technologie (SAG) (OV L 323, 5. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Salzgitter AG sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus gan Vispārējā tiesā, gan Tiesā;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus gan Vispārējā tiesā, gan Tiesā pati.

      (1)  OV C 335, 25.11.2000.


title: Lieta C-112/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 1. martā iesniedza Hof van Cassatie van België — Procureur-generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen/Zaza Retail BV (Philippe un Cécile Noelmans, Zaza Retail BV (Beļģija) maksātnespējas procesa administratori); persona, kas iestājusies lietā: Zaza Retail BV (Manon Cordewener, Zaza Retail BV (Nīderlande) maksātnespējas procesa administrators)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 1. martā iesniedza Hof van Cassatie van België — Procureur-generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen/Zaza Retail BV (Philippe un Cécile Noelmans, Zaza Retail BV (Beļģija) maksātnespējas procesa administratori); persona, kas iestājusies lietā: Zaza Retail BV (Manon Cordewener, Zaza Retail BV (Nīderlande) maksātnespējas procesa administrators)
   (Lieta C-112/10)
   2010/C 113/51
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

               Prasītājs

               :

                  Procureur-generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen

               Atbildētāja

               :

                  Zaza Retail BV

               [Philippe un Cécile Noelmans, Zaza Retail BV (Beļģija) maksātnespējas procesa administratori]

               Persona, kas iestājusies lietā

               :

                  Zaza Retail BV

               [Manon Cordewener, Zaza Retail BV (Nīderlande) maksātnespējas procesa administrators]

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Maksātnespējas regulas (1) 3. panta 4. punkta a) apakšpunktā norādītais jēdziens “ar […] nosacījumiem” iekļauj arī nosacījumus, kas attiecas uz personas — kā, piemēram, citas dalībvalsts prokuratūras — maksātnespējas procesa pieteikuma iesniegšanai vajadzīgo statusu vai šim nolūkam vajadzīgo interesi, vai arī šie nosacījumi attiecas tikai uz materiāliem šāda procesa uzsākšanas un īstenošanas priekšnosacījumiem?

               2)

               Vai Maksātnespējas regulas 3. panta 4. punkta b) apakšpunktā norādīto jēdzienu “kreditors” var interpretēt plaši, kā rezultātā valsts iestāde, kas atbilstoši dalībvalsts, kuri tā pieder, tiesībām ir atbildīga par maksātnespējas procesa uzsākšanas pieteikuma iesniegšanu un uzstājas vispārējās interesēs un kā kreditoru kopuma pārstāvis, izskatāmajā gadījumā var tiesiski saistoši pieteikt teritoriālā maksātnespējas procesa uzsākšanu atbilstoši Maksātnespējas regulas 3. panta 4. punkta b) apakšpunktam?

               3)

               Ja jēdziens “kreditors” iekļauj arī valsts iestādi, kas ir atbildīga par maksātnespējas procesa uzsākšanas pieteikuma iesniegšanu, vai Maksātnespējas regulas 3. panta 4. punkta b) apakšpunkta piemērošanai ir vajadzīgs, lai šī valsts iestāde pierādītu, ka tā rīkojas kreditoru interesēs, kuru dzīves vieta, juridiskā adrese vai parastā uzturēšanās vieta ir šīs valsts iestādes valstī?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (OV L 160, 1. lpp.).


title: Lieta C-562/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/22

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-562/07)
   (2008/C 64/33)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un I. Martinez del Peral Cagigal, pārstāvji)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, dažādi vērtēdama Spānijā saņemtās peļņas no kapitāla pieauguma nerezidentiem līdz 2006. gada 31. decembrim salīdzinājumā ar rezidentiem, Spānijas Karaliste nav izpildījumi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 39. un 56. pantu un EEZ līguma 28. un 40. pantu;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem, kas bija spēkā līdz 2006. gada 31. decembrim, nodoklis par kapitāla pieauguma rezultātā gūto peļņu nerezidentiem bija noteikta proporcionālā nodokļa likme 35 % apmērā, savukārt rezidentiem — progresīvā nodokļa likme, ja kapitāls palika to īpašumā mazāk par vienu gadu, un proporcionālā nodokļa likme 15 % apmērā — ja kapitāls bija to īpašumā ilgāk par vienu gadu. Tādējādi nerezidentu nodokļu nasta vienmēr bija lielāka, ja tie savu īpašumu pārdeva pēc laika posma, kas ilgāks par vienu gadu pēc tā iegūšanas savā īpašumā. Ja nerezidentu īpašumā kapitāls palika mazāk par vienu gadu, nerezidentiem arī bija lielāka nodokļu nasta, izņemot gadījumus, kad rezidentiem piemērotā nodokļa likme bija lielāka nekā 35 % (kas nozīmētu ievērojamu peļņu no kapitāla pieauguma).
   Komisija uzskata, ka nav objektīvas atšķirības starp šo abu nodokļu maksātāju kategorijām, tādējādi, ka lielāka nodokļa nasta nerezidentiem ir atzīstama par diskrimināciju, kas tādējādi prettiesiski ierobežo darba ņēmēju brīvu pārvietošanos un kapitāla brīvu apriti, kas noteiktas EKL 39 un 56. pantā un EEZ līguma 28. un 40. pantā.


title: Lieta C-35/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 21. janvārī iesniedza High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 21. janvārī iesniedza High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

   (Lieta C-35/11)
   2011/C 103/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Atbildētāji: Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atsauces uz “nodokļa likmi” un “dažādu nodokļa apmēru” Tiesas 2006. gada 12. decembra sprieduma lietā C-446/04 Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Krājums, I-11753. lpp., 56. punktā:

                           a)

                           nozīmē tikai tiesību normās noteiktu nodokļa likmi vai pamata nodokļu likmi; vai

                           b)

                           nozīmē gan faktiski samaksātā nodokļa likmi, gan ar likumu noteiktu nodokļa likmi vai pamata nodokļu likmi; vai

                           c)

                           vai iepriekš minētajiem terminiem ir atšķirīga nozīme un ja tā, tad kāda?

               2)

               Vai Tiesas atbilde uz otro un ceturto jautājumu lietā C-446/04 mainītos, ja:

                           a)

                           ārvalstu uzņēmumu ienākuma nodokli (vai daļu no tā) maksā nevis sabiedrība nerezidente, kura izmaksā dividendes sabiedrībai rezidentei, bet šīs dividendes tiek izmaksātas no pelņas, kurā ieskaita dividendes, kuras ir izmaksājusi tiešā vai netiešā meitas sabiedrība dalībvalstī un kuras ir izmaksātas no peļņas par kuru šajā dalībvalstī ir tikuši samaksāti nodokļi; un/vai

                           b)

                           uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājumu (advance corporation tax; turpmāk tekstā — “ACT”) veic nevis sabiedrība rezidente, kura saņem dividendes no sabiedrības nerezidentes, bet šo nodokli maksā tiešā vai netiešā mātes sabiedrība rezidente, veicot tālāko pelņas sadali par labu saņēmējai sabiedrībai, kurā tieši vai netieši ieskaita dividendes?

               3)

               Vai otrā jautājuma (b) punktā aprakstītajos apstākļos sabiedrība, kura maksā ACT, var celt prasību par prettiesiski iekasēta nodokļa atmaksu (spriedums lietā San Giorgio
                   (1)) vai tikai prasību par zaudējumu atlīdzību (spriedums apvienotajās lietās Brasserie du Pêcheur un Factortame
                   (2))?

               4)

               Ja attiecīgais valsts tiesiskais regulējums ir piemērojams ne tikai tādos gadījumos, kad mātes sabiedrība īsteno izšķirošu ietekmi uz dividendes maksājošo sabiedrību, vai sabiedrība rezidente var atsaukties uz LESD 63. pantu (iepriekš EKL 56. pants) attiecībā uz dividendēm, ko tā ir saņēmusi no meitas sabiedrības, pār kuru tā īsteno izšķirošu ietekmi un kura ir rezidente trešajā valstī?

               5)

               Vai Tiesas atbilde uz uzdoto trešo jautājumu lietā C-446/04 ir piemērojama arī gadījumā, kad meitas sabiedrībām nerezidentēm, kurām nevar pārskaitīt [ACT], nav jāmaksā nodokļi mātes sabiedrības dalībvalstī?

      (1)  1983. gada [9. novembra] spriedums lietā 199/82 Amministrazione delle Finanze dello Stato pret SpA San Giorgio, Recueil, 3595. lpp.

      (2)  1996. gada [5. marta] spriedums apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pêcheur SA pret Vācijas Federatīvo Republiku un The Queen pret Secretary of State for Transport, ex parte Factortame Ltd u.c., Recueil, I-1029. lpp.


title: Lieta C-421/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2006. gada 16. oktobra rīkojumu — Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2006. gada 16. oktobra rīkojumu — Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive

   (Lieta C-421/06)
   (2006/C 326/56)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Consiglio di Stato
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl

      Atbildētāji: Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pēc Eiropas Kopienu Tiesas 2005. gada 6. decembra sprieduma apvienotajās lietās 453/03, 11/04, 12/04, 194/04, ar kuru Direktīva 2002/02 (1) tika atzīta par daļēji spēkā neesošu, Kopienu iestādēm, kas ir pieņēmušas šo direktīvu, EK līguma 233. panta nozīmē (ar atsauci uz atceltajiem tiesību aktiem) “ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai pildītu Tiesas spriedumu”?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai pasākumiem, ko Kopienu iestādēm ir jāpieņem, lai Direktīva 2002/02 atbilstu minētajam Tiesas spriedumam, vispirms ir jāstājas spēkā Kopienu tiesiskajā regulējumā, tādējādi ļaujot dalībvalstīm ieviest tos savā tiesiskajā regulējumā?

               3)

               Vai otrajā jautājumā minētos pasākumus ir jāpieņem Kopienu iestādēm un dalībvalstīm tos ir jāievieš, ievērojot pieņemto Regulu Nr. 183/2005 (2)?

               4)

               Vai Regula Nr. 183/2005, lasot to mijiedarbībā ar Regulas Nr. 178/2002 (3) 8. un 16. pantu, jāinterpretē tādā nozīmē, ka tā paredz aizliegumu barības ražotājiem uz saviem produktiem izmantot tādus marķējumus, kas varētu maldināt patērētājus?

               5)

               Vai par patērētājus maldinošiem barības marķējumiem ir jāatzīst tādi marķējumi, kuri norāda tajos esošo sastāvdaļu procentuālo lielumu, kas ar ražotāja nodomu ir norādīts ar 15 % novirzi attiecībā uz katru no produkta sastāvā esošo sastāvdaļu?

      (1)  OV L 63, 23. lpp.

      (2)  OV L 35, 1. lpp.

      (3)  OV L 31, 1. lpp.


title: Lieta F-103/08: Prasība, kas celta 2008. gada 23. decembrī — Katrakasas /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/77

         Prasība, kas celta 2008. gada 23. decembrī — Katrakasas/Komisija
   (Lieta F-103/08)
   (2009/C 44/139)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nicolas Katrakasas, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — L. Levi, M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Konkursa EPSO/AD/116/08 vērtēšanas komisijas lēmuma, ar kuru atteikts prasītāju iekļaut to kandidātu sarakstā, kuriem atļauts kārtot konkursa rakstiskos pārbaudījumus, kā arī visu šā lēmuma iznākumā pieņemto lēmumu, tostarp rezervē atstāto kandidātu saraksta un visu amatā iecelšanas lēmumu, atcelšana.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO/AD/116/08 vērtēšanas komisijas 2008. gada 23. septembra lēmumu, ar kuru atteikts prasītāju iekļaut to kandidātu sarakstā, kuriem atļauts kārtot konkursa rakstiskos pārbaudījumus;

               —

               atcelt visus 2008. gada 23. septembra lēmuma iznākumā pieņemtos lēmumus, tostarp rezervē atstāto kandidātu sarakstu un visus amatā iecelšanas lēmumus;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-190/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) – Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) – Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad

   (Lieta C-190/17)
   (2017/C 221/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Lu Zheng

      Atbildētāja: Ministerio de Economía y Competitividad

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās (1), 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā apstrīdētais, kurā par šīs regulas 3. pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma neizpildi ir atļauts uzlikt naudas sodu, kas var būt pat divreiz lielāks par izmantoto maksāšanas līdzekļu vērtību?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā apstrīdētais, kurā kā atbildību pastiprinoši apstākļi par deklarēšanas pienākuma neizpildi ir noteikti apstiprinājuma par maksāšanas līdzekļu likumīgu izcelsmi neesamība un pārvietoto maksāšanas līdzekļu apmēra neatbilstība attiecīgās personas veiktajai darbībai?

               3)

               Ja uz abiem iepriekš minētajiem jautājumiem tiks sniegta apstiprinoša atbilde, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka samērīguma prasība ir izpildīta, ja tiek uzlikts naudas sods līdz 25 % apmēram no nedeklarētās skaidrās naudas summas neatkarīgi no pārvietotās summas apmēra?

      (1)  OV 2005, L 309, 9. lpp.


title: Lieta C-439/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 7. oktobra Cour de cassation de Belgique (pirmā palāta) spriedumu lietā Axel Kittel pret Beļģijas valsti

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 7. oktobra Cour de cassation de Belgique (pirmā palāta) spriedumu lietā Axel Kittel pret Beļģijas valsti
   (Lieta C-439/04)
   (2005/C 6/47)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 7. oktobra Cour de cassation de Belgique (pirmā palāta) (Beļģija) spriedumu lietā Axel Kittel pret Beļģijas valsti un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 19. oktobrī.
   Cour de cassation de Belgique (pirmā palāta) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai, atzīstot pirkuma līgumu par spēkā neesošu saskaņā ar valsts civiltiesību normām, kas paredz, ka līgums nav spēkā, ja pārdevēja nelikumīgas rīcības dēļ tas pārkāpj sabiedrisko kārtību, pievienotās vērtības nodokļa fiskālās neitralitātes princips nosaka to, ka nodokļa maksātājs nezaudē savas tiesības uz nodokļa atskaitīšanu gadījumā, ja tas līgumu par preču piegādi ir noslēdzis labticīgi, neievērojot pārdevēja izdarītu krāpšanu?

               2)

               Vai atbilde ir citāda, ja līguma spēkā neesamība ir tieši krāpnieciskas izvairīšanās no pievienotās vērtības nodokļa maksāšanas sekas?

               3)

               Vai atbilde ir citāda, ja nelikumīgais pirkuma līguma slēgšanas iemesls, kura dēļ līgums saskaņā ar valsts tiesībām ir atzīstams par spēkā neesošu, ir krāpnieciska izvairīšanās no pievienotās vērtības nodokļa maksāšanas, kas ir zināma abām līguma pusēm?


title: Lieta C-438/10: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojums ( Curtea de Apel Bacău (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău/Lilia Druțu (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Iekšējie nodokļi — LESD 110. pants — Piesārņojuma nodoklis, kuru iekasē, pirmo reizi reģistrējot transportlīdzekļus)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/13

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojums (Curtea de Apel Bacău (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău/Lilia Druțu

   (Lieta C-438/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Iekšējie nodokļi - LESD 110. pants - Piesārņojuma nodoklis, kuru iekasē, pirmo reizi reģistrējot transportlīdzekļus)
   2011/C 311/19
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Atbildētāja: Lilia Druțu

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Curtea de Apel Secția Bacău Secția Comercială, Contencios Administrativ și Fiscal — Lietotu transportlīdzekļu, kuri iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, reģistrācija — Dabas resursu nodoklis, kas jāmaksā par transportlīdzekļiem, tos pirmo reizi reģistrējot kādā no dalībvalstīm — Valsts tiesiskā regulējuma saderība ar LESD 110. pantu — Diskriminācija, kas rodas saistībā ar lietotiem transportlīdzekļiem, kuri jau ir reģistrēti attiecīgās dalībvalsts teritorijā un kuriem nepiemēro minēto nodokli, ja tie tiek pārdoti un no jauna reģistrēti

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 110. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav atļauts, ka dalībvalsts ievieš piesārņojuma nodokli, kuru iekasē par transportlīdzekļiem, tos pirmo reizi reģistrējot šajā dalībvalstī, ja šis nodokļu pasākums ir noteikts tādā veidā, ka ar to tiek atturēta citās dalībvalstīs iegādāto lietoto transportlīdzekļu laišana apgrozībā pirmajā minētajā dalībvalstī, tajā pašā laikā neietekmējot tāda paša gada un nolietošanas pakāpes lietotu transportlīdzekļu iegādi valsts tirgū.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta C-508/08: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 28. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Maltas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvība — Regula (EEK) Nr. 3577/92 — 1. un 4. pants — Kabotāžas pakalpojumi dalībvalstī — Pienākums noslēgt sabiedriskā pakalpojuma līgumus nediskriminējot — Ekskluzīva līguma noslēgšana bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā pirms dalībvalsts pievienošanās Savienībai)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/7

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 28. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Maltas Republika
   (Lieta C-508/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvība - Regula (EEK) Nr. 3577/92 - 1. un 4. pants - Kabotāžas pakalpojumi dalībvalstī - Pienākums noslēgt sabiedriskā pakalpojuma līgumus nediskriminējot - Ekskluzīva līguma noslēgšana bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā pirms dalībvalsts pievienošanās Savienībai)
   2010/C 346/11
   Tiesvedības valoda — maltiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Aquilina un K. Simonsson)

      Atbildētāja: Maltas Republika (pārstāvji — S. Camilleri, L. Spiteri un A. Fenech)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 7. decembra Regulas (EEK), ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) (OV L 364, 7. lpp.), pārkāpums — Ekskluzīva līguma noslēgšana par jūras kabotāžas nodrošināšanu starp Maltu un Gozo bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 07.02.2009.


title: Lieta C-206/10: Prasība, kas celta 2010. gada 30. aprīlī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/22

         Prasība, kas celta 2010. gada 30. aprīlī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-206/10)
   2010/C 179/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — V. Kreuschitz, Bevollmächtigter)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pamatojoties uz valsts tiesisko regulējumu, paredzot atbilstoši federatīvās zemes tiesību normām pabalstu neredzīgajiem un personām ar invaliditāti, tostarp nedzirdīgajiem, (aklo nauda vai, attiecīgi, federatīvās zemes aklo nauda, aklo atbalsts vai, attiecīgi, federatīvās zemes aklo atbalsts, aprūpes nauda vai, attiecīgi, palīdzība aklajiem un nedzirdīgajiem, aklo un nedzirdīgo nauda utt.) piešķiršanu personām, attiecībā uz kurām kompetence ir Vācijas Federatīvajai Republikai, ar nosacījumu, ka pabalsta saņēmēju dzīvesvietai vai parastās uzturēšanās vietai ir jābūt attiecīgajā federatīvajā zemē, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (1) 7. panta 2. punktā un Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, (2) 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā saistībā ar III sadaļas I nodaļu (Slimība un maternitāte) paredzētos pienākums;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šīs prasības priekšmets ir Vācijas federālo zemju tiesību normu, kas pabalstiem neredzīgajiem un personām ar invaliditāti paredz nosacījumu, ka pabalsta saņēmēju dzīvesvietai vai parastajai uzturēšanās vietai ir jābūt attiecīgajā federatīvajā zemē, neatbilstība Regulai (EEK) Nr. 1408/71 un Regulai (EEK) Nr. 1612/68.
   Regulai (EEK) Nr. 1408/71 brīvas pārvietošanās ietvaros esot jākoordinē valstu sociālā nodrošinājuma tiesību normas atbilstoši EK līguma 42. panta (tagad –LESD 48.panta) mērķiem. Atbilstoši regulas 4. panta 2.b punktam tā neattiecoties uz dalībvalsts tiesību normām, kas regulē II pielikuma III daļā nosauktos īpašos uz iemaksām nebalstītos [speciālos no iemaksām neatkarīgos] pabalstus, kas tiek piemēroti tikai šīs dalībvalsts teritorijas daļā. Aplūkojamie Vācijas pabalsti esot ietverti regulas II pielikuma III daļā kā speciāli pabalsti.
   Komisija, neņemot to vērā, uzskata, ka tikai tas, ka pabalsts ir ietverts Regulas (EEK) Nr. 1408/71 II pielikuma sarakstā, neesot pietiekami, lai pabalstu izslēgtu no regulas piemērošanas jomas kā “speciālu no iemaksām neatkarīgu pabalstu”. Regulas 4. panta 2.b pants kā izņēmuma noteikums esot jāinterpretē šauri: tas varot attiekties tikai uz tiem pabalstiem, kas kumulatīvi izpilda visus šajā tiesību normā nosauktos nosacījumus. Līdz ar to tas aptver tikai pabalstus, kas ir gan speciāli pabalsti, gan arī ir no iemaksām neatkarīgi, ir minēti regulas II pielikuma III daļā un tiek ieviesti ar tiesību normām, kas ir spēkā tikai dalībvalsts teritorijas daļā.
   Bet aplūkojamie federatīvās zemes pabalsti neatbilstot visiem šiem nosacījumiem: proti, tos nevar uzskatīt par “no iemaksām neatkarīgiem pabalstiem”, bet tie ir “slimības pabalsti” šādu iemeslu dēļ.
   Aplūkojamie federālo zemju pabalsti, pamatojoties uz likumā aprakstītiem nosacījumiem, tiekot piešķirti, nepārbaudot personiskās vajadzības. Tie kompensējot papildus izdevumus, kas saistīti ar invaliditāti, un to mērķis esot uzlabot personu, kurām ir invaliditāte, veselības stāvokli un dzīves apstākļus. Tādējādi to mērķis būtībā esot papildināt veselības apdrošināšanas maksājumus. Turklāt apstāklis, ka aprūpes nauda, kas tika piešķirta atbilstoši federācijas tiesību normām, tiekot ieskaitīta federālo zemju pabalstos neredzīgajiem un personām ar invaliditāti, pierādot, ka abi pabalsti esot vērsti uz to pašu risku — proti, papildu izdevumu slimības dēļ risku — segšanu un ka nav runa par “papildus, aizstājēju vai papildinošu aizsardzību pret riskiem”.
   Turklāt noteikta pabalsta klasifikācijai dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā neesot ietekmes uz to, vai šis pabalsts ir jāuzskata par sociālā nodrošinājuma pabalstu Regulas Nr. 1408/71 izpratnē.
   Turklāt šeit izskaidrotie federālās zemes likumi no materiālā viedokļa neesot papildus, tikai reģionāli piemērojama priekšrocība. Drīzāk šis pabalsts ietilpstot nodrošināšanas pret papildu izdevumiem slimības gadījumā sistēmā, kas ir ieviesta visā dalībvalsti Vācijā un savstarpējas ieskaitīšanas ceļā cieši saistīta ar federācijas tiesībām.
   No tā izriet, ka attiecīgie federālo zemju pabalsti esot jāklasificē par slimības pabalstiem un nevis par speciālajiem pabalstiem. Līdz ar to šo pabalstu iekļaušana Regulas (EEK) Nr. 1408/71 II pielikuma III daļā neesot likumīga un tiem esot jāpiemēro šī regula.
   Arī Vācijas tiesību normās paredzētais dzīvesvietas nosacījums pārkāpj Regulas (EEK) Nr. 1612/68 prasības, jo tas liedz robežu šķērsotājiem un viņu ģimenes locekļiem saņemt šo pabalstu.
   Tiesa esot skaidri apstiprinājusi, ka dalībvalsts nevar padarīt sociālas priekšrocības piešķiršanu atkarīgu no tā, ka tās saņēmējs dzīvo šajā valstī. Šis Tiesas secinājums attiecoties uz sociālām priekšrocībām Regulas Nr. 1612/68 7. panta 2. punkta izpratnē.
   Jēdziens “sociālās priekšrocības” esot ļoti plašs: tas aptverot ne tikai priekšrocības, kas ir saistītas ar darba līgumu, bet arī visas priekšrocības, ko dalībvalsts piešķir saviem pilsoņiem un līdz ar to arī darba ņēmējiem. Pēc Komisijas uzskata, apstāklis, ka attiecīgo pabalstu piešķiršana nav atkarīga ne no nodarbinātības, ne arī no attiecīgās personas un viņas ģimenes finanšu līdzekļiem, un tādējādi tiek piešķirti, pamatojoties tikai uz dzīvesvietu attiecīgajā federālajā zemē, neattaisno seku, kas no tā rodas darba ņēmējiem, kas strādā Vācijā un dzīvo citā dalībvalstī, neievērošanu. Līdz ar to neesot pietiekama pamata, lai šos pabalstus neuzskatītu par sociālām priekšrocībām Regulas Nr. 1612/68 izpratnē.
   Tātad Vācijā strādājošiem robežu šķērsotājiem un viņu ģimenes locekļiem esot jābūt tiesībām saņemt pabalstus, kas saskaņā ar federālās zemes tiesību normām tiek piešķirti personām ar invaliditāti un neredzīgajiem arī tad, ja viņi nedzīvo šajā dalībvalstī. Nosacījums, ka viņu dzīvesvietai vai parastās uzturēšanās vietai ir jābūt šajā federālajā zemē, esot pretējs Regulai Nr. 1612/68.

      (1)  OV L 257, 2. lpp.

      (2)  OV L 149, 2. lpp.


title: Lieta T-479/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 11. aprīļa rīkojums — Département du Gers /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Vide un cilvēka veselības aizsardzība — Ģenētiski modificēti pārtikas produkti un dzīvnieku barība — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               11.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 173/10

         Vispārējās tiesas 2011. gada 11. aprīļa rīkojums — Département du Gers/Komisija
   (Lieta T-479/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Vide un cilvēka veselības aizsardzība - Ģenētiski modificēti pārtikas produkti un dzīvnieku barība - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2011/C 173/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Département du Gers (Francija) (pārstāvji — S. Mabile un J.-P. Mignard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Bianchi un L. Pignataro)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 28. jūlija Lēmumu 2010/420/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētu kukurūzu MON89034xNK603 (MON-89Ø34-3xMON-ØØ6Ø3-6), sastāv vai ir ražoti no tās (OV L 197, 15. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Département du Gers sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               atstāt bez izskatīšanas Eiropas Parlamenta, Eiropas Savienības Padomes, Région Centre, Région Picardie, Département de la Haute-Garonne, Région Bretagne, Région Poitou-Charentes, Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, Région Bourgogne, Région Midi-Pyrénées, Région Auvergne, Région Pays de la Loire, Région Rhône-Alpes, Département des Côtes d’Armor, Région Île de France un Région Nord-Pas-de-Calais pieteikumus par iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta T-18/06: Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. jūlija rīkojums — Deutsche Telekom pret ITSB ( Alles , was uns verbindet )

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/46

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. jūlija rīkojums — Deutsche Telekom pret ITSB (Alles, was uns verbindet)
   (Lieta T-18/06) (1)

   (2006/C 212/80)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 08.04.2006.


title: Lieta T-406/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. septembrī — ICF /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/47

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. septembrī — ICF/Komisija
   (Lieta T-406/08)
   (2009/C 44/83)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industries Chimiques du Fluor SA (ICF), Tunisa (Tunisija) (pārstāvji — M. van der Woude un T. Hennen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt attiecīgo lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, būtiski samazināt prasītājai piemēroto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 25. jūnija lēmumu C(2008) 3043, galīgā redakcija, lietā COMP/39.180 — Alumīnija fluorīds, ar kuru Komisija konstatēja, ka atsevišķi uzņēmumi, kuru starpā ir arī prasītāja, alumīnija fluorīda pasaules tirgū vienojoties par cenu palielināšanu, izvērtējot dažādus pasaules reģionus, tai skaitā Eiropu, ar mērķi ieviest jaunu vispārīgo cenu līmeni un noteiktos gadījumos — sadalīt tirgus, kā arī apmainoties ar komerciāli jūtīgu informāciju, ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un Eiropas Ekonomikas zonas līguma 53. panta 1. punktu.
   Savas prasības atbalstam prasītāja ir izvirzījusi četrus pamatus, kas attiecas uz:

               —

               tiesību uz aizstāvību un Regulas Nr. 1/2003 (1) 27. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl paziņojumā par iebildumiem aprakstītais pārkāpums atšķiras no tā pārkāpuma, kas gala rezultātā inkriminēts apstrīdētajā lēmumā, un apstrīdētais lēmums ir balstīts uz paziņojumā par iebildumiem neminētiem dokumentiem;

               —

               EKL 81. panta pārkāpumu, jo apstrīdētajā lēmumā ir juridiski kļūdaini kvalificēti prasītājai inkriminētie faktiskie apstākļi, kļūdaini kvalificējot gadījuma rakstura informācijas apmaiņu par aizliegtu vienošanos un/vai saskaņotu rīcību EKL 81. panta 1. punkta izpratnē. Turklāt strīdīgie faktiskie apstākļi pēc prasītājas domām nekādā gadījumā nav atzīstami par vienu un turpinātu pārkāpumu;

               —

               Regulas Nr. 1/2003 23. panta un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, nosakot naudas soda apmēru, tiktāl, ciktāl Komisija ir nepareizi piemērojusi Pamatnostādnes naudas soda noteikšanai i) nepamatojoties uz auditēto apgrozījumu un ii) neņemot vērā kopējo preču un pakalpojumu pārdošanas daudzumu saistībā ar attiecīgo pārkāpumu ģeogrāfiskajā sektorā. Turklāt Komisija esot pieļāvusi arī kļūdu faktisko apstākļu kvalifikācijā. Visbeidzot, prasītāja sava lūguma samazināt naudas soda apmēru atbalstam norāda uz to, ka pusēm, kam bija saistība ar aizliegto vienošanos, ir niecīga tirgus daļa un šī vienošanās netika īstenota;

               —

               Eiropas un Vidusjūras valstu ar Tunisiju noslēgtā nolīguma (2) pārkāpumu, jo Komisija ir piemērojusi vienīgi Kopienu tiesību noteikumus konkurences jomā, lai gan ir piemērojami arī Eiropas un Vidusjūras valstu nolīgumā ietvertie konkurences noteikumi, kaut arī vienlaicīgi ar Kopienu noteikumiem konkurences jomā. Prasītāja uzskata, ka Komisijai bija jākonsultējas ar ES/Tunisijas apvienības komiteju, kā tas prasīts nolīguma 36. pantā. Prasītāja arī norāda, ka Komisijas vienpusējā pieeja ir pretrunā starptautiski pieņemtajām pieklājības normām, kā arī tās pienākumam ņemt vērā visas intereses.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas un Vidusjūras valstu nolīgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses (OV 1998 L 97, 2. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-411/10 un C-493/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums ( Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), High Court of Ireland — Apvienotā Karaliste un Īrija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — N. S. (C-411/10)/ Secretary of State for the Home Department un M. E. (C-493/10), A. S. M., M. T., K. P., E. H./Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform (Savienības tiesības — Principi — Pamattiesības — Savienības tiesību īstenošana — Necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās aizliegums — Kopējā Eiropas patvēruma sistēma — Regula (EK) Nr. 343/2003 — “Drošu valstu” jēdziens — Patvēruma meklētāja nosūtīšana uz atbildīgo dalībvalsti — Pienākums — Apstrīdams pieņēmums, ka šī dalībvalsts ievēro pamattiesības)

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/8

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), High Court of Ireland — Apvienotā Karaliste un Īrija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — N. S. (C-411/10)/Secretary of State for the Home Department un M. E. (C-493/10), A. S. M., M. T., K. P., E. H./Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform

   (Apvienotās lietas C-411/10 un C-493/10) (1)

   (Savienības tiesības - Principi - Pamattiesības - Savienības tiesību īstenošana - Necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās aizliegums - Kopējā Eiropas patvēruma sistēma - Regula (EK) Nr. 343/2003 - “Drošu valstu” jēdziens - Patvēruma meklētāja nosūtīšana uz atbildīgo dalībvalsti - Pienākums - Apstrīdams pieņēmums, ka šī dalībvalsts ievēro pamattiesības)
   2012/C 49/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesas

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) un High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: N. S. (C-411/10), M. E., A. S. M., M. T., K. P., E. H. (C-493/10)

      Atbildētāji: Secretary of State for the Home Department (C-411/10), Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform (C-493/10)

      Piedaloties: Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK) (C-411/10), United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) (UK) (C-411/10), Equality and Human Rights Commission (EHRC) (C-411/10), Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (IRL) (C-493/10), Apvienoto Nāciju Augstajam komisāram bēgļu jautājumos (UNHCR) (IRL) (C-493/10)

      Priekšmets

   (C-411/10)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) — (Apvienotā Karaliste) — Padomes 2003. gada 18. februāra Regulas (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 1. lpp.), 3. panta 1. un 2. punkta, kā arī III nodaļas tiesību normu interpretācija — Obligāto standartu patvēruma meklētāju uzņemšanai, kas izklāstīti Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvas 2003/9/EK, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (OV L 31, 18. lpp.), Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.) un Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 13. lpp.), noteikumos, interpretācija — Procedūra, ar kuru nosaka dalībvalsti, kura ir atbildīga par Afganistānas pilsoņa iesniegta patvēruma pieteikuma izskatīšanu — Pamattiesību pārkāpuma risks gadījumā, ja atbildību uzņemas iepriekš atbildīgā dalībvalsts — Patvēruma meklētājam Pamattiesību hartas un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas noteikumos piešķirtās aizsardzības raksturs un piemērojamība
   (C-493/10)
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Ireland — Lūgums interpretēt 3. panta 2. punktu un 18. pantu Padomes 2003. gada 18. februāra Regulā (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 1. lpp.) — Procedūra tās dalībvalsts noteikšanai, kas ir atbildīga par dažādu trešo valstu pilsoņu (Afganistāna, Irāna un Alžīrija) patvēruma pieteikumu izskatīšanu — Dalībvalsts pienākums uzņemties atbildību par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 343/2003 3. panta 2. punktu, gadījumā ir patvēruma meklētāja pamattiesību pārkāpuma risks un/vai dalībvalstī, kas ir atbildīga par pieteikuma izskatīšanu saskaņā ar minētajā regulā noteiktajiem kritērijiem, netiek piemērotas minimālās normas, kas ir noteiktas Direktīvas 2003/9/EK, 2004/83/EK un 2005/85/EK

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               ar dalībvalsts saskaņā ar Padomes 2003. gada 18. februāra Regulas (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 3. panta 2. punktu pieņemtu lēmumu par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, par kura pieņemšanu atbilstoši šīs regulas III nodaļā noteiktajiem kritērijiem tā nav atbildīga, tiek īstenotas Savienības tiesības LES 6. panta un/vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta izpratnē;

               2.

               Savienības tiesībās tiek liegts piemērot neapstrīdamu pieņēmumu, ka dalībvalsts, kura Regulas Nr. 343/2003 3. pantā ir norādīta par atbildīgo, ievēro Eiropas Savienības pamattiesības;
               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalstīm, ieskaitot valsts tiesas, ir pienākums nenosūtīt patvēruma meklētāju uz “atbildīgo dalībvalsti” Regulas Nr. 343/2003 izpratnē gadījumos, kad tās nevar nezināt, ka sistemātiski trūkumi patvēruma piešķiršanas procesā un patvēruma meklētāju uzņemšanas apstākļos šajā dalībvalstī rada nopietnus un pierādītus iemeslus uzskatīt, ka patvēruma meklētājam radīsies reāli draudi tikt pakļautam necilvēciskai vai pazemojošai attieksmei šīs tiesību normas izpratnē;
               saglabājot tiesības pašai izskatīt Regulas Nr. 343/2003 3. panta 2. punktā paredzēto pieteikumu, nespēja nosūtīt patvēruma meklētāju uz citu Eiropas Savienības dalībvalsti, kad šī valsts ir noteikta par atbildīgo dalībvalsti saskaņā ar šīs regulas III nodaļas kritērijiem, nosaka dalībvalstij, kurai būtu jāveic šī nosūtīšana, pienākumu turpināt minētās nodaļas kritēriju pārbaudi, lai noskaidrotu, vai pārējie kritēriji neļauj noteikt citu dalībvalsti par atbildīgu izskatīt patvēruma pieteikumu;
               tomēr ir svarīgi, lai dalībvalsts, kurā atrodas patvēruma meklētājs, rūpētos par to, lai situācija, kurā tiek pārkāptas šī patvēruma meklētāja pamattiesības, netiktu pasliktināta, veicot nesaprātīgi garu atbildīgās dalībvalsts noteikšanas procesu. Vajadzības gadījumā tās pienākums ir pašai izskatīt pieteikumu saskaņā ar Regulas Nr. 343/2003 3. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem;

               3.

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 1., 18. un 47. pants neliek sniegt citādāku atbildi;

               4.

               ciktāl iepriekšējie jautājumi attiecas uz Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pienākumiem, 30. protokola par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas piemērošanu Polijas Republikai un Apvienotajai Karalistei ņemšana vērā neietekmē atbildes, kas sniegtas uz lietā C-411/10 uzdoto no otrā līdz sestajam jautājumam.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.

      OV C 13, 15.01.2011.


title: Lieta F-108/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. oktobrī — ZZ /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/69

      Prasība, kas celta 2011. gada 24. oktobrī — ZZ/Komisija
      (Lieta F-108/11)
      (2012/C 25/133)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZZ (pārstāvji — A. Fratini un F. Filpo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Prasība atcelt atlases komisijas lēmumu neļaut prasītājam piedalīties atklātajā konkursā EPSO/AD/198/10 apgalvota profesionālās pieredzes trūkuma dēļ.

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt EPSO lēmumu neļaut prasītājam piedalīties atklātajā konkursā EPSO/AD/198/10;

                  —

                  noteikt Komisijai pienākumu veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai prasītājam radītu tādu situāciju, kādā viņš būtu bijis, ja viņam būtu atļauts piedalīties konkursā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-309/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 27. jūnijā iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) — Maria Albertina Gomes Viana Novo u.c./Fundo de Garantia Salarial, IP

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 27. jūnijā iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) — Maria Albertina Gomes Viana Novo u.c./Fundo de Garantia Salarial, IP

   (Lieta C-309/12)
   2012/C 287/35
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Central Administrativo Norte

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel da Costa Moreira, Paulo da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias un Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

      Atbildētājs: Fundo de Garantia Salarial, IP

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Savienības tiesības attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, it īpaši Direktīvas 80/987 (1) 4. un 10. pants, ir interpretējamas tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru tiek garantēti tikai tie prasījumi, kuru samaksas termiņš ir iestājies sešus mēnešus pirms pieteikuma par uzņēmuma maksātnespējas atzīšanu, pat ja darbinieki pret to ir cēluši prasības Tribunal do Trabalho (Darba lietu tiesā), lūdzot tiesu noteikt parāda summu un piespriest tā piedziņu?

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.).


title: Lieta C-392/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedums ( First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Field Fisher Waterhouse LLP/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (PVN — Nekustamo īpašumu nomas atbrīvojums no nodokļa — Komercplatību noma — Ar minēto nomu saistīti pakalpojumi — Darījuma kvalifikācija PVN mērķiem — Darījums, ko veido vienots pakalpojums vai vairāki neatkarīgi pakalpojumi)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/15

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Field Fisher Waterhouse LLP/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

   (Lieta C-392/11) (1)

   (PVN - Nekustamo īpašumu nomas atbrīvojums no nodokļa - Komercplatību noma - Ar minēto nomu saistīti pakalpojumi - Darījuma kvalifikācija PVN mērķiem - Darījums, ko veido vienots pakalpojums vai vairāki neatkarīgi pakalpojumi)
   2012/C 366/24
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Field Fisher Waterhouse LLP

      Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — First-Tier Tribunal (Tax Chamber) — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) interpretācija — Citu darbību atbrīvojumi no nodokļa — Nekustamā īpašuma īres un nomas atbrīvojuma no PVN apjoms — Nekustamā īpašuma apsaimniekošanas un koplietošanas telpu uzturēšanas pakalpojumu maksas ietveršana — Darījuma kvalificēšana par vienotu pakalpojumu vai neatkarīgiem pakalpojumiem PVN vajadzībām — Tiesas 2009. gada 11. jūnija sprieduma lietā C-572/07 RLRE Tellmer Property interpretācija

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka nekustamā īpašuma noma un tādu ar šo nomu saistīto pakalpojumu sniegšana, kādi ir pamatlietā, var būts vienots pakalpojums saistībā ar PVN. Šajā ziņā nomas līgumā iznomātājam piešķirtās tiesības izbeigt to gadījumā, ja nomnieks nesamaksā nomas izdevumus, ir norāde, kas liecina par vienota pakalpojuma esamību, kaut arī tas obligāti nav noteicošais elements, nosakot šāda pakalpojuma pastāvēšanu. Savukārt apstāklis, ka tādus pakalpojumus, kādi ir pamatlietā, principā varētu sniegt trešās personas, neļauj secināt, ka tie pamatlietas apstākļos nevar veidot vienotu pakalpojumu. Iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai, ievērojot Tiesas šajā spriedumā sniegtos interpretācijas elementus un ņemot vērā minētās lietas īpašos apstākļus, attiecīgie darījumi šajā ziņā ir saistīti savā starpā tādējādi, ka tie ir jāuzskata par vienotu nekustamā īpašuma nomas pakalpojumu.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta T-38/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. janvārī — Pips /ITSB — s. Oliver Bernd Freier ( “ISABELLA OLIVER” )

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. janvārī — Pips/ITSB — s. Oliver Bernd Freier (“ISABELLA OLIVER”)
   (Lieta T-38/12)
   2012/C 89/47
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pips BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis — J.A.K. van den Berg, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: s. Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 20. oktobra lēmumu lietā R 2420/2010-1;

               —

               apmierināt Kopienas vārdiskas preču zīmes “ISABELLA OLIVER” reģistrācijas pieteikumu Nr. 7024961 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, uz kuriem attiecas process ITSB Apelāciju pirmajā padomē un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ISABELLA OLIVER” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 4., 12., 14., 16., 18., 20., 21., 24. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7024961

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “S. Oliver” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 4., 16., 20., 21. un 24. klasē, reģistrācijas pieteikums Nr. 6819908; Kopienas grafiskas preču zīmes “s. Oliver” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 6., 9., 14., 18., 20., 25., 28. un 35. klasē, reģistrācija Nr. 4504569; Vācijas vārdiskas preču zīmes “S. Oliver” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10., 12. un 21. klasē, reģistrācija Nr. 30734710.9; Kopienas vārdiskas preču zīmes “S. Oliver” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 6., 9., 14., 18., 20., 25. un 26. klasē, reģistrācija Nr. 181875; starptautiskas vārdiskas preču zīmes “S. Oliver” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10., 12. un 21. klasē, reģistrācija Nr. 959255

      Iebildumu nodaļas lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome (i) novērtēja preču zīmju līdzību, pamatojoties uz faktiem/apstākļiem, kurus lietas dalībnieki nav norādījuši, tāpēc secinājums par apzīmējumu līdzību ir kļūdains; un (ii) nepareizi piemēroja attiecībā uz sajaukšanas iespējas visaptverošo vērtējumu Eiropas Savienības Tiesas formulētos principus


title: Pirmās Instances Tiesas Spriedums 2005. gada 31. maijā lietā T-284/02 Triantafyllia Dionyssopoulou pret Eiropas Savienības Padomi (Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — Civildienesta noteikumu 45. pants — Salīdzinošs nopelnu izvērtējums — Faktiskās darbības ņemšana vērā atsauces perioda laikā — Gadu un vecuma ņemšana vērā — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/23

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 31. maijā
   lietā T-284/02 Triantafyllia Dionyssopoulou pret Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - Civildienesta noteikumu 45. pants - Salīdzinošs nopelnu izvērtējums - Faktiskās darbības ņemšana vērā atsauces perioda laikā - Gadu un vecuma ņemšana vērā - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2005/C 193/36)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-284/02 Triantafīlia Dionīsopulu [Triantafyllia Dionyssopoulou], ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija), ko pārstāv [J. Martin], avocat, pret Eiropas Savienības Padomi (pārstāvji — M. Simsa [M. Sims] un F. Antons [F. Anton]) par lūgumu, no vienas puses, atcelt lēmumu, ar noteikts prasītāju nepaaugstināt C2 pakāpē 2001. gada paaugstināšanas procedūras ietvaros un, no otras puses, lūgumu atlīdzināt prasītājai zaudējumus, kas tai radušies šī lēmuma pieņemšanas sakarā, Pirmās instances tiesa šādā sastāvā: tiesnesis Dž. D. Kuks [J. D. Cooke], R. Garsija-Valdekasass [R. García-Valdecasas] un I. Labucka, sekretārs I. Natsinas [I. Natsinas], 2005. gada 31. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 289, 23.11.2002.


title: Lieta C-496/07: Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 6. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/36

         Tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 6. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika
   (lieta C-496/07) (1)

   2009/C 180/62

      Tiesvedības valoda — čehu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta C-242/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Itālija) — ENEL Produzione SpA/Autorità per l'energia elettrica e il gas

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Itālija) — ENEL Produzione SpA/Autorità per l'energia elettrica e il gas

   (Lieta C-242/10)
   ()
   2010/C 209/33
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale Sezione Terza

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: ENEL Produzione SpA

      Atbildētāja: Autorità per l'energia elettrica e il gas

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Līguma 23., 43., 49. un 56. pantu, kā arī Direktīvas 2003/54 11. panta 2. un 6. punktu un 24. pantu tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums — kas nav paziņots Eiropas Komisijai —, ar kuru noteiktiem elektroenerģijas ražotājiem, kuriem konkrētajos apstākļos ir būtiska loma, lai tiktu nodrošinātas dispečervadības pakalpojumu vajadzības, ir pastāvīgi noteikts pienākums iesniegt elektroenerģijas biržā piedāvājumus saskaņā ar procedūrām, kuras tīkla pārvaldītājs nosaka, balstoties uz piemērojamo regulējumu, un saskaņā ar kurām ražotājs nevar brīvi noteikt par šiem piedāvājumiem saņemamās atlīdzības apmēru, jo tas tiek noteikts, pamatojoties uz kritērijiem, kuri nav tikuši iepriekš noteikti saskaņā ar “pārredzamām, nediskriminējošām un tirgus principiem atbilstīgām procedūrām”?


title: Lieta F-81/15: Civildienesta tiesas 2015. gada 11. novembra rīkojums – GM un GN/Komisija

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/30

         Civildienesta tiesas 2015. gada 11. novembra rīkojums – GM un GN/Komisija
   (Lieta F-81/15) (1)

   (2015/C 429/43)
   Tiesvedības valoda – franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 262, 10.8.2015., 42. lpp.