title: Lieta C-446/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 12. decembrī ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Test Claimants in the FII Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — Direktīva 90/435/EEK — Uzņēmumu ienākuma nodoklis — Dividenžu izmaksāšana — Nodokļa uzlikšanas virknē novēršana vai samazināšana — Atbrīvojums — Dividendes, ko saņem citas dalībvalsts rezidentes vai trešās valsts rezidentes sabiedrības — Nodokļa atlaide — Uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājums — Vienlīdzīga attieksme — Prasījums atmaksāt nodokli vai prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/5

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 12. decembrī (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Test Claimants in the FII Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue

   (Lieta C-446/04) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - Direktīva 90/435/EEK - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Dividenžu izmaksāšana - Nodokļa uzlikšanas virknē novēršana vai samazināšana - Atbrīvojums - Dividendes, ko saņem citas dalībvalsts rezidentes vai trešās valsts rezidentes sabiedrības - Nodokļa atlaide - Uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājums - Vienlīdzīga attieksme - Prasījums atmaksāt nodokli vai prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2006/C 331/08)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Atbildētājs: Commissioners of Inland Revenue

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — EKL 43. un 56. panta, kā arī 4. panta 1. punkta un 6. panta interpretācija Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvā 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātes uzņēmumiem un meitas uzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 20.8.1990., 6. lpp.) — Nodokļa atvieglojums, kas dalībvalstī piešķirts tās teritorijā dibinātai sabiedrībai, kura saņēmusi dividendes, ko izmaksājušas arī tās teritorijā dibinātas sabiedrības — Atvieglojums, kas nav piešķirta par dividendēm, kuras tai sabiedrībai izmaksāja citas sabiedrības, kas dibinātas citas dalībvalsts teritorijā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 43. pants un EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja dalībvalstī pastāv sistēma nodokļa uzlikšanas virknē vai ekonomiskās dubultās nodokļa uzlikšanas novēršanai vai samazināšanai gadījumos, kad sabiedrības rezidentes izmaksā dividendes rezidentiem, tādi pati attieksme ir jāpiemēro arī attiecībā uz dividendēm, kuras rezidentiem izmaksā sabiedrības nerezidentes.
               EKL 43. pantam un EKL 56. pantam nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kas no uzņēmumu ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, bet uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, un kurā sabiedrībai rezidentei pieder vismaz 10 % balss tiesību, pēdējā gadījumā piešķirot nodokļa atlaidi par dividenžu izmaksātājas sabiedrības savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksātā nodokļa summu, ja vien ārvalsts izcelsmes dividendēm uzliekamā nodokļa likme nav lielāka par nodokļa likmi, ko piemēro valsts izcelsmes dividendēm, un ja nodokļa atlaide ir vismaz vienāda ar dividenžu izmaksātājas sabiedrības dalībvalstī samaksāto summu, sasniedzot to nodokļa summas apmēru, ko piemēro dividenžu saņēmējas sabiedrības dalībvalstī.
               EKL 56. pantam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas no uzņēmumu ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, lai gan šis nodoklis tiek uzlikts dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā tai pieder mazāk par 10 % balss tiesību, nepiešķirot tai nodokļa atlaidi par dividenžu izmaksātājas sabiedrības faktiski samaksāto nodokļa summu tās rezidences valstī.

               2)

               EKL 43. pantam un EKL 56. pantam pretrunā ir dalībvalsts tiesību akti, kuros sabiedrībai rezidentei, kura saņem dividendes no citas sabiedrības rezidentes, ir atļauts atskaitīt no pirmās sabiedrības maksājamā uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa summas minētā nodokļa summu, ko avansā ir samaksājusi otrā sabiedrība, lai gan tās sabiedrības rezidentes gadījumā, kura saņem dividendes no sabiedrības nerezidentes, šāds atskaitījums nav atļauts attiecībā uz šīs pēdējās sabiedrības samaksāto nodokli, kurš atbilst sadalītajai peļņai, savā rezidences valstī.

               3)

               EKL 43. pantam un EKL 56. pantam nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kas paredz nodokļa samazinājumu ārvalsts izcelsmes dividendes saņēmušai sabiedrībai rezidentei par ārvalstī samaksāto nodokli, ar ko tiek samazināta uzņēmumu ienākuma nodokļa summa, kurā tā var ieskaitīt avansā samaksāto uzņēmumu ienākuma nodokli.
               EKL 43. pantam pretrunā ir tādi dalībvalsts tiesību akti, kuros ir atļauts sabiedrībai rezidentei pārskaitīt saviem meitas uzņēmumiem rezidentiem avansā samaksāto uzņēmumu ienākuma nodokļa summu, kuru nevar ieskaitīt pirmās sabiedrības maksājamā uzņēmumu ienākuma nodokļa summā par šo finanšu gadu vai iepriekšējiem vai nākošajiem finanšu gadiem, lai šie meitas uzņēmumi varētu to ieskaitīt savā maksājamajā uzņēmumu ienākuma nodokļa summā, bet nav atļauts sabiedrībai rezidentei pārskaitīt šādu summu saviem meitas uzņēmumiem nerezidentiem gadījumā, kad to šajā dalībvalstī gūtajai peļņai tiek uzlikts nodoklis.

               4)

               EKL 43. pantam un EKL 56. pantam ir pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kuros, atbrīvojot no uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājuma samaksas sabiedrības rezidentes, kuras izmaksā saviem akcionāriem iepriekš saņemtās valsts izcelsmes dividendes, piešķir sabiedrībām rezidentēm, kuras izmaksā saviem akcionāriem to iepriekš saņemtās ārvalsts izcelsmes dividendes, tiesības izvēlēties sistēmu, kas tām ļauj atgūt avansā samaksāto uzņēmumu ienākuma nodokļa summu, bet, kas, pirmkārt, šīm sabiedrībām uzliek pienākumu samaksāt minēto nodokli avansa veidā un lūgt tā vēlāku atmaksu un, otrkārt, neparedz nodokļa atlaidi to akcionāriem, lai gan tie to saņemtu gadījumā, kad valsts izcelsmes dividendes izmaksā sabiedrība rezidente.

               5)

               EKL 57. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja pirms 1993. gada 31. decembra dalībvalsts ir pieņēmusi tiesību aktus, kas ietver EKL 56. pantā aizliegtos kapitāla brīvas aprites ierobežojumus uz vai no trešām valstīm, un pēc šī datuma pieņem pasākumus, kuri arī ierobežo minēto apriti un pēc sava satura ir identiski agrākajiem tiesību aktiem, vai tikai samazina vai atceļ Kopienu tiesību un brīvību izmantošanas šķērsli, kas bija ietverts agrākos tiesību aktos, šo pēdējo pasākumu piemērošana trešām valstīm nav pretrunā EKL 56. pantam, ja tos piemēro kapitāla apritei, kas ietver tiešas investīcijas — arī investīcijas nekustamā īpašumā —, uzņēmējdarbības veikšanai, finanšu pakalpojumu sniegšanai vai vērtspapīru laišanai kapitāla tirgū. Šajā sakarā par tiešām investīcijām nav uzskatāma tā dalība sabiedrībā, kas nenotiek nolūkā izveidot vai saglabāt stabilas un tiešas ekonomiskas saiknes starp akcionāru un šo sabiedrību un kas neļauj akcionāram faktiski piedalīties akciju sabiedrības vadībā vai kontrolē.

               6)

               Nepastāvot Kopienu tiesiskajam regulējumam, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina lietas dalībniekiem ar Kopienu tiesībām piešķirto tiesību aizsardzība, arī cietušo personu celto prasījumu valsts tiesās kvalifikācija. Tomēr, tām ir jānodrošina, ka lietas dalībniekiem ir faktisks tiesību aizsardzības līdzeklis, kas tiem ļauj saņemt nelikumīgi iekasētā nodokļa atmaksu un šajā dalībvalstī samaksāto vai tās ieturēto summu tiešā sakarā ar šo nodokli atmaksu. Attiecībā uz citiem zaudējumiem, ko persona ir cietusi Kopienas tiesību pārkāpuma dēļ, un par ko ir atbildīga dalībvalsts, šai pēdējai ir jāatlīdzina fizisko personu zaudējumi, kas tām radušies 1996. gada 5. marta spriedumā apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pêcheur un Factortame 51. punktā minētajos apstākļos, neizslēdzot, ka, pamatojoties uz valsts tiesībām, valsts atbildība var iestāties arī ar mazāk ierobežojošiem nosacījumiem.

      (1)  OV C 6, 8.1.2005.


title: Lieta C-203/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-287/11 Heitkamp BauHolding GmbH/Eiropas Komisija 2016. gada 12. aprīlī iesniedza Dirk Andres (Heitkamp BauHolding GmbH maksātnespējas procesa administrators)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/37

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-287/11 Heitkamp BauHolding GmbH/Eiropas Komisija 2016. gada 12. aprīlī iesniedza Dirk Andres (Heitkamp BauHolding GmbH maksātnespējas procesa administrators)
      (Lieta C-203/16 P)
      (2016/C 211/48)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Dirk Andres (Heitkamp BauHolding GmbH maksātnespējas procesa administrators) (pārstāvji – W. Niemann, S. Geringhoff, P. Dodos, advokāti)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

                  —

                  daļēji atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-287/11, kas izteikts rezolutīvajā daļā, tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība (rezolutīvās daļas 2) un 3) punkts), un, uzturot prasības pirmās instances tiesā, atcelt atbildētājas apelācijas instancē 2011. gada 26. janvāra lēmumu par valsts atbalstu C 7/10 (ex CP 250/09 un NN 5/10), ko Vācija īstenojusi saskaņā ar Shēmu nodokļu zaudējumu pārnešanai grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanas gadījumā (“KStG, Sanierungsklausel”) (1);

                  —

                  pakārtoti, daļēji atcelt pirmajā ievilkumā norādītā Vispārējās tiesas sprieduma rezolutīvo daļu, ciktāl ar to ir noraidīta prasība (rezolutīvās daļas 2) un 3) punkts), un lietu nosūtīt atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza šādus pamatus.
      Vispirms apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo procesuālu kļūdu. Vispārējā tiesa savus secinājumus, nosakot atsauces ietvarus, pasākuma selektivitāti un tās pamatojumu, neesot pamatojusi vai to ir darījusi pretrunīgi, līdz ar to vienlaikus, neņemdama vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvojumus, pārkāpusi tā tiesības tikt uzklausītam tiesā.
      Tālāk apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo LESD 107. panta pārkāpumu un šajā ziņā pamatojas uz trim apelācijas pamatiem.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi noteikusi atsauces ietvarus, jo tā esot apvienojusi selektivitātes pārbaudes pirmo un otro pakāpi, nepamatoti novērtējot zaudējumu izslēgšanas regulējumu atbilstoši KStG 8.c panta 1. punktam kā noteicošo pamatprincipu un zaudējumu izmantošanu atbilstoši “Sanierungsklausel”, kas paredzēta KStG 8.c panta 1.a punktā, par izņēmumu no tā. Turklāt Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka “Sanierungsklausel” ir neatņemama vispārīgo, uz Vācijas konstitucionālajām tiesībām balstīto nodokļu ierasto tiesību normu par zaudējumu pārnešanu atbilstoši EStG 10.d pantam daļa.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa nepamatoti esot novērtējusi “Sanierungsklausel” kā selektīvu. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka “Sanierungsklausel” tieši neesot definēta personiskā piemērošanas joma, bet drīzāk tā attiecas uz visiem uzņēmumiem neatkarīgi no to veida un būtības. “Sanierungsklausel” esot piemērojama bez izņēmuma visiem uzņēmumiem, kas ir nonākuši ekonomiskās grūtībās. Šajā ziņā Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā arī to, ka grūtībās nonākuši uzņēmumi un funkcionējoši uzņēmumi attiecībā uz noteikto mērķi regulēt zaudējumus, proti, risku, ka zaudējumi tiks izmantoti ļaunprātīgi, neatrodas faktiski un tiesiski salīdzināmās situācijās. “Sanierungsklausel” gadījumos esot izslēgta ļaunprātīga zaudējumu izmantošana atbilstoši likumdevēja vienādošanas pilnvarām.
      Treškārt, Vispārējā tiesa katrā ziņā esot nevietā uzskatījusi “Sanierungsklausel” par nepamatotu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka “Sanierungsklausel” neparedzot grūtībās nonākušu uzņēmumu atbalstīšanu, bet gan nodrošinot nodokļu ieturēšanu no šiem uzņēmumiem atbilstoši maksātspējas principam kā Vācijas nodokļu tiesībām raksturīgam mērķim. It īpaši zaudējumu pārnešanas mērķim ir jābūt tādam, ka tā dēvētā “šķietamā peļņa”, kas rodas, atsakoties no kredītsaistībām, noslēgumā, ieskaitot zaudējumus, tiek atbrīvota no nodokļiem.

         (1)  OV L 235, 26. lpp.


title: Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht 2015. gada 30. oktobra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā A pret Finanzmarktaufsicht (FMA) (Lieta E-27/15)

text:
               22.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 480/7

      Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht2015. gada 30. oktobra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā A pret Finanzmarktaufsicht (FMA)
   (Lieta E-27/15)
   (2016/C 480/09)

      Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht (Finanšu tirgus uzraudzības iestādes Apelācijas padome) ar 2015. gada 30. oktobra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2015. gada 16. novembrī, lūdza EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā A pret Finanzmarktaufsicht (FMA) par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīva 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmu izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, ir jāinterpretē tādējādi, ka “trasta un kompāniju pakalpojumu sniedzējiem”, saskaņā ar Direktīvas 2. panta 1. punkta 3. apakšpunkta c) punktu un 3. panta 7. punkta b) apakšpunktu, ir pienākums saņemt informāciju par darījumu attiecību mērķi un paredzamo būtību, kā norādīts Direktīvas 8. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 9. panta 6. punktā, tikai saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, kuros tie ir reģistrēti (in welchem [der Dienstleister für Trusts und Gesellschaften] seinen rechtlichen Sitz hat)?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša: kādi kritēriji ir jāizmanto, lai noteiktu, vai “trasta un kompāniju pakalpojumu sniedzējiem” ir pienākums saņemt informāciju par darījumu attiecību mērķi un paredzamo būtību, kā norādīts direktīvas 8. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 9. panta 6. punktā, saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem?

               3.

               Vai atbildes uz 1. un 2. jautājumu piemēro arī gadījumos, kad uzņēmums, kuram tiek sniegti administratīvie pakalpojumi, nav reģistrēts dalībvalstī?


title: Lieta T-648/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/62

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica/Parlaments
   (Lieta T-648/15)
   (2016/C 048/70)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica (Rīga, Latvija) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 15. septembra Lēmumu A(2015)8361 C, ar ko tika noraidīts prasītāja atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītāja argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas T-159/13 un T-372/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – HK Intertrade/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Pieņemamība — Tiesības tikt uzklausītam — Paziņošanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – HK Intertrade/Padome
   (Apvienotās lietas T-159/13 un T-372/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Pieņemamība - Tiesības tikt uzklausītam - Paziņošanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2016/C 027/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Honkonga, Ķīna) (pārstāvji – J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington un D. Sellers, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un M. Bishop)

      Priekšmets

   Lietā T-159/13 – prasība atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 356, 71. lpp.), un Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 356, 55. lpp.), un lietā T-372/14 – prasība atcelt Padomes lēmumu, kas ietverts 2014. gada 14. marta vēstulē un kura mērķis ir saglabāt pret prasītāju noteiktos ierobežojošos pasākumus.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               HK Intertrade Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-69/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 11. februārī iesniedza Tribunale di Roma (Itālija) — Mediaset SpA/Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 11. februārī iesniedza Tribunale di Roma (Itālija) — Mediaset SpA/Ministero dello Sviluppo Economico

   (Lieta C-69/13)
   2013/C 147/11
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Roma

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mediaset SpA

      Atbildētāja: Ministero dello Sviluppo Economico

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesai, kurai ir jāspriež par valsts atbalsta summu, kura atgūšanu Eiropas Komisija ir noteikusi rīkojumā, gan attiecībā uz pašu atbalsta atgūšanu “pēc būtības”, gan arī attiecībā uz atbalsta summu ir saistošs Eiropas Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmums, kas ir pieņemts procedūras par valsts atbalstu C 52/2005 rezultātā, kurš papildināts ar lēmumiem, ko Eiropas Komisija pieņēmusi 2008. gada 11. jūnija Paziņojumā COMP/H4/EK/cd D(2008) 127 un 2009. gada 23. oktobra Paziņojumā COMP/H4/CN/si D(2009) 230, un kuru Tiesa ir apstiprinājusi ar 2010. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-177/07?

               2)

               Pretējā gadījumā, vai, 2010. gada 15. jūnija spriedumā lietā T-177/07 apliecinādama, ka valsts tiesa ir pilnvarota lemt par valsts atbalsta summu, Tiesa ir vēlējusies ierobežot šīs pilnvaras tikai līdz summas noteikšanai, kurai, ciktāl tas attiecas uz faktiski piešķirtu vai saņemtu valsts atbalstu, noteikti jābūt ar vērtību, kas pārsniedz nulli, un kas nedrīkst tā nedrīkst būt vienāda ar nulli;

               3)

               vai arī, 2010. gada 15. jūnija spriedumā lietā T-177/07 apliecinādama, ka valsts tiesa ir pilnvarota lemt par valsts atbalsta summu, Tiesa ir vēlējusies piešķirt valsts tiesai pilnvaras izvērtēt atgūšanas pieteikumu gan attiecībā uz pašu atbalsta atgūšanu “pēc būtības”, gan arī attiecībā uz atbalsta summu, un tādējādi piešķirt pilnvaras pat atcelt jebkādu atmaksāšanas pienākumu?


               3.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/13

         EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 28. jūnija prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-9/13)
   2013/C 287/09
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv Xavier Lewis un Markus Schneider, 35, Rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium, 2013. gada 28. jūnijā EBTA Tiesā iesniedza prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1.

               Pasludina, ka, i) nepieņemot visus pasākumus vai ii) nepaziņojot Iestādei par visiem pasākumiem, kuri ir vajadzīgi, lai īstenotu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma II nodaļas 16.a punktā (Komisijas 2010. gada 5. jūlija Direktīva 2010/48/ES, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/40/EK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm) un pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Norvēģijas Karaliste noteiktajā termiņā (izņemot attiecībā uz direktīvas II pielikuma 3. punktu par tehniskās apskates apliecībām, kurš jāīsteno tikai līdz 2013. gada 31. decembrim) nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu.

               2.

               Piespriež Norvēģijas Karalistei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Norvēģija nav izpildījusi saistības saskaņā ar Direktīvas 2010/48/ES 2. pantu un EEZ līguma 7. pantu, noteiktajā termiņā (izņemot attiecībā uz direktīvas II pielikuma 3. punktu par tehniskās apskates apliecībām, kurš jāīsteno tikai līdz 2013. gada 31. decembrim) nepieņemot visus pasākumus vai nepaziņojot Iestādei par visiem pasākumiem, kas ir vajadzīgi minētā akta īstenošanai.


title: Tiesas rīkojums (otrā palāta) 2005. gada 17. februārī lietā C-250/03 (Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Giorgio Emanuele Mauri pret Ministero della Giustizia, Commissione per gli esami di avvocato preso la Corte d'appello di Milano (Reglamenta 104. panta 3. punkts — Pieeja advokāta profesijai — Pārbaudes, kas ļauj iegūt advokāta profesijas veikšanas tiesības, regulējums)

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/8

      TIESAS RĪKOJUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 17. februārī
   lietā C-250/03 (Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Giorgio Emanuele Mauri pret Ministero della Giustizia, Commissione per gli esami di avvocato preso la Corte d'appello di Milano
       (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkts - Pieeja advokāta profesijai - Pārbaudes, kas ļauj iegūt advokāta profesijas veikšanas tiesības, regulējums)
   (2005/C 115/17)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-250/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 234. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia [Lombardijas Reģionālā administratīvā tiesa] (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 13. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 11. jūnijā, tiesvedībā Džordžio Emanuele Mauri [Giorgio Emanuele Mauri] pret Ministero della Giustizia, Commissione per gli esami di avvocato presso la Corte d'appello di Milano [Tieslietu ministrijas Milānas apelāciju tiesas advokātu pārbaudes kārtošanas komisija], Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents), tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], R. Šintgens [R. Schintgen], J. Makarčiks [J. Makarczyk], J. Klučka [J. Klučka] ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 17. februārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 81., 82. un 43. pants nav pretrunā ar noteikumu, kas ir paredzēts 1933. gada 27. novembra Karaliskā dekrēta — likuma 22. panta pamata prāvas faktu laikā piemērojamajā redakcijā, kas paredz to, ka pārbaudes, no kuras ir atkarīga pieeja advokāta profesijai, komisija sastāv no pieciem tieslietu ministra noteiktajiem locekļiem, tas ir no diviem tiesnešiem, viena tiesību profesora un diviem advokātiem, kurus nosaka Advokātu kolēģiju valsts padome [Consiglio nazionale forense], ņemot vērā attiecīgu Iecirkņu advokātu kolēģiju ierosinājumu.

      (1)  OV C 200, 23.08.2003.


title: Lieta T-41/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 28. marta spriedums — Hipp /ITSB — Nestlé ( “Bebio” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Bebio” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme un agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “BEBA” — Daļējs reģistrācijas atteikums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/14

         Vispārējās tiesas 2012. gada 28. marta spriedums — Hipp/ITSB — Nestlé (“Bebio”)
   (Lieta T-41/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Bebio” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme un agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “BEBA” - Daļējs reģistrācijas atteikums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2012/C 138/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hipp & Co. KG (Sachseln, Šveice) (pārstāvji — M. Kinkeldey un A. Bognár, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvji — sākotnēji I. Valdelomar Serrano, vēlāk — R. Mottola un D. Gabarre Armengol, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 25. novembra lēmumu lietā R 1790/2007-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Société des produits Nestlé SA un Hipp & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Hipp & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Apvienotās lietas T-56/09 un T-73/09: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. marta spriedums – Saint-Gobain Glass France  u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Automašīnu stiklu Eiropas tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Nolīgumi par tirgu sadali un apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Iebilde par prettiesiskumu — Naudas sodi — 2006. gada Pamatnostādņu naudas soda apmēra noteikšanai piemērošana ar atpakaļejošu spēku — Pārdošanas vērtība — Recidīvs — Papildu summa — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Naudas soda augstākā robeža — Konsolidēts grupas apgrozījums

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/16

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. marta spriedums – Saint-Gobain Glass France u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-56/09 un T-73/09) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Automašīnu stiklu Eiropas tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Nolīgumi par tirgu sadali un apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Iebilde par prettiesiskumu - Naudas sodi - 2006. gada Pamatnostādņu naudas soda apmēra noteikšanai piemērošana ar atpakaļejošu spēku - Pārdošanas vērtība - Recidīvs - Papildu summa - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas soda augstākā robeža - Konsolidēts grupas apgrozījums)
   2014/C 151/20
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Saint-Gobain Glass France SA (Courbevoie, Francija), Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG (Aix-la-Chapelle, Vācija), Saint-Gobain Sekurit France SAS (Thourotte, Francija) (pārstāvji – sākotnēji B. van de Walle de Ghelcke, B. Meyring, E. Venot un M. Guillaumond, vēlāk B. Van de Walle de Ghelcke, B. Meyring un E. Venot, advokāti) (lieta T-56/09), un Compagnie de Saint-Gobain SA (Courbevoie) (pārstāvji – P. Hubert un E. Durand, advokāti) (lieta T-73/09)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, M. Kellerbauer un N. von Lingen, vēlāk A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, M. Kellerbauer un F. Ronkes Agerbeek)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – E. Karlsson un F. Florindo Gijón)

      Priekšmets

   Prasības atcelt Komisijas 2008. gada 12. novembra Lēmumu C (2008) 6815, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.125 – Automašīnu stikls), kas grozīts ar Komisijas 2009. gada 11. februāra Lēmumu C (2009) 863, galīgā redakcija, un 2013. gada 28. februāra Lēmumu C (2013) 1118, galīgā redakcija, ciktāl šis lēmums attiecas uz prasītājām, kā arī, pakārtoti, prasība atcelt šī lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to prasītājām ir uzlikts naudas sods, vai, papildus pakārtoti, prasības samazināt šī naudas soda apmēru.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-56/09 un T-73/09 apvienot sprieduma taisīšanai;

               2)

               naudas sodu, kas uzlikts solidāri Saint-Gobain Glass France SA, Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG, Saint-Gobain Sekurit France SAS un Compagnie de Saint-Gobain SA ar Komisijas 2008. gada 12. novembra Lēmumu C (2008) 6815, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.125 – Automašīnu stikls), kurš grozīts ar Komisijas 2009. gada 11. februāra Lēmumu C (2009) 863, galīgā redakcija, un 2013. gada 28. februāra Lēmumu C (2013) 1118, galīgā redakcija, noteikt 715 miljonu euro apmērā;

               3)

               pārējās daļās prasības noraidīt;

               4)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, izņemot Eiropas Savienības Padomi, kuras izdevumus atlīdzina Saint-Gobain Glass France, Saint-Gobain Sekurit Deutschland un Saint-Gobain Sekurit France.

      (1)  OV C 90, 18.4.2009.


title: Lieta F-16/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. februārī – ZZ /Komisija

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. februārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-16/14)
   2014/C 175/77
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis – S. Orlandi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītājas tiesību uz pensiju pārnešanu Savienības pensiju shēmā, kurā piemēro Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta jaunos vispārējos piemērošanas noteikumus;

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta vispārējo piemērošanas noteikumu 9. panta nelikumību;

               —

               atcelt 2013. gada 24. maija lēmumu uzlabot prasītājas pirms stāšanās amatā iegūtās tiesības uz pensiju, tās pārnesot Eiropas Savienības iestāžu pensiju shēmā, piemērojot Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta 2011. gada 3. marta vispārējos piemērošanas noteikumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-454/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. augustā — Hervé Raulin /Francijas Republika

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/7

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. augustā — Hervé Raulin/Francijas Republika
   (Lieta C-454/07)
   (2008/C 183/12)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hervé Raulin (pārstāvis — C. Vaucois, avocat)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Ar 2008. gada 16. maija rīkojumu Tiesa (piektā palāta) paziņoja, ka tās kompetencē acīmredzami neietilpst prasības izskatīšana, un piesprieda Raulin segt savus tiesāšanās izdevumus pašam.


title: Lieta F-4/12: Prasība, kas celta 2012. gada 4. janvārī — ZZ /Komisija

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. janvārī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-4/12)
   2012/C 65/55
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas netieši izteikto lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums paziņot viņam visus Komisijas interneta vietnes, kuras ir pieejamas visiem tās ierēdņiem, piekļuves kodus pēc Civildienesta tiesas 2008. gada 4. novembra sprieduma lietā F-41/06, ar kuru atcelts šīs iestādes lēmums, ar ko noteikta viņa pensionēšanās darbnespējas dēļ

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru noraidīti prasītāja iecēlējinstitūcijai nosūtītajā 2010. gada 20. oktobra lūgumā izvirzītie prasījumi;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta 2011. gada 24. maija sūdzība, kuru prasītājs bija nosūtījis Komisijai par lēmumu, ar kuru noraidīts 2010. gada 20. oktobra lūgums;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atzīt par neeksistējošu ex lege2011. gada 28. februāra paziņojumu Nr. Ares(2011) 217354;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-375/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 21. marta rīkojums – Al Naggar/Padome

text:
               10.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/20

         Vispārējās tiesas 2016. gada 21. marta rīkojums – Al Naggar/Padome
   (Lieta T-375/14) (1)

   (2016/C 165/23)
   Tiesvedības valoda – franču
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 245, 28.7.2014.


title: Lieta C-133/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Economische Zaken, Staatssecretaris van Financiën/Q Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — Nodokļu tiesību akti — Dāvinājuma nodoklis — Izņēmums attiecībā uz “lauku īpašumu”  — Izņēmuma nepiemērošana citas dalībvalsts teritorijā esošam lauku īpašumam

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/5

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Economische Zaken, Staatssecretaris van Financiën/Q

   (Lieta C-133/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Nodokļu tiesību akti - Dāvinājuma nodoklis - Izņēmums attiecībā uz “lauku īpašumu” - Izņēmuma nepiemērošana citas dalībvalsts teritorijā esošam lauku īpašumam)
   (2015/C 065/06)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Staatssecretaris van Economische Zaken, Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: Q

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, atbilstoši kuram atbrīvojums no dāvinājuma nodokļa saistībā ar noteiktiem aizsargātiem īpašumiem, jo tie ietilpst valsts kultūrvēsturiskajā mantojumā, attiecas vienīgi uz tiem šāda veida īpašumiem, kuri atrodas šīs dalībvalsts teritorijā, ciktāl šis atbrīvojums nav izslēgts attiecībā uz īpašumiem, kurus var uzskatīt par minētās dalībvalsts kultūrvēsturisko mantojumu, lai gan tie atrodas citas valsts teritorijā.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-8/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 6. oktobra spriedums — FAB /Komisija (Valsts atbalsts — Digitālā televīzija — Vācijas iestāžu piešķirts valsts atbalsts raidorganizācijai, kas izmanto digitālās televīzijas tīklu (DVB-T) Berlīnes-Brandenburgas reģionā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikta tā atgūšana — Prasība par tiesību akta atcelšanu — Valsts atbalsta jēdziens — Valsts līdzekļi — Kompensācijas, kas izpaužas kā atlīdzība par sabiedriskiem pakalpojumiem — Kultūras veicināšanai domāts atbalsts — Tiesiskā paļāvība)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/38

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 6. oktobra spriedums — FAB/Komisija
   (Lieta T-8/06) (1)

   (Valsts atbalsts - Digitālā televīzija - Vācijas iestāžu piešķirts valsts atbalsts raidorganizācijai, kas izmanto digitālās televīzijas tīklu (DVB-T) Berlīnes-Brandenburgas reģionā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikta tā atgūšana - Prasība par tiesību akta atcelšanu - Valsts atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Kompensācijas, kas izpaužas kā atlīdzība par sabiedriskiem pakalpojumiem - Kultūras veicināšanai domāts atbalsts - Tiesiskā paļāvība)
   2009/C 282/71
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      FAB Fernsehen aus Berlin GmbH, Berlīne (Vācija) (pārstāvis — A. Böken, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un K. Gross)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju:
      Deutscher Kabelverband eV, Berlīne (Vācija) (pārstāvji: K. Struckmann, C. Arhold un N. Wimmer, advokāti)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 9. novembra Lēmumu 2006/513/EK par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi digitālās televīzijas (DVB-T) ieviešanai Berlīnes-Brandenburgas reģionā (OV 2006, L 200, 14. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               FAB Fernsehen aus Berlin GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 86, 08.04.2006.


title: Lieta F-99/05: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums — Wilms /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2004. gada paaugstināšana amatā — Prioritātes punktu piešķiršana — Jauno Civildienesta noteikumu piemērošana laikā)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/31

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums — Wilms/Komisija
   (Lieta F-99/05) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2004. gada paaugstināšana amatā - Prioritātes punktu piešķiršana - Jauno Civildienesta noteikumu piemērošana laikā)
   (2008/C 116/57)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Günter Wilms, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — M. van der Woude un V. Landes, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un V. Joris, piedaloties Slater, avocat)
   Priekšmets
   Pirmkārt, lēmumu, ar kuriem 2004. gada paaugstināšanas amatā ietvaros prasītājam piešķir prioritātes punktus, atcelšana un, otrkārt, to A*10 pakāpes ierēdņu nopelnu saraksta atcelšana, kas paaugstināti A*11 pakāpē 2004. gada paaugstināšanas amatā ietvaros
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt lēmumu, ar kuru nosaka Wilms piešķirto punktu kopējo skaitu atbilstoši 2004. gada paaugstināšanas amatā procedūrai, un lēmumu nepaaugstināt viņu amatā minētās procedūras ietvaros;

               2)

               noraidīt pārējos prasījumus;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 10, 14.1.2006., 25. lpp. (lieta sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-386/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta T-154/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Bauwens iesniedza 2004. gada 22. aprīlī

text:
               26.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/11

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Bauwens iesniedza 2004. gada 22. aprīlī
   (Lieta T-154/04)
   (2004/C 168/21)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Daniel Bauwens, Brisele, kuru pārstāv advokāti Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu pabeigt ziņojuma par prasītāja karjeras attīstību laika posmā no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim sastādīšanas procedūru un noraidīt tā pieteikumu par vēršanos divpusējā vērtēšanas komitejā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs iesniedza pieteikumu par vēršanos divpusējā vērtēšanas komitejā attiecībā uz ziņojumu par tā karjeras attīstību, kādu to apstiprināja apstiprinātājs. Šis pieteikums tika atzīts par novēlotu, jo tas tika iesniegts pēc 5 darba dienu termiņa, kuru paredz 7. pants Vispārējos Statūtu 43. un 45. panta izpildes noteikumos, kurus pieņēmusi atbildētāja.
   Prasītājs apstrīd lēmumu, ar kuru noraida tā pieteikumu un galīgi sastāda ziņojumu, apgalvojot, ka 5 darba dienu termiņš bija jāaptur saskaņā ar Vispārējo noteikumu 7. panta zemsvītras piezīmi, jo prasītājs bija divu nedēļu atvaļinājumā, kas sākās nākamajā dienā pēc apstiprinātāja oficiālas vērtējuma apstiprināšanas. Šādā pašā kontekstā prasītājs min arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā un labas vadības, labas pārvaldes un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu.


title: Lieta T-7/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedums — Diagnostiko kai Therapeftiko Kentro Athinon “Ygeia ” /ITSB ( “υγεία” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “υγεία” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Atšķirtspējas un aprakstoša rakstura neesamība — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedums — Diagnostiko kai Therapeftiko Kentro Athinon “Ygeia”/ITSB (“υγεία”)
   (Lieta T-7/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “υγεία” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Atšķirtspējas un aprakstoša rakstura neesamība - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts)
   2011/C 186/44
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Diagnostiko kai Therapeftiko Kentro Athinon “Ygeia” AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — K. Alexiou un S. Foteas, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Geroulakos)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 4. novembra lēmumu lietā R 190/2009-2 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “υγεία” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Diagnostiko kai Therapeftiko Kentro Athinon “Ygeia” AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta T-673/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. decembra rīkojums – Itālija/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Pārvadājumi — Airport Handling SpA izveide — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru — Nepārsūdzams akts — Atbalsta pasākumi, kas prasības iesniegšanas dienā ir pilnībā izpildīti — Nepieņemamība

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/18

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. decembra rīkojums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-673/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Pārvadājumi - Airport Handling SpA izveide - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru - Nepārsūdzams akts - Atbalsta pasākumi, kas prasības iesniegšanas dienā ir pilnībā izpildīti - Nepieņemamība)
   (2016/C 059/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, kam palīdz S. Fiorentino un A. De Stefano, avvocati dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Conte un S. Noë)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4537 final uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam, kas attiecas uz sabiedrības Airport Handling izveidi (valsts atbalsts SA.21420 (2014/C) (ex 20 14/NN) (ex 20 13/PN))

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta C-450/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landgericht Tübingen (Vācija) 2008. gada 15. oktobra rīkojumu — FGK Gesellschaft für Antriebsmechanik mbH / Notar Gerhard Schwenkel

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landgericht Tübingen (Vācija) 2008. gada 15. oktobra rīkojumu — FGK Gesellschaft für Antriebsmechanik mbH/Notar Gerhard Schwenkel

   (Lieta C-450/08)
   (2009/C 69/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landgericht Tübingen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: FGK Gesellschaft für Antriebsmechanik mbH

      Atbildētājs: Notar Gerhard Schwenkel

   Piedaloties: Präsidentin des Landgerichts Tübingen
   Prejudiciālais jautājums

               1)

               Vai Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (1) (Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvas 85/303/EEK redakcijā) ir jāinterpretē tādējādi, ka nodevas, ko civildienesta notārs iekasē par notariāla akta sastādīšanu, kas apliecina tiesisku darījumu, uz kuru attiecas minētā direktīva, ir nodoklis direktīvas nozīmē, ja saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu arī civildienesta notāriem ir atļauts darboties kā notāriem un viņi paši ir šādu nodevu saņēmēji un valsts, pamatojoties uz vispārēju atteikšanos, nesaņem nekādu atlīdzības daļu par apliecinājumu taisīšanu darījumiem, uz kuriem attiecas direktīva?

      (1)  OV L 249, 25. lpp.


title: Lieta T-304/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 10. jūlija spriedums — Smurfit Kappa Group /Komisija (Valsts atbalsts — Viļņotie iepakojuma izstrādājumi — Atbalsts papīrfabrikas celtniecībai — Valsts reģionālā atbalsta pamatnostādnes — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu — Pieņemamība — Pilnvarojuma, kuru juridiskā persona ir piešķīrusi saviem advokātiem, likumība — Lēmuma pieņemšana sākotnējās izvērtēšanas posmā — Tiesības celt prasību — Ieinteresēto personu procesuālās tiesības — Nopietnas grūtības, kas pamato oficiālās izmeklēšanas procedūras sākšanu — Komisijas rīcības brīvības īstenošana — EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunkts — EKL 88. panta 2. un 3. punkts — Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. pants — Reglamenta 44. panta 5. un 6. punkts)

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/12

         Vispārējās tiesas 2012. gada 10. jūlija spriedums — Smurfit Kappa Group/Komisija
   (Lieta T-304/08) (1)

   (Valsts atbalsts - Viļņotie iepakojuma izstrādājumi - Atbalsts papīrfabrikas celtniecībai - Valsts reģionālā atbalsta pamatnostādnes - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu - Pieņemamība - Pilnvarojuma, kuru juridiskā persona ir piešķīrusi saviem advokātiem, likumība - Lēmuma pieņemšana sākotnējās izvērtēšanas posmā - Tiesības celt prasību - Ieinteresēto personu procesuālās tiesības - Nopietnas grūtības, kas pamato oficiālās izmeklēšanas procedūras sākšanu - Komisijas rīcības brīvības īstenošana - EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunkts - EKL 88. panta 2. un 3. punkts - Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. pants - Reglamenta 44. panta 5. un 6. punkts)
   2012/C 250/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Smurfit Kappa Group plc (Dublina, Īrija) (pārstāvji — T. Ottervanger un E. Henny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Martenczuk un C. Urraca Caviedes)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Propapier PM 2 GmbH, agrāk Propapier PM2 GmbH & Co. KG (Eisenhüttenstadt, Vācija) (pārstāvji — H.-J. Niemeyer un Ch. Herrmann, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2008)1107, ar kuru par saderīgu ar kopējo tirgu atzīts valsts reģionālais atbalsts, ko Vācijas iestādes plāno piešķirt Propapier PM2 papīrfabrikas celtniecībai Eizenhitenštatē [Eisenhüttenstadt] (Brandenburgas-Ziemeļaustrumu reģions) (Valsts atbalsts Nr. 582/2007 — Vācija)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2008) 1107, ar kuru par saderīgu ar kopējo tirgu atzīts valsts reģionālais atbalsts, ko Vācijas iestādes plāno piešķirt Propapier PM2 papīrfabrikas celtniecībai Eizenhitenštatē (Brandenburgas-Ziemeļaustrumu reģions) (Valsts atbalsts Nr. 582/2007 — Vācija);

               2)

               Eiropas Komisija un Propapier PM 2 GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta C-237/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. maijā — Francijas Republika/Eiropas Parlaments

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/12

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. maijā — Francijas Republika/Eiropas Parlaments
   (Lieta C-237/11)
   2011/C 226/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues un A. Adam)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 9. marta lēmumu par Parlamenta 2012. gada sesiju kalendāru;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja savas prasības pamatošanai izvirza tikai vienu pamatu, kas ir saistīts, pirmkārt, ar LES un LESD pielikumā pievienotā 6. protokola par Eiropas Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu pārkāpumu, un EAEK līguma pielikumā pievienotā 3. protokola par Eiropas Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu pārkāpumu, un, otrkārt, ar Tiesas 1997. gada 1. oktobra sprieduma lietā C-345/95 Francija/Parlaments (Recueil, I-5235. lpp.) neievērošanu.
   Saskaņā ar Francijas valdības apgalvoto, paredzot divas no divpadsmit ikmēneša plenārsēdēm, kurām katru gadu ir jānotiek Strasbūrā, samazināt no 4 uz 2 dienām, un paredzot, ka tās 2012. gadā notiks vienā un tajā pašā oktobra nedēļā, Eiropas Parlaments vēlējās apiet normu, saskaņā ar kuru divpadsmit ikmēneša plenārsēdēm, to skaitā budžeta sēdei, ir jānotiek Strasbūrā. Apstrīdētā lēmuma mērķis patiesībā ir izslēgt vienu no divpadsmit ikmēneša plenārsēdēm, kurām katru gadu ir jānotiek Strasbūrā. Tādējādi tā vienīgas mērķis bija samazināt Eiropas deputātu uzturēšanās ilgumu attiecīgajā Eiropas Parlamenta darba norises vietā, tam neesot saistītam ar šīs iestādes darbu iekšējās organizācijas prasībām.


title: Lieta C-92/06 P: Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 13. jūlijā — Soffass SpA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Sodipan SCA (Apelācija — Kopienas preču zīme — Grafiska preču zīme NICKY — Valsts grafisku preču zīmju NOKY un noky īpašnieka iebildumi — Tikai faktiskā rakstura vērtējums — Acīmredzami nepieņemama apelācija)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/21

         Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 13. jūlijā — Soffass SpA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Sodipan SCA

   (Lieta C-92/06 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Grafiska preču zīme “NICKY” - Valsts grafisku preču zīmju “NOKY” un “noky” īpašnieka iebildumi - Tikai faktiskā rakstura vērtējums - Acīmredzami nepieņemama apelācija)
   (2006/C 294/36)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Soffass SpA (pārstāvji — V. Biliardo, C. Bacchini un M. Mazzitelli, avocats)

      Pretējās puses procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — M. Capostagno), Sodipan (pārstāvis — N. Bœspflug, avocat)
   Priekšmets
   Apelācija, kas ir iesniegta par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 26. novembra spriedumu lietā Soffass/ITSB (T-396/04), ar kuru šī tiesa kā nepamatotu ir noraidījusi prasību atcelt tiesību aktu, ko grafiskas preču zīmes “NICKY” attiecībā uz 15. klasē ietilpstošām precēm pieteicējs cēla par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 16. jūlija lēmumu R 699/2003-1, ar kuru tika atcelts Iebildumu nodaļas lēmums noraidīt valsts grafisku preču zīmju “NOKY” un “noky” attiecībā uz 16. klasē ietilpstošām precēm īpašnieka iesniegtos iebildumus
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Soffass SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus

      (1)  OV C 121, 20.05.2006.


title: lieta T-134/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Beļģijas Karaliste iesniedza 2005. gada 26. martā

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/33

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Beļģijas Karaliste iesniedza 2005. gada 26. martā
   (lieta T-134/05)
   (2005/C 132/59)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 26. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Beļģijas Karaliste, kuru pārstāv Žans-Pjērs Bels [Jean-Pierre Buyle] un Kristofs Steijārts [Christophe Steyaert].
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 19. janvāra lēmumu ciktāl tajā atzīts, ka “agrākās FSE debitoru parādu tāmes” nav pieprasītas un [pakārtoti] pēc vajadzības, ciktāl tajā atzīts, ka šīs debitoru parādu tāmes rada kavējuma procentus, kurus aprēķina, pamatojoties uz Regulas Nr. 2342/2002/EK 86. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Laika periodā no 1987. gada līdz 1992. gadam Komisija pieprasīja prasītājai atmaksāt noteiktas Eiropas Sociālo fondu (FSE) maksātās summas, ko Komisija tieši pārskaitīja dažādām Beļģijas sabiedrībām, kas darbojas kā būvuzņēmēji, bet kuras šīs sabiedrības ne izlietoja atbilstoši tiesiskajam regulējumam par FSE.
   2004. gadā Komisija uzsāka atmaksāt tās summas, kuras prasītājai bija jāmaksā par agrākajām debitoru parādu tāmēm, [tās sedzot] ar prasītājas parādu tāmēm pret Komisiju. Pēc šo summu atmaksas, prasītāja Komisijai iesniedza vairākas vēstules, uz kurām tā atbildēja ar apstrīdēto lēmumu, norādot, ka, pretēji tam, kā to apgalvo prasītāja, agrākās debitoru parādu tāmes nav tikušas pieprasītas.
   Savas prasības atbalstam, prasītāja apgalvo, ka strīdīgās debitoru parādu tāmes ir pieprasītas piemērojot Regulas Nr. 2988/95/EK 3.1. pantu vai pakārtoti — Beļģijas tiesību normas, kas piemērojamas dotajā gadījumā atbilstoši Regulas Nr. 2988/95/EK 2.4 pantam.
   Prasītāja arī apstrīd Komisijas piemērotos kavējuma procentus. Saskaņā ar prasītājas teikto, šajā gadījumā pastāv īpašs tiesisks regulējums, proti Regula Nr. 1865/90/EEK un Regula Nr. 448/2001/EK, ar ko pārkāpj Regulas Nr. 2342/2002/EK 86. pantu, ko izvirzīja Komisija, lai attaisnotu kavējuma procentu piemērošanu. Prasītāja apgalvo, ka šis īpašais tiesiskais regulējums neparedz kavējuma procentu piemērošanu attiecībā uz FSE darbībām, kuras veiktas pirms 1990. gada 6. jūlija, un attiecīgi Komisija nevarētu prasīt kavējuma procentus par strīdīgajām debitoru parādu tāmēm.


title: Lieta T-60/11: Prasība, kas celta 2011. gada 26. janvārī — Kraft Foods Global Brands /ITSB — Fenaco ( “SUISSE PREMIUM” )

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 26. janvārī — Kraft Foods Global Brands/ITSB — Fenaco (“SUISSE PREMIUM”)
   (Lieta T-60/11)
   2011/C 103/42
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kraft Foods Global Brands LLC (Northfield, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — M. de Justo Bailey, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Fenaco Genossenschaft (Berne, Šveice)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 11. novembra lēmumu lietā R 552/2010-1 un

               —

               piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Fenaco Genossenschaft

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “SUISSE PREMIUM” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 31. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme “PREMIUM” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo pastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-196/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. aprīlī – Banca Tercas/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. aprīlī – Banca Tercas/Komisija
   (Lieta T-196/16)
   (2016/C 222/40)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tercas-Cassa di risparmio della provincia di Teramo SpA (Banca Tercas SpA) (Teramo, Itālija) (pārstāvji – A. Santa Maria, M. Crisostomo, E. Gambaro un F. Mazzocchi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 23. decembra Lēmumu C(2015) 9526 final kas prasītājai paziņots 2016. gada 22. februārī, par valsts atbalstu SA39451 (2015/C) (ex 2015/NN), ko Itālija īstenojusi par labu Banca Tercas (Cassa di risparmio della Provincia di Teramo S.p.A.);

               —

               pakārtoti, septītajā pamatā izklāstīto iemeslu dēļ atcelt iepriekš minētā lēmuma 2., 3. un 4. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lēmums, kas ir šīs prasības priekšmets, ir tas pats lēmums, kurš ir ticis apstrīdēts lietā T-98/16 Itālija/Komisija.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu Banca Tercas (turpmāk tekstā – “prasītāja” vai “Tercas”) apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi un nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un 296. pantu, nenorādot pamatojumu un/vai norādot nepietiekamu pamatojumu attiecībā uz to, vai ir izpildīti nosacījumi saistībā ar “valsts līdzekļiem” un “attiecināmību uz valsti”, ciktāl Komisija ir devusi priekšroku valsts līdzekļu kritērija analīzei salīdzinājumā ar attiecināmības kritērija analīzi un nav atsevišķi pārbaudījusi, vai ir ticis izpildīts nosacījums par valsts līdzekļiem, kas ir viens no valsts atbalstu veidojošajiem elementiem LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka ir ticis pārkāpts un nav pareizi piemērots LESD 107. panta 1. punkts, ciktāl Komisija ir kļūdaini atzinusi, ka Fondo di Garanzia di Tutela dei Depositi (Noguldījumu aizsardzības nodrošināšanas fonds; turpmāk tekstā – “Fondo” vai “FITD”) ir izmantojis valsts līdzekļus. Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo, ņemot vērā Savienības tiesu judikatūrā izstrādātos kritērijus, FITD līdzekļus nevar uzskatīt par tādiem, kas ir valsts kontrolē vai Itālijas valsts rīcībā. Itālijas likumdevējs esot pilnībā atstājis nodrošinājuma sistēmu līgumiskās autonomijas ziņā noteikt jebkādu intervences pasākumu, kas tiek izmantoti kā alternatīva noguldītājiem veiktajai zaudējumu atmaksāšanai, mērķi, piemērojamību un konkrēto īstenošanas kārtību. Fonda statūtu 29. pantā paredzētos alternatīvos intervences pasākumus Fonds varot īstenot tad, ja ir paredzams, ka radīsies mazākas izmaksas salīdzinājumā ar izmaksām, kas rastos saistībā ar intervenci uzņēmuma likvidācijas gadījumā, un ar to galvenokārt tiekot aizsargātas asociēto banku privātās intereses un tos nevarot saistīt ar publiskajām pilnvarām.

               3.

               Ar trešo pamatu prasītāja apgalvo, ka ir ticis pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 107. panta 1. punkts, ciktāl Komisija ir uzskatījusi, ka par labu Tercas īstenotie pasākumi ir attiecināmi uz Itālijas valsti. Prasītāja šajā ziņā norāda, ka FITD ir brīvprātīgi veikusi attiecīgo intervences pasākumu un Komisijas apgalvojums, ka Banca d’Italia ir kvalificējama kā (varbūtēju) valsts līdzekļu pārvaldības struktūra, ir kļūdains un neatbilst to uzdevumu būtībai, kas centrālajai bankai ir piešķirti atbilstoši Itālijas tiesībām. Banca d’Italia darbības mērķis esot nodrošināt pārdomātas un piesardzīgas vadības principa ievērošanu, pamatojoties uz tiesiskuma un atbilstības pārbaudi, neskarot personu, kuru uzraudzību veic Banca d’Italia, privātajā autonomijā ietilpstošo izvēli. Turklāt ar konkrētajām norādēm par valsts iestāžu veiktajiem intervences pasākumiem, uz kuriem ir norādījusi Komisija, ņemot vērā par labu Tercas veikto intervences pasākumu, acīmredzami neesot iespējams pamatot Komisijas izdarīto secinājumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu prasītāja apgalvo, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts saistībā ar kļūdainu un nepareizu principa par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikā piemērošanu. Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija nav pārbaudījusi, vai FITD intervence atbilda saimnieciskās racionalitātes kritērijam, ņemot vērā apstākļus, kurus FITD bija rūpīgi izvērtējis, novērtējot dažādos iespējamos intervences scenārijus. Prasītāja it īpaši pārmet Komisijai, ka tā nav pārbaudījusi, vai analoģiskos apstākļos privāts ar FITD izmēru salīdzināma izmēra saimnieciskās darbības subjekts būtu veicis tāda paša apmēra saimnieciskās darbības, kas ir līdzīgas apstrīdētajām darbībām. Visbeidzot izmaksu, ko rada zaudējumu atmaksāšana noguldītājiem, izslēgšana no privātā ieguldītāja kritērija piemērošanas – kā to pienākumu izpausme, kas valstij ir jāuzņemas kā valsts varas īstenotājai – šajā lietā neesot pamatota un ir pretrunā Savienības tiesu nesenākajai judikatūrai.

               5.

               Ar piekto pamatu prasītāja izklāsta iemeslus, kuru dēļ Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot attiecīgos pasākumus par nesaderīgiem ar iekšējo tirgu. Komisija it īpaši esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka subordinētā parāda amortizācija, kas ratione temporis ir paredzēta tikai tās 2013. gada Banku darbības paziņojumā, ir būtisks nosacījums, lai attiecīgos pasākumus varētu uzskatīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu. Komisija it īpaši neesot ņēmusi vērā juridisko neiespējamību īstenot izmaksu sadali starp subordinētā parāda turētājiem. Turklāt Komisija neesot ņēmusi vērā, ka intervences izmaksas jau bija tikušas ievērojami samazinātas ar nozīmīgiem izmaksu sadales (burden sharing) pasākumiem. Pasākumu saderība izrietot arī no Tercas rentabilitātes atjaunošanas plāna un no tādu pasākumu esamības, kas ir paredzēti varbūtējā konkurences izkropļojuma, kurš izriet no FITD intervences īstenošanas, ierobežošanai. Līdz ar to prasītāja arī norāda uz acīmredzamu izmeklēšanas neveikšanu.

               6.

               Ar sesto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi faktu kļūdu un ir veikusi kļūdainu juridisko kvalificēšanu, uzskatot garantiju 30 miljonu euro apmērā par izmantotu un uzskatot šo pasākumu par ieguldījumu zaudētajos fondos par labu Tercas un līdz ar to par valsts atbalstu.

               7.

               Visbeidzot ar septīto pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, Tercas norāda uz Regulas (ES) Nr. 2015/1589 16. panta 1. punkta pārkāpumu, ciktāl Komisija ir uzdevusi Itālijas valstij atgūt attiecīgo atbalstu, lai arī tas ir pretrunā Savienības tiesībās paredzētajiem tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības un samērīguma vispārējiem principiem.


title: Lieta C-458/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L.

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L.

   (Lieta C-458/16 P)
   (2016/C 392/20)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L. (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietās no T-438/12 līdz T-441/12 un it īpaši lietā T-441/12 Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L./Eiropas Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan šajā tiesvedībā, gan Vispārējā tiesā notikušajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, par nepieņemamu atzīstot pamatu, kas saistīts ar apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.

               2.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ar nepareizu juridisku mērauklu vērtējot otro pieteikumu par maksātspējas neesamību un līdz ar to – jautājumu par prasības pieņemamību.

               3.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot vai klaji sagrozot pierādījumus, neesot izpildījusi pienākumu veikt neierobežotu pārbaudi tiesā un esot pārkāpusi tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī neesot sniegusi pamatojumu.


title: Lieta C-242/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. maijā iesniedza Landgericht Mannheim (Vācija) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH / Firma Gerhard und Jürgen Vogel GbR , Jürgen Vogel und Gerhard Vogel

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. maijā iesniedza Landgericht Mannheim (Vācija) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Firma Gerhard und Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel und Gerhard Vogel

   (Lieta C-242/14)
   2014/C 303/12
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Landgericht Mannheim

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Atbildētāji: Firma Gerhard un Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel, Gerhard Vogel

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai lauksaimniekam, kurš, līgumiski nevienodamies ar augu šķirņu īpašnieku, audzēšanā ir izmantojis aizsargātas augu šķirnes ievākto produktu, ir pienākums samaksāt taisnīgu atlīdzību atbilstoši Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 (1) par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 94. panta 1. punktam un —, ja tas izdarīts ar nodomu vai aiz nolaidības – jebkādus papildu zaudējumus augu šķirņu aizsardzības neievērošanas dēļ atbilstoši šīs regulas 94. panta 2. punktam jau tad, ja viņš vēl nav izpildījis savu pienākumu, kas tam uzlikts saskaņā ar šīs regulas 14. panta 3. punkta ceturto ievilkumu kopsakarā ar Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95 (2), ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, 5. un turpmākajiem pantiem samaksāt taisnīgu atlīdzību (nodeva par audzēšanu) brīdī, kad viņš faktiski izmanto ievākto produktu pavairošanas mērķiem savā laukā?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts tādējādi, ka lauksaimnieks tam uzlikto pienākumu samaksāt taisnīgu nodevu par audzēšanu var izpildīt arī pēc tam, kad viņš faktiski ir izmantojis ievākto produktu pavairošanas mērķiem savā laukā: vai minētās tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tajās ir noteikti termiņi, kuros lauksaimniekam, kurš audzēšanā ir izmantojis aizsargātas augu šķirnes ievākto produktu, ir jāizpilda tam uzliktais pienākums samaksāt taisnīgu nodevu par audzēšanu, lai audzēšanu Regulas (EK) Nr. 2100/94 94. panta 1. punkta izpratnē kopsakarā ar šīs regulas 14. pantu varētu atzīt par likumīgu?

      (1)  OV L 227, 1. lpp.

      (2)  OV L 173, 14. lpp.


title: Lieta T-65/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. februārī — Spānija/Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/41

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. februārī — Spānija/Komisija
   (Lieta T-65/08)
   (2008/C 92/82)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 5. decembra lēmumu par saderības noteikšanas procesu saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 21. pantu (lieta Nr. COMP/M.4685 Enel/Acciona/Endesa);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir par Komisijas 2007. gada 5. decembra Lēmumu C(2007) 5913 (galīgā redakcija) par saderības noteikšanas procesu saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (1) 21. pantu (lieta Nr. COMP/M.4685 Enel/Acciona/Endesa). Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzina, ka prasītāja bija pārkāpusi Regulas Nr. 139/2004 21. pantu, pakļaujot Enel un Acciona kopīgi veikto Endesa iegūšanu savā kontrolē virknei nosacījumu, kuri ir nesaderīgi ar EKL 28., 43. un 56. pantu un tāpēc neatbilstoši iejaucas Komisijas ekskluzīvajā kompetencē izlemt jautājumus par Kopienas mēroga koncentrāciju. Turklāt atbildētāja bija prasītājai uzlikusi pienākumu atsaukt nosacījumus, kas atzīti par nesaderīgiem ar Kopienu tiesībām.
   Prasījumu pamatojumā prasītāja, pirmkārt, apgalvo, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu Regulas Nr. 139/2004 21. pantā paredzētajā saderības noteikšanas procesā. Saskaņā ar prasītājas teikto, ja Komisija uzskata, ka dalībvalsts ir pārkāpusi Regulas Nr. 139/2004 21. pantu, tai ir jāierosina tiesvedība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi saskaņā ar EKL 226. pantu.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums, jo Komisija nav pārbaudījusi sabiedriskās drošības apsvērumus, uz kuriem Spānijas valdība pamatojās, lai, ievērojot Regulas Nr. 139/2004 21. pantā paredzēto, veiktu pasākumus saistībā ar Enel un Acciona publisko piedāvājumu iegūt savā kontrolē Endesa.
   Visbeidzot, prasītāja Komisijai pārmet Regulas Nr. 139/2004 21. panta 4. punkta pārkāpumu, ņemot vērā to, ka Spānijas iestādēm nebija pienākuma informēt Komisiju par nosacījumiem, kas izvirzīti Enel un Acciona publiskajam piedāvājumam iegūt savā kontrolē Endesa, tāpēc ka minētie nosacījumi bija noteikti, lai ievērotu tādas leģitīmas intereses kā sabiedriskā drošība.

      (1)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.).


title: Lieta T-640/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. janvāra spriedums – Sto/ITSB – Fixit Trockenmörtel Holding (“CRETEO”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “CRETEO” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “StoCretec” un “STOCRETE” — Relatīvs atteikuma pamats — Izmantošanas rezultātā iegūta atšķirtspēja — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. janvāra spriedums – Sto/ITSB – Fixit Trockenmörtel Holding (“CRETEO”)
   (Lieta T-640/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “CRETEO” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “StoCretec” un “STOCRETE” - Relatīvs atteikuma pamats - Izmantošanas rezultātā iegūta atšķirtspēja - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 098/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sto SE & Co. KGaA, agrāk – Sto AG (Stühlingen, Vācija) (pārstāvji – K. Kern un J. Sklepek, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāve – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Fixit Trockenmörtel Holding AG (Baar, Šveice) (pārstāvji – K. Lochner un C. Thomas, avocats)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 25. septembra lēmumu lietā R 905/2012–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Sto AG un Fixit Trockenmörtel Holding AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Sto SE & Co. KGaA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 39, 8.2.2014.


title: Lieta T-477/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. jūlijā – Haswani/Padome

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/34

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. jūlijā – Haswani/Padome
   (Lieta T-477/17)
   (2017/C 347/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: George Haswani (Yabroud, Sīrija) (pārstāvis – G. Karouni, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai:

               —

               atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 27. maija Īstenošanas regulu (ES) 2016/840, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 29. maija Lēmumu (KĀDP) 2017/917, ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 29. maija Īstenošanas regulu (ES) 2017/907, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 10. jūlija Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2017/1245, ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju;

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 10. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2017/1241, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā;

               —

               līdz ar to

                           —

                           pieņemt rīkojumu izdzēst George Haswani vārdu no iepriekš minēto tiesību aktu pielikumiem;

                           —

                           piespriest Padomei samaksāt EUR 100 000 kā atlīdzību par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu;

                           —

                           piespriest Padomei segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītāja norādītos tiesāšanās izdevumus, ko viņš apņemas pamatot tiesvedības laikā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, kas izriet no LESD 296. panta otrās daļas. Prasītājs pārmet Eiropas Savienības Padomei, ka tā esot norādījusi tikai vājus un vispārīgus apsvērumus, specifiski un konkrēti nenorādot iemeslus, kuru dēļ tā, īstenot savu novērtējuma brīvību, uzskata, ka attiecībā uz prasītāju ir jāpiemēro aplūkotie ierobežojošie pasākumi. Tādējādi nav izvirzīts neviens konkrēts un objektīvs elements, kas tiktu pārmests prasītājai un kas varētu pamatot attiecīgos pasākumus.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz samērīguma prasību, pārkāpjot pamattiesības. Prasītājs uzskata, ka strīdīgajiem pasākumiem ir jābūt spēkā neesošiem, jo tie ir nesamērīgi, ievērojot norādīto mērķi, un ir nesamērīga iejaukšanās brīvībā veikt uzņēmējdarbību un īpašumtiesībās, kas ir paredzētas, attiecīgi, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantā. Nesamērīgums izrietot no tā, ka pasākumi attiecas uz jebkādu nozīmīgu saimniecisko darbību, neparedzot nekādu citu kritēriju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā un pierādījumu neesamība, jo Padome savu ierobežojošo pasākumu secīgo pamatojumu esot secinājusi no elementiem, kam acīmredzami nav faktiska pamata, jo izvirzītajiem faktiem nav nekāda nopietna pamata.

               4.

               Ceturtais pamats attiecas uz zaudējumu atlīdzības prasību, jo noteiktu smagu un nepierādītu faktu piedēvēšana radīja prasītājam, kā arī viņā ģimenei draudus, kas parāda nodarītā kaitējuma nozīmīgumu un tādējādi pamato zaudējumu atlīdzības prasību.


title: Lieta F-31/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. februārī — Tomas /Parlaments

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/26

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. februārī — Tomas/Parlaments
   (Lieta F-31/08)
   (2008/C 158/46)
   Tiesvedības valoda — lietuviešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Stanislovas Tomas, Pavlodara (Kazahstāna) (pārstāvis — M. Michalauskas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Strīda priekšmets un apraksts
   Iecēlējinstitūcijas lēmuma par prasītāja atlaišanu no darba atcelšana un morālā kaitējuma un materiālo zaudējumu atlīdzināšana.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu par prasītāja atlaišanu no darba;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt prasītājam summu EUR 125 000 apmērā kā morālā kaitējuma un materiālo zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta C-225/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā B. J. Van Middendorp pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā B. J. Van Middendorp pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
   (lieta C-225/05)
   (2005/C 193/24)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos, Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 17. maija rīkojumu lietā B. J. Van Middendorp pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit [lauksaimniecības, dabas pārvaldes un pārtikas kvalitātes ministrs] un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 20. maijā.

      College van Beroep voor het bedrijfsleven lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Kopienu tiesības uzliek tiesām pienākumu pēc pašu iniciatīvas veikt pārbaudi, tas ir, pamatu pārbaudi, kas iziet ārpus strīdus priekšmeta, bet kas ir pamatoti uz Direktīvu 85/511/EK?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 85/511/EEK (1) 11. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā, lasot to kopā ar tās 13. panta 1. punkta otro ievilkumu, noteiktajam dalībvalstu pienākumam nodrošināt, ka laboratoriskas pārbaudes mutes un nagu sērgas vīrusa noteikšanai veic laboratorijas, kas ir uzskaitītas Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, ir tieša iedarbība?

               3.

                           (a)

                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir noteikusi laboratorija, kas nav norādīta B pielikumā, ir jābūt kādām tiesiskām sekām?

                           (b)

                           Ja atbilde uz 3(a). jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkta nolūks ir aizsargāt indivīdu, tādu kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, intereses? Ja nē, vai indivīdi, tādi kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, var atsaukties uz pienākumu, ko šis noteikums uzliek dalībvalstu iestādēm, pārkāpumu?

                           (c)

                           Ja atbilde uz 3b. jautājumu nosaka, ka indivīdi var atsaukties uz Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punktu:
                           Kādām tiesiskām sekām ir jābūt faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir konstatējusi laboratorija, kura nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā?

               4.

               Vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē, ņemot vērā tās 11. un 13. pantu, tādējādi, ka norāde Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda arī uz ID-Lelystad B.V.?

               5.

               Ja no atbildes uz augšminētajiem jautājumiem izriet, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību var atklāt Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija, vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka norāde “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda arī uz ID-Lelystad B.V.:
               Vai Direktīva 85/511/EEK ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts administratīvai iestādei, kura ir pilnvarota pieņemt lēmumus, ir saistošs laboratorijas, kura ir norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, veiktās pārbaudes iznākums vai, ja atbilde uz 2a. jautājumu nozīmē, ka administratīvā iestāde var pamatot savus mutes un nagu sērgas kontroles pasākumus arī uz rezultātiem, kurus ieguvusi Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija — pēdējās laboratorijas rezultāti, vai arī galīgās iestādes noteikšana ietilpst dalībvalsts procesuālajā autonomijā un tiesai, kurā notiek pamatprāvas izskatīšana, ir jānoskaidro, vai noteikumi tiek piemēroti neatkarīgi no tā, vai laboratoriskā pārbaude ir veikta atbilstoši Kopienu vai valsts tiesību noteiktam pienākumam, un vai valsts procesuālo tiesību piemērošana nepadara Kopienu noteikumu piemērošanu par ārkārtīgi sarežģītu vai praktiski neiespējamu?

               6.

               Ja atbilde uz 5. jautājumu nozīmē, ka to, vai valsts iestādēm ir saistošs laboratoriskais rezultāts, nosaka Direktīva 85/511/EEK:
               Vai valsts iestādēm ir bez nosacījumiem saistošs laboratorijas iegūtais mutes un nagu sērgas vīrusa pārbaudes rezultāts? Ja nē, kādu rīcības brīvību Direktīva 85/511/EEK atstāj dalībvalstīm?

      (1)  Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīva 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV L 315, 11. lpp.).


title: Lieta T-33/10: Prasība, kas celta 2010. gada 28. janvārī — ING Groep /Komisija

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/40

         Prasība, kas celta 2010. gada 28. janvārī — ING Groep/Komisija
   (Lieta T-33/10)
   2010/C 80/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ING Groep NV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji — O. Brouwer, M. Knapen un J. Blockx, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, it īpaši sakarā ar neatbilstošu pamatojumu, ciktāl lēmumā vienošanās CT1 grozījums ir kvalificēts kā papildu atbalsts EUR 2 miljardi apmērā;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, it īpaši sakarā ar neatbilstošu pamatojumu, ciktāl Komisija ir piekritusi apstiprināt atbalstu ar nosacījumu, ka tiek apstiprināti dominējošās cenas aizliegumi, kas paredzēti lēmumā un tā II pielikumā;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, it īpaši sakarā ar neatbilstošu pamatojumu, ciktāl Komisija ir piekritusi apstiprināt atbalstu ar nosacījumu, ka tiks izpildītas prasības pārstrukturēšanas jomā, kuras pārsniedz to, kas ir atbilstošs un tiek prasīts saskaņā ar paziņojumu par pārstrukturēšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Sakarā ar nemieru finanšu tirgos 2008. gada septembrī un oktobrī, Nīderlandes valsts 2008. gada 11. novembrī ieguldīja EUR 10 miljardi no “Core Tier 1” kapitāla (turpmāk tekstā — “vienošanās CT1”) ING (turpmāk tekstā — “prasītāja”). Šo atbalsta pasākumu Komisija sākotnēji apstiprināja 2008. gada 12. novembrī uz sešiem mēnešiem.
   2009. gada janvārī Nīderlandes valsts piekrita pārņemt ekonomisko risku attiecībā uz daļu no prasītājas samazinātās vērtības aktīviem. Šo pasākumu Eiropas Komisija sākotnēji apstiprināja 2009. gada 31. martā, un Nīderlandes valsts uzņēmās iesniegt pārstrukturēšanas plānu attiecībā uz prasītāju. 2009. gada oktobrī prasītāja un Nīderlandes valsts noslēdza vienošanos par grozījumiem sākotnējā vienošanās CT1, lai ļautu jau laicīgi atmaksāt pusi no CT1 kapitāla ieguldījuma. Prasītājas pārstrukturēšanas plāna galīgā versija tika iesniegta Komisijai 2009. gada 22. oktobrī.
   2009. gada 18. novembrī Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, kurā tā apstiprināja atbalsta pasākumu ar nosacījumu, ka tiks izpildītas pārstrukturēšanas saistības, kas paredzētas lēmuma I un II pielikumā.
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja lūdz daļēji atcelt 2009. gada 18. novembra lēmumu par valsts atbalstu Nr. C-10/2009 (agrāk N 138/2009), kuru īstenoja Nīderlande attiecībā uz prasītājas nelikvīdo aktīvu atbalsta mehānismu un pārstrukturēšanas plānu, ciktāl ar to 1) vienošanās CT1 grozījums ir kvalificēts kā pabildu atbalsts EUR 2 miljardi apmērā, 2) ir paredzēts apstiprināt atbalstu ar nosacījumu, ka tiek apstiprināti dominējošās cenas aizliegumi un 3) ir paredzēts apstiprināt atbalstu ar nosacījumu, ka tiek izpildītas prasības pārstrukturēšanas jomā, kuras pārsniedz to, kas ir atbilstošs un tiek prasīts saskaņā ar paziņojumu par pārstrukturēšanu.
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir daļēji jāatceļ šādu iemeslu dēļ.
   Ar pirmo pamatu, kas attiecas uz vienošanās CT1 grozījumu, prasītāja apgalvo, ka Komisija:

               a)

               pārkāpa LESD 107. pantu, secinot, ka starp prasītāju un Nīderlandes valsti noslēgtās vienošanāsCore Tier grozījums bija valsts atbalsts
               un

               b)

               pārkāpa principu par rūpīgu pārbaudi un LESD 296. pantu, jo netika rūpīgi un objektīvi izvērtēti visi konkrētās lietas atbilstošie fakti, netika uzklausītas attiecīgās personas un netika sniegts atbilstošs pamatojums apstrīdētajam lēmumam.

         Ar otro pamatu par aizliegumu ING un ING Direct izmantot dominējošo cenu, prasītāja apalvo, ka Komisija:

               a)

               pārkāpa labas pārvaldības principu, jo neizvērtēja rūpīgi un objektīvi visus konkrētās lietas atbilstošos faktus, un, turklāt, arī neizpildīja pienākumu norādīt lēmumā atbilstošu pamatojumu;

               b)

               pārkāpa samērīguma principu, nosakot, ka atbalsta pasākums tiek apstiprināts ar nosacījumu, ka tiek apstiprināti dominējošās cenas aizliegumi, kas nav atbilstoši, vajadzīgi vai samērīgi;

               c)

               pārkāpa LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un nepareizi piemēroja paziņojumā par pārstrukturēšanu paredzētos principus un pamatnostādnes.

         Ar trešo pamatu, kas attiecas uz nesamērīgām pārstrukturēšanas prasībām, prasītāja apgalvo, ka lēmums ir spēkā neesošs sakarā ar:

               a)

               kļūdu vērtējumā, jo Komisija nepareizi aprēķināja absolūto un relatīvo atbalsta summu un pārkāpa samērīguma un labas pārvaldības principu, prasot pārmērīgu pārstrukturēšanu, neizvērtējot rūpīgi un objektīvi visus tai iesniegtos atbilstošos faktus, un

               b)

               kļūdu vērtējumā un neatbilstošu pamatojumu, jo notika atkāpšanās no paziņojuma par pārstrukturēšanu, novērtējot prasīto pārstrukturēšanu.


title: Lieta F-47/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija rīkojums – Leon-Gonzalez un Vander Velde/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/48

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija rīkojums – Leon-Gonzalez un Vander Velde/Komisija
   (Lieta F-47/14) (1)

   (2016/C 222/73)
   Tiesvedības valoda: franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014., 47. lpp.


title: Lieta T-9/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija spriedums – Ball Beverage Packaging Europe/EUIPO – Crown Hellas Can (“Canettes”) Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlotas trīs skārdenes — Agrāks dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāls raksturs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25 panta 1. punkta b) apakšpunkts — Preču kopums, kas veido vienotu priekšmetu — Reģistrēta Kopienas dizainparauga aizsardzības apjoms — Pienākums norādīt pamatojumu — Lietas dalībnieka aizstāšana

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/23

         Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija spriedums – Ball Beverage Packaging Europe/EUIPO – Crown Hellas Can (“Canettes”)
   (Lieta T-9/15) (1)

   (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlotas trīs skārdenes - Agrāks dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāls raksturs - Atšķirīgs kopējais iespaids - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25 panta 1. punkta b) apakšpunkts - Preču kopums, kas veido vienotu priekšmetu - Reģistrēta Kopienas dizainparauga aizsardzības apjoms - Pienākums norādīt pamatojumu - Lietas dalībnieka aizstāšana)
   (2017/C 249/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ball Beverage Packaging Europe Ltd (Luton, Apvienotā Karaliste), kam tika atļauts aizstāt Ball Europe GmbH (pārstāvis – A. Renck, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Hanne)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Crown Hellas Can SA (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – N. Coulson un J. Koepp, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2014. gada 8. septembra lēmumu lietā R 1408/2012–3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Crown Hellas Can un Ball Europe.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Ball Beverage Packaging Europe Ltd ir atļauts aizstāt Ball Europe GmbH prasītājas statusā;

               2)

               prasību noraidīt;

               3)

               Ball Beverage Packaging Europe atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas Crown Hellas Can SA radušies procesā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas padomē.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.