title: Lieta T-313/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. novembrī — Otsuka Chemical pret EPNI

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/67

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. novembrī — Otsuka Chemical pret EPNI
   (Lieta T-313/06)
   (2006/C 326/140)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Otsuka Chemical Co, Ltd., Osaka (Japāna) (pārstāvji — K. Van Maldegem, C. Mereu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt EPNI noslēguma ziņojumu, ar nosaukumu “Secinājumi par aktīvās vielas benfurakarba pesticīdu riska novērtējuma salīdzinošo pārbaudi”;

               —

               piespriest EPNI un/vai Eiropas Komisijai papildu lūguma veidā saskaņā ar Tiesas reglamenta 63. un 64. pantu iesniegt priekšlikumu par benfurakarba (ne)iekļaušanu [sarakstā] Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā, ko tā ir paredzējusi iesniegt pastāvīgajai Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komitejai balsošanai šīs komitejas 2006. gada 22.-24. novembra sanāksmē vai kādā citā sanāksmē;

               —

               attiecībā uz prasītāju un attiecībā uz benfurakarba dokumentācijas pārskatīšanu atzīt Komisijas Regulas (EK) Nr. 1490/2002 20. pantu par prettiesisku un nepiemērojamu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājiem nodarīti apstrīdētā akta rezultātā un šajā posmā piemērot pagaidu atzinumu, ka atbildētājai ir jāatlīdzina zaudējumus, kurus tā ir nodarījusi prasītājiem, un atlīdzības apmērs ir jānosaka vai nu lietas dalībniekiem vienojoties vai Tiesai, ja šādas vienošanās nav;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas celtie pamati un argumenti ir identiski tiem, kādi ir norādīti lietā T-311/06 FMC Chemical un Arysta Lifesciences pret Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi.


title: lieta C-522/04: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. decembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/17

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. decembrī
   (lieta C-522/04)
   (2005/C 57/33)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Richard Lyal un Dimitris Triantafyllou, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               konstatēt, ka Beļģijas Karaliste nav izpildījusi uzliktos pienākumus, kas izriet no EK Līguma 18., 39., 43., 49. un 56. panta, Eiropas Ekonomiskās zonas līguma 28., 31., 36. un 40. panta, kā arī no 1992. gada 10. novembra Direktīvas 92/96/EEK (1) - jaunajā redakcijā - Direktīvas 2002/83/EK (2) 5. panta 1. daļa un 53. panta 2. daļas, jo

               —

               1992. gada CIR 59. pantā paredzēto atvilkumu izdarīšanu no darba devēju vecuma un priekšlaicīgu nāves gadījumu papildu apdrošināšanas iemaksām ir pakļauta nosacījumam, lai šīs iemaksas tiktu veiktas kādai Beļģijā reģistrētai apdrošināšanas sabiedrībai vai aprūpes fondam;

               —

               nodokļu atvieglojumu attiecībā uz ilgtermiņa noguldījumiem, kas saskaņā ar 1992. gada CIR 145. panta 1. punktu un 145. panta 3. punktu tiek piešķirti par personīgajām vecuma un priekšlaicīgu nāves gadījumu papildu apdrošināšanas iemaksām, kuras no algas atvelk darba devējs, ir pakļāvusi nosacījumam, lai šīs iemaksas tiktu veiktas kādai Beļģijā reģistrētai apdrošināšanas sabiedrībai vai aprūpes fondam;

               —

               1992. gada CIR 364.a pantā ir paredzējusi, ka gadījumā, ja kapitāla summas, atmaksājamās summas un uzkrājums 1992. gada CIR 34. panta nozīmē ir izmaksāts vai piešķirts personai, kam jāmaksā nodokļi un kura ir mainījusi savu dzīves vietu vai īpašuma atrašanās vietu, kas tagad ir ārzemēs, maksājumam vai piešķiršanai ir jānotiek dienu pirms dzīves vietas vai īpašuma atrašanās vietas mainīšanas, un ka saskaņā ar šā panta 2. daļu jebkuru 34. panta 2. daļas 3. punktā minētā pārvedi ir pielīdzinājusi to piešķiršanai tādējādi, ka saskaņā ar 1992. gada CIR 270. pantu ikviena apdrošinātā pienākums ir veikt algas nodokļa iepriekšēju atvilkšanu no tām kapitāla summām un atmaksājamām summām, kas tiek maksātas nerezidentam, kurš kādā brīdī nodokļu maksāšanas kontekstā ir bijis rezidents Beļģijā, un ja šīs kapitāla summas un atmaksājamās summas daļēji vai pilnībā ir izveidojušās laika periodā, kurā ieinteresētā persona nodokļu maksāšanas kontekstā ir bijis rezidents Beļģijā pat tad, ja Beļģijas noslēgts divpusējs līgums par aplikšanu ar nodokļiem piešķir otrajai līgumslēdzējai valstij tiesības aplikt šādus ienākumus ar nodokļiem;

               —

               saskaņā ar 1992. gada CIR 364.b pantu apliek ar nodokļiem darba devēju un personīgo papildu pensiju apdrošināšanas iemaksu veidā izveidotās kapitāla summas vai atmaksājamās summas pārvedumus, ko ir veikuši pensiju fondi un apdrošinātāji par labu saņēmējam vai tā tiesību pārņēmējam, citam pensiju fondam vai apdrošinātājam, kas nav dibināti Beļģijā, kaut gan šāda veida pārvedums nav uzskatāms par darbību, kas apliekama ar nodokļiem, ja šīs kapitāla summas vai atmaksājamās summas tiktu pārskaitītas citam pensiju fondam vai apdrošinātājam, kas ir dibināti Beļģijā;

               —

               pamatojoties uz Vispārīgo noteikumu par zīmognodevai pielīdzināmiem nodokļiem 224. panta 2.a punktu pieprasa apdrošinātājiem, kuri nav reģistrēti Beļģijā, lai tie pirms pakalpojumu sniegšanas Beļģijā saņem atbildīgajam pārstāvim izsniegtu licenci, kurš dzīvo Beļģijā, kurš rakstiski apliecina, ka maksās valsts noteiktos ikgadējos nodokļus par apdrošināšanas līgumiem, procentus un naudas sodus, kas izriet no līgumiem par apdrošināšanas gadījumiem, par kuriem ir pierādījumi, ka tie notikuši Beļģijā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Beļģijas nodokļu tiesību normas par arodpensiju sistēmām rada ierobežojumus pakalpojumu sniegšanas brīvībai, darba ņēmēju pārvietošanās brīvībai un tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kā arī brīvai kapitāla apritei.
   Pakalpojumu sniegšanas brīvība
   Beļģijas nodokļu tiesību normas, kas ierobežo darba devēju un darba ņēmēju arodpensiju sistēmās veikto iemaksu neaplikšanu ar nodokli attiecībā uz tikai tām iemaksām, kuras veiktas Beļģijā nodibinātās organizācijās, bet neietver ārpus Beļģijas nodibinātām organizācijām veiktās iemaksas, ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai.
   Noteikums, kas paredz, ka kapitāla vai atmaksājamo summu pārvedumus, ko veido darba devēju vai darba ņēmēju iemaksas, apliek ar nodokli, ja tie tiek iemaksāti ārvalstīs dibinātos pensiju fondos vai apdrošināšanas sabiedrībās, arī ir šķērslis citās dalībvalstīs nodibināto sabiedrību pakalpojumu sniegšanas brīvībai.
   Visbeidzot, vispārējs un absolūts pienākums, kas uzlikts ārzemju apdrošināšanas uzņēmumam, iecelt Beļģijā dzīvojošu pārstāvi, kuram personiski jānomaksā ikgadējais nodoklis par apdrošināšanas līgumiem, ir uzskatāms par nesamērīgu, kas pārkāpj citās dalībvalstīs nodibinātu sabiedrību pakalpojumu sniegšanas brīvību. Šī pienākuma mērķis, kas ir nodokļu samaksas garantēšana, varētu tikt nodrošināts ar mazāk ierobežojošiem līdzekļiem.
   Iepriekš minētās valsts tiesību normas ir arī pretrunā ar Direktīvas 2002/83/EK 5. pantu, kas nosaka, ka dalībvalstī saņemta licence ir derīga visā Kopienas teritorijā un ļauj uzņēmumam tajā veikt uzņēmējdarbību, izmantojot tiesības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā arī ar šīs direktīvas 53. panta 2. punktu, kas nosaka, ka katrai dalībvalstij jāatļauj apdrošināšanas uzņēmumiem, kas darbojas tās teritorijā, nodot visu vai daļu no tās portfeļa cesionāram, kas nodibināts Kopienā.
   Darba ņēmēju pārvietošanās brīvība un tiesības veikt uzņēmējdarbību
   Tiesību normas, kas aizliedz neaplikt ar nodokli darba devēja iemaksas vai samazināt nodokli par darba ņēmēja iemaksām, kuras veiktas citās dalībvalstīs nodibinātās organizācijās, ir bez tam pretrunā ar darba ņēmēju un pašnodarbināto personu pārvietošanās brīvību, kuru garantē EKL 39. un 43. pants, jo darba ņēmēji, kas profesionālo darbību veic dalībvalstī un ir pievienojušies arodpensiju sistēmai šajā dalībvalstī, kas ieradušies strādāt Beļģijā, nevar saņemt nodokļu atvieglojumus par iemaksām, kas tiek veiktas citās dalībvalstīs.
   Šķērslis darba ņēmēju pārvietošanās brīvībai un tiesībām veikt uzņēmējdarbību ir arī tiesību norma, kas nosaka, ka kapitāla un izpirkuma vērtības, ko veido darba devēju un darba ņēmēju pensiju papildu iemaksas, pārvedums ir apliekams ar nodokli, ja tas tiek veikts pensiju fondos vai apdrošināšanas organizācijās, kas ir nodibinātas ārvalstīs. Šī norma nostāda neizdevīgā stāvoklī tos darba ņēmējus un pašnodarbinātās personas neizdevīgā stāvoklī, kas vēlas apmesties uz dzīvi citā dalībvalstī, un kas šajā gadījumā vēlas veikt šī kapitāla un izpirkuma vērtības pārvedumu.
   Kapitāla brīva aprite.
   Visbeidzot, attiecīgās tiesību normas rada arī šķērsli kapitāla brīvai apritei, kas ir pretrunā ar EKL 56. pantu un EEZ līguma 40. pantu.
   Pārvedumi apdrošināšanas līguma izpildei ir jāuzskata par kapitāla apriti, un ierobežojumi attiecībā uz darba devēju iemaksu atskaitīšanu un nodokļu samazinājumu darba ņēmēju iemaksām, kuras veiktas Beļģijā dibinātās organizācijās, ir šīs kapitāla brīvās aprites diskriminējoši ierobežojumi.
   Tāpat pretēja brīvai kapitāla kustībai ir tiesību norma, kas nosaka, ka kapitāla un izpirkuma vērtība, ko veido darba devēju un darba ņēmēju pensiju papildu iemaksas, pārvedums ir apliekams ar nodokli, ja tas tiek veikts pensiju fondos vai apdrošināšanas organizācijās, kas ir nodibinātas ārvalstīs, turpretī tas nav apliekams ar nodokli, ja to ieskaita Beļģijā nodibinātā organizācijā.

      (1)  Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīva 92/96/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz dzīvības apdrošināšanu, un ar ko groza Direktīvu 79/267/EEK un Direktīvu 90/619/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 360 9.12.1992., 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīva 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu (OV L 345 19.12.2002., 1. lpp.).


title: Lieta T-485/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 2. februāra spriedums – Bon Net/ITSB – Aldi (“Bon Appétit!”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Bon Appétit!” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “Бон Аnemú” un “Bon Apetí” — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/39

         Vispārējās tiesas 2016. gada 2. februāra spriedums – Bon Net/ITSB – Aldi (“Bon Appétit!”)
   (Lieta T-485/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Bon Appétit!” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “Бон Аnemú” un “Bon Apetí” - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 098/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bon Net OOD (Sofija, Bulgārija) (pārstāvis – A. Ivanova, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – S. Hanne un D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji – L. Kolks, C. Fürsen, N. Lützenrath un U. Rademacher, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2014. gada 14. aprīļa lēmumu lietā R 1199/2013–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bon Net OOD un Aldi GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bon Net OOD sedz savus izdevumus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Aldi GmbH & Co. KG radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: Lieta T-511/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa rīkojums – Francija/Komisija Valsts atbalsts — Interbev veiktās darbības — Finansēšana ar brīvprātīgām iemaksām, kas ir padarītas par obligātām — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Lēmuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/27

         Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa rīkojums – Francija/Komisija
   (Lieta T-511/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Interbev veiktās darbības - Finansēšana ar brīvprātīgām iemaksām, kas ir padarītas par obligātām - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu - Lēmuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 184/47
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – sākotnēji E. Belliard, G. de Bergues, J. Rossi un J. Gstalter, vēlāk E. Belliard, G. de Bergues, D. Colas un J. Bousin)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Stromsky, C. Urraca Caviedes un S. Thomas, vēlāk B. Stromsky un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmumu 2012/131/ES par iemaksām par labu Interbev (OV L 59, 14. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta C-151/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Vakarų Baltijos laivų statykla” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/96/EK — Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai — 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Energoproduktu, kas tiek lietoti par degvielu kuģošanai Eiropas Savienības ūdeņos un elektroenerģijas ražošanai uz kuģiem, atbrīvojums no nodokļa — Kuģa izmantotā degviela kuģošanai no vietas, kurā tas ir uzbūvēts, uz citas dalībvalsts ostu, lai tur uzņemtu pirmo komerckravu

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Vakarų Baltijos laivų statykla” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

   (Lieta C-151/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/96/EK - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Energoproduktu, kas tiek lietoti par degvielu kuģošanai Eiropas Savienības ūdeņos un elektroenerģijas ražošanai uz kuģiem, atbrīvojums no nodokļa - Kuģa izmantotā degviela kuģošanai no vietas, kurā tas ir uzbūvēts, uz citas dalībvalsts ostu, lai tur uzņemtu pirmo komerckravu)
   (2017/C 293/10)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītājsa: “Vakarų Baltijos laivų statykla” UAB

      Atbildētāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no nodokļa ir piemērojams degvielai, kura tiek izmantota kuģa kuģošanai bez kravas no ostas vienā dalībvalstī, kas šajā gadījumā ir tā, kurā šis kuģis ir uzbūvēts, uz ostu citā dalībvalstī, lai tur kuģī iekrautu preces, kuras pēc tam ir jānogādā trešās dalībvalsts ostā;

               2)

               Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta un ar kuru šajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa tiek liegts piemērot tāpēc, ka energoproduktu piegāde kuģim ir tikusi veikta, neievērojot šajā tiesiskajā regulējumā paredzētās formālās prasības, lai gan šī piegāde atbilst visiem minētajā tiesību normā paredzētajiem piemērošanas nosacījumiem.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta T-165/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Red Bull /ITSB — Grupo Osborne ( TORO )

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Red Bull/ITSB — Grupo Osborne (“TORO”)
   (Lieta T-165/07)
   (2007/C 155/70)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Red Bull GmbH, Fuschl am See (Austrija) (pārstāvji — H. O'Neill, Solicitor, V. von Bomhard un A. Renck, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Grupo Osborne SA, El Puerto de Santa Maria, (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 20. februāra lēmumu lietā Nr. R 147/2005–4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Grupo Osborne SA

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “TORO”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 32., 33. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 500 917

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiskas preču zīmes “TORO ROSSO” un “TORO ROJO”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 32. klasē, kā arī valsts, starptautiskas un Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes, kas satur vārdu “BULL” vienu pašu vai savienojumā ar citiem vārdiem, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 32., 33. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem, izņemot “viesu izmitināšanas nodrošināšana”

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu tiktāl, ciktāl ar to apmierina iebildumus attiecībā uz precēm “alus” (32. klase), “alkoholiskie dzērieni, izņemot vīnu un alu” (33. klase) un pakalpojumu “nodrošināšana ar pārtiku un dzērieniem, t.sk. bārus, uzkodu bārus, restorānus, kafejnīcas, sabiedriskās iestādes, ēdnīcas un vīna bārus” (42. klase); Kopienas preču zīmes reģistrāciju var veikt attiecībā uz šīm precēm un pakalpojumiem.

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 73. panta otrā teikuma pārkāpums, jo Apelāciju padome savā lēmumā, kurā tā nepilnīgi izvērtējusi lietas dalībnieku iesniegtos materiālus, nav skaidri izklāstījusi pamatojumu.
   Turklāt Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome, neskatoties uz pretnostatīto preču zīmju konceptuālo identiskumu un agrāko preču zīmju reputāciju, nav ņēmusi vērā reputācijas nozīmīgumu.
   Visbeidzot, Regulas 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir izmantojusi pieņēmumu, ka pretnostatītām preču zīmēm vajag būt sajaucami līdzīgām, kamēr, atsaucoties uz prasītājas teikto, ir pietiekami, ka pircēji var “konstatēt saikni” starp divām preču zīmēm.


title: Lieta C-467/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 24. jūnija spriedumu lietā T-527/13 Itālija/Komisija 2015. gada 3. septembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 24. jūnija spriedumu lietā T-527/13 Itālija/Komisija 2015. gada 3. septembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-467/15 P)
   (2015/C 406/15)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci un P. Němečková)

      Otra lietas dalībniece: Itālijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 24. jūnija spriedumu lietā T-527/13 Itālijas Republika/Komisija, kas Komisijai paziņots tajā pašā dienā;

               —

               noraidīt pirmajā instancē celto prasību un piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Vispārējā tiesa ir nelikumīgi no jauna interpretējusi un pārkvalificējusi pirmajā instancē izvirzīto otro pamatu. Šādi rīkojoties, tā ir pārkāpusi principu, ka prasības priekšmeta robežas nosaka lietas dalībnieki, un aizliegumu pēc savas ierosmes izvirzīt pamatu, kas attiecas uz lēmuma likumību pēc būtības un ko prasītāja nebija savlaicīgi izvirzījusi prasībā;

               2)

               Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 108. pantu un Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 1. pantu saistībā ar jauna atbalsta un pastāvoša atbalsta jēdzieniem. It īpaši tā ir nepamatoti atzinusi, ka atbalstu var uzskatīt par pastāvošu, lai gan ir pārkāpts kāds no nosacījumiem, kas ir izvirzīts lēmumā, kurā tas tika atzīts par saderīgu. Tādējādi tā nav ievērojusi pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru vienkāršs šo nosacījumu pārkāpums izraisa jauna atbalsta pastāvēšanu un, ja nav jaunu faktu, ko varētu vērtēt citādi, pamato jaunu lēmumu par nesaderību.
               Turklāt, pamatoti noraidījusi iebildumus, kas attiecas uz iespējamu pamatojuma nenorādīšanu, Vispārējā tiesa nonāca pretrunā ar šo vērtējumu, pārmetot Komisijai, ka tā nav pierādījusi, ka nosacījuma pārkāpums ietekmēja Padomes apstiprinātā režīma būtību, un, pamatojoties uz to, kļūdaini uzskatīja, ka var daļēji atcelt lēmumu, ņemot vērā kļūdu tiesību piemērošanā.
               Vispārējā tiesa nav pienācīgi ņēmusi vērā starp Padomi un Komisiju pastāvošo institucionālo līdzsvaru, kas ir noteikts LESD 108. pantā. Ja Padome, pieņemot vienprātīgu lēmumu, izmanto pilnvaras izņēmuma kārtā atbalstu atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, bet šāda atzinuma spēkā esamībai izvirza prasību par konkrētu nosacījumu izpildi, tad Komisijai nav pienākuma noteikt, vai šie nosacījumi faktiski ir būtiski un vai tā var noteikt sodu par to pārkāpumu;

               3)

               Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 108. pantu un Regulas Nr. 659/1999 4., 6., 7., 14. un 16. pantu saistībā ar procedūrām, kas ir piemērojamas jaunam atbalstam un ļaunprātīgi īstenotam atbalstam.
               Atzinusi, ka tas, ka dalībvalsts nav ievērojusi nosacījumus, kas ir izvirzīti, apstiprinot atbalstu, ir šāda atbalsta ļaunprātīgas izmantošanas veids, tā ir izslēgusi to noteikumu nozīmi, kuri attiecas uz procedūru, kurā pārbauda atbalstu, kas ir īstenots ļaunprātīgi, pamatojoties uz faktu, ka Komisija savu lēmumu nav balstījusi uz šiem noteikumiem, un uz apsvērumu, ka jauna atbalsta un atbalsta, kas ir īstenots ļaunprātīgi, jēdzieni viens otru izslēdz. Tomēr noteikumi, kuri attiecas uz atbalstu, kas ir īstenots ļaunprātīgi, ciktāl tiem ir nozīme šajā lietā, ir identiski noteikumiem, kuri attiecas uz jaunu atbalstu. Tādējādi Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, daļēji atceļot lēmumu, tādēļ ka bija pieļauta kļūda atbalsta kvalifikācijā, kam nebija nekādu tiesisku seku.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-513/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. septembrī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Vilniaus apygardos administracinis teismas/Agrodetalė UAB, Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. septembrī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Vilniaus apygardos administracinis teismas/Agrodetalė UAB, Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija

   (Lieta C-513/15)
   (2015/C 414/25)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vilniaus apygardos administracinis teismas

      Atbildētāji: Agrodetalė UAB, Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/37/EK (1), kas attiecas uz tipa apstiprinājumu lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 74/150/EEK normas, ir piemērojamas ārpus ES ražotu lietotu transportlīdzekļu, vai tādu, kas nav jauni, piegādei uz ES tirgu un reģistrācijai, vai arī dalībvalstis var reglamentēt ar speciālām valsts tiesību normām šādu transportlīdzekļu reģistrāciju un var noteikt prasības, kādas ir piemērojamas šādai reģistrācijai (piemēram, pienākumu izpildīt Direktīvas 2003/37/EK prasības)?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/37/EK, kas attiecas uz tipa apstiprinājumu lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 74/150/EEK, 23. panta 1. punkta b) apakšpunktu, to lasot kopsakarā ar tās 2. panta q) punktu, var interpretēt tādējādi, ka tajā ir paredzēts, ka direktīvas normas ir piemērojamas T1, T2 un T3 kategorijas tehniskajām iekārtām, kas ir ražotas pēc 2009. gada 1. jūlija?

      (1)  OV L 171, 1. lpp., īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nodaļa, 31. sējums, 311. lpp.


title: Lieta T-430/03: Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. decembra rīkojums — Dascalu /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Starpspriedums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/38

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. decembra rīkojums — Dascalu/Komisija
   (Lieta T-430/03) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Starpspriedums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 64/61)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Iosif Dascalu, Kraainem (Beļģija) (pārstāvis — N. Lhoëst, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji C. Berardis-Kayser un L. Lozano Palacios, pēc tam C. Berardis-Kayser un H. Krämer, pārstāvji)
   Priekšmets
   Pirmkārt, lūgums atcelt Komisijas 2002. gada 23. decembra un 2003. gada 14. aprīļa lēmumus, ar ko groza prasītāja pakāpes klasifikāciju tiktāl, ciktāl tajos noteikts, ka viņa iecelšanas amatā brīdī viņam tiek piešķirta A6 pakāpe, 1 līmenis, un ka tie no finansiālā viedokļa ir spēkā, sākot no 1995. gada 5. oktobra, un ar tiem nav atjaunota prasītāja karjera attiecībā uz pakāpi, un tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumus, ar kuriem noraidītas prasītāja sūdzības, kā arī, otrkārt, atlīdzināt ar šiem lēmumiem nodarīto kaitējumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar šo prasību saistītā tiesvedība tiek izbeigta;

               2)

               Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 47, 21.2.2004.


title: Lieta T-199/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums — Cementownia Odra /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Polijas emisijas kvotu valsts sadales plāns 2008.-2012. gadam — Komisijas lēmums necelt iebildumus ar zināmiem nosacījumiem — Dalībvalstu kompetence individuāli sadalīt emisijas kvotas — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/38

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums — “Cementownia Odra”/Komisija
   (Lieta T-199/07) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Polijas emisijas kvotu valsts sadales plāns 2008.-2012. gadam - Komisijas lēmums necelt iebildumus ar zināmiem nosacījumiem - Dalībvalstu kompetence individuāli sadalīt emisijas kvotas - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2008/C 301/65)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cementownia “Odra” S.A., Opole (Polija) (pārstāvji — P. K. Rosiak un F. Puel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — U. Wölker un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmumu C (2007) 1295 (galīgā redakcija) par valsts sadales plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanai, kuru Polijas Republika paziņoja laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK, ar kuru nosaka siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas izveidi Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Cementownia “Odra” S.A. sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta T-288/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 15. marta spriedums — Cadila Healthcare /ITSB — Novartis ( “ZYDUS” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ZYDUS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “ZIMBUS” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/11

         Vispārējās tiesas 2012. gada 15. marta spriedums — Cadila Healthcare/ITSB — Novartis (“ZYDUS”)
   (Lieta T-288/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ZYDUS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “ZIMBUS” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2012/C 126/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cadila Healthcare Ltd (Ahmedabad, Indija) (pārstāvji — S. Bailey, F. Potin un A. Juaristi, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis — N. Hebeis, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 7. maija lēmumu (lieta R 1092/2007-2) par iebildumu procesu starp Novartis AG un Cadila Healthcare Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lūgumu izbeigt tiesvedību noraidīt;

               2)

               prasību noraidīt;

               3)

               Cadila Healthcare Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta C-473/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Conseil d'État (Francija) 2007. gada 25. oktobrī rīkojumu — Association nationale pour la protection des eaux et des rivières — TOS , Association OABA / Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables — Persona, kas iestājusies lietā: Association France Nature Environnement

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Conseil d'État (Francija) 2007. gada 25. oktobrī rīkojumu — Association nationale pour la protection des eaux et des rivières — TOS, Association OABA/Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables — Persona, kas iestājusies lietā: Association France Nature Environnement

   (Lieta C-473/07)
   (2008/C 22/42)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Conseil d'État
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Association nationale pour la protection des eaux et des rivières — TOS, Association OABA

      Atbildētāja: Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK (1) I pielikuma 6.6.a) punkts, kas attiecas uz mājputnu intensīvās audzēšanas iekārtām ar vairāk nekā 40 000 vietu, ir jāinterpretē kā tāds:

               1)

               kura piemērošanas jomā ietilpst paipalas, irbes un baloži,

               2)

               apstiprinošas atbildes gadījumā kā tāds, kas atļauj tādu kārtību, atbilstoši kurai atļautās robežvērtības tiek aprēķinātas saskaņā ar “dzīvnieku ekvivalentu” sistēmu, atbilstoši kurai dzīvnieku skaits uz vienu vietu tiek vērtēts atkarībā no sugas, lai ņemtu vērā dažādu sugu faktiski izvadītā slāpekļa daudzumu.

      (1)  Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīva 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.).


title: Lieta T-139/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. aprīlī — Loufrani /ITSB ( half-smiley )

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/34

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. aprīlī — Loufrani/ITSB (half-smiley)
   (Lieta T-139/08)
   (2008/C 142/62)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Franklin Loufrani, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — A. Deutsch, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 7. februāra lēmumu lietā R 0958/2007-4 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiskā preču zīme “half-smiley” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 18. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 893580

      Pārbaudītāja lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz visām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo preču zīmei piemīt minimālās pakāpes atšķirtspēja, kas nepieciešama reģistrācijai


title: Lieta C-208/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. aprīlī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Essent Belgium NV/Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. aprīlī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Essent Belgium NV/Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)

   (Lieta C-208/12)
   2012/C 227/16
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja:

      Essent Belgium NV

   Atbildētāja:

      Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)

   Pārējie lietas dalībnieki:

                  Vlaamse Gewest

                  Vlaamse Gemeenschap

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds valsts regulējums kā tas, kas ir ietverts Flandrijas 2000. gada 17. jūlija Dekrētā par elektroenerģijas tirgus organizāciju, kurš ir īstenots ar Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumu redakcijā ar grozījumiem, kuri ir izdarīti ar Flandrijas valdības 2005. gada 25. februāra Lēmumu par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2005. gada 8. jūlija Lēmumu par grozījumiem Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumā par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2002. gada 29. marta Lēmumā par publisko pienākumu veicināt racionālo enerģijas izmantošanu, atbilstoši kuram

                           —

                           piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, ir uzlikts pienākums katru gadu iesniegt regulatīvajai iestādei noteiktu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu (iepriekš minētā dekrēta 23. pants),

                           —

                           piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, Flandrijas Elektroenerģijas un gāzes tirgus regulatīvā iestāde (VREG) uzliek administratīvo naudas sodu, ja šie piegādātāji nav iesnieguši pietiekamu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu, lai izpildītu tiem attiecībā uz šādiem sertifikātiem uzliktās kvotas saistības (iepriekš minētā dekrēta 37. panta 2. punkts),

                           —

                           ir tieši noteikts, ka izcelsmes apliecinājumi no citām valstīm ar zināmiem nosacījumiem var tikt atzīti, lai izpildītu kvotas saistības (Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmuma šajā lietā piemērojamajā redakcijā 15.quater panta 2. punkts);

                           —

                           regulatīvā iestāde nevar vai nevēlas atzīt izcelsmes apliecinājumus, kuri nāk no Norvēģijas, jo nepastāv Flandrijas valdības, kura ir atzinusi, ka šo sertifikātu iesniegšana ir identiska vai līdzvērtīga (iepriekš minētā dekrēta 25. pants un 2004. gada 5. marta Lēmuma 15.quater panta 2. punkts), īstenošanas pasākumi, turklāt konkrētajā gadījumā regulatīvā iestāde nav pārbaudījusi identiskumu vai līdzvērtību,

                           —

                           visā laikposmā, kurā bija spēkā 2000. gada 17. jūlija Dekrēts, pārbaudot kvotas saistību izpildi, faktiski ir tikuši ņemti vērā tikai sertifikāti par Flandrijas reģionā ražoto zaļo elektroenerģiju, kamēr piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, nebija nekādas iespējas sniegt pierādījumu, ka iesniegtie izcelsmes apliecinājumi no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm atbilst nosacījumam par identisku vai līdzvērtīgu pierādījumu attiecībā uz šādu sertifikāti izsniegšanu pastāvēšanu,

                     ir saderīgs ar EEZ līguma 11. pantu un/vai EEZ līguma 13. pantu?

               2)

               Vai valsts regulējums pirmā jautājuma izpratnē ir saderīgs ar agrākās Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvas 2001/77/EK (1) par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus, 5. pantu (ciktāl tam ir nozīme attiecībā uz EEZ)?

               3)

               Vai valsts regulējums pirmā jautājuma izpratnē ir saderīgs ar vienlīdzīgas attieksmes principu un diskriminācijas aizliegumu, kas ir paredzēti tostarp EEZ līguma 4. pantā un agrākās Eiropas Parlamenta un Padomes (2003. gada) 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK (2) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu 3. pantā (ciktāl tam ir nozīme attiecībā uz EEZ)?

      (1)  OV L 283, 33. lpp.

      (2)  OV L 176, 37. lpp.


title: Lieta C-398/07: Apelācija, ko 2007. gada 28. augustā ierosinājusi Waterford Wedgwood plc par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā T-105/05 Assembled Investments (Proprietary) Ltd /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/12

         Apelācija, ko 2007. gada 28. augustā ierosinājusi Waterford Wedgwood plc par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā T-105/05 Assembled Investments (Proprietary) Ltd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-398/07)
   (2007/C 283/20)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Waterford Wedgwood plc (pārstāvis — J. Pagenberg, Rechtsanwalt)

      Citi lietas dalībnieki: Assembled Investments (Proprietary) Ltd, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā T-105/05;

               —

               nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest ITSB un Assembled Investments atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pārkāpusi Kopienas preču zīmes regulas (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, piemērojot kļūdainus tiesiskos kritērijus, lai noteiktu, ka konfliktējošās preces nav līdzīgas.
   Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pārkāpusi Kopienas preču zīmes regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, sava sprieduma 34. punktā pretēji Apelāciju padomes viedoklim norādot, ka patērētāji neuztvertu attiecīgās preces kā līdzīgas, un nesniedzot nekādus pierādījumus šim secinājumam, kas tātad ir balstīts uz faktu sagrozīšanu.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-48/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. janvārī iesniedza Okresný súd Dunajská Streda (Slovākija) – ERGO Poist’ovňa, a.s./Alžbeta Barlíková

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. janvārī iesniedza Okresný súd Dunajská Streda (Slovākija) – ERGO Poist’ovňa, a.s./Alžbeta Barlíková

   (Lieta C-48/16)
   (2016/C 136/19)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Dunajská Streda

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ERGO Poist’ovňa, a.s.

      Atbildētāja: Alžbeta Barlíková

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (1) (turpmāk tekstā – “Direktīva 86/653”) 11. pantā rodamais formulējums “līgums starp trešo personu un pilnvarotāju netiks pildīts” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nozīmē vai nu:

                           a)

                           pilnīgu līguma neizpildi, proti, gadījumu, kad nedz pilnvarotājs, nedz trešā persona pat daļēji nepilda līgumā paredzētās saistības, vai

                           b)

                           arī daļēju līguma neizpildi, proti, piemēram, situāciju, kad nav sasniegts iecerētais darījumu apjoms vai attiecīgi līgums nav spēkā tik ilgi, cik bijis paredzēts?

               2.

               Vai – gadījumā, ja pareiza ir pirmā jautājuma b) punktā izklāstītā interpretācija – Direktīvas 86/653 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tirdzniecības pārstāvja līguma noteikums par to, ka pārstāvim ir jāatmaksā proporcionāla savas komisijas naudas daļa, ja līgums starp pilnvarotāju un trešo personu nav izpildīts iecerētajā, proti, tirdzniecības pārstāvja līgumā noteiktajā apjomā, nav atkāpe par ļaunu pārstāvim?

               3.

               Vai tālab, lai tādos gadījumos kā pamatlietā aplūkotais izvērtētu, vai “pilnvarotājs [..] vainojams” Direktīvas 86/653 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē,

                           a)

                           jāpārbauda tikai tie tiesiskie apstākļi, kas tieši izraisījuši līguma izbeigšanos (piemēram, ja līgums tiek izbeigts tāpēc, ka trešā persona nav izpildījusi no tā izrietošās saistības), vai

                           b)

                           jāpārbauda arī tas, vai šos tiesiskos apstākļus nav radījusi pilnvarotāja izturēšanās tiesiskajās attiecībās ar šo trešo personu, kuras dēļ šī trešā persona zaudējusi uzticību pilnvarotājam un tāpēc nepilda no līguma ar pilnvarotāju izrietošās saistības?

      (1)  OV L 382, 17. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 6. nod., 1. sēj., 177. lpp.


title: Lieta T-746/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. novembra rīkojums – Biofa/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Augu aizsardzības līdzekļi — Īstenošanas regula (ES) 2015/2069 — Pamatvielas nātrija hidrogēnkarbonāta apstiprināšana — Tieša skāruma neesamība — Nepieņemamība

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/37

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. novembra rīkojums – Biofa/Komisija
   (Lieta T-746/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Augu aizsardzības līdzekļi - Īstenošanas regula (ES) 2015/2069 - Pamatvielas nātrija hidrogēnkarbonāta apstiprināšana - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība)
   (2017/C 006/46)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Biofa AG (Minsingena, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji C. Stallberg un S Knoblich, vēlāk C. Stallberg, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Ondrůšek, G. von Rintelen un F. Moro)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta atbilstoši LESD 263. pantam, lūdzot atcelt Komisijas 2015. gada 17. novembra Īstenošanas regulu (ES) 2015/2069, ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū apstiprina pamatvielu nātrija hidrogēnkarbonātu un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2015, L 301, 42. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu,

               2)

               nav jālemj par Dānijas Karalistes pieteikumu par iestāšanos lietā;

               3)

               Biofa AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kuri saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               4)

               Dānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus, kuri saistīti ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta C-277/10: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 9. februāra spriedums ( Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Luksan/Petrus van der Let (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Intelektuālais īpašums — Autortiesības un blakustiesības — Direktīvas 93/83/EEK, 2001/29/EK, 2006/115/EK un 2006/116/EK — Līgumā paredzēta kinematogrāfiska darba izmantošanas tiesību sadalīšana starp darba galveno režisoru un producentu — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šīs tiesības ekskluzīvi tiek piešķirtas filmas producentam — Iespēja atkāpties no šīs normas ar līguma noslēgšanu starp pusēm — Secīgas tiesības uz atlīdzību)

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/4

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 9. februāra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Luksan/Petrus van der Let

   (Lieta C-277/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Intelektuālais īpašums - Autortiesības un blakustiesības - Direktīvas 93/83/EEK, 2001/29/EK, 2006/115/EK un 2006/116/EK - Līgumā paredzēta kinematogrāfiska darba izmantošanas tiesību sadalīšana starp darba galveno režisoru un producentu - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šīs tiesības ekskluzīvi tiek piešķirtas filmas producentam - Iespēja atkāpties no šīs normas ar līguma noslēgšanu starp pusēm - Secīgas tiesības uz atlīdzību)
   2012/C 80/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Martin Luksan

      Atbildētājs: Petrus van der Let

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Handelsgericht Wien — Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 346, 61. lpp.) 2. panta 2., 5. un 6. punkta, kā arī 4. panta, Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvas 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.) 1. panta 5. punkta un 2. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 2., 3. panta un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 22. decembra Direktīvas 2006/116/EK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem (OV L 372, 12. lpp.) 2. panta 1. punkta interpretācija — Līgumā paredzēta kinematogrāfiska darba izmantošanas tiesību sadalīšana starp filmas autoru un producentu — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru visas izmantošanas tiesības tiek piešķirtas filmas producentam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvas 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai, 1. un 2. panta normas, no vienas puses, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. un 3. panta normas, skatot tās kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā 2. un 3. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/116/EK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem 2. pantu, no otras puses, ir interpretējamas tādējādi, ka tādas kinematogrāfiskā darba izmantošanas tiesības, kādas tiek aplūkotas pamatlietā (reproducēšanas tiesības, pārraidīšanas pa satelītu tiesības un cita veida izziņošanas publiskošanas veidā tiesības), saskaņā ar tiesisko regulējumu tieši un sākotnēji pieder galvenajam režisoram kā minētā darba autoram. Līdz ar to šīs normas ir interpretējamas tādējādi, ka tās ir pret tādu valsts likumdošanu, ar kuru minētās izmantošanas tiesības saskaņā ar tiesisko regulējumu un ekskluzīvi tiek piešķirtas attiecīgā darba producentam;

               2)

               Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka tajās dalībvalstīm ir noteikta prerogatīva ieviest kinematogrāfiskā darba nodošanas producentam prezumpciju arī attiecībā uz tādām kinematogrāfiskā darba izmantošanas tiesībām, kādas tiek aplūkotas pamatlietā (pārraidīšanas pa satelītu tiesības, reproducēšanas tiesības un cita veida izziņošanas publiskošanas veidā tiesības), ja vien šādai prezumpcijai nav neatspēkojama rakstura, kurš izslēgtu minētā darba galvenajam režisoram iespēju nolīgt citādi;

               3)

               Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka galvenajam režisoram kā kinematogrāfiskā darba autoram saskaņā ar tiesisko regulējumu tieši un sākotnēji ir tiesības uz Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto taisnīgo atlīdzību tā sauktās “privātās kopēšanas” izņēmuma dēļ;

               4)

               Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka tās neparedz dalībvalstīm prerogatīvu noteikt kinematogrāfiskā darba nodošanas producentam prezumpciju par tādām tiesībām uz taisnīgu atlīdzību, kas pieder minētā darba galvenajam režisoram pat tad, ja šī prezumpcija ir formulēta neatsaucami vai ja ir iespējama atkāpe no tās.

      (1)  OV C 246, 11.09.2010.


title: Lieta T-280/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/63

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-280/06) (1)

   (2008/C 301/116)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 28. septembrī lietā T-216/03 Mario Paulo Tenreiro pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — [Pakāpes maiņa] — Paaugstināšanas atteikums — Salīdzinošā zināšanu pārbaude)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/40

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 28. septembrī
   lietā T-216/03 Mario Paulo Tenreiro pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - [Pakāpes maiņa] - Paaugstināšanas atteikums - Salīdzinošā zināšanu pārbaude)
   (2004/C 300/78)
   tiesvedības valoda – franču
   Lietā T-216/03 Mario Paulo Tenreiro, ar dzīvesvietu Kraainem (Beļģija), ko pārstāv G. Vandersanden, avocat, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji – A. Bordes un L. Lozano Palacios, kas norādīja adresi Luksemburgā), iesniedza prasību par Komisijas 2002. gada 14. augustā publicētā lēmuma atcelšanu ar ko tiek noteikts ierēdņu saraksts, kas paaugstināti A4 pakāpē, pamatojoties uz 2002. gada pārbaudes rezultātiem, sakarā ar to, ka tajā nav minēts prasītāja uzvārds, Pirmās Instances tiesa šādā sastāvā: tiesnesis M. Pirrung (vienpersoniski), sekretāre D. Christensen, administratore, 2004. gada 28. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katra puse sedz pati savus izdevumus.

      (1)  OV C 200, 23.8.2003.


title: Lieta T-443/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/61

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-443/04) (1)

   (2008/C 301/103)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 19, 22.1.2005.


title: Lieta F-2/10 RENV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 6. decembra rīkojums — Marcuccio /Komisija

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/30

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 6. decembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-2/10 RENV)
   2014/C 39/56
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta T-279/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 15. janvāra spriedums — SICOM /Komisija (Šķīrējklauzula — Pārtikas palīdzība — Rapšu eļļas piegāde Gvinejai — Līguma neizpilde — Noilgums)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 15. janvāra spriedums — SICOM/Komisija
   (Lieta T-279/12) (1)

   (Šķīrējklauzula - Pārtikas palīdzība - Rapšu eļļas piegāde Gvinejai - Līguma neizpilde - Noilgums)
   2014/C 52/63
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SICOM Srl — Società industriale per il confezionamento degli olii meridionale (Cercola, Itālija) (pārstāvis — R. Manzi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Bartelt un F. Moro)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar šķīrējklauzulu un kurā lūgts piespriest Komisijai samaksāt prasītājai summu, kas atbilst par nepiegādātajiem daudzumiem un novēlotu piegādi piemērotajiem līgumsodiem un ko Komisija atskaitījusi no galīgās summas, kura samaksāta prasītājai par rafinētas rapšu eļļas piegādi Gvinejas Republikai saistībā ar pārtikas palīdzības pasākumiem, kas veikti saskaņā ar Komisijas 2011. gada 2. aprīļa Regulu (EK) Nr. 664/2001 par augu eļļas piegādi pārtikas palīdzības pasākumu ietvaros (OV L 93, 3. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               SICOM Srl — Società industriale per il confezionamento degli olii meridionale atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta T-25/11: Prasība, kas celta 2011. gada 17. janvārī — Germans Boada /ITSB (keramikas griešanas iekārtas forma)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 17. janvārī — Germans Boada/ITSB (keramikas griešanas iekārtas forma)
   (Lieta T-25/11)
   2011/C 80/45
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Germans Boada, SA (Rubí, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 771/2010-1 saskaņā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 65. panta 3. punktu un vienlīdzīgas attieksmes principa un Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 3. punkta pārkāpuma dēļ, atļaujot reģistrēt trīsdimensiju preču zīmi Nr. 7 317 911;

               —

               pakārtoti — tikai gadījumā, ja iepriekš minētais prasījums tiks noraidīts — atcelt Biroja Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 771/2010-1 Regulas par Kopienas preču zīmi 75. un 76. panta pārkāpuma dēļ;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 87. panta 2. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme keramikas griešanas iekārtas formā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 8. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot atšķirtspēja, un tās pašas regulas 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo esot pierādīts, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā. Vienlīdzīgas attieksmes principa un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 14. panta pārkāpums, jo Birojam esot bijis jāņem vērā vienīgi tie fakti un pierādījumi, kurus lietas dalībnieki iesnieguši attiecīgajā termiņā. Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums, jo Birojs neesot ņēmis vērā faktus un pierādījumus, ko prasītāja bija iesniegusi atbilstošā veidā un savlaicīgi.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-130/12: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 14. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 14. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-130/12) (1)

   2013/C 108/46
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012.


title: Lieta C-276/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Michael Siegberg/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Michael Siegberg/TUIfly GmbH

   (Lieta C-276/17)
   (2017/C 239/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Michael Siegberg

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta T-29/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 11. novembra rīkojums — Easycamp /ITSB — Oase Outdoors ( EASYCAMP )

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/57

         Vispārējās tiesas 2010. gada 11. novembra rīkojums — Easycamp/ITSB — Oase Outdoors (“EASYCAMP”)
   (Lieta T-29/09) (1)

   ()
   2011/C 30/102
   Tiesvedības valoda — angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 17. martā lietā C-170/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Staatssecretaris van Financiën pret J. H. M. Feron (Regula Nr. 918/83/EEK — Atbrīvojumi no muitas nodokļiem — Jēdzieni “personiskā manta” un “valdījums” — Transportlīdzeklis, ko personas rīcībā nodevis tās darba devējs)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 17. martā
   lietā C-170/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Staatssecretaris van Financiën pret J. H. M. Feron
       (1)

   (Regula Nr. 918/83/EEK - Atbrīvojumi no muitas nodokļiem - Jēdzieni “personiskā manta” un “valdījums” - Transportlīdzeklis, ko personas rīcībā nodevis tās darba devējs)
   (2005/C 132/13)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-170/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden (Augstākā tiesa, Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 11. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 14. aprīlī, tiesvedībā Staatssecretaris van Financiën pret J. H. M. Feron, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši A. Ross [A. Rosas], K. Lēnartss [K. Lenaerts], S. fon Bārs [S. von Bahr] (referents) un K. Šīmans [K. Schiemann], ģenerāladvokāts M. Pojaress Maduru [M. Poiares Maduro], sekretāre M.-F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 17. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Tāda vieglā automašīna kā pamata prāvā esošā ir jāuzskata par personisko mantu Padomes 1983. gada 28. marta Regulas Nr. 918/83/EEK, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē, kurai ir piemērojams muitas nodokļu atvieglojums saskaņā ar minētās regulas 2. un 3. pantu.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Lieta T-522/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 18. jūnija spriedums — Otero González /ITSB — Apli-Agipa ( “APLI-AGIPA” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “APLI-AGIPA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “AGIPA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču salīdzinājums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/73

         Vispārējās tiesas 2013. gada 18. jūnija spriedums — Otero González/ITSB — Apli-Agipa (“APLI-AGIPA”)
   (Lieta T-522/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “APLI-AGIPA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “AGIPA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču salīdzinājums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 225/160
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José Luis Otero González k-gs (Barselona, Spānija) (pārstāvis — S. Correa, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Apli-Agipa SAS (Dormans, Francija) (pārstāvis — E. Sugrañes Coca, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 13. jūlija lēmumu lietā R 1454/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp José Luis Otero González k-gu un Apli-Agipa SAS

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 13. jūlija lēmumu lietā R 1454/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp José Luis Otero González k-gu un Apli-Agipa SAS daļā, kurā apmierināta Apli-Agipa apelācijas sūdzība un atļauta tās Kopienas vārdiskas preču zīmes “AGIPA” reģistrācija attiecībā uz “fotogrāfijām; līmvielām kancelejas vai mājturības vajadzībām; otām; kancelejas precēm (izņemot mēbeles); mācību un uzskates līdzekļiem (izņemot aparatūru); sintētiskiem iesaiņojuma materiāliem (kas nav ietverti citās klasēs); iespiedburtiem; klišejām”, kas ietilpst 16. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Otero González k-ga tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Apli-Agipa sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 13, 14.1.2012.


               24.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 58/12

         Lihtenšteinas Firstistes 2010. gada 22. decembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-17/10)
   2011/C 58/06
   Lihtenšteinas Firstiste, ko pārstāv Lihtenšteinas Firstistes pārstāve Dr. Andrea Entner-Koch, EEA Coordination Unit, Austrasse 79/Europark, 9490 Vaduz, Fürstentum Liechtenstein, 2010. gada 22. decembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Lihtenšteinas Firstiste pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               atceļ EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 3. novembra Lēmumu Nr. 416/10/COL par ieguldījumu uzņēmumu aplikšanu ar nodokļiem atbilstoši Lihtenšteinas nodokļu likumam;

               2)

               alternatīvi pasludina par spēkā neesošiem 3. un 4. pantu EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 3. novembra Lēmumā Nr. 416/10/COL, ciktāl tajos pieprasīts atmaksāt atbalstu, kas minēts šā lēmuma 1. pantā;
               un

               3)

               piespriež EBTA Uzraudzības iestādei segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 3. novembra Lēmumā Nr. 416/10/COL ir paziņots, ka nodokļu atbrīvojums, kas piemērojams ieguldījumu uzņēmumiem un kas tika atcelts no 2006. gada 30. jūnija, bija nesaderīgs ar EEZ līguma 61. panta 1. punktu.

               —

               Turklāt EBTA Uzraudzības iestāde pieņēma lēmumu, ka iespējamais atbalsts ir nelikumīgs atbalsts, kas jāatgūst no ieguldījumu uzņēmumiem, kas to saņēma no 1997. gada 15. marta līdz dienai, kad saņēmēji pēdējo reizi izmantoja atbrīvojumu pēc tam, kad tas tika atcelts 2006. gadā.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskatīja, ka atgūšana jāveic nekavējoties un jebkurā gadījumā līdz 2011. gada 3. martam saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētajām procedūrām ar nosacījumu, ka tie paredz lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi.

               —

               Prasības iesniedzējs apgalvo, ka attiecīgie nodokļu noteikumi nav valsts atbalsts EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē.

               —

               Prasības iesniedzējs apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                           —

                           ir kļūdījusies, piemērojot EEZ līguma 61. panta 1. punktu ieguldījumu uzņēmumu aplikšanai ar nodokļiem saskaņā ar Lihtenšteinas nodokļu likumu un piespriežot ieguldījumu uzņēmumiem no 1997. gada 15. marta atmaksāt iespējamo nelikumīgo atbalstu,

                           —

                           ir pārkāpusi EEZ tiesību vispārējos principus, pieprasot atgūt iespējamo nelikumīgo atbalstu,

                           —

                           savā apstrīdētajā lēmumā nesniedza atbilstošu pamatojumu, kā noteikts Uzraudzības un Tiesas nolīguma 16. pantā.


title: Lieta T-126/11 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 8. marta rīkojums — Marcuccio /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Medicīnisko izdevumu atlīdzināšana — Nelabvēlīgs akts — Netieši izteikts atteikums — Pienākums norādīt pamatojumu — Daļēji acīmredzami nepamatota un daļēji acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 8. marta rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-126/11 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Medicīnisko izdevumu atlīdzināšana - Nelabvēlīgs akts - Netieši izteikts atteikums - Pienākums norādīt pamatojumu - Daļēji acīmredzami nepamatota un daļēji acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)
   2012/C 126/35
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Curall un C. Berardis-Kayser, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (tiesnesis, kas lietu izskata vienpersoniski) 2010. gada 14. decembra spriedumu lietā F-1/10 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot daļēji atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               pretapelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu;

               3)

               Luigi Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē;

               4)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību pats.

      (1)  OV C 120, 16.04.2011.


title: Lieta C-383/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. jūlijā iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — DIGITALNET OOD/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. jūlijā iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — DIGITALNET OOD/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

   (Lieta C-383/11)
   2011/C 298/25
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen Sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: DIGITALNET OOD

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kā ir interpretējami jēdzieni “modems” un “pieeja internetam” 2009. gada Kombinētās nomenklatūras (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula (EK) Nr. 1031/2008 (1), OV L 291, 1. lpp.) un tās skaidrojumu apakšpozīcijas 8528 71 13 nozīmē?

               2)

               Kura ir ierīces — pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloka — noteicošā funkcija (galvenā funkcija), pēc kuras ir jāpiemēro muitas tarifs, — televīzijas signālu uztveršana vai tāda modema izmantošana, kurš dod interaktīvas informācijas apmaiņas iespēju, lai nodrošinātu piekļuvi internetam?

               3)

               Ja ierīces — pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloka — noteicošā funkcija (galvenā funkcija) ir tāda modema izmantošana, kurš dod interaktīvas informācijas apmaiņas iespēju, lai nodrošinātu piekļuvi internetam, vai modema darbināšanas izvēlētajam modulēšanas un demodulēšanas veidam un izmantotā modema veidam ir nozīme, veicot muitas tarifa klasificēšanu, vai arī pietiek ar to, ka ar modemu tiek nodrošināta piekļuve internetam?

               4)

               Vai ir pieļaujams, ka muitas iestādes, fiziski neapskatot importēto preci, groza tās klasifikāciju, un ka eksperta atzinums ir sagatavots vienīgi uz rakstisku pierādījumu pamata, proti, tā paša ražotāja ar tā paša numura, bet no cita importa cēlušās ierīces lietotāja rokasgrāmatas, tehnisko īpašību un apskates pamata?

               5)

               Ar kādu 2009. gada Kombinētās nomenklatūras (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula (EK) Nr. 1031/2008, OV L 291, 1. lpp.) kodu ir jāklasificē ierīce (pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloks) šajā lietā, ņemot vērā tās tehniskās īpašības, kas konstatētas pamata prāvā?

      (1)  OV L 291, 1. lpp.


title: Lieta T-8/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. janvārī — ClientEarth u.c./Komisija

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. janvārī — ClientEarth u.c./Komisija
   (Lieta T-8/13)
   2013/C 71/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste), Générations futures (Ons-en-Bray, Francija) un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — A. van den Biesen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 26. oktobra Lēmumu (Ares(2012)1271350);

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājām summu, kādu noteiks Vispārējā tiesa saistībā ar tām nodarītā materiālā un morālā kaitējuma atlīdzināšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas vēlējās izmantot tiesības, kas tām tika piešķirtas ar Regulu par Orhūsas konvencijas piemērošanu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006) (1). Pamatojoties uz šo regulu, tās iesniedza lūgumu par Komisijas 2012. gada 2. jūlija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 582/2012 (2), ar ko apstiprina darbīgo vielu bifentrīnu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 (3), iekšēju pārskatīšanu. Savā lūgumā prasītājas atsaucās uz Vispārējās tiesas judikatūru, kurā tika atrisināts būtisks jautājums saistībā ar minēto regulu (Vispārējās tiesas 2012. gada 14. jūnija spriedumi lietās T-338/08 un T-396/09). Tomēr Komisija ar apstrīdēto 2012. gada 26. oktobra lēmumu nolēma atzīt iekšējās pārskatīšanas lūgumu par nepieņemamu, neskatoties uz to, ka Komisijas agrākos lēmumus, kuru rezultātā tika taisīti divi 2012. gada 14. jūnija spriedumi, kas bija pilnībā identiski šajā lietā pieņemtajam lēmumam, Vispārējā tiesa atcēla, konstatējot, ka iepriekš minētā regula par Orhūsas konvencijas piemērošanu bija daļēji prettiesiska, jo ar to tika pārkāpti Orhūsas konvencijas noteikumi (4). Eiropas Savienība ir šīs konvencijas līgumslēdzēja puse tāpat kā visas tās dalībvalstis.
   Savas prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.
   Pirmais pamats ir balstīts uz to, ka Komisija kļūdaini nav ievērojusi iepriekšminētos Vispārējās tiesas 2012. gada 14. jūnija spriedumus lietās T-338/08 Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe/Komisija un T-396/09 Vereniging Milieudefensie un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Komisija.
   Otrais pamats ir balstīts uz to, ka ar Regulu par Orhūsas konvencijas piemērošanu ieviestais ierobežojums attiecībā uz “individuāla rakstura administratīviem aktiem” ir uzskatāms par Eiropas Savienības pienākuma ievērot Orhūsas konvenciju neizpildi, ciktāl Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punkts ierobežo jēdzienu “akti”, kā tas ir izmantots Orhūsas konvencijas 9. panta 3. punktā, attiecinot to tikai uz “administratīviem aktiem”, kas Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ir definēti kā “pasākumi, kam ir individuāls raksturs”.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem.

      (2)  Komisijas 2012. gada 2. jūlija Īstenošanas regula (ES) Nr. 582/2012, ar ko apstiprina darbīgo vielu bifentrīnu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regula (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK.

      (4)  Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem — Paziņojumi (OV 2005 L 124, 4. lpp.).


title: Lieta C-406/10: Tiesas (virspalāta) 2012. gada 2. maija spriedums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SAS Institute Inc./World Programming Ltd (Intelektuālais īpašums — Direktīva 91/250/EEK — Datorprogrammu tiesiskā aizsardzība — 1. panta 2. punkts un 5. panta 3. punkts — Aizsardzības apjoms — Tieša izstrāde vai izstrāde, izmantojot citu procesu — Ar autortiesībām aizsargāta datorprogramma — Funkciju pārņemšana citā programmā, nepiekļūstot pirmās programmas pirmkodam — Pirmās datorprogrammas objektkoda dekompilācija — Direktīva 2001/29/EK — Autortiesības un blakustiesības informācijas sabiedrībā — 2. panta a) punkts — Datorprogrammas lietošanas rokasgrāmata — Reproducēšana citā datorprogrammā — Autortiesību pārkāpums — Nosacījums — Lietošanas rokasgrāmatas autora intelektuālās jaunrades izpausme)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/5

         Tiesas (virspalāta) 2012. gada 2. maija spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SAS Institute Inc./World Programming Ltd

   (Lieta C-406/10) (1)

   (Intelektuālais īpašums - Direktīva 91/250/EEK - Datorprogrammu tiesiskā aizsardzība - 1. panta 2. punkts un 5. panta 3. punkts - Aizsardzības apjoms - Tieša izstrāde vai izstrāde, izmantojot citu procesu - Ar autortiesībām aizsargāta datorprogramma - Funkciju pārņemšana citā programmā, nepiekļūstot pirmās programmas pirmkodam - Pirmās datorprogrammas objektkoda dekompilācija - Direktīva 2001/29/EK - Autortiesības un blakustiesības informācijas sabiedrībā - 2. panta a) punkts - Datorprogrammas lietošanas rokasgrāmata - Reproducēšana citā datorprogrammā - Autortiesību pārkāpums - Nosacījums - Lietošanas rokasgrāmatas autora intelektuālās jaunrades izpausme)
   2012/C 174/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SAS Institute Inc.

      Atbildētāja: World Programming Ltd

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvas 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV L 122, 42. lpp.) 2. panta 1. punkta un 5. panta 3. punkta interpretācija — Aizsardzības apjoms — Tādas datorprogrammas tieša izstrāde vai izstrāde, izmantojot citu procesu, piemēram, objektkoda dekompilāciju, kurā ir pārņemtas funkcijas, ko nodrošina cita datorprogramma, kura jau ir aizsargāta ar autortiesībām, ja nav piekļuves pēdējās minētās pirmkodam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvas 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka nedz datorprogrammas funkcionalitāte, nedz programmēšanas valoda un datu datņu formāts, kas izmantoti kādā datorprogrammā, lai lietotu dažas tās funkcijas, nav šīs programmas izpausmes forma, un šajā ziņā nav aizsargāti ar datorprogrammu autortiesībām šīs direktīvas izpratnē;

               2)

               Direktīvas 91/250 5. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka persona, kas saņēmusi licencētu datorprogrammas eksemplāru, bez autortiesību īpašnieka atļaujas drīkst novērot, pētīt vai testēt šīs programmas darbību, lai noteiktu idejas un principus, kas ir jebkāda minētās programmas elementa pamatā, ja šī persona veic darbības, kuras ir aptvertas ar šo licenci, kā arī ielādēšanas un darbināšanas darbības, kas vajadzīgas datorprogrammas izmantošanai, ar nosacījumu, ka šī persona nepārkāpj autortiesību uz šo programmu īpašnieka ekskluzīvās tiesības;

               3)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas, ka datorprogrammā vai šīs programmas lietošanas rokasgrāmatā ir reproducēti daži kādas citas ar autortiesībām aizsargātas datorprogrammas lietošanas rokasgrāmatā aprakstīti elementi, var tikt uzskatīts par autortiesību uz šo pēdējo minēto rokasgrāmatu pārkāpumu, ja — un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai — šis reproducējums ir ar autortiesībām aizsargātas datorprogrammas lietošanas rokasgrāmatas autora intelektuālās jaunrades izpausme.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Tiesas spriedums (2016. gada 29. jūlijs) lietā E-30/15 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/62/ES, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm)

text:
               6.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/13

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2016. gada 29. jūlijs)
   lietā E-30/15
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/62/ES, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm)
   (2017/C 108/11)
   Lietā E-30/15 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS sniegt paziņojumu, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar tiesību aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XIII nodaļas 15.q punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/62/ES (2011. gada 8. jūnijs), ar ko Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, groza attiecībā uz to, kā novērst viltotu zāļu nokļūšanu legālas piegādes ķēdē) un kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu minēto aktu, vai jebkurā gadījumā nedarot šos pasākumus zināmus EBTA Uzraudzības iestādei – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents) 2016. gada 29. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar tiesību aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XIII nodaļas 15.q punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/62/ES (2011. gada 8. jūnijs), ar ko Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, groza attiecībā uz to, kā novērst viltotu zāļu nokļūšanu legālas piegādes ķēdē) un kas pielāgots Līgumam saskaņā ar tā 1. protokolu, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu minēto aktu;

               2.

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-499/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. oktobrī — MOL /Komisija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/52

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. oktobrī — MOL/Komisija
   (Lieta T-499/10)
   ()
   2010/C 346/102
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvji — N. Niejahr, lawyer, F. Carlin, Barrister, un C. van der Meer, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu vai

               —

               pakārtoti — atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ir uzdota naudas summu atgūšana no prasītājas, un

               —

               piespriest atbildētājai segts savus tiesāšanās izdevumus pašai un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 9. jūnija lēmumu C(2010) 3553 — galīgā redakcija, ar kuru atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu valsts atbalsts, ko Ungārijas valsts iestādes piešķīrušas sabiedrībai Hungarian Oil & Gas Plc (turpmāk tekstā — “MOL”), pamatojoties uz līgumu starp MOL un Ungārijas valsti, saskaņā ar kuru sabiedrība faktiski ir atbrīvota no paaugstinātas izrakteņu ieguves nodevas likmes, kas 2008. gada janvārī ir noteikta saskaņā ar Ungārijas Likuma par izrakteņu ieguvi grozījumiem (Valsts atbalsts C 1/09 (ex NN 69/08)). Prasītāja apstrīdētajā lēmumā ir identificēta kā šķietamā valsts atbalsta saņēmēja, un šajā lēmumā Ungārijas valstij ir uzdots atgūt no prasītājas valsts atbalstu kopā ar procentiem.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs juridiskos pamatus.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka atbildētāja pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka prasītājas tiesību uz izrakteņu ieguvi pagarināšana 2005. gadā, aplūkota kopsakarā ar sekojošiem 2008. gada Ungārijas Likuma par izrakteņu ieguvi grozījumiem, ir prettiesisks un nesaderīgs valsts atbalsts, un uzdodot atgūt no prasītājas šo šķietamo valsts atbalstu kopā ar procentiem. Konkrēti, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pārkāpa LESD 107. panta 1. punktu, konstatējot, ka:

               —

               2005. gada vienošanās par līguma pagarināšanu un 2008. gada Ungārijas Likuma par izrakteņu ieguvi grozījumi kopā ir vienots valsts atbalsta pasākums atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam;

               —

               šķietamais valsts atbalsts ir selektīvi, pamatojoties uz kļūdainu secinājumu, ka atbilstošā juridiskā atsauce ir atļaujas piešķiršanas tiesiskā sistēma, nevis Likums par izrakteņu ieguvi;

               —

               šķietamais valsts atbalsts piešķīra prasītājai priekšrocības, neraugoties uz faktu, ka prasītāja maksāja augstākas nodevas un maksājumus, nekā tas būtu bijis gadījumā, ja nebūtu šķietamā valsts atbalsta vai saskaņā ar 2008. gada Likuma par izrakteņu ieguvi grozījumiem, un ka katrā ziņā Ungārijas valsts rīkojās kā uzņēmējs un līguma pagarināšana bija pamatota ar ekonomiskiem apsvērumiem;

               —

               šķietamais valsts atbalsts kropļoja konkurenci, pat ja citi uzņēmēji nemaksāja augstākas nodevas atbilstoši grozītajam Likumam par izrakteņu ieguvi.

         Otrkārt, pakāroti, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pārkāpa LESD 108. panta 1. punktu, neizvērtējot atbilstoši esošajam atbalstam piemērojamām tiesību normām vienošanos par līguma pagarināšanu (kas nebija valsts atbalsta pasākums laikā starp tā noslēgšanu 2005. gadā un Likuma par izrakteņu ieguvi grozījumiem 2008. gadā un kļuva par valsts atbalstu vienīgi līdz ar 2008. gada Ungārijas Likuma par izrakteņu ieguvi grozījumu stāšanos spēkā).
   Treškārt, pakārtoti iepriekšējam pamatam, — gadījumā, ja Vispārējā tiesa konstatēs, ka pasākums ir jauns valsts atbalsts, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja, uzdodot atbalsta atgūšanu no prasītājas, pārkāpa Procedūras regulas 14. panta 1. punktu, jo atbalsta summas atgūšana no prasītājas pārkāpj prasītājas tiesisko paļāvību attiecībā uz vienošanās par līguma pagarināšanu stabilitāti un tiesiskās noteiktības principu.


title: Lieta T-822/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. decembrī  – Geilenkothen Fabrik für Schutzkleidung /ITSB ( “Cottonfeel” )

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/61

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. decembrī – Geilenkothen Fabrik für Schutzkleidung/ITSB (“Cottonfeel”)
   (Lieta T-822/14)
   (2015/C 046/79)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Geilenkothen Fabrik für Schutzkleidung GmbH (Gerolstein–Müllenborn, Vācija) (pārstāvis: M. Straub, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Cottonfeel” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 9 35  236

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 2. oktobra lēmums lietā R 2579/2013–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-459/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūnijā – Messi Cuccittini /ITSB – Pires Freitas Campos  ( “LEO” )

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/18

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūnijā – Messi Cuccittini/ITSB – Pires Freitas Campos (“LEO”)
   (Lieta T-459/14)
   2014/C 329/26
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Lionel Andrés Messi Cuccittini (Barselona, Spānija) (pārstāvji – J. Rivas Zurdo un M. Toro Gordillo, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Maria Leonor Pires Freitas Campos (Setúbal, Portugāle)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 27. marta lēmumu lietā R 1554/2013-1 daļā, kurā, noraidot prasītāja apelācijas sūdzību, ir apstiprināts Iebildumu nodaļas lēmums apmierināt iebildumus B 2009291 un pilnībā noraidīt Kopienas preču zīmes Nr. 1 0 6 13  511“LEO” reģistrācijas pieteikumu;

               —

               piespriest pretējam lietas dalībniekam vai lietas dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “LEO”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. un 33. klasē – Kopienas preču zīmes Nr. 1 0 6 13  511 reģistrācijas pieteikums

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Maria Leonor Pires Freitas Campos

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “LEO D’HONOR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta F-4/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. janvārī  – ZZ  u.c./Komisija

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/26

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. janvārī – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-4/15)
   (2015/C 096/33)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji – C. Bernard-Glanz, N. Flandin un S. Rodrigues, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumus, ar kuriem prasītāju algām un pensijām tika piemēroti Regulās Nr. 422/2014 un Nr. 423/2014 paredzētie pielāgojumi par 2011. un 2012. gadu, un prasība par zaudējumu atlīdzību sakarā ar nodarīto materiālo zaudējumu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētos lēmumus un, ja nepieciešams, lēmumus par sūdzību noraidīšanu;

               —

               piespriest atbildētajai izmaksāt algas neizmaksātās summas, kas atbilst viņu algu un pensiju pielāgošanai 1,7 % apmērā 2011. un 2012. gadā, tādējādi atlīdzinot finanšu materiālos zaudējumus, tiem kopš sprieduma pasludināšanas dienas pieskaitot nokavējuma procentus saskaņā ar Eiropas centrālās bankas noteikto likmi, kurai pieskaita divus punktus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-272/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-272/08)
   (2008/C 209/54)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un E. Adsera Ribera)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/83/EK (1) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šīs direktīvas 38. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2004/83/EK transponēšanai valsts tiesībās noteiktais termiņš beidzās 2006. gada 10. oktobrī.

      (1)  OV L 304, 12. lpp.