Vispārējās tiesas spriedums (apelācijas palāta) 2014. gada 21. maijā. # Eiropas Komisija pret Luigi Macchia. # Lieta T-368/12 P.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta), 2016. gada 8. decembris.#Undis Servizi Srl pret Comune di Sulmona.#Consiglio di Stato lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski pakalpojumu līgumi – Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, neuzsākot iepirkuma procedūru – Tā sauktā “in house” piešķiršana – Nosacījumi – Līdzīga kontrole – Lielākās darbības daļas veikšana – Izraudzītā valsts kapitāla sabiedrība, kas pieder vairākām pašvaldībām – Darbība, kas tiek veikta arī tādu pašvaldību labā, kurām nav kapitāldaļu – Darbība, kuru liek veikt valsts iestāde, kam nav kapitāldaļu.#Lieta C-553/15.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2016. gada 8. decembrī (
            *1
         )
      “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski pakalpojumu līgumi — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, neuzsākot iepirkuma procedūru — Tā sauktā “in house” piešķiršana — Nosacījumi — Līdzīga kontrole — Lielākās darbības daļas veikšana — Izraudzītā valsts kapitāla sabiedrība, kas pieder vairākām pašvaldībām — Darbība, kas tiek veikta arī tādu pašvaldību labā, kurām nav kapitāldaļu — Darbība, kuru liek veikt valsts iestāde, kam nav kapitāldaļu”
      Lieta C‑553/15
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2015. gada 25. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2015. gada 26. oktobrī, tiesvedībā

            Undis Servizi Srl

      pret

            Comune di Sulmona ,

      piedaloties

            Cogesa SpA .

      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs T. fon Danvics [T. von Danwitz], tiesneši E. Juhāss [E. Juhász] (referents), K. Vajda [C. Vajda], K. Jirimēe [K. Jürimäe] un K. Likurgs [C. Lycourgos],
      ģenerāladvokāts M. Kamposs Sančess-Bordona [M. Campos Sánchez-Bordona],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

                  Undis Servizi Srl vārdā – S. Della Rocca, avvocato,

               —

                  Comune di Sulmona vārdā – G. Blandini un M. Fracassi, avvocati,

               —

                  Cogesa SpA vārdā – R. Colagrande, avvocato,

               —

               Itālijas valdības vārdā – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz C. Colelli, avvocato dello Stato,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – G. Conte un A. Tokár, pārstāvji,

         ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Savienības tiesības saistībā ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, neuzsākot iepirkuma procedūru, proti, tā saukto “in house” piešķiršanu.

               2

               Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Undis Servizi Srl (turpmāk tekstā – “Undis”) un Comune di Sulmona (Sulmonas pašvaldība, Itālija) saistībā ar to, ka pēdējā minētā pašvaldība ir tieši piešķīrusi pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības Cogesa SpA.

         Atbilstošie tiesību akti

         Savienības tiesības

               3

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvā 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.), ir noteikts iepirkumiem, kurus veic līgumslēdzējas iestādes, piemērojamais tiesiskais regulējums.

               4

               Šīs direktīvas 1. panta “Definīcijas” 2. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts:
               “Valsts [publiskā iepirkuma] līgumi” ir finansiāli līgumi, kurus rakstveidā savstarpēji noslēdz viens vai vairāki komersanti un viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes un kuru mērķis ir būvdarbu realizācija, produkcijas piegāde vai pakalpojumu sniegšana šīs direktīvas izpratnē.”

               5

               Savienības tiesiskais regulējums publiskā iepirkuma jomā, kas bija spēkā pamatlietas faktisko apstākļu rašanās brīdī, neparedzēja iespēju tieši piešķirt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, neuzsākot iepirkuma procedūru, proti, tā saukto “in house” piešķiršanu. Tomēr šāda iespēja bija pieļauta Tiesas judikatūrā, tajā bija arī noteikti nosacījumi šajā ziņā.

               6

               Saskaņā ar šo judikatūru, kas šobrīd ir kļuvusi par pastāvīgu, līgumslēdzēja iestāde, piemēram, pašvaldība, var uzsākt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru ar diviem nosacījumiem: pirmkārt, ja tā izraudzīto uzņēmumu, kurš ir no tās juridiski nošķirts, kontrolē tāpat, kā tā kontrolē savus dienestus, un, otrkārt, ja šis uzņēmums lielāko daļu savu darbību veic kopā ar šo līgumslēdzēja iestādi vai iestādēm, kas ir tā turētājas (šajā ziņā skat. spriedumu, 1999. gada 18. novembris, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, 50. punkts).

               7

               Direktīva 2004/18 tika grozīta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvu 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18 (OV 2004, L 94, 65. lpp.). Saskaņā ar Direktīvas 2014/24 91. pantu Direktīvas 2004/18 atcelšana stājās spēkā 2016. gada 18. aprīlī.

         Itālijas tiesības

               8

               Saskaņā ar lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iekļauto informāciju nevienā Itālijas tiesību normā nav norādīti nosacījumi, kuriem būtu pakļauta tieša publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana – valsts tiesībās šajā ziņā ir atsauce uz Savienības tiesībām.

               9

               2000. gada 18. augustaDecreto legislativo n. 267 – Testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali (Leģislatīvais dekrēts Nr. 267 – Vienotais likumu teksts attiecībā uz pašvaldību tiesisko regulējumu; 2000. gada 28. septembraGURI parastais pielikums Nr. 162) 30. pantā ir paredzēts:
               “1.   Lai koordinētā veidā nodrošinātu atsevišķu funkciju izpildi un pakalpojumu sniegšanu, vietējās pašvaldības var savā starpā noslēgt attiecīgus līgumus.
               2.   Minētajos līgumos ir jānosaka mērķi, ilgums, iestāžu, kas noslēdz līgumu, konsultēšanās formas, to finanšu attiecības un savstarpējie pienākumi un garantijas.
               3.   Konkrēta pakalpojuma pārvaldībai uz noteiktu laiku vai kāda uzdevuma veikšanai valsts un reģions to kompetencē ietilpstošajās jomās var paredzēt vietējo pašvaldību obligātā līguma formas, nosakot standarta noteikumus.
               [..]”

               10

               Kā norāda iesniedzējtiesa, 2006. gada 3. aprīļaDecreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale (Leģislatīvais dekrēts Nr. 152 saistībā ar tiesisko regulējumu vides jomā; 2006. gada 14. aprīļaGURI parastais pielikums Nr. 96) 149.bis panta 1. punkta otrajā teikumā ir noteikts:
               “Līguma slēgšanas tiesības var tikt piešķirtas tieši pilnībā publiska kapitāla sabiedrībām, kuras izpilda Eiropas tiesību sistēmā paredzētās prasības attiecībā uz tā saukto “in house” pārvaldību un kuras katrā ziņā pieder attiecīgās teritorijas vietējām pašvaldībām.”

         Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

               11

               No Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka ar 2014. gada 30. septembra lēmumu Sulmonas pašvaldības kopienas padome piešķīra integrētā sadzīves atkritumu cikla pārvaldības pakalpojumus Cogesa – sabiedrībai ar pilnībā publisku kapitālu, kura turētājas ir vairākas Regione Abruzzo (Abruco reģions, Itālija) kopienas, tostarp Sulmonas kopiena. Pēdējai minētajai pieder 200 akcijas no kopumā 1200 akcijām, kas veido šīs sabiedrības kapitālu, proti, aptuveni 16,6 % no šī kapitāla daļām.

               12

               2014. gada 30. oktobrī, lai gan pakalpojumu publiskais iepirkums ar Cogesa vēl nebija noslēgts, pašvaldības, kurām ir kapitāldaļas tajā, noslēdza vienošanos, lai šo uzņēmumu kopīgi kontrolētu tāpat, kā tā kontrolē savus dienestus (turpmāk tekstā – “2014. gada 30. oktobra vienošanās”).

               13

               Ar integrēto vides atļauju Nr. 9/11 Abruco reģions noteica par pienākumu Cogesa, ievērojot pašpietiekamības, tuvuma un subsidiaritātes principus, apstrādāt un apsaimniekot atsevišķu šī reģiona kopienu, kurām nav kapitāldaļu šajā sabiedrībā, sadzīves atkritumus.

               14

                  Undis, sabiedrība, kura interesējās par pamatlietā aplūkoto pakalpojumu publisko iepirkumu, cēla prasību Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Abruzo Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) par lēmumu par šī pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un par šī sprieduma 12. punktā minēto lēmumu, ar kuru tika apstiprināts starpkopienu vienošanās projekts. Norādot uz 2006. gada 12. aprīļadecreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (Leģislatīvais dekrēts Nr. 163 par būvdarbu, pakalpojumu un piegādes publiskā iepirkuma procedūru kodeksa izveidi, piemērojot Direktīvas 2014/17/EK un 2004/18/EK; 2006. gada 2. maijaGURI parastais pielikums Nr. 100), kā arī LESD 43., 49. un 86. pantu, Undis apgalvoja, ka nav izpildīti abi paredzētie nosacījumi, lai minētais pakalpojumu publiskais iepirkums varētu būt par “in house” piešķiršanas priekšmetu.

               15

               Konkrētāk, Undis norādīja, ka nav izpildīts nosacījums, lai līgumslēdzēja iestāde līguma slēgšanas tiesību ieguvēju, kurš ir no tās juridiski nošķirts, kontrolētu tāpat, kā tā kontrolē savus dienestus. Faktiski Sulmonas pašvaldība esot Cogesa mazākuma akcionārs, 2014. gada 30. oktobra vienošanās esot tikusi noslēgta pēc tam, kad tika pieņemts lēmums par pamatlietā aplūkoto pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, un šīs sabiedrības statūtos tās vadības struktūrām esot piešķirtas autonomas pilnvaras, kas nav savietojamas ar “tādas pašas kontroles” jēdzienu. Undis piebilda, ka neesot arī izpildīts nosacījums par to, lai līguma slēgšanas tiesību ieguvējs lielāko daļu savu darbību veiktu kopā ar šo līgumslēdzēja iestādi vai iestādēm, kas ir tā turētājas. Undis uzskata, ka Cogesa 2011., 2012. un 2013. gada finanšu bilances pierāda, ka tā tikai 50 % no kopējās darbības veic ar pašvaldībām, kurām ir kapitāldaļas, tādējādi šīs sabiedrības veiktā darbība to pašvaldību labā, kurām nav kapitāldaļu, ir jāiekļauj šajā kopējā darbībā.

               16

                  Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Abruzo Reģionālā administratīvā tiesa) prasību noraidīja. Šī tiesa vispirms uzskatīja, ka nosacījums par tādu pašu kontroli ir izpildīts, noslēdzot 2014. gada 30. oktobra vienošanos. Tad tā nosprieda, ka ir izpildīts arī nosacījums par lielākās darbības daļas veikšanu, izskaidrojot, ka, neņemot vērā darbību, kuru Cogesa veica to kopienu labā, kurām nav kapitāldaļu, darbība, kas tika veikta kopienās, kurām ir kapitāldaļas, pārsniedz 90 % no šīs sabiedrības apgrozījuma, tādējādi atlikušos procentus var uzskatīt par mazsvarīgu darbību.

               17

                  Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kurā Undis iesniedza apelācijas sūdzību, norāda, ka, lai gan Direktīva 2014/24 pamatlietas strīdā nav piemērojama ratione temporis, šīs direktīvas 12. panta noteikumi katrā ziņā ir nozīmīgi šī strīda risinājumam.

               18

               Attiecībā uz nosacījumu par lielākās darbības daļas veikšanu Consiglio di Stato (Valsts Padome) atsaucas uz 2006. gada 11. maija spriedumu Carbotermo un Consorzio Alisei (C‑340/04, EU:C:2006:308, 65. punkts), kurā Tiesa nosprieda, ka “ir jāpatur prātā, ka noteicošais apgrozījums ir tas, ko attiecīgais uzņēmums ir guvis saistībā ar iestādes pieņemtajiem lēmumiem par publisko līgumu piešķiršanu, tai skaitā arī apgrozījumu, kas gūts no lietotājiem, šādu līgumu izpildot”. Ņemot vērā šo judikatūru, lēmumi par piešķiršanu, kas jāņem vērā, lai pārbaudītu, vai šis nosacījums ir izpildīts, tādējādi esot tikai tie, kurus tieši ir pieņēmusi kontrolējošā pašvaldība. Tomēr no Direktīvas 2014/24 12. panta 2. punkta varētu izrietēt lielāks nozīmīgais līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas skaits.

               19

                  Consiglio di Stato (Valsts Padome) turpretī norāda, ka nevienā minētās direktīvas noteikumā nav norādīts, ka, novērtējot, vai aplūkotais nosacījums ir izpildīts, būtu jāņem vērā līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, kas attiecas uz pašvaldībām, kurām nav kapitāldaļu, gadījumā, ja šāda piešķiršana būtu noteikta tādas augstākas instances valsts iestādes pasākumā, kurai arī nav kapitāldaļu.

               20

               Turklāt Consiglio di Stato (Valsts padome) uzskata, ka rodas jautājums, vai pamatlietas strīdā, lai pārbaudītu, vai ir izpildīts nosacījums par lielākās darbības daļas veikšanu, ir jāņem vērā līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, kas tiek veikta pašvaldību, kurām ir Cogesa kapitāldaļas, labā pirms 2014. gada 30. oktobra vienošanās noslēgšanas. Consiglio di Stato (Valsts padome) šajā ziņā atsaucas uz Direktīvas 2014/24 12. panta 5. punkta otro daļu.

               21

               Šādos apstākļos Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

                        “1)

                        Vai, nosakot, vai uzņēmums lielāko darbības daļu veic ar pašvaldību, kura to kontrolē, ir jāņem vērā arī darbības, kuras ir noteikusi par pienākumu veikt publisko tiesību iestāde, kurai nav kapitāldaļu, tādu pašvaldību labā, kurām nav kapitāldaļu?

                        2)

                        Vai, nosakot, vai uzņēmums lielāko darbības daļu veic ar pašvaldību, kura to kontrolē, lēmumi par līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, kuri pieņemti par labu pašvaldībām, kurām ir kapitāldaļas, ir jāņem vērā, pirms ir izpildīts nosacījums par tādu pašu kontroli?”

         Par prejudiciālajiem jautājumiem

               22

               Vispirms ir jākonstatē, ka šī sprieduma 11. un 12. punktā atgādinātie pamatlietas fakti radās pirms dalībvalstīm noteiktā termiņa (2016. gada 18. aprīlis) Direktīvas 2014/24 transponēšanai. No tā izriet, ka prejudiciālie jautājumi ir jāizvērtē ratione temporis tikai attiecībā uz Direktīvu 2004/18, kā tā interpretēta Tiesas judikatūrā.

               23

               Turklāt ir jānorāda, ka iesniedzējtiesa šajā gadījumā nesniedz nekādus precizējumus attiecībā uz jautājumu, vai pamatlietā aplūkotā tirgus vērtība pārsniedz Direktīvā 2004/18 noteikto piemērošanas slieksni. Turklāt iesniedzējtiesas lēmumā nav iekļauta arī nepieciešamā informācija, lai noteiktu, vai runa ir par pakalpojumu publisko iepirkumu vai pakalpojumu koncesiju.

               24

               Tiesa, ka izņēmumu no Savienības tiesiskā regulējuma piemērošanas, ja ir izpildīti “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas nosacījumi, var piemērot gan situācijās, kas ietilpst Direktīvas 2004/18 piemērošanas jomā, gan situācijās, kurās tā nav piemērojama (šajā ziņā skat. spriedumu, 2012. gada 29. novembris, Econord, C‑182/11 un C‑183/11, EU:C:2012:758, 26. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Tomēr otrajā gadījumā minētā izņēmuma piemērošana pamatlietas strīda izšķiršanai ir nozīmīga tikai, ciktāl uz aplūkoto publiskā iepirkuma līgumu attiecas LESD pamatnoteikumi un vispārējie principi, kas nozīmē, ka tam ir noteiktas pārrobežu intereses (šajā ziņā skat. spriedumu, 2016. gada 6. oktobris, Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).

               25

               Ņemot vērā sadarbības garu, kas valda attiecībās starp valsts tiesām un Tiesu prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā, šādu iepriekšēju iesniedzējtiesas konstatējumu nepastāvēšana tomēr neizraisa lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamību, ja, lai gan ir šie trūkumi, Tiesa, ņemot vērā no lietas materiāliem izrietošos elementus, uzskata, ka tā iesniedzējtiesai var sniegt lietderīgu atbildi Tomēr Tiesa sniedz atbildi vienīgi tad, ja iesniedzējtiesa konstatē, ka ir izpildīti Savienības tiesību piemērošanas nosacījumi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 11. decembris, Azienda sanitaria locale n. 5 “Spezzino” u.c., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 48. punkts).

               26

               Tiesas atbilde uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem tādējādi balstās uz premisu, ka vai nu pamatlietā aplūkotajam publiskā iepirkuma līgumam ir piemērojama Direktīva 2004/18, vai arī, ja tas tā nav, tad šim līgumam ir noteiktas pārrobežu intereses, kas ir jāpārbauda šai tiesai.

         Par pirmo jautājumu

               27

               Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai, piemērojot Tiesas judikatūru par tiešo publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, proti, tā saukto “in house” piešķiršanu, lai noteiktu, vai izraudzītais uzņēmums lielāko darbības daļu veic līgumslēdzējas iestādes, proti, pašvaldību, kurām tajā ir kapitāldaļas un kuras to kontrolē, labā, šajā darbībā ir jāiekļauj arī tā, kuru šim uzņēmumam liek veikt valsts iestāde, kurai tajā nav kapitāldaļu, par labu pašvaldībām, kurām arī nav kapitāldaļu minētajā uzņēmumā un kuras to nekādi nekontrolē.

               28

               Saskaņā ar Tiesas judikatūru Savienības tiesību normu galvenais mērķis publiskā iepirkuma līgumu jomā, proti, pakalpojumu sniegšanas brīvība un netraucēta konkurence visās dalībvalstīs, nosaka pienākumu piemērot atbilstošajās direktīvās paredzētos noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām, ja līgumslēdzēja iestāde, piemēram, pašvaldība, paredz noslēgt ar juridiski patstāvīgu struktūru līgumu par atlīdzību, neatkarīgi no tā, vai šī struktūra ir līgumslēdzēja iestāde (šajā ziņā skat. spriedumus, 1999. gada 18. novembris, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, 51. punkts, kā arī 2005. gada 11. janvāris, Stadt Halle un RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, 44. un 47. punkts).

               29

               Tiesa uzsver, ka ikviens izņēmums no šī pienākuma piemērošanas ir interpretējams šauri (spriedumi, 2005. gada 11. janvāris, Stadt Halle un RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, 46. punkts, kā arī 2014. gada 8. maijs, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, 23. punkts).

               30

               Ņemot vērā, ka valsts iestāde var veikt sabiedrības interešu uzdevumus, kas tai ir jāveic, liekot lietā pati savus administratīvos, tehniskos un citus līdzekļus, un tai nav pienākuma pieaicināt ārējas struktūras, kas darbojas ārpus tās dienestiem (šajā ziņā skat. spriedumu, 2005. gada 11. janvāris, Stadt Halle un RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, 48. punkts), Tiesa izņēmuma attiecībā uz tā saukto “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu atzīšanu pamatoja ar īpašu iekšējo saikni, kas šādā gadījumā pastāv starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto uzņēmumu, pat ja pēdējais minētais ir no pirmā minētā juridiski nošķirta vienība (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 8. maijs, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, 29. punkts). Šādos gadījumos var uzskatīt, ka līgumslēdzēja iestāde faktiski izmanto pati savus līdzekļus (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 8. maijs, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, 25. punkts) un ka izraudzītais uzņēmums gandrīz vai veido daļu no tā tās iekšējiem dienestiem.

               31

               Lai šo nosacījumu varētu piemērot, ne tikai līgumslēdzējai iestādei izraudzītais uzņēmums ir jākontrolē tāpat, kā tā kontrolē savus dienestus, bet arī ir nepieciešams, lai šis uzņēmums lielāko darbības daļu veiktu līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēju iestāžu, kam tas pieder, labā (šajā ziņā skat. spriedumu, 1999. gada 18. novembris, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, 50. punkts).

               32

               Tāpat ir nepieciešams, lai izraudzītā uzņēmuma darbība galvenokārt tiktu veltīta pašvaldībai vai pašvaldībām, kurām tas pieder, un jebkādai citai darbībai var būt tikai maznozīmīgs raksturs. Lai izvērtētu, vai šis ir tāds gadījums, kompetentajai tiesai ir jāņem vērā visi lietas apstākļi – kā kvalitatīvie, tā arī kvantitatīvie. Šajā ziņā atbilstošais apgrozījums ir tas, ko šis uzņēmums ir guvis saistībā ar šīs kontrolējošās iestādes vai iestāžu pieņemtajiem lēmumiem par publisko līgumu piešķiršanu (šajā ziņā skat. spriedumus, 2006. gada 11. maijs, Carbotermo un Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, 63. un 65. punkts, kā arī 2008. gada 17. jūlijs, Komisija/Itālija, C‑371/05, nav publicēts, EU:C:2008:410, 31. punkts).

               33

               Prasības, ka attiecīgajai personai lielākā darbības daļa ir jāveic tās iestādes vai iestāžu, kuras ir tās kapitāldaļu turētājas, labā, mērķis it īpaši ir nodrošināt, lai Direktīva 2004/18 būtu piemērojama arī tajos gadījumos, kad uzņēmums, kuru kontrolē viena vai vairākas iestādes, darbojas tirgū un ir konkurētspējīgs ar citiem uzņēmumiem. Faktiski nav teikts, ka uzņēmumam tiktu liegta rīcības brīvība tikai tādēļ, ka lēmumus, kuri to skar, kontrolē pašvaldība vai pašvaldības, kurām pieder tā kapitāldaļas, ja vien šis uzņēmums joprojām var veikt būtisku daļu savas saimnieciskās darbības ar citiem tirgus dalībniekiem. Turpretī, ja šī uzņēmuma pakalpojumi būtībā ir orientēti tikai uz šo vienu pašvaldību vai pašvaldībām, šķiet attaisnojami, ka šim uzņēmumam nepiemēro Direktīvā 2004/18 noteiktos ierobežojumus, jo tos piemērot prasa nepieciešamība saglabāt konkurenci, kas vairs nav attiecināms uz šo gadījumu (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2006. gada 11. maijs, Carbotermo un Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, 60.–62. punkts).

               34

               No šīs judikatūras izriet, ka visa izraudzītā uzņēmuma darbība, kas ir orientēta uz personām, kurām nepieder kapitāldaļas tajā, proti, personām, kuras nekādi nav saistītas ar šī uzņēmuma kontroli, pat ja tās ir valsts iestādes, ir jāuzskata par darbībām, kas tiek veiktas trešo personu labā.

               35

               Tādējādi šīs judikatūras gaismā pamatlietā pašvaldības, kurām nav kapitāldaļu Cogesa, ir jāuzskata par trešajām personām. Ņemot vērā iesniedzējtiesas lēmumā iekļautās norādes, starp šīm pašvaldībām un šo sabiedrību nepastāv nekādas kontroles attiecības, tādējādi nav īpašās iekšējās saiknes starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto uzņēmumu, kas saskaņā ar Tiesas judikatūru pamato izņēmumu attiecībā uz tā saukto “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.

               36

               Tādējādi, lai pārbaudītu, vai Cogesa lielāko darbības daļu veic ar pašvaldībām, kas ir tās turētājas, darbība, kuru šī sabiedrība veic pašvaldībās, kurām nav kapitāldaļu, ir jāuzskata par darbībām, kas ir veiktas trešo personu labā. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šī pēdējā darbība var tikt uzskatīta par tādu, kurai ir tikai maznozīmīgs raksturs, salīdzinot ar darbību, ko Cogesa veic pašvaldībās, kuras ir tās turētājas Tiesas judikatūras saistībā ar tā saukto “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu izpratnē.

               37

               Šo secinājumu nevar ietekmēt iesniedzējtiesas minētais apstāklis, saskaņā ar kuru Cogesa darbību, kas veikta to pašvaldību labā, kurām tajā nav kapitāldaļu, tai liek veikt valsts iestāde, kurai arī nav kapitāldaļu šajā sabiedrībā. Lai gan minētās darbības veikšana ir Cogesa pienākums, no iesniedzējtiesas lēmumā iekļautajām norādēm izriet, ka šai valsts iestādei nav kapitāldaļu Cogesa, nedz arī tā to kontrolē Tiesas judikatūras saistībā ar tā saukto “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu izpratnē. Tā kā minētā valsts iestāde neveic nekāda veida kontroli, darbība, kuras veikšanu tā ir noteikusi par pienākumu Cogesa, ir jāuzskata par darbību, kas veikta trešo personu labā.

               38

               Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka, piemērojot Tiesas judikatūru par tiešo publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, proti, tā saukto “in house” piešķiršanu, lai noteiktu, vai izraudzītais uzņēmums lielāko darbības daļu veic līgumslēdzējai iestādei, proti, pašvaldībām, kurām tajā ir kapitāldaļas un kuras to kontrolē, šajā darbībā nav jāiekļauj arī tā, kuru šim uzņēmumam liek darīt valsts iestāde, kurai tajā nav kapitāldaļu, par labu pašvaldībām, kurām arī nav kapitāldaļu minētajā uzņēmumā un kuras to nekādi nekontrolē, un šī pēdējā minētā darbība ir jāuzskata par tādu, kas veikta trešo personu labā.

         Par otro jautājumu

               39

               Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai, lai noteiktu, vai izraudzītais uzņēmums lielāko darbības daļu veic to pašvaldību labā, kurām tajā ir kapitāldaļas un kuru kopīgi veiktā kontrole ir tāda pati kā tā, ko tās īsteno pār saviem dienestiem, ir jāņem vērā arī darbība, kuru šis uzņēmums ir veicis šo pašvaldību labā, pirms šī kopīgā kontrole ir stājusies spēkā.

               40

               Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, lai izvērtētu, vai ir izpildīts nosacījums par lielākās darbības daļas veikšanu, valsts tiesai ir jāņem vērā visi lietas apstākļi – kā kvalitatīvie, tā arī kvantitatīvie (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 11. maijs, Carbotermo un Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, 63. un 64. punkts).

               41

               Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas lēmumā iekļautajām norādēm izriet, ka Cogesa darbības to pašvaldību labā, kurām tā pieder, īstenoja jau pirms 2014. gada 30. oktobra vienošanās noslēgšanas. Šīs darbības noteikti ir jāņem vērā, ja tās joprojām turpinās brīdī, kad tiek piešķirtas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības. Turklāt arī darbībām, kuras tika izbeigtas līdz 2014. gada 30. oktobrim, var būt nozīme, izvērtējot, vai ir izpildīts nosacījums par lielākās darbības daļas veikšanu. Pagātnē veiktās darbības var tikt uzskatītas par norādi uz darbības, kuru Cogesa vēlas veikt pašvaldību, kurām tajā ir kapitāldaļas, labā pēc tam, kad būs stājusies spēkā tāda pati kontrole, nozīmību.

               42

               Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, lai noteiktu, vai izraudzītais uzņēmums lielāko darbības daļu veic to pašvaldību labā, kurām tajā ir kapitāldaļas un kuru kopīgi veiktā kontrole ir tāda pati kā tā, ko tās īsteno pār saviem dienestiem, ir jāņem vērā visi lietas apstākļi, un tajos var tikt iekļauta darbība, kuru šis izraudzītais uzņēmums ir veicis šo pašvaldību labā, pirms šī kopīgā kontrole ir stājusies spēkā.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               43

               Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

                           1)

                           piemērojot Tiesas judikatūru par tiešo publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, proti, tā saukto “in house” piešķiršanu, lai noteiktu, vai izraudzītais uzņēmums lielāko darbības daļu veic līgumslēdzējas iestādes, proti, pašvaldību, kurām tajā ir kapitāldaļas un kuras to kontrolē, labā, šajā darbībā nav jāiekļauj darbība, kuru šim uzņēmumam liek darīt valsts iestāde, kurai tajā nav kapitāldaļu, par labu pašvaldībām, kurām arī nav kapitāldaļu minētajā uzņēmumā un kuras to nekādi nekontrolē, un šī pēdējā minētā darbība ir jāuzskata par tādu, kas veikta trešo personu labā;

                           2)

                           lai noteiktu, vai izraudzītais uzņēmums lielāko darbības daļu veic to pašvaldību labā, kurām tajā ir kapitāldaļas un kuru kopīgi veiktā kontrole ir tāda pati kā tā, ko tās īsteno pār saviem dienestiem, ir jāņem vērā visi lietas apstākļi, un tajos var tikt iekļauta darbība, kuru šis izraudzītais uzņēmums ir veicis šo pašvaldību labā, pirms šī kopīgā kontrole ir stājusies spēkā.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – ungāru.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2009. gada 16.jūlijā.#Infopaq International A/S pret Danske Dagblades Forening.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Højesteret - Dānija.#Autortiesības - Informācijas sabiedrība - Direktīva 2001/29/EK - 2. un 5. pants - Literārie un mākslas darbi - Jēdziens "reproducēšana" - "Daļēja" reproducēšana - Literāro darbu īsu izvilkumu reproducēšana - Presē publicētie raksti - Pagaidu un pārejas reproducēšana - Tehnoloģisks process, kas ietver rakstu skenēšanu, kam seko to pārvēršana teksta failā, reprodukcijas elektroniska apstrāde, šīs reprodukcijas vienas daļas uzglabāšana un izdrukāšana.#Lieta C-5/08.

text:
      Lieta C‑5/08
      Infopaq International A/S
      pret
      Danske Dagblades Forening
      (Højesteret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Autortiesības – Informācijas sabiedrība – Direktīva 2001/29/EK – 2. un 5. pants – Literārie un mākslas darbi – Jēdziens “reproducēšana” – “Daļēja” reproducēšana – Literāro darbu īsu izvilkumu reproducēšana – Presē publicēti raksti – Pagaidu un pārejas reproducēšana – Tehnoloģisks process, kas ietver rakstu skenēšanu, kam seko to pārvēršana teksta datnē, reprodukcijas elektroniska apstrāde,
         šīs reprodukcijas vienas daļas uzglabāšana un izdrukāšana

      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29 – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu
            saskaņošana informācijas sabiedrībā – Reproducēšanas tiesības – Daļēja reproducēšana – Jēdziens
      (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkts)
      2.        Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29 – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu
            saskaņošana informācijas sabiedrībā – Reproducēšanas tiesības – Izņēmumi un ierobežojumi – Nosacījumi – Reproducēšanas darbības
            īslaicīgums
      (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punkts)
      1.        Datu atlases procesā veikta darbība, kas ietver aizsargāta darba 11 vārdu izvilkuma saglabāšanu datoratmiņā, kā arī šī izvilkuma
         izdrukāšanu, var ietilpt daļējas reproducēšanas jēdzienā Direktīvas 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu
         saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta izpratnē, ja – tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – šādi otrreiz izmantotie elementi
         ir to autora intelektuālās jaunrades izpausme.

      Autortiesības Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkta izpratnē var piemērot tikai attiecībā uz objektu, kurš ir oriģināls tajā
         ziņā, ka tas ir tā autora intelektuālā jaunrade. Attiecībā uz darba daļām – tās ir aizsargātas ar autortiesībām, jo tās kā
         tādas veido kopējā darba oriģinalitāti. Atbilstoši minētajai tiesību normai aizsardzība attiecas arī uz darba dažādām daļām
         ar nosacījumu, ka tās ietver dažus elementus, kas ir šī darba autora intelektuālās jaunrades izpausme. Ņemot vērā prasību
         minētās direktīvas 2. pantā noteiktās aizsardzības piemērojamību interpretēt plaši, nevar izslēgt, ka dažas atsevišķas frāzes
         vai pat dažas attiecīgā teksta frāžu daļas varētu spēt nodot lasītājam tādas publikācijas kā presē publicēts raksts oriģinalitāti,
         viņam darot zināmu elementu, kurš pats par sevi ir šī raksta autora intelektuālās jaunrades izpausme. Tātad šādas frāzes vai
         frāžu daļas var būt direktīvas 2. panta a) punktā paredzētās aizsardzības objekts.

      (sal. ar 37.–39., 47., 48. un 51. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      2.        11 vārdu izvilkuma izdrukāšana, kas ir veikta datu atlases procesa ietvaros, ietver presē publicētu rakstu skenēšanu, kam
         seko pārvēršana par teksta datni, reprodukcijas elektroniska apstrāde, šīs reprodukcijas daļas saglabāšana atmiņā un tās izdrukāšana,
         neatbilst Direktīvas 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 1. punktā
         noteiktajam īslaicīguma nosacījumam un līdz ar to šo procesu nevar veikt bez attiecīgo tiesību subjektu, kuriem ir autortiesības,
         piekrišanas.

      Darbība minētajā tiesību normā noteiktā otrā nosacījuma izpratnē ir kvalificējama par “īslaicīgu” tikai tad, ja tās ilgums
         ir ierobežots līdz brīdim, kas nepieciešams labai attiecīgā tehnoloģiskā procesa darbībai, ar nosacījumu, ka šim procesam
         ir jābūt automatizētam, lai tas, kad tā funkcija veikt šādu procesu ir pabeigta, izdzēstu šo darbību automātiski, bez cilvēka
         iejaukšanās. Vienlaikus ar pēdējo attiecīgo datu atlases procesa reproducēšanas darbību tiek veikta reproducēšana, kas sniedzas
         ārpus informātikas jomas, veicot datņu, kuras ietver 11 vārdu izvilkumus, izdruku un tādējādi reproducējot šos izvilkumus
         uz papīra. Taču, kad tā ir fiksēta uz šāda materiāla, šī reprodukcija zūd tikai tad, kad tiek iznīcināts šis materiāls. Turklāt,
         tā kā ir acīmredzams, ka datu atlases process nespēj pats iznīcināt šādu materiālu, bet minētās reprodukcijas izdzēšana ir
         atkarīga tikai no šī procesa izmantotāja gribas, nekādā ziņā nav droši, ka viņš gribēs no tās atbrīvoties, no kā izriet risks,
         ka minētā reprodukcija varētu pastāvēt ilgāku laiku atkarībā no lietotāja vajadzībām. Šādos apstākļos šī pēdējā datu atlases
         procesa darbība, kuras ietvaros tiek izdrukāti 11 vārdu izvilkumi, nav īslaicīga darbība Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punkta
         izpratnē.

      (sal. ar 64., 67.–70. un 74. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2009. gada 16. jūlijā (*)

      Autortiesības – Informācijas sabiedrība – Direktīva 2001/29/EK – 2. un 5. pants – Literārie un mākslas darbi – Jēdziens “reproducēšana” – “Daļēja” reproducēšana – Literāro darbu īsu izvilkumu reproducēšana – Presē publicēti raksti – Pagaidu un pārejas reproducēšana – Tehnoloģisks process, kas ietver rakstu skenēšanu, kam seko to pārvēršana teksta datnē, reprodukcijas elektroniska apstrāde,
         šīs reprodukcijas vienas daļas uzglabāšana un izdrukāšana

      Lieta C‑5/08
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Højesteret (Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2007. gada 21. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2008. gada 4. janvārī, tiesvedībā

      Infopaq International A/S
      pret
      Danske Dagblades Forening.

      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši T. fon Danvics [T. von Danwitz], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents),

      ģenerāladvokāte V. Trstenjaka [V. Trstenjak],

      sekretāre S. Stremholma [C. Strömholm], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2008. gada 20. novembra tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Infopaq International A/S vārdā – A. Jensens [A. Jensen], advokat,

      –        Danske Dagblades Forening vārdā – M. Dāls Pedersens [M. Dahl Pedersen], advokat,

      –        Austrijas valdības vārdā – E. Rīdls [E. Riedl], pārstāvis,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – H. Krēmers [H. Krämer] un H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2009. gada 12. februāra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt, pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija
         Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.)
         2. panta a) punktu un, otrkārt, pagaidu reproducēšanas atbrīvošanas nosacījumus šīs direktīvas 5. panta izpratnē.

      2        Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Infopaq International A/S (turpmāk tekstā – “Infopaq”) un Danske Dagblades Forening (turpmāk tekstā – “DDF”) par tās lūguma, ar kuru prasīts, lai tiktu atzīts, ka tai nebija jāsaņem autortiesību īpašnieku piekrišana presē publicētu
         rakstu reproducēšanai ar automatizēta procesa palīdzību, kas ietver skenēšanu un tā pārvēršanu par digitālu datni, kam seko
         šīs datnes elektroniska apstrāde, noraidīšanu.

       Atbilstošās tiesību normas
       Starptautiskās tiesības
      3        Saskaņā ar Līguma par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām, kas ir iekļauts Marakešas Līguma par Pasaules
         tirdzniecības organizācijas izveidošanu 1.C pielikumā, kurš tika apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK
         par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos,
         kas ir tās kompetencē (OV L 336, 1. lpp.), 9. panta 1. punktu:

      “Dalībvalstis ievēro Bernes konvencijas (1971) 1.–21. panta un tās pielikuma prasības. [..]”
      4        Bernes konvencijas par literatūras [literāro] un mākslas darbu aizsardzību (Parīzes 1971. gada 24. jūlija akts), redakcijā
         ar 1979. gada 28. septembra grozījumiem (turpmāk tekstā – “Bernes konvencija”), 2. pants ir izteikts šādā redakcijā:

      “1.      Termins “literatūras [literārie] un mākslas darbi” aptver visus darbus literatūras, zinātnes un mākslas jomā neatkarīgi no
         to izpausmes veida un formas, kā, piemēram, grāmatas, brošūras un citus rakstveida darbus; [..].

      [..]
      5.      Literatūras [literāro] un mākslas darbu krājumi, piemēram, enciklopēdijas un antoloģijas, kas materiālu atlases un izkārtojuma
         ziņā ir intelektuāla jaunrades darba rezultāti, kā tādi tiek aizsargāti, neaizskarot katra atsevišķa darba – šāda krājuma
         daļas – autora tiesības.

      [..]
      8.      Šajā konvencijā noteiktā aizsardzība nav piemērojama tādiem ziņojumiem par dienas jaunumiem vai dažādiem faktiem, kam ir vienkāršas
         preses informācijas raksturs.”

      5        Saskaņā ar Bernes konvencijas 9. panta pirmo daļu aizsargājamo literāro un mākslas darbu autoriem atbilstoši šai konvencijai
         ir ekskluzīvas tiesības atļaut reproducēt šos darbus jebkurā veidā un formā.

       Kopienu tiesības
      6        Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvas 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV L 122, 42. lpp.) 1. pantā ir
         noteikts:

      “1.      Saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem dalībvalstis ar autortiesību tiesību aktiem aizsargā datorprogrammas, tāpat kā Bernes
         konvencija par literāro un mākslas darbu aizsardzību paredz aizsargāt literārus darbus. [..]

      [..]
      3.      Datorprogrammu aizsargā, ja tā ir oriģināla tādā ziņā, ka tā ir autora paša intelekta radīta. Nosakot, vai tā jāaizsargā,
         nelieto nekādus citus kritērijus.”

      7        Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību (OV L 77, 20. lpp.)
         3. panta 1. punktā ir noteikts:

      “Saskaņā ar šo direktīvu datubāzes, kuras to satura atlases vai izkārtojuma ziņā ir autora paša intelekta radīts darbs, kā
         tādas ir aizsargājamas ar autortiesībām. Nosakot, vai tās jāaizsargā, neizmanto nekādus citus kritērijus.”

      8        Direktīvas 2001/29 preambulas ceturtajā, sestajā, no devītā līdz vienpadsmitajam, no divdesmitā līdz divdesmit otrajam, trīsdesmit
         pirmajā, kā arī trīsdesmit trešajā apsvērumā ir paredzēts:

      “(4)      Nodrošinot lielāku juridisko noteiktību [tiesisko drošību] un intelektuālā īpašuma labāku aizsardzību, autortiesību un blakustiesību
         saskaņots tiesiskais regulējums veicinās būtisku ieguldījumu jaunradē un jauninājumos, tostarp tīklu infrastruktūrā [..].

      (6)      Ja neveic saskaņošanu Kopienas līmenī, attiecīgo valstu likumdošanas procesā, kas daudzās dalībvalstīs jau ir uzsākts, reaģējot
         uz tehnoloģiju jauninājumiem, var paredzēt ievērojami atšķirīgu aizsardzību un līdz ar to – ierobežojumus to pakalpojumu un
         produktu brīvai apritei, kuri ietver intelektuālo īpašumu vai kuru pamatā ir intelektuālais īpašums; tas novedīs pie iekšējā
         tirgus jaunas sašķeltības un tiesiskās neatbilstības. Minēto juridisko atšķirību un nenoteiktības ietekme palielināsies līdz
         ar informācijas sabiedrības tālāku attīstību, kur jau ir ievērojami pieaugusi intelektuālā īpašuma pārrobežu izmantošana.
         Šī attīstība paplašinās, un tai vajadzētu paplašināties. Būtiskas juridiskās atšķirības un nenoteiktība aizsardzībā var kavēt
         to jauno produktu ražošanas un pakalpojumu sniegšanas paplašināšanu, uz kuriem attiecas autortiesības un blakustiesības.

      [..]
      (9)      Autortiesību un blakustiesību saskaņošanas pamatā jābūt augstam aizsardzības līmenim, jo šīm tiesībām ir izšķiroša nozīme
         intelektuālajā jaunradē. [..]

      (10)      Lai autori vai izpildītāji varētu turpināt savu radošo un māksliniecisko darbību, viņiem jāsaņem atbilstīga atlīdzība par
         viņu darbu izmantošanu [..].

      (11)      Autortiesību un blakustiesību stingra un efektīva aizsardzības sistēma ir viens no galvenajiem veidiem, kā nodrošināt to,
         lai Eiropas kultūras jaunrade un producēšana saņemtu vajadzīgos resursus, un kā aizsargāt mākslas darbu radītāju un izpildītāju
         neatkarību un cieņu.

      [..]
      (20)      Šīs direktīvas pamatā ir principi un noteikumi, kas jau ir paredzēti šajā jomā pašlaik spēkā esošajās direktīvas, un jo īpaši
         Direktīvā [91/250] [..] un Direktīvā [96/9], un tā attīsta minētos principus un noteikumus un sasaista tos ar informācijas
         sabiedrību. Šīs direktīvas noteikumiem nebūtu jāskar minēto direktīvu noteikumi, ja vien šajā direktīvā nav paredzēts citādi.

      (21)      Šai direktīvai attiecībā uz dažādiem labuma guvējiem būtu jādefinē to darbību joma, uz ko attiecas reproducēšanas tiesības.
         Tas būtu jādara atbilstīgi acquis communautaire. Lai nodrošinātu juridisko noteiktību iekšējā tirgū, vajadzīga šo darbību plaša definīcija.

      (22)      Mērķi, uz kura sasniegšanu vērsts pienācīgs atbalsts kultūras pasākumu izplatīšanai, nedrīkst sasniegt, atsakoties no striktas
         [stingras] tiesību aizsardzības vai neiebilstot pret viltotu vai pirātisku darbu izplatīšanas nelikumīgajiem veidiem.

      [..]
      (31)      Jāsaglabā taisnīgs līdzsvars starp dažādu kategoriju tiesību subjektu tiesībām un interesēm un dažādu kategoriju tiesību subjektu
         un aizsargātu tiesību objektu izmantotāju tiesībām un interesēm. [..]

      [..]
      (33)      Uz ekskluzīvajām reproducēšanas tiesībām būtu jāattiecina izņēmums, atļaujot veikt pagaidu reproducēšanu, kas ir īslaicīga
         vai papildu reproducēšana un kas ir tehnoloģiska procesa neatņemama un būtiska daļa, un ko veic, tikai lai starpnieks tīklā
         varētu īstenot efektīvu pārsūtīšanu no vienas trešās personas citai trešai personai vai arī likumīgi izmantot darbu vai citu
         tiesību objektu. Attiecīgajām reproducēšanas darbībām pašām nevajadzētu būt ar atsevišķu ekonomisku vērtību. Ciktāl tās atbilst
         minētajiem nosacījumiem, šajā izņēmumā būtu jāiekļauj darbības, kas ļauj veikt [tīkla] pārlūkošanu [browsing] un arī [kopiju] uzkrāšanu datoratmiņā [caching], tajā skaitā darbības, kas ļauj efektīvi darboties pārsūtīšanas sistēmām, ar noteikumu, ka starpnieks nemaina informāciju
         un nepārkāpj nozarē plaši atzītas un lietotas tehnoloģijas likumīgu izmantošanu, lai iegūtu datus par informācijas izmantošanu.
         Izmantošanu uzskata par likumīgu, ja to atļauj tiesību subjekts vai neierobežo likums.”

      9        Atbilstoši Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktam:

      “Dalībvalstis paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt tiešu vai netiešu, īslaicīgu vai pastāvīgu reproducēšanu ar
         jebkādiem līdzekļiem un jebkādā formā, pilnībā vai daļēji:

      a)      autoriem – attiecībā uz viņu darbiem.”
      10      Šīs pašas direktīvas 5. pantā ir noteikts:

      “1.      Direktīvas 2. pantā minētajai pagaidu reproducēšanai, kas ir īslaicīga vai papildu reproducēšana un kas ir tehnoloģiska procesa
         neatņemama un būtiska daļa, un kuras vienīgais mērķis ir atļaut:

      a)      starpnieka veiktu pārsūtīšanu tīklā starp trešām personām; vai
      b)      likumīgu izmantošanu
      attiecībā uz darbu vai citu tiesību objektu, un kam nav patstāvīgas ekonomiskas nozīmes, 2. pantā paredzētās reproducēšanas
         tiesības nepiemēro.

      [..]
      5.      Šī panta 1., 2., 3. un 4. punktā paredzētos izņēmumus un ierobežojumus piemēro tikai dažos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā
         ar darba vai cita tiesību objekta parasto izmantošanu un nepamatoti neskar tiesību subjekta likumīgās intereses.”

      11      Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/116/EK par autortiesību un dažu blakustiesību
         aizsardzības termiņiem (OV L 372, 12. lpp.) 6. pantu:

      “Fotogrāfijas, kas ir oriģinālas tādā ziņā, ka tās ir autora paša intelektuāli darbi, aizsargā saskaņā ar 1. pantu [ar kuru
         ir precizēts literatūras un mākslas darba autora autortiesību termiņš Bernes konvencijas 2. panta izpratnē]. Nepiemēro nekādus
         citus kritērijus, lai noteiktu, vai tie ir tiesīgi pretendēt uz aizsardzību. Dalībvalstis var paredzēt aizsardzību citām fotogrāfijām.”

       Valsts tiesības
      12      Direktīvas 2001/29 2. pants un 5. panta 1. punkts Dānijas tiesību sistēmā tika transponēti ar 1995. gada 14. jūnija Likuma
         Nr. 395 par autortiesībām (lov n° 395 om ophavsret) (Lovtidende 1995 A, 1796. lpp.), kas grozīts un kodificēts ar 2002. gada 17. decembra Likumu Nr. 1051 (lov n° 1051 om ændring af ophavsretsloven) (Lovtidende 2002 A, 7881. lpp.), 2. pantu un 11.a panta 1. punktu.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      13      Infopaq darbojas drukāto plašsaziņas līdzekļu monitoringa un analīzes jomā, kas pamatā ir saistīta ar to, ka tiek sagatavots kopsavilkums
         atsevišķiem rakstiem no Dānijas dienas laikrakstiem un citām publikācijām. Šie raksti tiek atlasīti, pamatojoties uz klientu
         izvēlētām tēmām, un tas tiek darīts, izmantojot “datu atlases” procesu. Kopsavilkumi tiek nosūtīti klientiem pa elektronisko
         pastu.

      14      DDF ir Dānijas dienas laikrakstu izdevēju profesionālā apvienība, kuras mērķis ir sniegt palīdzību tās biedriem saistībā ar visiem
         autortiesību jautājumiem.

      15      2005. gadā DDF uzzināja, ka Infopaq veic publicēto rakstu apstrādi komerciālos nolūkos bez šo rakstu autortiesību īpašnieku piekrišanas. Uzskatot, ka, lai veiktu
         rakstu apstrādi ar aplūkotā procesa palīdzību, šāda piekrišana ir nepieciešama, DDFInfopaq darīja zināmu savu viedokli.

      16      Datu atlases process ietver šādas piecas stadijas, kas, pēc DDF domām, noved pie četrām presē publicētu rakstu reproducēšanas darbībām.

      17      Pirmkārt, Infopaq darbinieki attiecīgās publikācijas manuāli reģistrē elektroniskā datu bāzē.

      18      Otrkārt, pēc tam, kad tiek nogrieztas publikāciju muguriņas, līdz ar ko visas lappuses sastāv no brīvām lapām, tiek veikta
         šo publikāciju skenēšana. Pirms publikācija tiek ievietota skenerī, no reģistrācijas datu bāzes tiek izvēlēta apstrādājamā
         publikācijas sadaļa. Skenēšanas gaitā katrai publikācijas lapai tiek izveidota TIFF (“Tagged Image File Format”) datne. Kad skenēšana ir pabeigta, TIFF datne tiek nosūtīta uz OCR (“Optical Character Recognition”) (optiskā rakstu zīmju atpazīšana) serveri.

      19      Treškārt, šis OCR serveris pārvērš TIFF datni datos, kurus var apstrādāt digitāli. Šī procesa gaitā katras zīmes attēls tiek pārveidots par ciparu kodu, kurš datoram
         dara zināmu rakstu zīmi. Piemēram, burtu “TDC” attēls šī procesa gaitā tiek pārveidots par tādu informāciju, ko dators var
         uztvert kā burtus “TDC”, un attiecīgi tiek pārveidots teksta formātā, kuru datora sistēma var atpazīt. Šie dati tiek saglabāti
         kā teksta datnes, ko var saprast jebkura teksta apstrādes programma. OCR process tiek pabeigts, izdzēšot TIFF datni.

      20      Ceturtkārt, teksta datne tiek apstrādāta, lai atrastu iepriekš definētus atslēgvārdus. Katru reizi, kad tiek atrasta sakritība
         ar meklējamo atslēgvārdu, tiek izveidota datne, norādot publikācijas virsrakstu, sadaļu un lappuses numuru, kurā atrodas atslēgvārds,
         kā arī informācija, kas ir izteikta kā procentu daļa no 0 līdz 100, lai norādītu atslēgvārda atrašanās vietu tekstā un tādējādi
         atvieglotu raksta lasīšanu. Lai atvieglotu atslēgvārda atrašanu, lasot rakstu, tiek atlasīti pieci vārdi, kuri atrodas pirms
         un pēc atslēgvārda (turpmāk tekstā – “11 vārdu izvilkums”). Šis process beidzas ar teksta datnes izdzēšanu.

      21      Piektkārt, datu atlases process noslēdzas, izdrukājot rezultātu lapu par katru raksta lappusi, kurā atrodas atslēgvārds. Rezultātu
         lapas teksta piemērs ir šāds:

      “2005. gada 4. novembris – Dagbladet Arbejderen, 3. lpp.:

      TDC: 73 % “gaidāmā telekomunikāciju grupas TDC pārdošana, attiecībā uz kuru ir sagaidāms, ka tā tiks nopirkta”.”

      22      Infopaq apstrīdēja, ka šādas darbības veikšanai būtu nepieciešama autortiesību īpašnieku piekrišana, un iesniedza Østre Landsret [Austrumu apgabaltiesā] pret DDF vērstu prasību, prasot piespriest tai atzīt, ka Infopaq ir tiesības izmantot iepriekš minēto procedūru bez šīs profesionālās apvienības vai tās biedru piekrišanas. Tā kā Østre Landsret šo prasību noraidīja, Infopaq iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā.

      23      Pēc iesniedzējtiesas domām, nav strīda par to, ka nav jāsaņem autortiesību īpašnieku piekrišana, lai veiktu preses monitoringu,
         kas ir saistīts ar kopsavilkumu sagatavošanu un kura pamatā ir darba process, kurš sastāv no katras publikācijas lasīšanas,
         kuru fiziski veic kāds cilvēks, atbilstošo rakstu atlasīšanas, pamatojoties uz iepriekš noteiktiem atslēgvārdiem, kā arī manuāli
         izveidotas rezultātu lapas nosūtīšanas kopsavilkuma sagatavotājam, norādot atrasto atslēgvārdu rakstā un šī raksta atrašanās
         vietu laikrakstā. Turklāt pamata lietas dalībnieki piekrīt, ka kopsavilkuma sagatavošana pati par sevi ir likumīga un tās
         veikšanai nav jāsaņem minēto tiesību īpašnieka piekrišana.

      24      Turklāt netiek apstrīdēts, ka minētais datu atlases process ietver divas reproducēšanas darbības, proti, drukāto laikrakstu
         rakstu skenēšanu, kuras rezultātā tiek izveidotas TIFF datnes, un TIFF datņu pārveidošanu teksta datnēs. Turklāt nav strīda par to, ka šis process izraisa skenēto rakstu daļu reproducēšanu, jo
         11 vārdu izvilkums tiek saglabāts datora atmiņā un šie 11 vārdi tiek izdrukāti uz papīra.

      25      Tomēr pamata lietas dalībnieki nav vienisprātis par to, vai divas pēdējās no minētajām darbībām ir reproducēšana, kas minēta
         Direktīvas 2001/29 2. pantā. Turklāt to vidū ir strīds par to, vai uz pamata lietā aplūkoto darbību kopumu šajā gadījumā attiecas
         šīs direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētais izņēmums no reproducēšanas tiesībām.

      26      Šādos apstākļos Højesteret [Augstākā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību lietā un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai to, ka tiek uzglabāts un pēc tam izdrukāts raksta izvilkums no dienas laikraksta, kas sastāv no atslēgvārda, pieciem vārdiem,
         kuri atrodas pirms tā, un pieciem vārdiem, kuri atrodas pēc tā, var uzskatīt par reproducēšanas darbību, kas ir aizsargāta
         ar Direktīvas [2001/29] 2. pantu?

      2)      Vai apstākļiem, kādos tiek veikta reproducēšanas darbība, ir nozīme, lai noskaidrotu, vai tā var tikt uzskatīta par “pagaidu”
         darbību Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punkta izpratnē?

      3)      Vai īslaicīgu reproducēšanas darbību var uzskatīt par “pagaidu” darbību, ja reprodukcija tiek apstrādāta, piemēram, no attēla
         datnes izveidojot teksta datni vai teksta datnē meklējot vārdu virknes?

      4)      Vai īslaicīgu reproducēšanas darbību var uzskatīt par “pagaidu” darbību, ja atmiņā tiek uzglabāta daļa no reprodukcijas, ko
         veido viens vai vairāki 11 vārdu gari teksta izvilkumi?

      5)      Vai īslaicīgu reproducēšanas darbību var uzskatīt par “pagaidu” darbību, ja tiek izdrukāta daļa no reprodukcijas, ko veido
         viens vai vairāki 11 vārdu gari teksta izvilkumi?

      6)      Vai ir nozīme tam, kurā tehnoloģiskā procesa stadijā notiek reproducēšanas darbība, lai noteiktu, vai tā veido “tehnoloģiska
         procesa neatņemamu un būtisku daļu” Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punkta izpratnē?

      7)      Vai reproducēšanas darbība var būt “tehnoloģiska procesa neatņemama un būtiska daļa”, ja tā sastāv no visu laikraksta rakstu
         manuālas skenēšanas, kuras gaitā šie raksti no drukātas informācijas tiek pārveidoti par digitālu informāciju?

      8)      Vai īslaicīga reproducēšanas darbība var būt “tehnoloģiska procesa neatņemama un būtiska daļa”, ja tā sastāv no reprodukcijas
         daļas, ko veido viens vai vairāki 11 vārdu gari teksta izvilkumi, izdrukāšanas?

      9)      Vai “likumīgas izmantošanas” jēdziens Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā attiecas uz visiem izmantošanas veidiem, kam nav
         vajadzīga autortiesību īpašnieka piekrišana?

      10)      Vai fakts, ka uzņēmums skenē visus laikraksta rakstus, pēc tam iegūto reprodukciju apstrādā, uzglabā un, iespējams, izdrukā
         šīs reprodukcijas daļu, ko veido viens vai vairāki 11 vārdu gari teksta izvilkumi, lai tos izmantotu uzņēmuma veiktajā kopsavilkumu
         sagatavošanā, ietilpst “likumīgas izmantošanas” jēdzienā, kas minēts Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā, pat ja autortiesību
         īpašnieks nav devis piekrišanu šīm darbībām?

      11)      Kādi kritēriji ir jāizmanto, lai noskaidrotu, vai īslaicīgām reproducēšanas darbībām ir “patstāvīga ekonomiska nozīme” Direktīvas 2001/29
         5. panta 1. punkta izpratnē, ja ir izpildīti pārējie šajā tiesību normā paredzētie nosacījumi?

      12)      Vai izvērtējot, vai darbībām ir “patstāvīga ekonomiska nozīme” Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punkta izpratnē, var ņemt vērā
         produktivitātes uzlabojumus, ko lietotājs gūst, veicot īslaicīgas reproducēšanas darbības?

      13)      Vai to, ka uzņēmums bez autortiesību īpašnieka piekrišanas skenē visus laikraksta rakstus, pēc tam iegūto reprodukciju apstrādā,
         uzglabā un, iespējams, izdrukā šīs reprodukcijas daļu, ko veido viens vai vairāki 11 vārdu gari teksta izvilkumi, var pieskaitīt
         pie “dažiem īpašiem gadījumiem, kas nav pretrunā [laikrakstu rakstu] parastajai izmantošanai”, un vai var uzskatīt, ka tas
         “nepamatoti neskar tiesību subjekta likumīgās intereses” Direktīvas 2001/29 5. panta 5. punkta izpratnē?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
       Sākotnēja piezīme
      27      Vispirms ir jāatgādina, ka no prasībām nodrošināt vienveidīgu Kopienu tiesību piemērošanu un ievērot vienlīdzības principu
         izriet, ka Kopienu tiesību normas noteikumiem, kuros, kā, piemēram, Direktīvas 2001/29 2. pantā, nav nevienas tiešas norādes
         uz dalībvalstu tiesībām to nozīmes un piemērojamības noskaidrošanai, parasti visā Kopienā ir jābūt neatkarīgai un vienveidīgai
         interpretācijai (it īpaši skat. 2003. gada 6. februāra spriedumu lietā C‑245/00 SENA, Recueil, I‑1251. lpp., 23. punkts, un 2006. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑306/05 SGAE, Krājums, I‑11519. lpp., 31. punkts).

      28      Šīs prasības ir jāievēro īpaši attiecībā uz Direktīvu 2001/29, ņemot vērā tās preambulas sestā un divdesmit pirmā apsvēruma
         noteikumus.

      29      Līdz ar to Austrijas valdībai nav nekāda pamata apgalvot, ka dalībvalstīm ir jādefinē jēdziens “daļēja reproducēšana”, kas
         minēts Direktīvas 2001/29 2. pantā (šajā sakarā attiecībā uz jēdzienu “sabiedrība”, kas minēts šīs pašas direktīvas 3. pantā,
         skat. iepriekš minēto spriedumu lietā SGAE, 31. punkts).

       Par pirmo jautājumu
      30      Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai jēdziens “daļēja reproducēšana” Direktīvas 2001/29 izpratnē
         ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver 11 vārdu izvilkuma saglabāšanu datoratmiņā un šāda izvilkuma izdrukāšanu uz papīra.

      31      Jānorāda, ka Direktīvā 2001/29 nav sniegta definīcija ne jēdzienam “reproducēšana”, ne jēdzienam “daļēja reproducēšana”.

      32      Šādos apstākļos šie jēdzieni ir jādefinē, ņemot vērā Direktīvas 2001/29 2. panta formulējumu un kontekstu, kādā tie lietoti,
         kā arī šīs direktīvas mērķus kopumā un starptautiskās tiesības (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā SGAE, 34. un 35. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).

      33      Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktā ir paredzēts, ka autoriem ir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt viņu darbu reproducēšanu
         pilnībā vai daļēji. No tā izriet, ka autora tiesību atļaut vai aizliegt aizsardzības objekts ir “darbs”.

      34      Taču šajā ziņā no Bernes konvencijas vispārējās sistēmas, it īpaši no tās 2. panta piektās un astotās daļas, izriet, ka attiecībā
         uz dažu tādu priekšmetu kā literatūras vai mākslas darbi aizsardzību tiek iepriekš pieņemts, ka tie ietver intelektuālo jaunradi.

      35      Tāpat saskaņā ar Direktīvas 91/250 1. panta 3. punktu, Direktīvas 96/9 3. panta 1. punktu un Direktīvas 2006/116 6. pantu
         tādus darbus kā datorprogrammas, datubāzes vai fotogrāfijas autortiesības aizsargā tikai tad, ja tie ir oriģināli tajā ziņā,
         ka tie ir to autoru intelektuālā jaunrade.

      36      Nosakot saskaņotu autortiesību tiesisko regulējumu, Direktīva 2001/29, kā tas izriet no tās preambulas ceturtā, devītā līdz
         vienpadsmitā un divdesmitā apsvēruma, ir pamatota ar šo pašu principu.

      37      Šādos apstākļos autortiesības Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkta izpratnē var piemērot tikai attiecībā uz objektu, kurš
         ir oriģināls tajā ziņā, ka tas ir tā autora intelektuālā jaunrade.

      38      Attiecībā uz darba daļām ir jāsecina, ka Direktīvā 2001/29 vai citā direktīvā, kura piemērojama šajā jomā, nekas neliecina
         par to, ka šīs daļas būtu pakļautas atšķirīgam režīmam nekā darbs kopumā. No tā izriet, ka tās ir aizsargātas ar autortiesībām,
         jo tās kā tādas veido kopējā darba oriģinalitāti.

      39      Ņemot vērā šī sprieduma 37. punktā minētos apsvērumus, atbilstoši Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktam aizsardzība attiecas
         arī uz darba dažādām daļām ar nosacījumu, ka tās ietver dažus elementus, kas ir šī darba autora intelektuālās jaunrades izpausme.

      40      Runājot par šāda darba aizsardzības apjomu, no Direktīvas 2001/29 preambulas devītā līdz vienpadsmitajam apsvērumam izriet,
         ka šīs direktīvas galvenais mērķis ir noteikt paaugstinātu aizsardzības līmeni par labu autoriem, ļaujot tiem saņemt atbilstīgu
         atlīdzību par viņu darbu izmantošanu, tajā skaitā to reproducēšanas gadījumā, lai viņi varētu turpināt savu radošo un māksliniecisko
         darbību.

      41      Līdzīgi ar Direktīvas 2001/29 preambulas divdesmit pirmo apsvērumu tiek prasīts, lai darbības, uz ko attiecas reproducēšanas
         tiesības, tiktu saprastas plašā izpratnē.

      42      Turklāt šī prasība pēc plašas minēto darbību definīcijas ir ietverta arī minētās direktīvas 2. panta formulējumā, kurā lietoti
         tādi izteicieni kā “tieša vai netieša”, “īslaicīga vai pastāvīga”, “ar jebkādiem līdzekļiem” un “jebkādā formā”.

      43      Līdz ar to Direktīvas 2001/29 2. pantā noteiktajai aizsardzībai ir jābūt ar plašu piemērojamību.

      44      Attiecībā uz presē publicētiem rakstiem to autoru intelektuālā jaunrade, kas minēta šī sprieduma 37. punktā, parasti izriet
         no raksta stila, tēmas, kā arī no valodnieciskās izteiksmes. Turklāt pamata lietā nav strīda par to, ka presē publicēti raksti
         paši par sevi ir literāri darbi, kas minēti Direktīvā 2001/29.

      45      Runājot par tādiem elementiem kā darbi, uz kuriem attiecas aizsardzība, ir jānorāda, ka tie sastāv no vārdiem, kuri, skatīti
         atsevišķi, nav autora, kurš tos lieto, intelektuālā jaunrade. Tikai šo vārdu izvēle, novietojums un savienojums ļauj autoram
         oriģinālā veidā izpaust viņa radošo garu un sasniegt rezultātu, kas ir intelektuālā jaunrade.

      46      Tātad vārdi paši par sevi nav elements, uz ko varētu attiekties aizsardzība.

      47      Tādējādi, ņemot vērā prasību Direktīvas 2001/29 2. pantā noteiktās aizsardzības piemērojamību interpretēt plaši, nevar izslēgt,
         ka dažas atsevišķas frāzes vai pat dažas attiecīgā teksta frāžu daļas varētu spēt nodot lasītājam tādas publikācijas kā presē
         publicēts raksts oriģinalitāti, viņam darot zināmu elementu, kurš pats par sevi ir šī raksta autora intelektuālās jaunrades
         izpausme. Tātad šādas frāzes vai frāžu daļas var būt minētās direktīvas 2. panta a) punktā paredzētās aizsardzības objekts.

      48      Ņemot vērā šos apsvērumus, aizsargāta darba izvilkuma, kas pamata lietā ir 11 secīgi [raksta] vārdi, otrreizēja lietošana
         var būt daļēja reproducēšana Direktīvas 2001/29 2. panta izpratnē, ja – tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – šāds izvilkums
         ietver tādu darba elementu, kas pauž autora intelektuālo jaunradi.

      49      Turklāt ir jānorāda, ka Infopaq izmantotais datu atlases process ļauj otrreiz lietot dažādus aizsargāto darbu izvilkumus. Šis process reproducē 11 vārdu
         izvilkumu katru reizi, kad attiecīgajā tekstā parādās meklējamais vārds, un turklāt tas bieži darbojas, lietojot vairākus
         meklējamos vārdus, jo daži klienti lūdz Infopaq veidot kopsavilkumus pēc vairākiem kritērijiem.

      50      To darot, ar minēto procesu tiek palielināta iespējamība, ka Infopaq veic daļēju reproducēšanu Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkta izpratnē, jo minēto izvilkumu uzkrāšana var novest pie paplašināto
         fragmentu, kuri var atspoguļot attiecīgā darba oriģinalitāti tādā veidā, ka tie ietver elementu skaitu, kas pauž šī darba
         autora intelektuālo jaunradi, atveidošanas.

      51      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka datu atlases procesā veikta darbība, kas ietver aizsargāta
         darba 11 vārdu izvilkuma saglabāšanu datoratmiņā, kā arī šī izvilkuma izdrukāšanu, var ietilpt daļējas reproducēšanas jēdzienā
         Direktīvas 2001/29 2. panta izpratnē, ja – tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – šādi otrreiz izmantotie elementi ir to autora
         intelektuālās jaunrades izpausme.

       Par otro līdz divpadsmito jautājumu
      52      Pieņemot, ka pamata lietā aplūkotās darbības ietilpst aizsargāta darba daļējas reproducēšanas jēdzienā Direktīvas 2001/29
         2. panta izpratnē, no minētās direktīvas 2. un 5. panta izriet, ka šādu reproducēšanu nevar veikt bez attiecīgā autora piekrišanas,
         ja vien, veicot šo reproducēšanu, netiek izpildīti šīs direktīvas 5. pantā noteiktie nosacījumi.

      53      Šajā kontekstā ar savu otro līdz divpadsmito jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai tādas datu atlases procesa
         ietvaros veiktas darbības, kādas ir aplūkotas pamata lietā, atbilst Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā noteiktajiem nosacījumiem
         un tātad vai šis process var tikt veikts bez attiecīgo autortiesību īpašnieku piekrišanas, ja tā mērķis ir presē publicēto
         rakstu kopsavilkumu radīšana un tas ietver visu šo rakstu skenēšanu, 11 vārdu izvilkuma saglabāšanu atmiņā un šī izvilkuma
         izdrukāšanu.

      54      Saskaņā ar Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktu no tās 2. pantā paredzētajām reproducēšanas tiesībām ir atbrīvota reproducēšana,
         kas atbilst pieciem nosacījumiem, proti, ja:

      –        šī darbība ir pagaidu;
      –        tā ir īslaicīga vai papildu;
      –        tā ir tehnoloģiska procesa neatņemama un būtiska daļa;
      –        šī procesa vienīgais mērķis ir atļaut starpnieka veiktu pārsūtīšanu tīklā starp trešām personām vai likumīgu izmantošanu attiecībā
         uz darbu vai citu aizsargātu objektu, un

      –        minētajai darbībai nav patstāvīgas ekonomiskas nozīmes.
      55      Vispirms ir jānorāda, ka šie nosacījumi ir kumulatīvi tajā ziņā, ka, ja nav izpildīts viens no nosacījumiem, reproducēšana
         saskaņā ar Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktu nav atbrīvota no reproducēšanas tiesībām, kas paredzētas tās 2. pantā.

      56      Lai vienu pēc otra interpretētu šos nosacījumus, ir arī jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru direktīvas noteikumi,
         kas paredz atkāpes no šajā pašā direktīvā noteiktā vispārējā principa, ir jāinterpretē šauri (2004. gada 29. aprīļa spriedums
         lietā C‑476/01 Kapper, Recueil, I‑5205. lpp., 72. punkts, un 2006. gada 26. oktobra spriedums lietā C‑36/05 Komisija/Spānija, Krājums, I‑10313. lpp., 31. punkts).

      57      Tā tas ir atbrīvojuma gadījumā, kas ir paredzēts Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā, kurā ir ietverta atkāpe no vispārējā
         ar šo direktīvu noteiktā principa, proti, prasības pēc autortiesību īpašnieka atļaujas ikvienai aizsargāta darba reproducēšanai.

      58      No tā vēl jo vairāk izriet, ka šis atbrīvojums ir jāinterpretē, ievērojot Direktīvas 2001/29 5. panta 5. punktu, saskaņā ar
         kuru minēto izņēmumu piemēro tikai dažos īpašos gadījumos, kas nerada šķērsli darba vai cita tiesību objekta parastai izmantošanai
         un nepamatoti neaizskar tiesību subjekta likumīgās intereses.

      59      Atbilstoši Direktīvas 2001/29 preambulas ceturtajam, sestajam un divdesmit pirmajam apsvērumam tās 5. panta 1. punktā noteiktie
         nosacījumi arī ir jāinterpretē, ievērojot prasību pēc autoru tiesiskās drošības attiecībā uz viņu darbu aizsardzību.

      60      Šajā lietā Infopaq apgalvo, ka pamata lietā aplūkotās reproducēšanas darbības atbilst nosacījumam par īslaicīgo raksturu, jo tās tiek izdzēstas
         elektroniskā meklēšanas procesa beigās.

      61      Šajā ziņā, ievērojot šī sprieduma 54. punktā atgādināto trešo nosacījumu, ir jākonstatē, ka pagaidu un īslaicīgas reproducēšanas
         darbības mērķis ir ļaut veikt tehnoloģisku procesu, kura neatņemama un būtiska daļa tā ir. Šādos apstākļos, ņemot vērā šī
         sprieduma 57. un 58. punktā minētos principus, aplūkotās reproducēšanas darbības nevarētu pārsniegt to, kas ir nepieciešams
         šī tehnoloģiskā procesa labai darbībai.

      62      Turklāt autortiesību īpašnieku tiesiskās drošības dēļ reprodukcijas saglabāšanai un izdzēšanai nebūtu jābūt atkarīgai no diskrecionāras
         cilvēku iejaukšanās, it īpaši no aizsargāto darbu izmantotāja iejaukšanās. Nav garantijas, ka tādā gadījumā attiecīgā persona
         efektīvi izdzēsīs radīto reprodukciju vai ka tā katrā ziņā to izdzēsīs, kad tās pastāvēšana vairs nebūs pamatota ar tās funkciju
         ļaut īstenot tehnoloģisku procesu.

      63      Šādu secinājumu apstiprina Direktīvas 2001/29 preambulas trīsdesmit trešais apsvērums, kurā kā tās 5. panta 1. punktā minēto
         darbību raksturīgi piemēri ir uzskaitītas darbības, kas ļauj veikt pārlūkošanu (“browsing”) un arī uzkrāšanu datoratmiņā (“caching”),
         tajā skaitā darbības, kas ļauj efektīvi darboties pārsūtīšanas sistēmām. Šādas darbības pēc definīcijas tiek radītas un izdzēstas
         automātiski un bez cilvēku iejaukšanās.

      64      Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka darbība Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā noteiktā otrā nosacījuma izpratnē
         ir kvalificējama par “īslaicīgu” tikai tad, ja tās ilgums ir ierobežots līdz brīdim, kas nepieciešams labai attiecīgā tehnoloģiskā
         procesa darbībai, ar nosacījumu, ka šim procesam ir jābūt automatizētam, lai tas, kad tā funkcija veikt šādu procesu ir pabeigta,
         izdzēstu šo darbību automātiski, bez cilvēka iejaukšanās.

      65      Pamata lietā nevar jau iepriekš izslēgt, ka divas pirmās no pamata lietā aplūkotajām reproducēšanas darbībām, proti, TIFF datņu izveidi, kā arī TIFF datņu pārveidošanu teksta datnēs, varētu kvalificēt par īslaicīgām, jo tās automātiski tiek izdzēstas no datoratmiņas.

      66      Runājot par trešo reproducēšanas darbību, proti, 11 vārdu izvilkuma saglabāšanu datoratmiņā, Tiesai iesniegtie pierādījumi
         neļauj izvērtēt, vai tehnoloģiskais process ir automatizēts tā, ka šī datne tiek izdzēsta no datoratmiņas automātiski, bez
         cilvēku iejaukšanās un saīsinātā laikā. Tādējādi iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tās izdzēšana ir atkarīga no reprodukcijas
         lietotāja gribas un vai nepastāv risks, ka šī datne tiek saglabāta pēc tās funkcijas veikt attiecīgo tehnoloģisko procesu
         izpildes.

      67      Tomēr nav strīda par to, ka ar pēdējo datu atlases procesa reproducēšanas darbību Infopaq veic reproducēšanu, kas sniedzas ārpus informātikas jomas. Tā veic datņu, kuras ietver 11 vārdu izvilkumus, izdruku un tādējādi
         reproducē šos izvilkumus uz papīra.

      68      Taču, kad tā ir fiksēta uz šāda materiāla, šī reprodukcija zūd tikai tad, kad tiek iznīcināts šis materiāls.

      69      Turklāt, tā kā ir acīmredzams, ka datu atlases process nespēj pats iznīcināt šādu materiālu, bet minētās reprodukcijas izdzēšana
         ir atkarīga tikai no šī procesa izmantotāja gribas, nekādā ziņā nav droši, ka viņš gribēs no tās atbrīvoties, no kā izriet
         risks, ka minētā reprodukcija varētu pastāvēt ilgāku laiku atkarībā no lietotāja vajadzībām.

      70      Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka pēdējā pamata lietā aplūkotā datu atlases procesa darbība, kuras ietvaros Infopaq izdrukā 11 vārdu izvilkumus, nav īslaicīga darbība Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punkta izpratnē.

      71      Turklāt no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet un nav arī apgalvots, ka šādai darbībai varētu būt papildu raksturs.

      72      No iepriekš minētā izriet, ka minētā darbība neatbilst otrajam nosacījumam, kas ir noteikts Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā,
         un līdz ar to šāda darbība nav atbrīvojama no tās 2. pantā paredzētajām reproducēšanas tiesībām.

      73      No tā izriet, ka pamata lietā aplūkotais datu atlases process nevar tikt veikts bez autortiesību īpašnieku piekrišanas, un
         līdz ar to nav jāpārbauda, vai četras darbības, ko šis process ietver, atbilst pārējiem minētā 5. panta 1. punktā noteiktajiem
         nosacījumiem.

      74      Līdz ar to uz otro līdz divpadsmito jautājumu ir jāatbild, ka 11 vārdu izvilkuma izdrukāšana, kas ir veikta tāda datu atlases
         procesa ietvaros, kāds tiek aplūkots pamata lietā, neatbilst nosacījumam par īslaicīgumu, kas ir noteikts Direktīvas 2001/29
         5. panta 1. punktā, un līdz ar to šo procesu nevar veikt bez attiecīgo autortiesību īpašnieku piekrišanas.

       Par trīspadsmito jautājumu
      75      Ņemot vērā atbildi uz otro līdz divpadsmito jautājumu, uz trīspadsmito jautājumu nav jāatbild.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      76      Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
      1)      datu atlases procesā veikta darbība, kas ietver aizsargāta darba 11 vārdu izvilkuma saglabāšanu datoratmiņā, kā arī šī izvilkuma
            izdrukāšanu, var ietilpt daļējas reproducēšanas jēdzienā Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK
            par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta izpratnē, ja – tas ir jāpārbauda
            iesniedzējtiesai – šādi otrreiz izmantotie elementi ir to autora intelektuālās jaunrades izpausme;
      2)      11 vārdu izvilkuma izdrukāšana, kas ir veikta tāda datu atlases procesa ietvaros, kāds tiek aplūkots pamata lietā, neatbilst
            nosacījumam par īslaicīgumu, kas ir noteikts Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā, un līdz ar to šo procesu nevar veikt bez
            attiecīgo autortiesību īpašnieku piekrišanas.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – dāņu.


Vispārējās tiesas spriedums (pirmā palāta) 2013. gada 6. jūnijā. # Interroll Holding AG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes "Inspired by efficiency" reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts. # Lieta T-126/12.


Tiesas spriedums 1974. gada 12. decembrī. # B.N.O. Walrave, L.J.N. Koch pret Association Union cycliste internationale, Koninklijke Nederlandsche Wielren Unie un Federación Española Ciclismo. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Arrondissementsrechtbank Utrecht - Nīderlande. # Lieta 36-74.


Vispārējās tiesas spriedums (septītā palāta) 2013. gada 19. aprīlī. # Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) pret Eiropas Komisiju. # ESF - Izglītības pasākums - Sākotnēji piešķirtā finanšu atbalsta samazināšana -Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Noilgums - Tiesiskā noteiktība - Tiesības uz aizstāvību - Saprātīgs termiņš - Pienākums norādīt pamatojumu. # Lieta T-53/11.


Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2002. gada 12. decembrī. # Carmelo Morello pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Ierēdņi - Pamatojums - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību. # Apvienotās lietas T-338/00 un T-376/00.